STRATEGIJARAZVOJA OBRAZOVANJA U SRBIJI DO 2020. GODINE("Sl. glasnik RS", br. 107/2012)

Deo prvi
KONTEKST, KONCEPT I CILJEVI STRATEGIJE
1. Kontekst nastanka Strategije razvoja obrazovanja u Srbiji do 2020. godine
Ova strategija se bavi utvrđivanjem svrhe, ciljeva, pravaca, instrumenata i mehanizama razvoja
sistema obrazovanja u Republici Srbiji tokom narednih desetak godina; drugačije rečeno, bavi sepokušajem da se oblikuje razvoj ovog sistema na najbolji nam poznat način. Okolnosti u kojima se
pristupilo izradi ove strategije projektu su, gotovo u svemu, različite od onih u kojima se, tokom
modernog doba, razvijalo obrazovanje u Srbiji. Pre dva veka obrazovanje u Srbiji se razvijalo na
talasima prosvetiteljstva oblikovanog naučnim napretkom i nastajućom industrijskom revolucijom.
Danas se obrazovanje u Republici Srbiji susreće sa brojnim izazovima naučnog, humanističkog,socijalnog i drugog razvoja; sa velikim tehnološkim promenama, pravim revolucijama; sa
globalizacijom i opštom mobilnošću svega što se može kretati, od kapitala do kulturnih obrazaca. Uz
sve sačuvane slojeve prošlosti društvo u Republici Srbiji se danas dramatično razlikuje od onog predva veka, a okolnosti u kojima se danas Republika Srbija razvija još više su različite od onih u kojima
je nastajala moderna srpska država.
U tom veoma promenljivom svetu prepoznaje se i nešto veoma stabilno i karakteristično za razvoj
obrazovanja u Srbiji. Prvo, ekonomski siromašno društvo u Srbiji težilo je ka modernizaciji oslonjenoj
na obrazovanje stanovništva. Primećeno je da su se porodice u Srbiji doslovno žrtvovale da bi svojoj
deci omogućile školovanje, često i izvan zemlje. Ovo se veoma očituje visinom izdataka zaobrazovanje u inače siromašnom dohotku domaćinstava. Drugo, obrazovanje u Srbiji je uživalo ugled,učitelji i profesori su bili, sve do sasvim novih vremena, veoma uvažavani. U škole se ulagalo čak i po
cenu visokih odricanja. Treće, postoje periodi u kojima je srpska država veoma smisleno obrazovala
mlade ljude na vrhunskim evropskim univerzitetima s ciljem da to što su tamo naučili prenesu drugima
po povratku u zemlju. Tokom okrutnih ratovanja i veoma siromašnih ratnih godina sistem obrazovanja
je nastavljao da obavlja svoj nacionalni zadatak. Ozbiljan nacionalni poduhvat ka opštem
opismenjavanju i podizanju obrazovanosti u zemlji, uz sve ideološko-manipulativne motive, bio je iizraz nacionalne opredeljenosti za podizanje opšteg obrazovnog nivoa stanovništva.
Tokom prošlosti, o kojoj ovde govorimo, bilo je dvadesetak reformi sistema obrazovanja. Ali, uvek
parcijalno, nikada sistem u celini, još ređe sa dugoročnim uvidom u potrebe za reformama i uz dobar
uvid o implikacijama tih reformi. Najveći broj reformi bio je usmeren na "prepravke" segmenata
sistema obrazovanja (planova, programa, udžbenika) i uglavnom su bile vođene unutrašnjim
potrebama obrazovnog sistema. Retki su bili pokušaji da se razvoj sistema obrazovanja razume sa
stanovišta njegove misije i funkcija prema spoljnjem svetu u kome funkcioniše i radi koga postoji; dase posmatra sistem obrazovanja u celini; da to posmatranje i projektovanje njegovog razvoja bude
izvedeno uz stvarno učešće celokupne javnosti, posebno one koje se obrazovanje najviše tiče; da sevode široke i kompetentne javne rasprave o obrazovanju; da te rasprave budu kritički stvaralačke iargumentovane; da se sistem obrazovanja doslovno otvori prema zajednici u kojoj živi; da njime nikone manipuliše i ne koristi u svrhe zadovoljenja interesa određenih grupa; da stvara populaciju
moderno obrazovanu, kreativnu, za učenje motivisanu i osposobljenu za primenu stečenog znanja. Usavremenim okolnostima u Republici Srbiji, sistem obrazovanja je zatvoren u sebe, odvojen od svog
okruženja, veoma oblikovan komercijalnim interesima, izložen partijskim uticajima, kratkoročno
doterivan uglavnom s ciljem da se svi interesi zadovolje bez obzira na dugoročne posledice takvog
načina rešavanja problema. Nastanak privatnih obrazovnih institucija, javno objašnjavan kao doprinos
poboljšanju kvaliteta obrazovanja putem jačanja mehanizama konkurencije, generisan je i vođen uvelikom broju slučajeva, profitnim interesima i odsustvom javnih i drugih zahteva u vezi sa kvalitetom

obrazovanja. U obrazovnom sistemu nastala je izražena suprotstavljenost kratkoročnih ekonomskih
interesa na jednoj strani i razvojne misije obrazovanja na drugoj. Napetosti koje karakterišu ovu
suprotstavljenost su jedna od najvećih prepreka za dalji valjani razvoj sistema obrazovanja. Sve u
svemu, svi su nezadovoljni tekućim stanjem sistema obrazovanja u Republici Srbiji a samo mali broj
ključnih aktera je spreman za njegove promene.
Okolnosti koje nastaju u okruženju Republike Srbije, posebno u Evropskoj uniji (u daljem tekstu: EU),
jasno kazuju da je zemlji potreban veoma promišljen, organizovan i kvalitetan razvoj sistema
obrazovanja jer je to jedan od ključnih uslova za razvoj Republike Srbije ka društvu zasnovanom na
znanju sposobnom da obezbedi dobru zaposlenost stanovništva. Ove okolnosti upozoravaju da bi, usuprotnom, Republika Srbija ostala na evropskoj periferiji, slabo konkurentna, malo privlačna za
investiranje u sektore koji stvaraju veću novu vrednost, izložena daljoj emigraciji talentovanih ikreativnih i sa utihnulim kapacitetima za razvoj demokratskog i pravičnog društva. Te okolnosti traže
harmonizaciju sistema obrazovanja u Republici Srbiji sa evropskim prostorom obrazovanja.
Postojeće okolnosti nalažu da se svestrano sagledaju i valjano projektuju svi ključni aspekti razvoja
obrazovanja u Republici Srbiji, pri čemu se projekcija oslanja na sadašnje stanje sistema ali je vođena
budućim životnim i razvojnim potrebama društva u Republici Srbiji. Iz ovoga proizlazi potreba da se
razume savremeni svet i smer ka kome ide njegov razvoj, da se dovoljno pouzdano prepoznapoželjna i ostvariva budućnost Republike Srbije i da se za potrebe ostvarivanja te vizije razvoja
projektuje razvoj sistema obrazovanja. Drugačije rečeno, da se vidi, onoliko koliko je to danas
moguće, kakva bi u sagledivoj budućnosti trebalo da bude Republika Srbija i da se sagleda kakav
treba da bude sistem obrazovanja da bi ta budućnost Republike Srbije bila uistinu ostvariva. Jer,budućnost Republike Srbije može biti valjana samo ako je zasnovana na posedovanju i korišćenju
znanja.
Strategija razvoja obrazovanja u Srbiji do 2020. godine (u daljem tekstu: SROS) daje odgovore na
sledeća pitanja:
1) Kakav treba i može da bude sistem obrazovanja u Republici Srbiji 2020+ godine - vizija poželjnog
a mogućeg budućeg stanja - da bi na najbolji mogući način odgovorio životnim i razvojnim potrebamagrađana Republike Srbije i društva u celini do i nakon 2020. godine (ovaj vremenski horizont seoznačava sa "2020+") i mogao da nastavi da se razvija u valjanom smeru na veoma dug rok?
2) Kojim strateškim politikama, akcijama i merama se takva vizija razvoja obrazovanja može ostvariti
polazeći od njegovog tekućeg stanja (2012. godina)?
3) Koje odnose i interakcije sistem obrazovanja treba da razvija sa drugim nacionalnim sistemima(privreda, kultura, nauka, tehnološki razvoj, javne službe, administracija itd.) da bi svoju ulogu ostvario
sa najvećim doprinosima razvoju društva?
4) Kojim putevima sistem obrazovanja u Republici Srbiji može postati (a) kompetentan deo evropskog
prostora obrazovanja, posebno visokog, i (b) privlačan za međunarodnu saradnju i pružanje
obrazovnih usluga (posebno u visokom obrazovanju) u neposrednom okruženju Republike Srbije, na
Zapadnom Balkanu odnosno u Jugoistočnoj Evropi?
SROS treba da ispuni dve osnovne uloge: ona je (a) integralni okvir (osnova) za oblikovanje ključnih
zakonskih, podzakonskih i drugih regulatornih instrumenata funkcionisanja i razvoja obrazovanja u
Republici Srbiji i (b) osnovni strateški instrument kojim se sistem obrazovanja u Republici Srbiji
efikasno i prihvatljivo prevodi iz postojećeg u željeno i ostvarivo stanje 2020+ godine.
Ekspertna formulacija SROS treba da sadrži sve nalaze na kojima se može efikasno i kvalitetno
utvrditi Akcioni plan za njenu implementaciju.

2. Koncept formulisanja SROSSadržaj SROS čini celina sledećih elemenata:1) Misija sistema obrazovanja kojom se iskazuje svrha postojanja obrazovanja sa stanovišta
spoljnjeg sveta, tj. izražavaju ključne dugoročne uloge obrazovanja za potrebe ekonomskog,
socijalnog, naučno-tehnološkog, kulturnog i drugog razvoja društva u celini i za razvoj stvaralačkih iradnih potencijala i kvaliteta života svakog građanina Republike Srbije;2) Vizija razvoja sistema obrazovanja koja iskazuje željeno a moguće stanje koje sistem treba da
dostigne do 2020+ godine u doslednom sledu svoje misije, polazeći od postojećeg stanja sistema;3) Ključni razvojni izazovi pred kojima se nalazi sistem obrazovanja na putu ka ostvarivanju svoje
vizije i opredeljenja koja će sistem obrazovanja slediti u odgovoru na te izazove;4) Strateške politike, akcije i mere čijom implementacijom se obavljaju potrebne promene u sistemu
obrazovanja i taj sistem vodi ka ostvarenju njegove vizije (strategija u užem smislu);
5) Strateške relacije koje sistem obrazovanja treba da razvija sa drugim sistemima u Srbiji da bi
dosledno i efikasno ostvarivao svoju misiju;
6) Promene do kojih treba da dođe u okruženju sistema obrazovanja da bi se osigurali uslovi za
stabilnost njegovog razvoja na putu ka ostvarivanju vizije.
Pristup izradi (formulisanju) strategije je sledeći:
1) Holistički (sistemski): Pri analizi i formulisanju strategije bilo kog dela sistema obrazovanja vodi
se računa o njegovim vezama sa ostalim delovima sistema obrazovanja. Obrazovanje se tretira kao
celovit sistem (od jaslica do doktorskih studija i celoživotnog učenja); analitički i drugi postupci sadelovima sistema obavljaju se imajući u vidu celinu. Ovim se omogućuje da se dobije koherentna
strategija razvoja sistema obrazovanja čiji su delovi međusobno usaglašeni;2) Otvorenost sistema: SROS je "orijentisana ka spoljnjem svetu" tj. sistem obrazovanja seposmatra kao otvoren i u ukupnosti sa svim svojim interakcijama sa okruženjem. Razvoj sistema
obrazovanja se formuliše sa stanovišta njegove uloge (misije) koju ima prema okruženju;
3) Interresorski: Posmatrano sa administrativnog stanovišta, razvoj sistema obrazovanja se shvata
kao problem i predmet više resora u Republici Srbiji, pored prosvetnog. Ovaj pristup proističe iz
napred navedenog posmatranja sistema obrazovanja kao otvorenog i sa važnom društvenom
funkcijom;
4) Realističnost podržana većim ambicijama: SROS se pravi tako da bude realistična ali iambiciozna. Realističnost podrazumeva da je moguće, polazeći od sadašnjeg stanja, dovesti sistem
obrazovanja u željeno stanje u planiranom periodu, 2020+. godine;5) Dugoročnost: Iako se za vremenski horizont ove strategije uzima 2020. godina, ona se formuliše
tako da uzme u obzir i duži vremenski period; zasniva se na dugoročnim predviđanjima i postavlja
pravac razvoja tako da se može nastaviti, bez većih zaokreta, i inovirati nakon 2020. godine;6) Izbegavanje kompromisa: Očekuje se da formulisanje strategije bude pod jakim pritiscima da seučine brojni kompromisi kako bi i veoma suprotstavljeni interesi i gledišta bili u odgovarajućoj merizadovoljeni. U izradi strategije ne prihvataju se kompromisna rešenja već se traže ona koja su
najbolja moguća za dalji razvoj obrazovanja. To je ključni razlog što je pristup formulisanju ove
strategije ekspertni;
7) Razvoj "vučen budućnošću": SROS se formuliše tako što se najpre definiše vizija budućeg
stanja sistema obrazovanja pa se, sa stanovišta vizije, sagledavaju sve osobenosti tekućeg stanja(unutrašnjosti i spoljašnosti sistema) i na tim nalazima formulišu strateške politike, akcije i mere za
dostizanje vizije. Nastoji se da razvoj sistema obrazovanja bude "vučen budućnošću" a nikako "guran
prošlošću".

Osnove na kojima se formuliše ova strategija su:
1) Obrazovne potrebe Republike Srbije koje proističu iz sledećih pretpostavljenih opredeljenja:(1) dalji razvoj proizvodnog sistema Republike Srbije mora se ubrzano zasnivati na znanju,
preduzetništvu obrazovane populacije, sopstvenim i transferisanim tehnološkim
inovacijama bez štetnog uticaja po životnu sredinu, tržišnoj ekonomiji i međunarodnoj
poslovnoj, tehničkoj i drugoj kooperaciji,(2) međunarodni položaj i ukupna strateška pozicija Republike Srbije mora se popravljati, u
prvom redu, povećanjem međunarodne konkurentnosti privrede Republike Srbije iinvesticione privlačnosti njenog privrednog i drugog prostora, da se istrajno i posvećenočuva i neguje nacionalno kulturno nasleđe i identitet, razvija tolerantan i kooperativan
odnos prema drugim kulturama i jača doprinos kulture ukupnom kvalitetu života
stanovnika Republike Srbije,(3) da se privreda, nauka, kultura, obrazovanje i druge delatnosti u Republici Srbiji
pridružuju zajedničkom evropskom prostoru sa ciljem da postanu konkurentan iproduktivan činilac ukupnih razvojnih stremljenja koja sledi Evropa - sažeto iskazanim u
dokumentu "Evropa 2020", ka ekonomiji zasnovanoj na znanju uz očuvanje životne
sredine,(4) da se nastavi sa razvojem demokratskog i socijalno pravičnog, pravno uređenog,
bezbednog i razvojno odgovornog društva u Republici Srbiji;2) Obrazovni sistem Republike Srbije ima zadatak da pravovremeno, kvalitetno i efikasno obrazuje
stanovništvo Republike Srbije u skladu sa iskazanim ili prepoznatim razvojnim opredeljenjima upravcu održivosti i da odgovori na obrazovne potrebe svakog stanovnika Republike Srbije tokom
celog njegovog života. Odavde sledi da obrazovni sistem preuzima ulogu ključnog razvojnog faktora,
jer je kvalitetno obrazovana populacija Republike Srbije pravi resurs kako za valjano korišćenje
prirodnih i drugih nasleđenih resursa Republike Srbije, tako i za razvoj novih, pre svega onih koji ćese zasnivati na napretku nauke;3) Depopulacioni trendovi koji će karakterisati sagledivu budućnost Republike Srbije upućuju na nalazda se razvoj Republike Srbije ne može zasnivati na brojčanom povećanju ljudskih resursa (radno
sposobne populacije) već isključivo na podizanju stvaralačkih i proizvodnih kvaliteta tih resursa, što je
zadatak sistema obrazovanja. Tim pre, jer se za dogledno vreme očekuje nastavak, u većoj ili manjoj
meri, emigracije kvalitetne radne populacije iz Republike Srbije dok se uopšte ne može računati na
značajnu imigraciju takve populacije ka Republici Srbiji;
4) Velike neujednačenosti nivoa razvijenosti regiona u Republici Srbiji i visoka nezaposlenost ne
mogu se brže i značajnije smanjivati privredom koja je tehnološki zastarela, zasnovana na nižekvalifikovanoj radnoj snazi i sa malom novostvorenom vrednošću. Rešavanje ovih problema
Republike Srbije je izvodljivo, posebno na duži rok, isključivo preko tehnološke modernizacije
proizvodnje, više inovacijama proizvoda nego inovacijama procesa i razvojem novonastajućih
proizvodnih sektora. Početni uslov za ovakav smer daljeg privrednog i drugog razvoja je radikalno
podizanje nivoa obrazovanja celokupne populacije u Republici Srbiji uključivanjem vaspitanja iobrazovanje za životnu sredinu u funkciji ostvarivanja održivog razvoja;
5) Da bi se našla najbolja strategija razvoja sistema obrazovanja, u skladu sa napred navedenimosnovama, ovaj sistem mora postati otvoren prema svim drugim sistema u Republici Srbiji. To znači
da i strategija razvoja sistema obrazovanja treba da je orijentisana i fokusirana na njegovu
spoljašnost umesto tradicionalnih težnji da bude autonoman u odnosu na ostale sisteme u kom
slučaju se i strategija njegovog razvoja bavi njegovim unutrašnjim potrebama namesto ulogom koju
ima u spoljnjem svetu.

Struktura SROS izvedena je iz strukture ovog sistema. Sistem obrazovanja u Republici Srbiji jesačinjen od delova koji imaju svoje specifične misije tj. svrhe postojanja unutar celovitog sistema
obrazovanja i u okruženju obrazovanja. Sistem obrazovanja u celini je veoma velik, razgranat i
kompleksan i, stoga, težak za analizu i sintezu strategije njegovog razvoja. Da bi se olakšalo
formulisanje strategije, celovit sistem obrazovanja se, najpre, razlaže na delove koji imaju specifičneobrazovne misije. Ti delovi se, u SROS nazivaju obrazovni podsistemi. Misije podsistema su izvedene
iz misije sistema obrazovanja u celini i međusobno su saglasne, a funkcije podsistema obrazovanja
su izvedene iz njihovih misija, međusobno su saglasne i osiguravaju funkcije sistema obrazovanja ucelini.
Sistem obrazovanja je, za potrebe formulisanja strategije, dekomponovan na sledeće obrazovne
podsisteme:
1. Društvena briga o deci i predškolsko vaspitanje i obrazovanje;
2. Osnovno obrazovanje i vaspitanje;
3. Opšte i umetničko srednje obrazovanje i vaspitanje;
4. Srednje stručno obrazovanje i vaspitanje;
5. Osnovne i master akademske studije;
6. Doktorske studije;
7. Strukovne studije;
8. Obrazovanje nastavnika;
9. Obrazovanje odraslih.
Prva četiri podsistema čine preduniverzitetsko obrazovanje dok naredna četiri čine visoko
obrazovanje. Obrazovanje odraslih se tiče više nivoa - od osnovnog sve do visokog obrazovanja.
Svi delovi preduniverzitetskog obrazovanja imaju elemente razvoja (dakle, i strategije) koji su
zajednički. Ti elementi su dati u Zajedničkom okviru razvoja pred-univerzitetskog obrazovanja. Istotako, svi delovi visokog obrazovanja imaju elemente razvoja (time i strategije) koji su zajednički i čineZajednički okvir razvoja visokog obrazovanja.
Pošto je finansiranje obrazovanja jedan od ključnih instrumenata za osiguranje i regulisanje
funkcionisanja i razvoja obrazovanja, finansiranje obrazovanja tretira se kao poseban podsistem za
koji se formuliše posebna strategija.
Sa stanovišta strukture SROS, sistem obrazovanja je razložen na deset delova za koje se formulišu
pojedinačne, specifične, strategije koje se povezuju u saglasnu celinu još tokom formulisanja
pojedinačnih strategija. To povezivanje će se ostvariti potpunim poštovanjem koncepta celoživotnog
učenja koji je polazna osnova za formulisanje SROS.
Dakle, SROS čine: dva zajednička okvira (za preduniverzitetsko i visoko obrazovanje), strategije
razvoja devet podsistema obrazovanja i strategija finansiranja obrazovanja. Ukupno 12 celovitih
tekstova (izveštaja) kojima se opisuje strategija.

3. Ciljevi razvoja obrazovanja

SROS je instrument koji ima zadatak da obezbedi ostvarivanje ovde definisane misije i ciljeva ovog
sistema od početka primene ove strategije tokom naredne dve decenije, uz odgovarajuća
podešavanja strategije novim okolnostima razvoja obrazovanja u Republici Srbiji.
Sistem obrazovanja je najvažniji elemenat životne i razvojne infrastrukture svakog pojedinca, društva idržave jer njegov ukupan efekat određuje obim, kvalitet i efekte izgradnje i korišćenja svih drugih
sistema i resursa, kao i ukupan kvalitet života i razvojne potencijale pojedinaca i zajednice. Stoga
sistem obrazovanja treba da se razvija tako da svoju ulogu ostvaruje pravovremeno, kvalitetno iefikasno zbog čega se i izrađuje, usvaja i sprovodi strategija njegovog razvoja.
Misija sistema obrazovanja u Republici Srbiji u 21. veku je da osigura osnovni temelj života i razvoja
svakog pojedinca, društva i države zasnovanog na znanju.
Potpunim prihvatanjem (a) uloge koju obrazovanje mora imati u ekonomskom, kulturnom, socijalnom,
političkom, demokratskom i drugom razvoju zemlje i poboljšanju strateškog, kooperativnog i
konkurentnog kapaciteta i položaja Republike Srbije u savremenom svetu, posebno u EU, i (b) na
osnovu sadašnjeg stanja obrazovanja u Srbiji, koje je u mnogo čemu nezadovoljavajuće, utvrđeni su
sledeći ciljevi dugoročnog razvoja obrazovanja koji su obavezujući za obrazovni sistem u celini i za
svaki njegov deo:
1) povećanje kvaliteta procesa i ishoda obrazovanja do maksimalno dostižnog nivoa - onog koji
proističe iz naučnih saznanja o obrazovanju i ugledne obrazovne prakse;2) povećanje obuhvata stanovništva Republike Srbije na svim obrazovnim nivoima, od predškolskog
vaspitanja i obrazovanja do celoživotnog učenja;
3) dostizanje i održavanje relevantnosti obrazovanja, posebno onog koje se potpuno ili delimično
finansira iz javnih izvora, tako što će se struktura sistema obrazovanja usaglasiti sa neposrednim i
razvojnim potrebama pojedinaca, ekonomskog, socijalnog, kulturnog, istraživačkog, obrazovnog,
javnog, administrativnog i drugih sistema;4) povećanje efikasnosti upotrebe svih resursa obrazovanja, odnosno završavanje obrazovanja u
predviđenom roku, sa minimalnim produžetkom trajanja i smanjenim napuštanjem školovanja.
Pored ovih, za svaki deo sistema obrazovanja utvrđeni su dodatni, specifični ciljevi njihovog razvoja.
Ciljevi i vizije razvoja obrazovanja su osnova na kojoj su identifikovani glavni problemi sadašnjeg
stanja odnosno izazovi pred kojima se nalazi obrazovanje u Republici Srbiji. Vizija razvoja
obrazovanja je ono poželjno, potrebno i ostvarivo stanje sistema obrazovanja koje je najviše
podešeno potrebama pojedinaca (stanovnika Republike Srbije), ekonomskog i drugih sistema
Republike Srbije, 2020. godine, sa zadatkom da ta vizija bude na putu valjanog razvoja obrazovanjaza daleku budućnost (oko 50 godina).
Za dostizanje ciljeva razvoja obrazovanja, utvrđene su konkretne strateške politike, akcije i mere za
svaki deo sistema obrazovanja, ponaosob.
Za povećanje kvaliteta sistema obrazovanja u celini, utvrđena su sledeća strateška opredeljenja:
1) Kvalitet je primarni razvojni cilj na svakom nivou obrazovanja - od predškolskog vaspitanja iobrazovanja do doktorskih studija odnosno obrazovanja odraslih i celoživotnog učenja. Ni jedan drugi
cilj ne sme biti ostvarivan na račun kvaliteta;
2) Pošto je kvalitet nastavnika nesumnjivo ključni faktor kvaliteta obrazovanja, definisana je posebna
strategija obrazovanja nastavnika - pored stručnog, njihovo pedagoško, psihološko i metodičko
obrazovanje, zatim razvoj nastavničke karijere - od uvođenja u posao nastavnika, preko dobijanja,
obnavljanja i gubljenja licence, sistema ocenjivanja, praćenja, usavršavanja, sve do nagrađivanja,
profesionalizacije i osiguranja ugleda nastavničke profesije;

3) Akreditacija i provera kvaliteta doslovce svih obrazovnih institucija i programa obavljaće seredovno, objektivno i transparentno. Razvijaće se i primenjivati odgovarajući standardi i sistemi
unutrašnjeg osiguranja kvaliteta. Kultura kvaliteta obrazovnih ustanova razvijaće se administrativnim,tržišnim i drugim prigodnim mehanizmima, uz uvažavanje specifičnosti visokoškolskih obrazovnih
ustanova koje obrazuju kadrove za profesije od posebnog društvenog značaja (vojska, policija i dr.);4) Povećanje javnog finansiranja obrazovanja sa tekućih 4,5% na 6,0% bruto društvenog proizvoda (udaljem tekstu: BDP) do 2020. godine usmeravaće se, prvenstveno, na obezbeđivanje i poboljšanje
resursa i uslova koji vode ka povećanju kvaliteta obrazovanja. U te svrhe će se sprovesti niz
potrebnih mera na poboljšanju upravljanja, rukovođenja, administracije, informacionog sistema iobrazovne statistike.
Za povećanje obuhvata, relevantnosti i efikasnosti završavanja obrazovanja utvrđena su strateška
opredeljenja koja treba da se ostvaruju do 2020. godine, sa sledećim kvantitativnim indikatorima
nivoa ostvarenja:
1) Za decu od šest meseci do tri godine povećan je pristup diversifikovanim programima i uslugama iobezbeđen obuhvat dece tog uzrasta u iznosu od 30%. Za svu decu od 4 do 5,5 godina obezbeđeno
je da besplatno koriste skraćene (poludnevne) kvalitetne vaspitno-obrazovne programe u toku jedneškolske godine. Za decu od 5,5 do 6,5 godina ostvaren je potpuni obuhvat kroz celodnevne ipoludnevne oblike pripremnog predškolskog programa;2) Sva deca zakonom predviđenog školskog uzrasta (minimalno 98% generacije), bez obzira na
socijalne, ekonomske, zdravstvene, regionalne, nacionalne, jezičke, etničke, verske i druge
karakteristike, obuhvaćena su kvalitetnim osnovnim obrazovanjem i vaspitanjem iz kojeg osipanje nije
veće od 5% (osnovnu školu završava 93% generacije);
3) Minimalno 95% onih koji su završili osnovnu školu (88% generacije) upisuje neku od srednjih škola.
Srednje stručne četvorogodišnje škole upisuje 39% generacije, ostalo srednje stručno obrazovanje
upisuje 10% generacije dok opšte srednje i umetničko obrazovanje i vaspitanje upisuje 39%
generacije;4) Četvorogodišnje srednje stručne škole završava minimalno 95% upisanih (37% generacije); isto
toliko i gimnazije (37% generacije). Potrebno je da se, čim pre, obave sve potrebne analize radiutvrđivanja mogućnosti i opravdanosti da se od 2020. godine učini obaveznim (a) upis u srednjeobrazovanje nakon završene osnovne škole i (b) ostanak u srednjem obrazovanju - za slučaj da nijezavršeno - do sticanja punoletstva;5) Upisuje se u visoko obrazovanje 40% - 50% onih koji su završili četvorogodišnje srednje stručneškole (15% - 18,5% generacije) i 95% onih koji su završili gimnazije (35% generacije). Ukupno upisuje
ustanove visokog obrazovanja najmanje 50%, a najverovatnije 55% generacije;6) 70% upisanih završava visoko obrazovanje (strukovne ili osnovne akademske studije), u roku ili s
jednom godinom kašnjenja tako da učešće visokoobrazovanih u posmatranoj generaciji, od 2020.
godine iznosi najmanje 35%, a najverovatnije 38,5%;
7) Oko 50% studenata koji završe osnovne akademske studije nastavlja školovanje na masterakademskim studijama dok najmanje 10% studenta koji završe master akademske studije nastavlja
studiranje na doktorskim studijama;8) Minimalno 60% studenata doktorskih studija završava studije u vremenu njihovog trajanja tako dagodišnje najmanje 200 doktoranata na milion stanovnika završi studije u predviđenom roku. Najmanje
10% studijskih programa doktorskih studija zajednički su s inostranim univerzitetima;
9) Najmanje 7% stanovnika obuhvaćeno je nekim od programa obrazovanja odraslih i celoživotnog
učenja.

Deo drugi
STRATEGIJA RAZVOJA PREDUNIVERZITETSKOG OBRAZOVANJA I
VASPITANJA
I. ZAJEDNIČKI OKVIR RAZVOJA PREDUNIVERZITETSKOG OBRAZOVANJAI VASPITANJA
Deo ove strategije koji se odnosi na preduniverzitetsko obrazovanje i vaspitanje (predškolsko,
osnovno, opšte i umetničko srednje obrazovanje i opšte obrazovanje u srednjem stručnomobrazovanju) tesno je povezan sa strateškim dokumentom Obrazovanje u Srbiji: kako do boljih
rezultata (Pravci razvoja i unapređivanja kvaliteta predškolskog, osnovnog, opšteg srednjeg iumetničkog obrazovanja i vaspitanja 2010-2020, dalje u tekstu: Pravci), koji je usvojio Nacionalni
prosvetni savet 2010. godine. Deo ove strategije koji se odnosi na preduniverzitetsko obrazovanje i
Pravci razvoja i unapređivanja kvaliteta predškolskog, osnovnog, opšteg srednjeg i umetničkog
obrazovanja i vaspitanja 2010 - 2020 su komplementarni strateški dokumenti i čine jedinstvenu celinu.
U dokumentu Pravci definisane su opšte smernice razvoja preduniverzitetskih nivoa obrazovanja,
naznačene su novine u razvoju tih nivoa obrazovanja u savremenom svetu (posebno u Evropskoj
uniji) i navedeni su stručni razlozi koji opravdavaju definisane pravce razvoja. U delovima koji seodnose na preduniverzitetsko obrazovanje SROS čini korak dalje u konkretizaciji zacrtanih pravaca
razvoja. U tim delovima je definisan skup strateških mera koje treba primeniti u narednoj deceniji u
cilju ostvarivanja misije koju ima preduniverzitetsko obrazovanje u Republici Srbiji. Te strateške mere
biće operacionalizovane u akcionim planovima koji treba da se urade na osnovu SROS.
Deo SROS koji se odnosi na srednje stručno obrazovanje je tesno povezan sa Strategijom razvoja
stručnog obrazovanja u Republici Srbiji ("Službeni glasnik RS", broj 1/07).
Pravci i Strategija razvoja stručnog obrazovanja u Republici Srbiji daju opšti okvir za celinu
preduniverzitetskog obrazovanja i vaspitanja. Stoga će u ovom uvodnom delu za preduniverzitetskoobrazovanje biti posebno istaknute one komponente SROS koje su od posebnog značaja za
koncepciju strategije razvoja preduniverzitetskog obrazovanja i one komponente koje nisu dovoljno
razrađene u navedenim prethodnim strateškim dokumentima.
Sistem osnovnog i srednjeg obrazovanja će negovati kulturu bezbednosti i pružati znanja potrebna za
efikasne akcije smanjenja rizika nastanka katastrofa.

1. Upravljanje i rukovođenje u obrazovno-vaspitnim ustanovama
Upravljanje ustanovama. U organima upravljanja predškolskim ustanovama i školskim odborimazastupljeni su predstavnici lokalne samouprave, roditelja i zaposlenih u vaspitno-obrazovnim
ustanovama. Ti organi dugo postoje u preduniverzitetskom obrazovanju i njihov rad je regulisan
zakonskim i podzakonskim propisima. U daljem razvoju organa upravljanja primenjivaće se sledeće
strateške mere:
1) Depolitizacija organa upravljanja. Ovo podrazumeva eliminisanje političkih i partijskih merila pri
izboru članova organa upravljanja, eliminisanje političkih pritisaka na odluke organa upravljanja idogovor političkih činilaca da se to poštuje u stvarnosti;
2) Jačanje uloge organa upravljanja u vaspitno-obrazovnim delatnostima. To uključuje
značajniju ulogu organa upravljanja u izradi i kontroli ostvarivanja razvojnih planova i predškolskih iškolskih programa ustanova, analizu uspeha u školama i uspeha učenika na spoljnim sistemima
vrednovanja postignuća učenika i definisanje predloga za unapređivanje vaspitno-obrazovnog rada;

3) Jačanje uloge organa upravljanja u uspostavljanju dvosmernih veza vaspitno-obrazovnih
ustanova i lokalne sredine i roditelja. Ovo bi morala biti osnovna funkcija organa upravljanja u cilju
unapređivanja vaspitanja i obrazovanja dece iz date lokalne sredine.
Rukovođenje ustanovom (direktor). Na osnovu naših dosadašnjih iskustava, iskustava iz drugih
zemalja i na osnovu temeljnih naučnih i stručnih istraživanja, u celom sistemu upravljanja irukovođenja vaspitno-obrazovnim ustanovama ključnu ulogu ima direktor. Njegova uloga je odkritične važnosti za organizaciju i funkcionisanje ustanove, za kvalitet rada ustanove kao celine, za
kvalitet nastave/učenja i kvalitet postignuća učenika.
Važeća zakonska regulativa u Republici Srbiji definiše široki krug ovlašćenja direktora kao
rukovodioca vaspitno-obrazovne ustanove. Međutim, u praksi dolazi do velikog broja deformacija uostvarivanju te funkcije. Zbog toga je neophodno preduzimanje važnih strateških mera za
unapređivanje sistema rukovođenja kako bi se ostvarile strateške mere koje predviđa SROS.
Osnovne mere su sledeće:
1) Depolitizacija izbora direktora. U praksi je vidljiv veliki uticaj politike (i političkih partija) na izbor irad direktora, što u velikoj meri utiče na kvalitet rukovođenja, jer se ne poštuju profesionalni kriterijumi
i standardi. Neophodno je da se postigne dogovor među političkim strankama i u državnim organimada se funkcija direktora depolitizuje;
2) Preciznija zakonska regulativa funkcija direktora: u zakonskoj i podzakonskoj regulativi semoraju precizirati osnovne uloge direktora. Te promene treba da naglase ulogu direktora kao
pedagoškog rukovodioca vaspitno-obrazovne ustanove: obezbeđivanje funkcionisanja ustanove kao
celine; razvoj identiteta i etosa ustanove; uloga u definisanju i ostvarivanju razvojnog plana ivišegodišnjeg predškolskog i školskog programa; unapređivanje sistema stručnog usavršavanja
nastavnika i vaspitača i, posebno, usavršavanja u samoj ustanovi; podsticanja timskog rada
nastavnika, kao i vaspitača u predškolskoj ustanovi; uspostavljanje dvosmerne saradnje sa lokalnomsredinom i roditeljima u cilju unapređivanja kvaliteta nastave/učenja (posebno vannastavnih ivanškolskih aktivnosti, uključivanja škole u život lokalne zajednice, prevencije devijantnih ponašanja) i
vaspitno-obrazovnog rada i igre u predškolskim ustanovama;3) Obuka direktora za uloge koje ima. Zakonskim i podzakonskim propisima izgraditi sistem
specifične obuke direktora za složene uloge koje ima, pri izboru direktora oslanjati se na uspeh
kandidata u toj obuci i njegovo prethodno profesionalno iskustvo, izgraditi sistem stalnog
profesionalnog usavršavanja direktora;
4) Sistem za evaluaciju rada direktora. Taj sistem treba da bude specifičan i treba da se oslanja na
uspeh direktora u stručnom usavršavanju; da zavisi i od uspeha i ugleda ustanove; od uspeha škole
na spoljnom vrednovanju škole kao ustanove; od percepcije uspešnosti direktora kod učenika;
vrednovanje treba da uključi i roditelje i njihova udruženja i lokalnu zajednicu.

2. Autonomija ustanove
Autonomija škole je jedan od činilaca koji može pod određenim uslovima imati veliku ulogu u
unapređivanju kvaliteta obrazovanja i vaspitanja. Autonomiju škole čini nekoliko osnovnih aspekata:finansijska autonomija, autonomija u upravljanju i pedagoška autonomija.
Problemi finansijske autonomije se rešavaju u okviru sistema finansiranja obrazovanja i vaspitanja na
svim nivoima i tretiraju se u posebnom delu SROS. Problemi upravljanja i rukovođenja ustanovom
razmatrani su u prethodnim stavkama. U ovom delu će u žiži biti problemi pedagoške autonomije, tj.
autonomije u pogledu školskih programa, dokumenta koje donosi škola o vaspitanju i obrazovanju(razvojni plan škole, školski program, godišnji program rada), o organizaciji i kvalitetu nastave/učenja,
profesionalnom razvoju nastavnika u školi i o položaju i pravima učenika. Strateške mere za
povećanje autonomije škole jesu:

1) Autonomija škole, obrazovni standardi i evaluacija. Osnove za autonomiju su definisane u
Pravcima. Autonomija škole ima svoj puni smisao u kombinaciji sa svim kategorijama obrazovnih
standarda. Standardi obezbeđuju uslove za rad škola, koherentnost obrazovnog sistema iostvarivanje misije vaspitno-obrazovnih ustanova. Razni sistemi vrednovanja su način da se proveri
ostvarivanje obrazovnih standarda. Unutar tog okvira, zakonska regulativa treba da stvori uslove za
punu pedagošku autonomiju škole, da podstakne inicijativu škola, preduzetnički duh, traganje za
identitetom i etosom svake pojedine škole;
2) Velika mera pedagoške autonomije. Pedagoška autonomija škole uključuje: pravo da se definiše
jedan deo školskih programa zavisno od lokalnih prilika; da se u realizaciji obaveznog opšteg
programa maksimalno koriste lokalni resursi; pravo da se školski kalendar može delimično
prilagođavati lokalnim prilikama (promene u dinamici ostvarivanja školskih programa uz poštovanje
godišnjeg plana rada, organizacija nastave u blokovima, organizacija zajedničkih časova srodnih
predmeta kod interdisciplinarnih tema); puno uvažavanje lokalnih specifičnosti pri izradi razvojnog
plana i višegodišnjeg školskog programa uz uzimanje u obzir karakteristika lokalnog stanovništva;razvijanje sistema stručnog usavršavanja nastavnika u samoj školi na osnovu realnih potreba škole;3) Autonomija i odgovornost. Autonomija škole podrazumeva i odgovornost škole. Odgovornostškole se proverava sistemom spoljnog vrednovanja. Razni sistemi vrednovanja su način da se proveri
ostvarivanje obrazovnih standarda. Spoljni sistem vrednovanja treba da bude prvenstveno zasnovan
na izlaznim varijablama, kao što su kvalitet škole kao ustanove i školska postignuća učenika na
nacionalnim i međunarodnim sistemima vrednovanja;
4) Autonomija i sredina u kojoj deluje škola. Autonomija uključuje uspostavljanje bogatih
dvosmernih odnosa saradnje između škole i lokalnog okruženja. To podrazumeva mobilizaciju svih
lokalnih socijalnih partnera u cilju unapređivanja i vaspitno-obrazovnog rada škole i lokalne zajednice,korišćenje raspoloživih lokalnih obrazovnih resursa (prostornih, prirodnih, kulturnih, institucionalnih,
ljudskih) i ostvarivanje raznovrsnih zajedničkih aktivnosti škole i lokalne sredine: kulturnih, socijalnih,
ekoloških, sportskih, humanitarnih, privrednih (naročito kada se radi o srednjem stručnomobrazovanju);
5) Autonomija nastavnika kao pedagoškog stručnjaka i stručnjaka za predmet. Autonomija
nastavnika u izvođenju nastave je sastavni deo autonomije škole. Ta autonomija je zasnovana na
profesionalizaciji profesije nastavnika, koja je definisana u posebnom delu SROS (Deo četvrt:
Obrazovanje nastavnika). Autonomija nastavnika znači pravo nastavnika kao profesionalca dasamostalno koncipira proces nastave/učenja, uz odgovornost za rezultate učenja;
6) Autonomija učenika u radu đačkog parlamenta i u donošenju odluka.

II. DRUŠTVENA BRIGA O DECI I PREDŠKOLSKO VASPITANJE I
OBRAZOVANJE
Misija sistema društvene brige o deci predškolskog uzrasta i predškolskog vaspitanja i obrazovanja
jeste da stvori uslove za dobrobit dece od rođenja do polaska u školu, podrži njihov celoviti razvoj,
vaspitanje i socijalizaciju i stvori uslove za rano učenje, zavisno od potreba pojedinih porodica i dece.
Osnovna funkcija sistema društvene brige i vaspitanja i obrazovanja dece predškolskog uzrasta (dalje
u tekstu: DBPVO) jeste stvaranje uslova za kvalitetno življenje, naročito (ali ne isključivo) u
vanporodičnoj sredini i za celoviti i harmoničan razvoj, vaspitanje i socijalizaciju dece, u skladu s
potrebama svakog deteta i u duhu savremenih shvatanja prava deteta. Pored toga, ovaj sistem ima isledeće važne funkcije:
1) stvaranje dobrih uslova za slobodnu igru i igru usmerenu ka učenju, kao razvojno najznačajniji oblik
aktivnosti dece predškolskog uzrasta i za druge raznovrsne oblike dečjih aktivnosti;
2) staranje za negu dece, briga o zdravlju i ishrani dece;3) stvaranje uslova za raznovrsne fizičke i sportske i umetničke dečje aktivnosti, zavisno od
karakteristika dece;4) davanje doprinosa prevenciji siromaštva i socijalne isključenosti kroz ostvarivanje inkluzivnog
vaspitanja i obrazovanja;
5) ostvarivanje kompenzatorske uloge kod dece koja potiču iz razvojno nepovoljnih sredina;6) omogućavanje ravnopravnog početka obaveznog obrazovanja i vaspitanja kroz pripremu dece za
polazak u osnovnu školu;
7) vođenje računa o bezbednosti dece i njihovoj zaštiti od nasilja, zloupotrebe i manipulacije;8) pružanje pomoći zaposlenim roditeljima obezbeđivanjem brige o njihovoj deci;
9) davanje važnog doprinosa zapošljavanju i emancipaciji žena, u sklopu integrisane politike za
povećanje nataliteta;10) pružanje raznovrsnih oblika pomoći porodici, prema njihovim specifičnim potrebama, u cilju
stvaranja uslova za punu saradnju porodice i različitih oblika predškolskih ustanova, programa i
usluga;11) osnaživanje porodice da od detetovog rođenja uspostave zdrave, bezbedne i podsticajne uslove
za njegov puni život i razvoj u porodičnoj sredini i za aktivno uključivanje roditelja u funkcionisanje i
razvoj sistema;12) osiguravanje polazne osnove za celoživotno obrazovanje, kroz vrednovanje formalnih ineformalnih oblika učenja u predškolskom uzrastu.
Diversifikovani sistem predškolskih ustanova, programa i usluga treba da bude instrument za
ostvarivanje ovih složenih funkcija. Svaki deo sistema ima svoju specifičnu ulogu u ostvarivanju tih
funkcija.
Iz definicije osnovne funkcije ovog sistema sledi da je resor obrazovanja vodeći u organizaciji ovog
sistema, ali je zbog višefunkcionalnosti predškolskog sistema neophodna čvrsta interresorska
saradnja, naročito s oblastima zdravstva i socijalne politike. Resori u domenima svojih nadležnosti
definišu i realizuju odgovarajuće stručne standarde. Neophodno je na nacionalnom nivou uspostaviti
funkcionalne mehanizme koordinacije između različitih sistema i jasno definisati njihove uloge.

1. Vizija razvoja sistema
Do 2020. godine dograđen je diversifikovani sistem kvalitetne društvene brige o deci predškolskog
uzrasta i predškolskog vaspitanja i obrazovanja (od rođenja deteta do polaska u osnovnu školu).
Svaka porodica i svako dete, u skladu sa njihovim potrebama, obuhvaćeni su tim sistemom u obimu
koji je ostvariv na osnovu mogućnosti Republike Srbije i odgovarajuće lokalne samouprave.
Sve predškolske ustanove i programi predškolskog vaspitanja i obrazovanja su akreditovani naosnovu nacionalnog sistema akreditacije koji primenjuje transparentne i jedinstvene procedure.

Obuhvat dece predškolskog uzrasta
Svaka porodica i svako dete uzrasta od šest meseci do polaska u školu imaju dostupan neki vid
diversifikovanog sistema DBPVO koji odgovara njihovim potrebama:

1) dupliran je opšti obuhvat dece od četiri godine do početka primene obaveznog pripremnog
predškolskog programa (dalje u tekstu: PPP);
2) znatno pravičniji sistem koji će omogućiti značajno veći obuhvat sve dece i posebno dece izmarginalizovanih grupa koja ostvaruju pravo prioriteta pri upisu (deca sa invaliditetom i smetnjama u
razvoju, deca koja pokazuju emocionalne probleme ili probleme u ponašanju i učenju, deca čijiproblemi proizlaze primarno iz socio-ekonomskih razloga ili činjenice da pohađaju programe na
nematernjem jeziku, posebno romska deca, deca iz siromašnih slojeva društva i iz porodica s niskimobrazovnim nivoom, deca iz seoskih sredina);
3) u uzrastu od četiri godine do početka primene PPP, Republika Srbija i lokalne samoupravegarantuju svakom detetu mogućnost da minimalno, u toku bar jedne godine, besplatno koristi
skraćene (poludnevne) programe za podsticanje razvoja i predškolskog vaspitanja i obrazovanja,
zavisno od potreba porodice i deteta (približno četiri sata dnevno, pet dana u nedelji, u toku jedneškolske godine);4) potpuni obuhvat dece uzrasta od 5,5 do 6,5 godina obaveznim PPP.

Kvalitet
Nacionalni sistem akreditacije garantuje visok kvalitet brige o deci i predškolskog vaspitanja iobrazovanja: kvalitet sredine u kojoj borave deca, kvalitet opreme, didaktičkih i igrovnih materijala,kvalitet programa, kvalitet predškolske ustanove i programa kao celine (opšta pozitivna klima,
prijateljski ambijent za decu, tretman u skladu s pravima deteta), kvalitet profesionalnih kvalifikacija idovoljan broj osoblja koje radi s decom. Kvalitetna vaspitna praksa podrazumeva da se kroz vaspitni
program, obrazovni i igrovni materijal, metode rada sa decom (uključujući centre aktivnosti, slobodnu
igru i igru usmerenu ka učenju), kao i kroz dnevni ritam sa izbalansiranim aktivnostima podstičecelovit dečji razvoj, razvoj njihove kreativnosti, kritičkog mišljenja, rano opismenjavanje i socijalizacija
i stvaraju preduslovi za uspešan polazak dece u školu i stvaraju uslovi za inkluzivno vaspitanje iobrazovanje dece sa invaliditetom i smetnjama u razvoju i druge dece kojoj je potrebna dodatna
podrška u sistemu vaspitanja i obrazovanja.

Efikasnost
Efikasnost sistema se osigurava, pre svega, diversifikacijom ponude, to jest, razvijanjem različitih
oblika brige o deci i programa predškolskog vaspitanja i obrazovanja (što uključuje i jeftinije
alternativne i fleksibilne oblike, ne samo rad predškolskih ustanova), organizovanjem programa
predškolskih ustanova i za decu iz okruženja koja ne pohađaju redovno predškolske ustanove,
adaptacijom postojećih prostora, pružanjem povremenih i privremenih programa i usluga prema
potrebama porodica i dece.
Efikasnost se ostvaruje boljom koordinacijom različitih resora (obrazovanja, zdravstva, socijalne
politike) na republičkom i lokalnom nivou i preciznim razgraničenjem troškova koje oni obezbeđuju.
Periodično (svake tri godine) analiziraju se troškovi sistema DBPVO da bi se ispitalo da li se resursi
troše racionalno i u skladu sa strateškim planom, kako bi se obezbedilo unapređivanje kvaliteta i
dostupnosti ustanova, programa i usluga.

Relevantnost
Sprovode se sistematske analize i evaluacije ekonomskih, socijalnih, obrazovnih efekata uticaja
sistema DBPVO. Osnovu ovih analiza čine pokazatelji celovitog razvoja dece koji će biti detaljno
definisani kroz Akcioni plan za primenu i praćenje efekata SROS. Posebno se analiziraju efektiobaveznog PPP kako bi se osigurala ravnopravnija početna pozicija sve dece pri polasku u osnovnuškolu, smanjilo osipanje dece u toku osnovnog školovanja i obezbedio bolji uspeh u osnovnoj školi.

Svi organizacioni oblici (predškolske ustanove, programi i usluge) otvoreni su prema detetu injegovom iskustvu, porodici, lokalnoj i široj zajednici; oni razvijaju koncepciju vaspitanja i obrazovanja
u kojima dete i njegova dobrobit, razvoj, vaspitanje, socijalizacija i učenje imaju centralnu ulogu.
Omogućena je stalna razmena informacija i saradnja između relevantnih učesnika vaspitnoobrazovnog procesa (roditelja/staratelja, porodice, dece, profesionalaca zaposlenih u sistemu ilokalne zajednice).
Svi organizacioni oblici sistema koriste različita rešenja kako bi povećali svoju fleksibilnost, prilagodili
svoje usluge veličini, mestu izvođenja, trajanju programa, načinu realizacije i obimu vaspitnoobrazovnih programa, koji idu u susret potencijalnim korisnicima, posebno onima iz marginalizovanih iosetljivih društvenih grupa koje imaju najveće potrebe za uključivanje u sistem.
Uz adekvatno korišćenje svojih postojećih kapaciteta, sistem upotrebljava i kapacitete drugih
ustanova ili prostora i drugih resursa u lokalnoj zajednici (obrazovnih, zdravstvenih, socijalnih,
kulturnih) u kojima se realizuju posebni i/ ili specijalizovani programi za decu i porodice.
Zakonskim i podzakonskim aktima jasno su definisane i razgraničene nadležnosti republičkih organa iorgana jedinaca lokalne samouprave.

2. Sadašnje stanje predškolskog vaspitanja i obrazovanja
Analiza stanja ukazuje na ozbiljan nedostatak jedinstvene obrazovne statistike i sistema za
upravljanje podacima o deci, podaci se značajno razlikuju zavisno od izvora i korišćenih statističkih
metoda.

Obuhvat dece predškolskog uzrasta
Sadašnji sistem čini mreža od 159 predškolskih ustanova sa 2.384 objekta, čiji su osnivači lokalne
samouprave i 60 privatnih ustanova. Geografska distribucija objekata sistema je nepovoljna,
udaljenost predškolskih ustanova od mesta stanovanja porodice (prema MICS 4) u ruralnim
sredinama je dvostruko veća nego u urbanim (1,1 km u urbanim sredinama i 2,2 km u ruralnim).
Mnoge siromašne opštine nemaju finansijska sredstva za razvoj mreže predškolskih ustanova, umnogim opštinama saobraćajna infrastruktura ne omogućava bolju dostupnost predškolskih
ustanova. Ulaganja u izgradnju novih predškolskih ustanova i u adaptaciju drugih raspoloživih
prostora nedovoljna su i na republičkom i na lokalnom nivou (nešto je bolja situacija u Gradu
Beogradu i Gradu Novom Sadu).
Drugi, alternativni organizacioni oblici predškolskog vaspitanja i obrazovanja i posebni programi za
decu, koje uglavnom realizuju privatni subjekti, nevladine organizacije i drugi i koji su razvijani mahom
u većim urbanim sredinama (Gradovi: Beograd, Novi Sad, Niš) nisu integrisani u sistem, pa obrazovni
sistem ne raspolaže podacima o broju dece obuhvaćene ovim oblicima. Godine 2010. deca uzrasta
od 0 do 6 godina (505.404) činila su 7% ukupne populacije u Republici Srbiji. Obuhvat dece
predškolskog uzrasta (0,5 - 6 godina) u predškolskim ustanovama za školsku 2009/2010. godinu
iznosio je 41,36% (prema podacima republičkog organa nadležnog za poslove statistike, u daljem
tekstu: RZS). Posmatrano po uzrastima 2009/10. godine obuhvat dece je bio: do 3 godine 15%; od 3
do 4 godine 34,80%; od 4 do 5 godina 39,83%; uzrast 5,5 - 6,5 godina (obavezni PPP) bio je 87,82%(RZS), a u 2010/11. godini na osnovu podataka ministarstva nadležnog za prosvetu (u daljem tekstu:
MP) obuhvaćeno je 96,07% dece.
Prema podacima MP, u školskoj 2009/10. godini u okviru 854 vaspitne grupe PPP bilo je obuhvaćeno
3.456 dece romske nacionalnosti, a 5.455 dece pripadnika drugih nacionalnih manjina. Prema
podacima RZS iste školske godine u predškolsko vaspitanje i obrazovanje je uključeno svega oko
4.000 dece sa invaliditetom i smetnjama u razvoju, a u PPP svega 964 dece iz ove kategorije. Mnoga
deca ranog i predškolskog uzrasta sa smetnjama u razvoju nisu identifikovana i nisu uključena u
sistem.

Prema podacima MICS 4 iz 2010. godine, obuhvat dece do 5 godina iz mahala i nehigijenskih
romskih naselja i dalje je izuzetno mali i iznosi 8% (mada je udvostručen u odnosu na 2005), a
obuhvat PPP dece pripadnika romske nacionalne manjine, takođe je nedovoljan i iznosi 78%. Na
osnovu Ankete o životnom standardu (RZS, 2008) obuhvat u uzrastima od 3 do 5 godina dece sa selaje 14%, dece iz najsiromašnijih porodica 7%, a 16% dece iz porodica sa niskim obrazovnim statusom.
Osnovni zaključci o obuhvatu dece su sledeći: a) obuhvat je mali i ne zadovoljava potrebe dece i
porodica; b) postoji značajno zaostajanje u poređenju sa zemljama EU i nekim bivšim jugoslovenskim
republikama; c) nije obezbeđen potpuni obuhvat ni obaveznim PPP; d) obuhvat je duboko nepravičan,
jer su najmanje obuhvaćena deca iz marginalizovanih društvenih grupa za koje je neophodan rani
podsticaj razvoja (na taj način Republika Srbija ne ostvaruje prvi od ciljeva globalnog programaObrazovanje za sve).

Kvalitet
Nega i vaspitno-obrazovni rad u predškolskim ustanovama definisani su Opštim osnovama
predškolskog programa. Svaka ustanova stvara svoj operativni predškolski program čiji je sastavni
deo i Pripremni predškolski program koji se realizuje na osnovu Pravilnika o opštim osnovama
predškolskog programa ("Službeni glasnik RS - Prosvetni glasnik", 14/06), a njegovo obavezno
trajanje je 2009. produženo sa šest na devet meseci. Programi se realizuju na srpskom jeziku, jeziku
nacionalnih manjina (osim na romskom), samo se ponegde realizuju dvojezično (mada su potrebeveće), a u nekim privatnim i neformalnim oblicima i na stranom jeziku. Pedagoški asistenti za podršku
deci romske nacionalnosti koja ne govore jezik na kome se realizuje predškolski program nisu u
dovoljnoj meri zastupljeni u predškolskim ustanovama i drugim programima.
U toku je izrada nacionalnih standarda kvaliteta i sistema za praćenje i procenu kvaliteta u sistemu(primena se očekuje od 2013. godine) i izrada jedinstvenih kriterijuma i procedura za akreditovanje
predškolskih ustanova, vaspitno-obrazovnih programa i usluga. Nega, vaspitni i obrazovni rad u
predškolskim ustanovama realizuju se prema ustaljenim organizacionom oblicima: celodnevni (8 - 12
sati dnevno, pet puta nedeljno), poludnevni (4 - 6 sati dnevno, od tri do pet puta nedeljno) i duže odjednog dana (pet dana u nedelji). Polovina ustanova (51%) nudi celodnevni boravak, a 76% dece
provodi duže od pet sati u predškolskoj ustanovi; uglavnom se porodici ne nude programi kraći odosam sati, niti programi izvan ustanova - u drugim prostorima i kontekstima (takozvani programi uzajednici, putujući programi i timovi, privatne jasle, zajednički programi za roditelje i decu, programi u
porodici i sl.).
Pored toga što u predškolskim ustanovama nije razvijen inkluzivni pristup i što ustanove nisu dovoljno
osetljive za potrebe porodice i njeno direktno i aktivno uključivanje u rad ustanove, ona, takođe, nije
dovoljno otvorena ka zajednici i mogućim različitim učesnicima u vaspitanju i obrazovanju dece(volonterima, predstavnicima lokalne zajednice, ustanovama kulture i sporta). Predškolska ustanova
ne traga za dodatnim izvorima finansiranja kojima bi se proširila ponuda i razvili novi programi i
usluge.
U isto vreme, u komercijalnim ponudama porodicama, nalaze se i drugi organizacioni oblici vaspitnoobrazovnog rada, takozvani alternativni programi i usluge. Osnivaju ih privatni i privredni subjekti iorganizacije civilnog društva, a među njima su prilagođeni strani programi i pristupi (zasnovani na
Valdorf pedagogiji, teoriji i praksi Marije Montesori, iskustvu iz Ređo Emilije, Korak po korak
metodologiji - za dete i porodicu), ali i kratkoročni programi domaćih autora za podsticanje pojedinihoblasti dečjeg razvoja: fizičkog razvoja, razvoj stvaralaštva, govora i drugo. Ovi programi se realizuju
kroz različite organizacione oblike: igraonice, radionice, agencije, centre za decu, savetovališta, škole
stranih jezika, itd. Oni nisu integrisani u sistem i njihov kvalitet ne prati MP. Ovakav statusalternativnih programa, neujednačenost u kvalitetu koja se zapaža na terenu i nedostatakmehanizama za praćenje kvaliteta, nisu u najboljem interesu deteta i porodice, a samim tim ni društva
u celini.
U predškolskim ustanovama zaposleno je 11.087 vaspitača (rade s decom od 3 do 6,5 godina) i
3.314 medicinskih sestara (rade s decom od 0,5 do 3 godine starosti). U strukturi zaposlenih ženečine 95%, što znači da je nedovoljna zastupljenost vaspitača, ali i drugih profila, muškog roda, Ova je,
inače, tipična slika i u sistemima predškolskog vaspitanja i obrazovanja dece u razvijenim zemljama.

Efikasnost
Brojne analize (UNESCO, UNICEF, Svetska banka, OEBS) ukazuju da investiranje u rano vaspitanje
i obrazovanje obezbeđuje značajne ekonomske uštede u kasnijim obrazovnim ciklusima i daju osnovu
za celokupni razvoj osobe.
Kod nas nema preciznih podataka o ekonomskoj isplativosti sistema predškolskog vaspitanja iobrazovanja. Početni podaci UNICEF analize isplativosti unutar sistema predškolskog vaspitanja iobrazovanja u Republici Srbiji (koja je pokrenuta 2011. godine i još je u toku), pokazuju da su u nekim
regionima kapaciteti ustanova nedovoljno iskorišćeni, dok su u drugim regionima kapaciteti iskorišćeni
preko 100%, tj. broj dece u vaspitnim grupama daleko premašuje zakonsku pedagošku normu (unekim vaspitnim grupama upisano je i do 50 dece sa tri vaspitača u istom vaspitnom prostoru), čimese ozbiljno ugrožava kvalitet nege i vaspitno-obrazovnog rada, smanjuje bezbednost dece i ugrožava
njihov lični i socijalni razvoj.
Lokalne samouprave imaju mandat da se bave predškolskim vaspitanjem i obrazovanjem, ali nisu
dovoljno obučene da kreiraju i sprovode politike i programe DBPVO. Njihov pristup planiranju razvoja
sistema DBPVO nije dovoljno strateški orjentisan, nije zasnovan na demografskim podacima i
pokazateljima ekonomske isplativosti, niti na aktuelnim podacima o deci i porodici, njihovim
potrebama i pravima.

RelevantnostMože se reći da postojeći sistem (akreditovane predškolske ustanove i programi) ne može dazadovolji aktuelne potrebe sve dece predškolskog uzrasta i njihovih porodica, jer je najmanje
dostupan deci i porodicama iz socijalno i ekonomski osetljivih kategorija. Stoga je njegov doprinos
ostvarivanju prava deteta i porodice (na kvalitetno rano vaspitanje i obrazovanje), doprinos razvoju
detetovih kapaciteta, socijalizaciji i potpunom integrisanju deteta i porodice u zajednicu manji nego što
je našem društvu potrebno. U našoj zemlji ne postoje evaluacione studije koje bi pokazivale koji su ikoliki efekti sistema DBPVO na bolji start u osnovnu školu, na smanjenje siromaštva, veću socijalnu
inkluziju, veće zapošljavanje žena, itd.

3. Nalazi SWOT analize
Potencijali sistema DBPVO su sledeći: u Republici Srbiji predškolsko vaspitanje i obrazovanje ima
dugu tradiciju, iskustva dobre i kvalitetne prakse i stručni potencijal predstavljaju dobu osnovu za
ostvarivanje ciljeva SROS; Zakon o predškolskom vaspitanju i obrazovanju ("Službeni glasnik RS",
broj 18/10), kao i Zakon o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja ("Službeni glasnik RS", br.
72/09 i 52/11), u daljem tekstu: ZOSOV, zasnovani su na dečjim pravima i otvaraju prostor za
primenu savremenih pristupa predškolskog vaspitanja i obrazovanja; uvođenjem obaveznog PPP
povećan je ukupan obuhvat dece; kvalifikaciona struktura zaposlenih u skladu je sa standardima EU.
Unutrašnje slabosti sistema DBPVO su: nedovoljan obuhvat dece kvalitetnim programima PVO,
posebno dece na selu i iz marginalizovanih socijalnih grupa; mreža ustanova, njihova geografska
distribucija, ponuda programa i usluga u sistemu je socijalno nepravedna; pri upisu dominiraju
neadekvatni kriterijumi, tj. prednost imaju deca zaposlenih roditelja, a ne deca iz socijalno osetljivih
kategorija; ne postoji jedinstvena statistika o deci koja su obuhvaćena sistemom DBPVO; sistem jepretežno orijentisan na ponudu klasičnog tipa (celodnevni ili poludnevni programi), nije dovoljno
fleksibilan i nema alternativnih ponuda; opšte osnove programa predškolskog vaspitanja iobrazovanja, uključujući PPP, ne obezbeđuju ujednačenost kvaliteta vaspitno-obrazovne prakse, nije
uspostavljen sistem standarda kvaliteta i mehanizmi praćenja kvaliteta; nije uspostavljen sistem za
akreditovanje ustanova, vaspitno-obrazovnih programa i usluga za dete i porodicu; nedostaje
potrebna saradnja među nadležnim resorima i institucijama relevantnim za sistem DBPVO.

Mogućnosti za razvoj DBPVO su: ukoliko se stvore zakonske mogućnosti za integrisanje privatnih
predškolskih ustanova, programa i usluga u sistem može se povećati obuhvat dece, pod uslovom dase primeni sistem akreditacije programa i ustanova; postojeći resursi sistema predškolskog vaspitanja
i obrazovanja (kadrovski, prostorni, finansijski) mogu se iskoristiti za diversifikaciju programa i usluga;
aktuelna reforma sistema lokalnih samouprava može se iskoristiti za uvođenje jasnije raspodele
odgovornosti i nadležnosti kao i za uspostavljanje mehanizama finansiranja iz republičkog budžeta
(namenskim transferima za predškolsko vaspitanje i obrazovanje).
Rizici za razvoj sistema DBPVO su: nedovoljna informisanost javnosti, kreatora politika i donosioca
odluka o značaju ranog razvoja dece za njihov sveukupni razvoj i za dugoročni razvoj zemlje; manjak
finansijskih sredstava na nacionalnom i na lokalnom nivou (lokalne samouprave su opterećene
finansijskim problemima, što će limitirati investiranje); lokalne samouprave su nedovoljno
osposobljene za planiranje strateškog razvoja i za korišćenje drugih izvora finansiranja (npr. EU
fondova); problem je raspodela odgovornosti i finansijskih resursa između nadležnih resora (prosvete,
socijalne zaštite, zdravlja, lokalne samouprave) na nacionalnom i lokalnom nivou i nerazvijena jemeđusobna interresorska saradnja u kreiranju obrazovnih politika.

4. Strategija razvoja sistema DBPVO
Glavni izazovi i opredeljenje strategije
Glavni izazovi u razvoju sistema DBPVO su nedovoljan obuhvat dece predškolskim vaspitanjem iobrazovanjem, tj. nedovoljan kapacitet sistema i nedovoljna diversifikovanost programa i usluga
predškolskog vaspitanja i obrazovanja. Kod obuhvata dece problemi su nedovoljno razvijena mreža
ustanova predškolskog vaspitanja i obrazovanja (posebno u Centralnoj Srbiji), njena neadekvatna
geografska distribucija i posebno nedovoljan obuhvat dece iz marginalizovanih socijalnih grupa (decena selu, siromašna deca, romska deca, deca sa invaliditetom i smetnjama u razvoju). SROS se
primarno mora fokusirati na obezbeđivanje dostupnosti kvalitetnog predškolskog vaspitanja iobrazovanja svoj deci, jer je to od dugoročnog značaja za razvoj dece i razvoj društva u celini (utiče
na povećanje stope završavanja obrazovanja, povećanje socijalne inkluzije i na razvoj ekonomskih
parametara).

5. Strategija dostizanja vizije - politike, akcije i mere
Opšta politika
Osnovna strateška politika do 2020. godine jeste dovršavanje izgradnje diversifikovanog sistema
DBPVO koji će moći da zadovolji potrebe porodica i dece. Ubuduće, sistem DBPVO će biti sačinjen
od različitih oblika predškolskih ustanova, programa i usluga.
Nacionalni sistem čine predškolske ustanove, programi i usluge koje se razlikuju po
funkcijama/potrebama koje zadovoljavaju i, otud, po njihovim specifičnim namenama, po dužini
trajanja, mestu realizacije i stručnom osoblju koje ih realizuje. U pogledu vlasničkih odnosa, ustanove,programi i usluge mogu biti: javni, privatni, mešoviti, korporacijski i u organizaciji civilnog sektora. U
cilju ostvarivanja ove strateške orijentacije realizovaće se sledeće mere.
Sastavni delovi sistema DBPVO biće:
1) programi nege i vaspitanja za decu od 0,5 do tri godine starosti: poludnevni, celodnevni (odomaćen
naziv za ovaj oblik - jasle);2) programi za decu od 3 do 5,5 godina starosti: poludnevni i celodnevni, koji se mogu realizovati u
predškolskim ustanovama i u bolničkim grupama (odomaćen naziv za ovaj oblik - vrtić);
3) obavezni PPP za decu godinu dana pre polaska u školu: celodnevni i poludnevni (koji se možerealizovati u predškolskim ustanovama, u školama i drugim prilagođenim prostorima u lokalnoj
samoupravi);4) poludnevni programi van predškolskih ustanova (obično u trajanju od četiri sata dnevno, koji semože realizovati u predškolskim ustanovama, u školama i drugim prilagođenim prostorima u lokalnoj
samoupravi);5) nedeljni vrtići (pet dana u nedelji) za roditelje čije radno vreme iziskuje takav oblik brige o deci;
6) specijalizovani i/ili posebni programi u predškolskim ustanovama, posle radnog vremena tih
ustanova, za decu iz lokalne sredine koja nisu uključena u predškolsku ustanovu ili program;
7) porodične jasle;8) putujući vrtić;
9) putujući vaspitač;
10) specijalizovani programi za podsticanje pojedinih oblasti razvoja (kreativnost - likovna i muzička
kultura, raznovrsne fizičke i sportske aktivnosti);11) specijalizovani programi podrške deci i porodici iz socijalno osetljivih kategorija u skladu sa
potrebama (za decu sa invaliditetom i smetnjama u razvoju, iz udaljenih područja, ekonomski isocijalno depriviranih porodica, Rome);12) programi rane intervencije za decu kod koje postoje razvojni problemi, hronične bolesti, smetnje u
razvoju, neuhranjenost, atipično ponašanje;13) programi za uspešan prelazak iz porodice u predškolsku ustanovu i/ili predškolske ustanove u
osnovnu školu, u skladu sa potrebama deteta, roditelja ili ustanove;14) rekreativni programi;15) igraonice za decu;
16) razni oblici radionica za decu;
17) biblioteke, igroteke/ludoteke;18) savetovališta i/ili "škole" za roditelje;19) razvojna savetovališta za decu sa invaliditetom i smetnjama u razvoju;
20) mobilni timovi za pomoć porodici i detetu;21) podrška u porodičnim uslovima za decu i porodice u riziku;
22) svi drugi organizacioni oblici koji se stvaraju na osnovu iskazanih potreba porodica, lokalne
zajednice i lokalne samouprave.
Specifičnosti i standardi za funkcionisanje tih programa i usluga definišu se zakonskim i
podzakonskim aktima, u skladu sa nacionalnim standardima kvaliteta.

Predškolske ustanove
Okosnicu celog sistema DBPVO čine predškolske ustanove. Po svojoj prirodi taj organizacioni oblikmože da ostvaruje gotovo sve funkcije koje ima sistem i da pruža integrisane usluge. Glavna linija
investiranja na nacionalnom nivou i nivou jedinice lokalne samouprave mora ići ka širenju i
optimizaciji mreže ustanova (taj zahtev je definisan i u strateškim dokumentima kao što su Nacionalni

plan akcija za decu, Milenijumski ciljevi razvoja i Pravci razvoja i unapređivanja kvaliteta preškolskog,
osnovnog, opšteg srednjeg i umetničkog obrazovanja i vaspitanja 2010 - 2020). Mreža ustanova mora
biti proširena, naročito u nerazvijenim i seoskim sredinama.
Pored toga što treba ojačati i/ili optimizirati mrežu predškolskih ustanova, ustanove moraju da ostvare
unutrašnji preobražaj: da razvijaju i neguju inkluzivnu obrazovnu politiku, da budu fleksibilnoorganizovane, da primenjuju interaktivne i aktivne metode vaspitno-obrazovnog rada koje su
usmerene na dete, budu usmerene ka ostvarivanju prava deteta, otvorene ka lokalnoj sredini, daorganizuju programe i za decu iz lokalne sredine koja nisu obuhvaćena tim ustanovama i ostvare
intenzivnu saradnju s roditeljima i drugim socijalnim partnerima iz lokalne sredine.
Takođe, u sistem će se integrisati svi postojeći organizacioni oblici nege i vaspitno-obrazovnog rada s
decom, bez obzira na to ko je njihov osnivač, ukoliko su prethodno akreditovani i po svim
parametrima usklađeni s nacionalnim standardima kvaliteta.

Nadležnosti nacionalnog i lokalnog nivoa
Zakonskim i podzakonskim aktima precizno se definišu nadležnosti centralnog nivoa (nacionalnog) i
lokalnog nivoa (lokalne samouprave) u pogledu: osnivanja predškolskih ustanova i utvrđivanja
programa i usluga; finansiranja (uključujući i kapitalna investiciona ulaganja); upravljanja predškolskim
ustanovama; donošenja programa rada; akreditacije ustanova i programa; određivanja plata
zaposlenih u predškolskim ustanovama; zapošljavanja i otpuštanja zaposlenih.

Plan lokalne samouprave za DBPVO
Svaka lokalna samouprava definiše svoj sistem DBPVO za određeni planski period. Taj plan na
najbolji način izlazi u susret potrebama porodica i dece na teritoriji lokalne samouprave i osigurava
finansiranje i održavanja tog sistema. Lokalni sistem se utvrđuje na osnovu ispitivanja potreba
porodica, dece i lokalne samouprave i u dogovoru sa svim relevantnim socijalnim partnerima.

Osnovne strateške mere
1) Povećanje obuhvata dece predškolskog uzrasta;
2) Osiguravanje kvaliteta unutar sistema;3) Povećanje efikasnosti sistema;4) Obezbeđivanje relevantnosti sistema.
Detaljna razrada načina sprovođenja, mehanizmi i instrumenti za praćenje, procedure izveštavanja iprocene efekata predviđenih strateških mera biće definisani Akcionim planom za sprovođenje SROS.

Obuhvat dece predškolskog uzrasta
U pogledu ovog parametra strategija razvoja treba da ostvari dva velika cilja: da poveća obuhvat dece(zavisno od potreba porodica i dece određenog uzrasta) i da poveća pravičnost sistema (većim
obuhvatom dece iz marginalizovanih i socijalno osetljivih grupa i iz nerazvijenih područja). Plan za
povećanje obuhvata će biti definisan Akcionim planom za sprovođenje SROS i usklađen sa
standardima strategije EU 2020 i ostalim relevantnim međunarodnim i nacionalnim strateškim
dokumentima, uz vođenje računa o mogućnostima naše zemlje. Za decu od 5,5 do 6,5 godina biće
obezbeđen potpuni obuhvat kroz celodnevne i poludnevne oblike PPP. Za svu decu od 4 do 5,5godina biće obezbeđeno da besplatno koriste skraćene (poludnevne) programe (približno četiri satadnevno, pet dana u nedelji, u toku jedne školske godine). Za decu od šest meseci do tri godine injihove porodice biće povećan pristup programima i uslugama i obezbeđen obuhvat dece ovog
uzrasta u iznosu od 30%. Osnovne strateške mere za ostvarivanje tih ciljeva su sledeće:

1) izgradnja novih predškolskih ustanova, naročito u nerazvijenim regionima i u seoskim područjima
što se može ostvariti:(1) obezbeđivanjem sredstava na republičkom nivou (budžetska sredstva, povoljni krediti,
donacije) namenjenih nerazvijenim regionima i opštinama,(2) mobilizacijom sredstava lokalnih samouprava i drugih lokalnih partnera (javni i privatni
biznis, donacije, sponzorstva, ustupanje slobodnih prostora ili terena itd.);2) adaptacija raspoloživih prostora u svakoj lokalnoj samoupravi (neiskorišćeni školski, sportski,
kulturni prostori, prostori mesnih zajednica, prostori u javnim i privatnim zgradama, itd.) kao jeftinije
rešenje, pri čemu inicijativa za ovakve adaptacije treba da potekne od roditelja, mesnih zajednica ilokalnih samouprava;
3) diversifikacija predškolskih ustanova, programa i usluga na osnovu lokalnog sistema DBPVO, s tim
da diversifikovani sistem treba da stvori mogućnost za obuhvat sve dece prema potrebama porodica ipojedine dece;4) proširivanje aktivnosti iz delatnosti predškolskih ustanova i na decu iz lokalnih samouprava koja ne
idu u predškolske ustanove;5) promena upisne politike za prijem dece u predškolske ustanove, tako da prednost imaju deca iz
defavorizovanih društvenih grupa i osiguranje sredstava za besplatan boravak te dece (sredstva
osigurava lokalna samouprava);
6) do kraja perioda na koji se odnose ove strateške mere lokalna samouprava (kada je potrebno i uz
podršku republičkog nivoa) treba da garantuje svakom detetu od 4 do 5,5 godina mogućnost da
koristi kvalitetni i akreditovani poludnevni program i/ili uslugu u predškolskoj ustanovi ili van nje i tobesplatno;
7) preduzimanje svih zakonskih, podzakonskih i finansijskih mera za potpuni obuhvat obaveznim
pripremnim predškolskim programom.

Kvalitet
Sistem DBPVO može ostvariti svoje funkcije ako se izgradi nacionalni sistem kvaliteta u toj oblasti.
Izgradnja tog sistema će se ostvariti sledećim strateškim merama:
1) definisanje nacionalnih standarda kvaliteta uslova u kojima se odvija DBPVO, a to obuhvata:(1) standarde kvaliteta prostora u kojima se realizuju programi društvene brige o deci
predškolskog uzrasta i predškolskog vaspitanja,(2) standarde kvaliteta opreme, didaktičkih i igrovnih materijala,(3) definisanje uslova za zaštitu zdravlja, za kvalitetnu ishranu i bezbednost dece (ovestandarde definišu odgovarajući resori);
2) standardi kvaliteta vaspitno-obrazovnih programa, u koje spada:(1) definisanje integrisanih programa koji su prilagođeni razvojnim karakteristikama dece,(2) stavljanje u središte vaspitno-obrazovnih programa dečje aktivnosti koje iniciraju
vaspitači ili deca, a ključne su igrovne aktivnosti dece,(3) definisanje osnova vaspitanja i obrazovanja (okvirnog programa) na nacionalnom nivou;
programska osnova za umetničko predškolsko vaspitanje i obrazovanje mora da bude
integrisana u program osnovnog umetničkog obrazovanja, a odgovornost za vaspitnoobrazovni rad sa decom predškolskog uzrasta u oblasti umetnosti treba prepustiti
umetničkim školama i njihovim stručnim kadrovima;(4) definisanje operativnih planova za svaku predškolsku ustanovu, odnosno za svaki
lokalni program predškolskog vaspitanja; oni će biti usklađeni s lokalnim i kulturnim
specifičnostima i s potrebama dece koja su obuhvaćena tim programom,(5) uključivanje roditelja i predstavnika iz lokalne samouprave u koncipiranje i realizaciju
programa;
3) standardi kvaliteta zaposlenog osoblja, koji obuhvataju:(1) definisanje standarda profesionalnih kompetencija vaspitača i stručnih saradnika kojirade s decom (ti standardi se definišu u delu SROS koji se odnosi na Obrazovanje
nastavnika na svim nivoima obrazovanja),(2) standarde odnosa veličine vaspitnih grupa u pojedinim uzrastima i odnosa broja dece i
vaspitnog osoblja, posebno za pojedine uzrasne grupe;4) standardi kvaliteta vaspitno-obrazovnog procesa, koji obuhvataju:(1) tretman dece u skladu s pravima deteta, uvažavanje individualnih karakteristika svakog
deteta i njegove ličnosti te kulturnih specifičnosti i različitosti među decom,(2) stvaranje pozitivne socijalne i psihološke klime u svim programima za predškolsku decu,
pozitivne i prijateljske interakcije dece i vaspitnog osoblja, koja podstiče decu nasamostalnost i kod dece doprinosi izgradnji pozitivne slike o sebi i o okruženju,(3) intenzivnu saradnju s roditeljima u realizaciji vaspitno-obrazovnih aktivnosti;5) predškolska ustanova, odnosno program kao celina.
Parametri pomoću kojih se utvrđuje kvalitet ustanove i programa kao celine jesu: opšta organizacija
aktivnosti u ustanovi/programu i ponuda raznovrsnih aktivnosti (igrovnih, istraživačkih, socijalnih,
stvaralačkih, kulturnih, sportskih, rekreativnih, slobodnih, izbornih) koja daje mogućnost svakom
detetu da bude maksimalno uključeno u sve procese i da ispolji svoje afinitete i sposobnosti, opšta
pozitivna atmosfera, kvalitet socijalnih odnosa i interakcije unutar ustanove i programa, dobrobit decei osećanje zadovoljstva kod dece, uključenost porodice u planiranje i razvoj ustanove i programa,
uključenost predstavnika lokalne samouprave u rad ustanove.
Sve navedene kategorije standarda kvaliteta utvrđuje Nacionalni prosvetni savet na osnovu predloga
odgovarajućih nacionalnih stručnih i naučnih institucija i uz konsultovanje istaknutih eksperata. U
pripremi nacionalnih standarda kvaliteta obavezno učestvuju profesionalna udruženja vaspitača isaveta roditelja.
Uvođenje nacionalnog sistema akreditacije za predškolske ustanove i programe, koji se zasniva na
gore navedenim kategorijama standarda kvaliteta. Sistem akreditacije obuhvata precizne itransparentne procedure akreditacije i sistem za kontrolu primene. Institucije koje vrše akreditaciju
moraju biti autonomne. Sistem akreditacije uključuje i proceduru samoevaluacije predškolskih
ustanova/ programa i učešće roditelja u procesu akreditacije.

Povećanje efikasnosti sistema

Efikasnost sistema DBPVO posebno je značajan zbog ekonomskog stanja u zemlji, ograničenosti
javnih budžetskih finansijskih sredstava i zbog potrebe da se u takvoj situaciji obezbedi što veći
obuhvat dece. Strateške mere za povećanje efikasnosti sistema su sledeće:
1) Racionalna raspodela nadležnosti između republičkog nivoa i nivoa lokalne samouprave (ova mera
se definiše u delu SROS koji se odnosi na finansiranje obrazovanja);
2) Pravično definisanje udela u finansiranju iz javnih izvora (republičkih i iz lokalnih samouprava) i
privatnih izvora (participacije roditelja). Sastavni deo ovog pravičnog sistema jeste i sistem
subvencionisanja porodica iz javnih sredstva na osnovu ekonomskog statusa svake porodice,uključujući i besplatan boravak dece iz nekih kategorija (iz društveno marginalizovanih društvenih
grupa);
3) Precizno definisanje oblika DBPVO koji će biti besplatni (na primer, prava svih porodica na
besplatni poludnevni program za decu od četiti do pet i po godina), zavisno od procene Vlade onajboljem interesu države u ovoj oblasti;
4) Postepeno uvođenje finansiranja javnih predškolskih ustanova i programa po glavi deteta (sistem
per capita), posle brižljivih probnih primena tog sistema;5) Praktična primena jeftinijih oblika DBPVO uz osiguravanje kvaliteta (adaptacija postojećih prostora,
fleksibilniji i alternativni programi i usluge, korišćenje lokalnih raspoloživih prostornih, materijalnih,
institucionalnih i ljudskih resursa) i bolja koordinacija resora obrazovanja, zdravlja, socijalne politike ikomunalnih službi na lokalnom nivou.

Relevantnost
Relevantnost sistema društvene brige o deci predškolskog uzrasta i predškolskog vaspitanja proističe
iz njegovih složenih funkcija. S obzirom da u Srbiji ne postoje analize pedagoških, socijalnih iekonomskih efekata sistema DBPVO, potrebno je unaprediti istraživačku praksu, i to: organizovati
sistematska naučna istraživanja i evaluacione studije u cilju donošenja odluka zasnovanih na
podacima i uspostaviti nacionalni sistem indikatora za praćenje sistema. Moguće oblasti istraživanja
jesu: efekti celokupnog predškolskog vaspitanja i obrazovanja, a posebno PPP na veći obuhvat deceiz marginalizovanih grupa obaveznim obrazovanjem, na smanjenje osipanja dece u toku osnovnog
obrazovanja i na uspeh dece u osnovnoj školi, na doprinos inkluzivnom predškolskom vaspitanju iobrazovanju, boljoj socijalnoj integraciji dece iz marginalizovanih grupa, na dugoročnu prevenciju
siromaštva, na zapošljavanje žena i slično. Da bi se uspešno uspostavile sve strateške politike i merei pratila njihova primena u funkciji daljeg unapređenja i razvoja sistema, neophodno je ojačati
strukture upravljanja unutar sistema.

6. Potrebne promene u okruženju
Zbog prirode sistema DBPVO i njegovog multiresorskog statusa, neke promene u širem okruženju
upravo su vitalne za ostvarivanje njegovih složenih funkcija. Zbog toga se preduzimaju sledeće mere:
1) izvesti decentralizaciju i promenu položaja lokalnih samouprava (pripreme su u toku), posebno uoblasti društvenih delatnosti;
2) usvojiti preciznu zakonsku regulativu koja definiše kompetencije republičkih organa i organa
lokalne samouprave za finansiranje sistema, položaj vaspitača, standarde kvaliteta, sistem
akreditacije predškolskih ustanova i programa, plate zaposlenih, uslove za zapošljavanje i otpuštanje
s posla i slično;
3) poboljšati zakonsku regulativu državne uprave u cilju preciznog definisanja nadležnosti pojedinih
resora i interresorske saradnje radi više funkcionalnosti sistema DBPVO.

7. Potrebne strateške relacije s drugim sistemima

Strategija razvoja sistema DBPVO računa i na saradnju s drugim sistemima.
Međuresorna koordinacija i saradnja, i to:1) uspostavljeni mehanizmi na nacionalnom i lokalnom nivou za koordinisano sprovođenje strateških
politika i mera treba da ostvare punu efikasnost, pre svega na nivou prikupljanja relevantnih podataka
o deci i formiranju validne obrazovne statistike koja će omogućiti planiranje razvoja sistema
zasnovano na podacima, optimizaciju mreže ustanova, programa i usluga, praćenje i merenje efekata
rada u cilju postizanja pravednijeg obuhvata, obezbeđivanja kvaliteta i odgovarajućeg vaspitnog
uticaja na dete, u skladu s potrebama deteta i porodice;2) institucionalna i programska prilagođavanja u zdravstvenom sistemu i sistemu socijalne zaštite su
potrebna kako bi se razvijali interdisciplinarni pristupi i prakse u domenu brige o deci i predškolskog
vaspitanja i obrazovanja, posebno kroz inkluziju dece;3) međuresorna saradnja bi morala biti ozvaničena kroz uspostavljanje republičkih i lokalnihmehanizama održivosti (kao što su međuresorni sporazumi o saradnji, tela i radne strukture), kako bi
se u zajednici planirali i razvijali integrisani programi i usluge s prilagođenom ponudom detetu i
porodici, posebno kada je reč o specijalizovanim i posebnim programima i uslugama, a koje
obuhvataju uticaj svih relevantnih resora (i nadležnih institucija i upravnih struktura);4) potrebna su i određena institucionalna i programska prilagođavanja u kulturi, umetnosti, sportu,
kako bi se ovi resori u većoj meri otvorili za podršku ranom razvoju dece i predškolskom vaspitanju iobrazovanju;
5) potrebna je saradnja policije, sudstva, tužilaštva i poverenika za zaštitu ravnopravnosti u prevencijirizika i kreiranju bezbednog okruženja te u zaštiti od zloupotrebe, zanemarivanja i zlostavljanja dece;6) značajno je i uključivanje tehničke i tehnološke zajednice u formulisanje mehanizama za uvođenje
predškolske dece u svet nauke, za podržavanje dečje radoznalosti i želje da otkriju i istraže prirodne
fenomene i svet oko sebe.

Javna komunikacija i zastupanje strateških politika u javnosti
U sprovođenju strategije razvoja diversifikovanog sistema DBPVO predškolske dece neophodan je
pozitivan pristup i podrška medija i to kako kroz realno prikazivanje društvenog položaja dece ovog
uzrasta i važnosti njihovog uključivanja u predškolske ustanove, programe i usluge, tako i kroz
promovisanje osnovnih vrednosti i principa na kojima se zasnivaju aktuelne politike unutar sistema,odnosno programi i usluge namenjene deci i porodicama.
Takođe, u ovoj oblasti potrebno je razvijati radijske i televizijske programe te istraživačko i reportažno
novinarstvo. Zatim je neophodna produkcija obrazovnih, vaspitnih, popularno-istraživačkih, naučnih,kulturnih, umetničkih sadržaja i programa za decu i roditelje, vaspitače, nastavnike i druge zaposleneu sistemu i sve to u skladu sa SROS.
Pored toga, potrebna je snažna podrška građanskog sektora u smanjenju diskriminacije i u promociji i
praćenju ostvarivanja prava deteta i porodice u oblasti brige o deci i predškolskog vaspitanja iobrazovanja.

III. OSNOVNO OBRAZOVANJE I VASPITANJE
Misija osnovnog obrazovanja i vaspitanja jeste da bude temelj celokupnog sistema obrazovanja i daobezbedi kvalitetno obrazovanje svih građana.
Funkcija osnovnog obrazovanja jeste da bazično opismeni učenike iz svih oblasti značajnih za život usavremenom svetu, da razvija funkcionalna znanja, umenja, motivaciju za učenje, stavove i vrednostineophodne za formiranje nacionalnog i kulturnog identiteta, te bazične kulturne potrebe i navike, štoosposobljava za dalje školovanje, celoživotno učenje i aktivan i konstruktivan život u savremenom
društvu.

1. Vizija razvoja osnovnog obrazovanja i vaspitanja
Ključna strateška obeležja ovog obrazovnog podsistema su obuhvat učenika osnovnim
obrazovanjem; kvalitet obrazovanja (uslova, nastavnog procesa, nastavnika, učeničkih postignuća ikvalitet škole kao institucije); efikasnost i relevantnost.
Glavne osnove za formulisanje strategije osnovnog obrazovanja predstavljaju: projekcija društvenog i
ekonomskog razvoja u Republici Srbiji 2020, dokumenti Republika Srbija 2020 i Evropa 2020 kojisadrže viziju budućeg razvoja Republike Srbije i Evrope u narednoj dekadi kao opšteg konteksta u
kome će se odvijati obrazovni proces; Pravci razvoja obrazovanja i vaspitanja u Republici Srbiji do
2020. godine gde je dat ključni okvir za strategiju razvoja osnovnog obrazovanja i vaspitanja;
Milenijumski ciljevi razvoja (u daljem tekstu: MCR), međunarodni i nacionalni program koji se fokusirana obuhvat sve dece osnovnim obrazovanjem (prati se preko tri indikatora: stope upisa u osnovnuškolu, procenta učenika koji od prvog razreda pređu u peti razred i stope pismenosti u dobu od 15 do
24 godine starosti) i Situaciona analiza mreže obrazovnih institucija, ljudskih resursa i obrazovne
statistike u Republici Srbiji, koja nudi relevantne podatke o institucionalnim i ljudskim resursima uosnovnom obrazovanju i analizu stanja u obrazovnoj statistici, što je neophodno za ustanovljavanjepolaznog stanja u obrazovanju u Republici Srbiji.
Do 2020. godine svi dečaci i devojčice zakonom predviđenog školskog uzrasta (minimalno 98%
generacije), bez obzira na socio-ekonomske, zdravstvene, regionalne, nacionalne, jezičke, etničke,verske i druge karakteristike, obuhvaćeni su kvalitetnim osnovnim obrazovanjem i vaspitanjem iz
kojeg osipanje nije veće od 5% (tj. završava osnovnu školu 93% generacije), ne samo na
nacionalnom nivou već i za kategorije dece iz osetljivih grupa (seoska, romska, siromašna deca ideca sa invaliditetom i smetnjama u razvoju).
Osnovno obrazovanje i vaspitanje predstavlja dobru i podsticajnu sredinu za razvoj dece u kojoj
učenici ovladavaju kvalitetnim znanjima i umenjima, osnovnim kompetencijama i bazičnompismenošću iz svih oblasti koje se uče u osnovnoj školi, tako da ta znanja mogu međusobno
povezivati i primenjivati u daljem školovanju i u svakodnevnom životu.
Osnovne škole su ustanove s prepoznatljivim identitetom, predstavljaju dobar vaspitni modelučenicima celinom svog rada i raznovrsnim aktivnostima u bogatim nastavnim i vannastavnim
sadržajima (obrazovnim, naučnim, kulturnim, sportskim, ekološkim, tehničkim i preduzetničkim). One
planski i kontinuirano sarađuju s lokalnom zajednicom i različitim relevantnim institucijama sa ciljem
da učenici formiraju dobru saznajnu osnovu, razviju motivaciju za učenje i intelektualni rad, kao i dase utiče na stvaranje osnove za razvoj kulturnih potreba i navika kod učenika.

2. Sadašnje stanje osnovnog obrazovanja i vaspitanja
Obuhvat učenika osnovnim obrazovanjem
Iako je pre više od 50 godina (1958) uvedeno obavezno besplatno osnovno školovanje (u daljem
tekstu: OŠ), još uvek značajan procenat građana nema potpuno OŠ (22%, Popis, 2002). Sva deca
nisu obuhvaćena osnovnim obrazovanjem: oko 5% generacije ne ulazi u školu (procenat upisa u OŠ
je 2009. godine bio 95,2%, prema RZS, a 94,9% prema Multiple indicator cluster survey, u daljem
tekstu: MICS, 2010) i tu nema razlike po polu (indeks pariteta 1,01 RZS, 2010; MICS 2010), ali ima
razlike kod osetljivih grupa. Na selu je to ulazno osipanje veće od proseka i, što je zabrinjavajuće, sgodinama se povećava: obuhvat dece sa sela je pao s 81,15% u 2005 godini. Na 77,4% u 2009.
godini, a 2008. godine upisano je u OŠ za 1,8% manje dece nego 2005. godine (MCR, 2009).
Od svih osetljivih grupa romska deca se u najmanjoj meri upisuju u OŠ. Nemamo tačan podatak obroju romske populacije u zemlji, ali se procenjuje da je veličina generacije romske dece oko 25.000 i

da 70% njih ide u OŠ (MCR, 2009). Obuhvat romske dece OŠ je porastao u periodu 2002 - 2007.
godine sa 56% na 73% (Anketa o životnom standardu, u daljem tekstu: AŽS, 2007). Prema MICS
2010, 78% romske dece iz segregisanih naselja upisuje se u OŠ. Ipak, podatak da je broj romske
dece koja se upisuju u specijalne škole opao sa 8% na 6% (MCR, 2009) ukazuje na njihov bolji
obuhvat redovnim školskim sistemom.
Visoka je stopa osipanja u toku OŠ, iako ne postoji tačan i precizan podatak o tome. Stopa prelaska
dece u peti razred uzima se kao indikator u međunarodnim izveštajima (MCR, Laekenovi indikatori,
EUO). Kada se pogleda nacionalni prosek, stanje se za poslednjih pet godina popravilo, stopa
osipanja pri prelasku u peti razred je smanjena ispod 1% (sa 1,14% na 0,87%, MCR, 2009). Ali ovaj
prosek zamagljuje ozbiljan problem unutrašnje nepravednosti sistema u kome postoji trend porasta
osipanja dece iz osetljivih grupa, pre svega seoske i romske dece, a pojavljuje se razlika i kod
devojčica (1,2% niža stopa prelaska u odnosu na dečake). Godine 2005. u peti razred je prelazilo oko
95% dece u gradskim i 92% dece u seoskim sredinama (MCR, 2006), a 2008. godine, premaprocenama, osipanje seoske dece bilo je 14,25%, a 50% romske dece (MCR, 2009).
Stopa završavanja OŠ je 95,2% (RZS, 2009), međutim metodologija računanja ovog podatka je takva
da on govori koliko je dece izašlo iz osmog razreda, ali ne koliki je procenat od upisane generacijezavršio OŠ (ne prati se generacija). Stopa završavanja OŠ kod dece sa sela je znatno niža (74,14%),
postoji tendencija manjeg završavanja među dečacima i porasta stope završavanja međudevojčicama (MCR, 2009). I međunarodna ispitivanja ukazuju na trend da su dečaci manje uspešni uškolovanju i da je na obrazovnim nivoima sve veći raskorak u polnoj strukturi. Osipanje u toku
osnovne škole je drastično kod romske dece. Po poslednjim podacima o romskoj deci iz segregisanih
naselja 78% se upisuje u osnovno obrazovanje, a završava ga 34% (MICS 2010). Nemamo pouzdan
podatak o stopi završavanja OŠ dece sa invaliditetom i smetnjama u razvoju, postoje podaci samo odeci koja su u sistemu (Zavod za unapređivanje obrazovanja i vaspitanja), ali ne i koliko ih je ostalo
van sistema.
U evropskim dokumentima naglašeno je da bi osipanje dece u toku osnovnog obrazovanja trebalo dabude ispod 10%. Ukupno osipanje učenika iz osnovnog obrazovanja čine deca koja se ne upišu u
OŠ, koja ne pređu u peti razred i koja ne završe osnovnu školu, što je prema postojećim analizama iprocenama između 10 -15% generacije, s tim što je značajno veće kod dece iz osetljivih grupa.
Ovome bi trebalo dodati i procenat dece koja ne prelaze u srednju školu, tj. ne nastavljaju školovanje,što se poslednjih godina kreće oko 2%. Slaba pripremljenost dece iz osetljivih kategorija za školu
jeste jedan od uzroka osipanja (v. deo Društvena briga o deci i predškolsko vaspitanje i obrazovanje).
Obuhvat ove dece predškolskim vaspitanjem i obrazovanjem je mali (obuhvat trogodišnjaka u
Republici Srbiji je 34,80%, a četvorogodišnjaka 39,83%, a u okruzima u Centralnoj Srbiji 11%-25%,
RZS, 2010). Evropski cilj je obuhvat 95% dece ovog uzrasta do 2020. godine. Ukupan obuhvat
obaveznim PPP u 2009/10. godini iznosi 87,82%, a značajno varira po okruzima, od 55% do 85%(RZS, 2010).
Od prethodne države (Savezne Republike Jugoslavije) nasledili smo dobru mrežu osnovnih škola,
oko 60% mesta s preko 100 stanovnika u Republici Srbiji ima školu. Međutim, mreža škola nije
prilagođavana brojnim društvenim promenama (demografskim, privrednim, ekonomskim, socijalnim)
koje su se dešavale u sredini. Korektivni mehanizmi mreže su slabo razvijeni: domovi za učenikeosnovne škole ne postoje (čak i tamo gde bi bilo opravdano postojanje stalnih ili povremenih
domova), prevoz učenika nije adekvatno uređen, a nisu razvijeni mehanizmi i mere posebne podrške
deci iz osetljivih grupa da ne prekidaju školovanje (stipendije, domovi, plaćanje putnih troškova doškole, obezbeđivanje uslova za vežbanje i rad u školi, npr. obezbeđivanje muzičkih instrumenata i sl.).
Zbog potrebe za ekonomskom efikasnošću obrazovanja krenulo se u racionalizaciju, a ne
optimalizaciju mreže škola. Poslednjih godina u MP teku nekoordinisane paralelne aktivnosti oko
optimizacije mreže, bez uključivanja svih relevantnih partnera i bez punog učestvovanja lokalne
sredine i njene prethodne pripremljenosti za to. Racionalizacija mreže škola može dovesti do
dodatnog ugrožavanja pravednosti osnovnog obrazovanja i može negativno uticati na njegovu, iovako nedovoljno dobru, pedagošku efikasnost.
Umetničko obrazovanje budućih umetnika odvija se kroz sistem osnovnih i srednjih umetničkih škola.
Osnovno umetničko obrazovanje obuhvata muzičke i baletske osnovne škole i odvija se uvek ukombinaciji s redovnim OŠ. Postoji 37 škola za osnovno muzičko obrazovanje, 31 srednja i osnovna
muzička škola istovremeno; u okviru osnovnih muzičkih škola pokriva se i predškolsko muzičko
obrazovanje, a osnovno i srednje baletsko obrazovanje u okviru 3 baletske škole. Ukupan obuhvat
dece osnovnim muzičkim obrazovanjem iznosi 2,7%, dok je u evropskim zemljama 10 -15%. Oko
50% opština u Republici Srbiji nema umetničku školu.

Kvalitet
Na kvalitet osnovnog obrazovanja utiču i uslovi rada po školama, od fizičkih (zgrada, prostor,
infrastruktura) do opreme (opremljenost kabineta, biblioteka, didaktička sredstva, asistivna obrazovna
sredstva, instruktivni materijali). Da bi škola uticala na učenike, ne mogu elementarni uslovi u školi biti
gori nego oni koje učenici imaju kod kuće (posebno kada je u pitanju elementarna infrastruktura), a
oprema bi morala biti takva da škola može da prati novine i koristi inovacije u radu s decom. Još uvek,
posebno na selu, ima neprimerenih uslova za rad (npr. polovina škola nije prikopčana na javnu
kanalizacionu mrežu). Školsku biblioteku ima dve trećine škola u Republici Srbiji, a problem je njihova
opremljenost - malo knjiga (u proseku 17 knjiga po učeniku), malo novih naslova i druge potrebne
literature (metodičkih priručnika, instruktivnih materijala, rečnika, enciklopedija, elektronskih izvora
podataka itd.). Pošto retko koje istureno odeljenje ima biblioteku (ne govorimo o njenoj opremljenosti i
funkcionalnosti), to znači da tamo gde su najveće potrebe za dodatnom obrazovnom stimulacijom(nizak socio-kulturni i ekonomski nivo sredine, nizak obrazovni nivo roditelja, manje i teže dostupni svi
obrazovni, kulturni i naučni sadržaji), nje najmanje ima. Kroz projekat "Digitalna škola", koji jezapočelo ministarstvo nadležno za telekomunikacije i informatičko društvo 2008. godine, oko 95%škola (2808) dobilo je računarski kabinet. Međutim, mnoge škole, posebno u nerazvijenim krajevima,
još uvek nemaju internet konekciju, a računare i internet konekcije nemaju ni svi učenici kod kuće,
posebno na selu. U seoskom delu 39,7% domaćinstava poseduje računar, a internet priključak
većinom poseduju domaćinstva sa mesečnim prihodom 600 evra i više preko (87,1%), a sa prihodom
do 300 evra - 36,7% domaćinstava. Jaz između grada i sela je veliki i neznatno se povećao u odnosu
na 2010. godinu (stopa rasta zastupljenosti računara u urbanom delu je 2,1%, u seoskom 1,4%, RZS,2011).
Planovi i programi su obimni i nefleksibilni, jednako se sprovode u školama s velikim brojem učenika
u razredu i u kombinovanim odeljenjima. Koncept izborne nastave nije razrađen niti dobro postavljen,
po aktuelnim nastavnim programima ne postoji nikakva mogućnost izbora ni za učenike ni za samuškolu. Programi su još uvek pisani kao liste tema, sadržaja, predmeti su slabo povezani i toonemogućava integrisanje sadržaja i tematsku nastavu, a postoji stalni pritisak da novi sadržaji
postanu školski predmeti. Neke umetničke discipline (drama, balet, film, kreativne industrije, dizajn,
fotografija) nisu uključene u program, ne javljaju se ni kao sadržaj ni kao metoda rada u nastavnoj ili
vannastavnoj aktivnosti škole.
Izuzetno je mala zastupljenost modernih oblika rada u školi - dominira predavačka nastava, a malo se
primenjuju aktivno učenje, istraživačke metode, individualizirana nastava i drugi načini rada koji su
usmereni na učenika i omogućavaju njihovo veće učešće u nastavnom procesu, razvijaju njihove višementalne procese, motivaciju za učenje, osposobljavaju ih za funkcionalnu primenu znanja i dalje
učenje i rad. Iako su kroz razne projekte razvijeni takvi oblici rada i neki od njih su prošli imeđunarodnu proveru, oni veoma teško postaju deo redovnog sistema, verovatno zato što se iziskuju
radikalne promene u shvatanju prirode procesa nastave/učenja i uloge nastavnika i učenika u njemu.
Zbog racionalnosti je smanjivan broj odeljenja i povećavan broj učenika u razredu, što ima negativne
efekte na pedagošku efikasnost (prevelik broj učenika u odeljenju je prepreka za primenu modernih
oblika rada i za primenu inkluzivnog pristupa).
Podizanje kvaliteta nastavnika jedan je od najdelotvornijih načina da se unapredi kvalitet obrazovanja.
Nažalost, i pored odgovarajuće kvalifikacione strukture evidentna je niska obučenost nastavnika zasavremeni koncept učenja/nastave i realizaciju postavljenih ciljeva i standarda. U praksi još uvek
dominira stari koncept obrazovanja nastavnika, postoji negativna selekcija nastavnika, neujednačen
je kvalitet obuke studenata budućih nastavnika na fakultetima, malo je praktičnog rada, nedovoljno
PPM obuke, ne postoji obuka za savetovanje, za rad u kombinovanim odeljenjima i malim školama,polaganje stručnih ispita i polaganje za licencu izmešteno je s nastavničkih fakulteta, pa je timeangažovan manji broj kompetentnih stručnjaka i niži je kvalifikacioni nivo za ocenu psihološkopedagoške obučenosti budućih nastavnika (v. deo Obrazovanje nastavnika).
Koncept usavršavanja nastavnika je problematičan jer je akcenat na ulazu (prikupljanju poena odseminara), a ne na izlazu (efikasnoj primeni naučenoga u praksi). Nije razvijen koncept
profesionalnog razvoja nastavnika. U nomenklaturi zanimanja ne postoji zanimanje nastavnik, apogotovo ne postoje zanimanja kakva se sreću u evropskim zemljama, kao što su nastavnik drame,
nastavnik drame i plesa, nastavnik igre i slobodnog vremena i slično. Normativ o stručnoj spremi
nastavnika nije prilagođen novim zvanjima niti je revidiran, stalno raste lista onih koji mogu da predajuodređeni predmet (kao i zahtevi fakulteta, drugih institucija i pojedinaca). Postoje sindikati i stručna
društva, ali ne postoji profesionalno udruženje nastavnika koje brine o važnim profesionalnim
pitanjima i koje bi sarađivalo s brojnim evropskim udruženjima nastavnika.
Mnoge analize ukazuju na kontinuirano nedovoljno visok nivo znanja i umenja koji stiču učenici u OŠ,
nerazvijene nužne kompetencije za dalje školovanje i svakodnevni život i nisku učeničku motivaciju zaučenje i intelektualni rad. Postignuće naših učenika na međunarodnim ispitivanjima ukazuje da je
kvalitet našeg obrazovanja ispod međunarodnog proseka, posebno što se tiče funkcionalne primene
znanja. Tako na primer, na TIMMS 2007 prosek učeničkih postignuća u oblasti prirodnih nauka je
470, a u oblasti matematike 486 u odnosu na prosek 500. U poređenju s rezultatima na TIMMS 2003.
godine, učenička postignuća u ovim oblastima beleže pad (486 - u odnosu na prosek 473 i 477 odnosu na prosek 466). Na PISA testiranju koje proverava primenljivost stečenih znanja i veština
postignuća naših učenika su slabija nego na TIMMS. U odnosu na OECD prosek 500, učenici iz
Republike Srbije su u proseku postigli 60 poena manje, što je jednako efektu od nešto više od jedne
godine školovanja u zemljama OECD. Analiza postignuća naših učenika po nivoima zadataka
pokazuje da je izuzetno mali broj učenika u najvišim kategorijama postignuća (u dve najviše
kategorije ispod 1% u domenu čitanja, oko 1% u domenu nauke i 3% u matematici) i veoma veliki
procenat učenika u onim najnižim (oko 2/3 u najniže dve kategorije u sve tri oblasti). Oko trećine
učenika spada u kategoriju onih koji nisu funkcionalno pismeni u domenu čitanja, što znači da svaki
treći učenik u Republici Srbiji ima teškoće u čitanju složenijih tekstova, što je značajna prepreka za
njihovo dalje školovanje.
Na poslednjem PISA testiranju naši učenici su postigli bolje rezultate nego na prethodnom i taj
napredak je viši nego u drugim zemljama. Na postignuća koja učenici ostvaruju u ovimmeđunarodnim testiranjima utiče više činilaca (npr. pripremljenost učenika za ovakav vid ispitivanja,
mogućnost da su zadaci u testovima u većoj meri usaglašeni s programima pojedinih zemalja nego s
programima drugih i sl.), pa tumačenje rezultata i izvođenje pouzdanih zaključaka zahteva dublju
kvalitativnu analizu dobijenih podataka prema specifičnom socio-kulturnom kontekstu, posebno kada
se zaključci odnose na obrazovnu politiku zemlje. U tom smislu, rezultate na međunarodnim
testiranjima trebalo bi shvatiti kao važan pokazatelj uspešnosti vlastitog obrazovnog sistema, njegovih
dobrih i slabih strana, a ne kao puko poređenje sa drugima.
Dakle, učenici izlaze iz OŠ bez dovoljno razvijenih bazičnih kompetencija koje su im potrebne i važne
za nastavak školovanja i za bolje snalaženje u privatnom i javnom životu. Pored nedovoljne
funkcionalne, matematičke i naučne pismenosti, kroz OŠ učenici skoro uopšte ne razvijaju umetničku
i kulturnu pismenost (što je cilj obrazovanja na osnovu člana 4. stav 2. ZOSOV), niti bazične kulturne
potrebe i navike koje su važne za formiranje vrednosnih stavova neophodnih za život i rad usavremenom društvu te za privatni i profesionalni život svakog građanina.
Zdravstveno-sportska podrška razvoju dece veoma je slaba. Sport je dostupan uglavnom
talentovanim učenicima, ali i pored toga što jeste deo redovnih školskih aktivnosti usmerenih na
razvoj dece i ulaganje u njihovo zdravlje, sportske sekcije se plaćaju po školama, veliki broj učenika
se oslobađa nastave fizičkog vaspitanja, a objektivne potrebe su sve veće (deca mnogo sede u školi i
kod kuće, sve više vremena provode za računarom, mlađima su školske torbe preteške, deca jedu
nezdravu brzu hranu i sl.).
Način ocenjivanja rada škole, nastavnika i učenika nije dovoljno dobar i informativan, ne razlikuješkole i nastavnike koji rade savesno, dobro i postižu rezultate od onih koji formalno otaljavaju svoj
posao. Učeničke ocene su nediskriminativne i neobjektivne (veoma je čest slučaj da je 2/3 odeljenja

ima odličan uspeh, prosečna ocena učenika u OŠ je preko 4, 3/4 učenika na kraju OŠ imaju odličan ili
vrlo dobar uspeh), a način ocenjivanja većinom je ocenjivanje uspešnosti reprodukcije gradiva. Zavodza vrednovanje kvaliteta obrazovanja i vaspitanja pripremio je standarde i instrumente za eksterno
vrednovanje škola koji uključuju sedam različitih polja.
Kvalitet školskih udžbenika se popravio u poslednjoj deceniji, mada ima još mnogo ozbiljnih problemas njihovom koncepcijom i konstrukcijom. Problem predstavljaju neadekvatni standardi kvalitetaudžbenika na osnovu kojih se trenutno vrši njihova ocena. U ovom polju imamo bogatu, međunarodno
relevantnu ekspertizu, ali ona nije uzidana u postojeća rešenja.
Vaspitanje je neotuđivi i sastavni deo svakog obrazovanja. Škola vaspitno utiče celokupnim svojim
delovanjem, kroz način obrazovanja svojih učenika, kroz posebne aktivnosti i sadržaje čija je svrha davaspitavaju učenike, ali i svojom kulturom, etosom i prepoznatljivim identitetom. Zapostavljena je
vaspitna uloga škole u osnovnom obrazovanju. Ako je nastava dominantno predavačka, ocenjuje se
reprodukcija s razumevanjem naučenog, ocene su nediskriminativne, malo valjane i pouzdane, škola
okrenuta ka usko kognitivnom aspektu, a ne celovitom razvoju ličnosti učenika, nema participacijeučenika u procesu nastave/učenja, ne obraća se pažnja na čitav set važnih ciljeva, onda je jasno da
takav model u najboljem slučaju može formirati osobu koja dobro poznaje činjenice ali nijesamostalna, sposobna za povezivanje i primenu znanja te za saradnju s drugima, nije obučena za
timski rad, za preuzimanje odgovornosti, donošenje odluka, prepoznavanje i pristupanje rešavanju
problema, i niska joj je motivacija za učenje i intelektualni rad. Škole nemaju svoj prepoznatljiv
identitet i u mnogima vlada generalno loša atmosfera (neugodna opšta klima, često rđavi međuljudski
odnosi unutar nastavničkog kolektiva, između učenika, učenika i nastavnika, nastavnika i upraveškole, dešava se nasilje u školama), pad etičkih standarda (nastavnici kasne na časove, veliki brojčasova se ne održava ili se nastava skraćuje, ogroman je broj izostanaka učenika s nastave, nizak
osećaj pripadnosti školi kod učenika). Vannastavne aktivnosti po školama su siromašne, negde skoro
i ne postoje, nema vaspitno-obrazovnih aktivnosti na ekskurzijama, nastavi u prirodi ili rekreativnoj
nastavi. Veoma često nastavnici svoju radnu nedelju svode samo na držanje časova nastave. Retko
gde se drži dopunska i dodatna nastava - stoga su učenici znatno više upućeni na privatne časove.
Škole najčešće rade u dve smene što ne ostavlja ni vremena ni prostora za ostale aktivnosti u školi, ai dalje se ide na prostorno objedinjavanje škola s manjim brojem učenika. Retke su kulturne i javne
aktivnosti škola u lokalnim samoupravama (književne večeri, koncerti, promocije knjiga, izložbe,humanitarne akcije, volonterstvo, ekološke, akcije za zaštitu čovekove sredine itd.), a retki su nekada
veoma prisutni, a vaspitno-obrazovno moćni, modeli rada učenika kao što su različite dečjeorganizacije (izviđači, planinari, dečji savezi i dr.), razni klubovi (npr. mladih tehničara), raznovrsne
akcije društveno-korisnog rada, podmladak različitih organizacija (kulturnih, sportskih, društvenih,
humanitarnih, zdravstvenih, ekoloških, tehničkih i dr.). Ovi oblici rada omogućavaju transgeneracijsku
saradnju, saradnju sa različitim partnerima i van škole, nude priliku za otkrivanje i razvoj različitih
učeničkih interesovanja i sposobnosti, osmišljavaju školsko učenje i svrsishodno organizuju deo
slobodnog vremena dece i mladih.
Postoje brojni problemi sa uvođenjem inkluzivnog pristupa u školama: lokalne samouprave se retko
bave planiranjem obuhvata dece OŠ i uključivanjem dece sa specifičnim potrebama; slabi kapacitetiškola za prepoznavanje unutrašnjih prepreka i pravljenje inkluzivnog školskog razvojnog plana; veliki
otpori inkluziji; još uvek medicinski, a ne pedagoški pristup problemu (mada je donet Pravilnik ododatnoj obrazovnoj, zdravstvenoj i socijalnoj podršci detetu i učeniku ("Službeni glasnik RS", broj
63/10); dominantno predavačka nastava koja ne ostavlja prostor za individualizovan pristup; veoma
slaba spoljna institucionalizovana profesionalna pomoć; roditelji ne učestvuju u postupku donošenja
odluke o detetu; postoje predrasude, posebno prema romskoj deci; ljudi u obrazovanju generalno
malo znaju o inkluziji i ne razumeju je dobro; nema obrazovne statistike o deci sa invaliditetom ismetnjama u razvoju; problem s nastavkom školovanja ove dece nakon OŠ (nalazi su preuzeti iz
analize Rado, 2009 i Rado & Lažetić, 2010); odsustvo sistematskog budžetiranja resursa neophodnih
za otklanjanje građevinskih i informacijsko-komunikacijskih barijera u školama, nedostatakpedagoških asistenata, nedovoljna primena individualizovanog pristupa i prilagođavanja nastave
potrebama dece.
Saradnja škole i porodice nije bazirana na partnerstvu, dominira stari koncept koji se većinom svodi
na informisanje roditelja i komunikaciju kada se jave problemi. Škole su velikim delom izolovane

(zatvorene u sebe), malo sarađuju s drugim obrazovnim, kulturnim i naučnim ustanovama i s
lokalnom samoupravom. U školskim planovima često postoje posete nekoj kulturnoj instituciji, ali nepostoji planirana, osmišljena saradnja s utvrđenim programom, ciljevima i načinima rada koji su uneti
u planove rada obe institucije. Slično je i kada su u pitanju naučne ustanove. Škole ne koriste lokalne
resurse u vaspitno-obrazovne svrhe, pa mladi nemaju prilike da osmišljeno i planski učestvuju uživotu vlastite zajednice i da tako bolje shvate sredinu u kojoj žive, razviju participaciju, svest odruštvenoj odgovornosti građana, solidarnost, različite socijalne kompetencije i zdrave stilove života.
Rezultati istraživanja pokazuju da lokalne samouprave ne prepoznaju mogućnosti saradnje škola i
ustanova kulture.
Upravljanje školom važno je za ostvarenje njenih funkcija. Nažalost, uprava škole se češće postavlja
po političkim kriterijumima, nego po obrazovnim. Direktori još uvek ne prolaze obuku za savremeno
upravljanje u obrazovanju i ne odgovaraju kolektivu za efikasnost upravljanja školom.

Efikasnost
Generalno gledano, sistem osnovnog obrazovanja i vaspitanja ne ostvaruje u potpunosti svoju misiju,
što se vidi na osnovu dva ključna pokazatelja: (1) nepotpun je obuhvat dece osnovnim obrazovanjem
i visoka je stopa osipanja - nemamo sistematsko istraživanje osipanja dece u Republici Srbiji, u kojim
kategorijama dece je ono najveće, kakva je regionalna slika osipanja, koji su glavni razlozi napuštanjaškole; (2) niska je efektivnost osnovnog obrazovanja - nedovoljno visok nivo znanja i umenja,
nerazvijene nužne kompetencije za dalje školovanje i svakodnevni život, niska učenička motivacija zaučenje i intelektualni rad.
Nizak kvalitet znanja i umenja koje stiču učenici u osnovnoj školi jeste problem i za ekonomski razvoj
zemlje (postoji pozitivna korelacija između obrazovnih postignuća i stepena ekonomske razvijenosti
zemlje).
Deci iz osetljivih kategorija nije jednako dostupno obrazovanje i negativni socijalni i ekonomski faktori
ozbiljno utiču na njihovo napuštanje škole, što je dalje osnova za povećavanje dubine i oštrine
siromaštva na selu u odnosu na grad, povećavanje regionalnih neravnomernosti i trend povećavanja
socijalne isključenosti u zemlji, što je suprotno evropskim standardima i trendovima. Borba protiv
siromaštva i socijalne isključenosti predstavlja ključnu komponentu socijalne politike država članica
EU i jedan od ciljeva strategije Evropa 2020. U Republici Srbiji nisu dovoljno razvijene preventivne
mere i mehanizmi podrške deci iz osetljivih kategorija kako bi se sprečilo njihovo napuštanje škole.
Dakle, postoji problem s dostupnošću i pravednošću osnovnog obrazovanja, a to biva izvor za
generisanje socijalne isključenosti, a s njom i većih socijalnih davanja, jer su članovi osetljivih grupa
manje osposobljeni za zapošljavanje i brigu o sebi i svojim porodicama.
Nije u dovoljnoj meri efikasan sistem umetničkog obrazovanja mladih generacija, nedovoljan je
obuhvat dece različitim vidovima umetničkog obrazovanja, kako za formiranje budućih umetnika, tako
i za razvijanje opšte kulture mladih.

Relevantnost
Relevantnost osnovnog obrazovanja i vaspitanja jasna je iz njegove funkcije da predstavlja temelj
celokupnog procesa obrazovanja i deo sistema u kome je veliki povrat uloženih sredstava i velike
socijalne dobiti od njega. S obzirom na relevantnost ovog dela obrazovanja, očigledno je da se moranešto činiti na popravljanju stanja efekata osnovnog obrazovanja i vaspitanja ne bi li se Republika
Srbija učinila konkurentnom u širem značenju reči.

3. Nalazi SWOT analize
Unutrašnje snage i potencijali osnovnog obrazovanja i vaspitanja su sledeći: po Ustavu i zakonu
obavezno je i besplatno osnovno obrazovanje i vaspitanje za sve, što je nužan preduslov za
podizanje obrazovnog nivoa građana u zemlji; postoji izgrađena mreža škola za realizaciju ustavnog
prava na dostupno osnovno obrazovanje i vaspitanje; uveden je obavezni pripremni predškolski

program kao mera za pripremu dece za osnovno obrazovanje i vaspitanje i povećanje obuhvata(posebno dece iz osetljivih grupa) i, dugoročno, povećanje socijalne inkluzije; imamo dovoljan broj
nastavnika odgovarajuće kvalifikacione strukture u osnovnom obrazovanju; postoji infrastruktura za
izdavanje udžbenika i udžbenici za sve predmete; pedagoško-psihološka služba postoji u većiniškola, što je važan mehanizam za unapređivanje kvaliteta procesa nastave/učenja; polako se
razvijaju i uvode standardi za rad u osnovnom obrazovanju (kvalitet rada obrazovno-vaspitnih
ustanova, učeničkih postignuća, nastavničkih kompetencija, udžbenika), mada neki moraju da se
dorade; u prethodnoj deceniji razvijeni su i proveravani različiti vaspitno-obrazovni programi za
unapređivanje nastave u OŠ (nosioci su bili organizacije civilnog društva, u daljem tekstu: NVO,
udruženja i određene međunarodne organizacije) i mnogi nastavnici su pohađali te programe
usavršavanja; skoro sve škole imaju računarski kabinet.
Lista slabosti osnovnog obrazovanja i vaspitanja, nažalost, duža je: nepotpun obuhvat deceosnovnim obrazovanjem, ne upisuju se sva deca u OŠ, a mnogi je napuste pre kraja, posebno učenici
iz osetljivih kategorija; mreža škola nije usaglašena s novonastalim uslovima i u rešavanju pitanja uvezi s mrežom institucija osnovnog obrazovanja primenjuje se koncept racionalizacije, a ne
optimalizacije; nedovoljno dobri uslovi u školama, posebno u seoskim, malim školama i izdvojenim
odeljenjima; izuzetno je mala zastupljenost modernih oblika rada u školi; nastavnici nisu obučeni za
primenu modernih koncepata učenja/nastave i nove uloge koje slede iz njih; prevelika opterećenostučenika a nezadovoljavajući nivo znanja i kompetencija s kojima učenici izlaze iz škole; nedovoljno
dobar kvalitet školskih udžbenika; aktivnost škole je svedena na nastavu, vannastavne aktivnosti seretko gde realizuju; zapostavljena je vaspitna uloga škole; škole većinom ne predstavljaju bezbednu,
kvalitetnu i podsticajnu sredinu za razvoj učenika; evaluiranje kvaliteta rada škole i nastavnika je
formalno; instruktivno-pedagoški nadzor i savetodavni rad u školama potrebno je unaprediti; brojni su
problemi u uvođenju inkluzije koji mogu ugroziti celu ideju inkluzivnog pristupa u školi; škole su dosta
izolovane i zatvorene same u sebe.
Mogućnosti koje mogu podržati razvoj vizije osnovnog obrazovanja i vaspitanja jesu: projekcija
ekonomskog razvoja u narednoj deceniji koja vidi inovacije i inovativnost kao centralne privredne
pokretače; mogućnost korišćenja donatorskih sredstava i EU fondova, što može omogućiti rad na
promenama u osnovnom obrazovanju i šire; postojanje mehanizama za povećanje podrške
obrazovanju: korporativna odgovornost privrednih društava može biti mehanizam za uvođenje
kompenzatornih i podsticajnih mera u obrazovanju (npr. obezbeđivanje prevoza ili sredstava za
prevoz i smeštaj učenika koji žive udaljeno od škole; fondacije za davanje stipendija i nagrada dobrim
učenicima; uređenje i opremanje škola i učeničkih internata; plaćanje pohađanja neformalnih vidova
obrazovanja - kampovi, posete naučnim, kulturnim i obrazovnim institucijama u zemlji i van nje itd.),
poreskom politikom se može uticati na proširivanje politike društveno odgovornog ponašanja
privrednih društava i time stimulisati ulaganje u škole i obrazovanje učenika i uključivanje umeđunarodne programe koji pomažu rešavanje ovog problema; senzibilizovanje političkih partija zavažnost dobrog i kvalitetnog obrazovanja u Republici Srbiji u kontekstu rasprava o tome koji nacrt
razvoja Republike Srbije izabrati za naredni period; vremenska usaglašenost izrada strategija iz
kulture i obrazovanja što omogućava bolju koordinaciju i sprovođenje mera saradnje; ispunjavanje
uslova za prijem Republike Srbije u EU je, takođe, podsticaj da se realizuju mere koje su u duhu
evropskih mera.
Ozbiljne pretnje za popravljanje stanja u osnovnom obrazovanju i vaspitanju jesu: opšte siromaštvo
u zemlji, produbljivanje razlika (oštrine i dubine siromaštva) između sela i grada, ugroženost porodica
s decom, država opterećena zaduženošću, malim BDP i stalnim budžetskim deficitom; ukupnaulaganja Republike Srbije za prosvetu, istraživanje i razvoj ispod su proseka EU u relativnom odnosu(3,5% BDP, naspram oko 6% u zemljama OECD), a pogotovo u apsolutnom iznosu u odnosu na
nominalni iznos BDP razvijenih zemalja (npr. Francuska Republika izdvaja 100 milijardi, a Republika
Srbija samo jednu milijardu); najveći deo izdvajanja za obrazovanje ide za plate zaposlenih; zbogčestih političkih promena prekida se kontinuitet u sprovođenju neophodnih promena u obrazovanju;
dnevna politika veoma utiče na obrazovanje i odluke koje se u njemu donose; nedovoljno
vrednovanje obrazovanja u odnosu na značaj doprinosa društvenom razvoju; izazovi, koji mogu biti
poluga razvoja, ali i pretnja za pedagošku efikasnost sistema jesu finansiranje po glavi učenika idecentralizacija obrazovanja; obrazovna politika u Republici Srbiji nije bazirana na istraživanju(knowledge-based policymaking), a istraživanja u obrazovanju nisu prepoznata kao jedan od prioriteta

u razvoju nauke u narednom periodu (v. Strategija naučnog i tehnološkog razvoja Republike Srbije za
period od 2010. do 2015. godine ("Službeni glasnik RS", broj 13/10)); nedovoljna i neadekvatna
povezanost i usaglašenost institucija i pojedinaca u okviru sistema obrazovanja (MP i njegove školske
uprave, Nacionalni prosvetni saveti, Zavod za unapređenje obrazovanja i vaspitanja, Zavod za
vrednovanje kvaliteta obrazovanja i vaspitanja, instituti koji se bave obrazovanjem, univerzitet,nastavnički fakulteti, strukovna društva) i nepostojanje bliske saradnje između istraživača,
administrativaca, onih koji prave obrazovnu politiku i nastavnika, to jest praktičara, što jeste jedan odključeva za realističan i uspešan razvoj obrazovnog sistema i dobrih mogućnosti za učenje.

4. Strategija razvoja osnovnog obrazovanje i vaspitanja
Glavni izazovi i opredeljenje strategije
Postoji priličan raskorak između vizije osnovnog obrazovanja i vaspitanja i trenutnog stanja. Nekapitanja je lakše rešavati, npr. kako povećati obuhvat dece i smanjiti njihovo osipanje iz osnovne škole,
dok je mnogo veći problem popravljanje efekata osnovnog obrazovanja, podizanje kvaliteta znanja,
umenja i kompetencija s kojima učenici izlaze iz škole. Čak i kada imamo dobre i jasne standarde
učeničkih postignuća, ostaje mnogo krupnih, međusobno tesno prepletenih problema. Pre svega, to jepitanje obrazovanja nastavnika za kvalitetniji rad s učenicima (koncepta, programa, prakse, uvođenja
u posao, kontinuiranog usavršavanja), a posebno njihovog osposobljavanja za rad u duhu modernih
koncepcija nastave/učenja (shvatanje prirode procesa učenja, novih uloga nastavnika i učenika,
fokusiranje na učenje i one koji uče, kreiranje nastavnih situacija koje su podsticajne i olakšavaju
učenje, izbor kvalitetnih udžbenika, saradnja s kolegama, praćenje i unapređivanje nastave).
Pored profesionalizacije i dobre pripremljenosti nastavnika za rad, potrebno je stvoriti uslove za
primenu inoviranih znanja i umenja. Stvaranje uslova podrazumeva mnogo više od opremanja škola i
odnosi se na brojne promene u samoj školi, ali i u široj društvenoj sredini, od vrednosti, odnosa prema
obrazovanju, propisanih standarda rada, do praktičnih procedura i načina rada koji će podržati
primenu inovacija za koje spremamo nastavnike.

5. Strategija dostizanja vizije - politike, akcije i mere
Potpuni obuhvat dece osnovnim obrazovanjem
Ključna politika u tom pravcu jeste povećani obuhvat dece sa sela, romske dece i dece sa
invaliditetom i smetnjama u razvoju i smanjivanje njihovog osipanja u toku osnovne škole, tj.
obezbeđivanje da završe OŠ, za šta su potrebne sledeće mere:
1) Povećati obuhvat dece uzrasta od tri do četiri godine kvalitetnim programima predškolskog
vaspitanja i obrazovanja i obuhvat sve dece PPP, posebno dece iz osetljivih kategorija kojima je
priprema za školu najpotrebnija radi čega je potrebno angažovanje školskih uprava i učitelja/ica useoskim školama i lokalnih samouprava/opština u praćenju obuhvata dece i aktivnom nalaženju
rešenja za integraciju sve dece, a u mestima gde nema predškolskih ustanova za realizaciju
predškolskih programa mogu se koristiti prostori škole (koncept proširene uloge škole u seoskim
sredinama), doma kulture ili neke druge lokalne ustanove, ali oni moraju biti prethodno opremljeni i
prilagođeni za boravak dece ovog uzrasta;
2) Aktivno praćenje upisa učenika i prelaska u peti razred na nivou lokalne samouprave: angažovanje
lokalne samouprave, regionalne školske uprave i škola u aktivnom praćenju upisa dece u OŠ,
prelaska dece u peti razred, prevenciji i rešavanju konkretnih slučajeva prekidanja školovanja.
Sistematsko praćenje koja su deca izvan sistema;3) U obrazovnoj statistici praćenje generacije radi tačnog uvida u stopu završavanja OŠ;
4) Razvijanje korektivnih mehanizama mreže kao što su: organizovanje đačkog smeštaja, tj.
postojanje stalnih, povremenih ili privremenih domova za učenike osnovne škole, obezbeđivanje
posebnog ili usklađivanje javnog prevoza, ili obezbeđivanje troškova prevoza (plaćanje ilisubvencionisanje karata) za decu iz udaljenih mesta i siromašnih porodica koja od petog razreda
moraju da putuju do škole, zakonodavno regulisanje sistema učenja na daljinu, uz kontrolu kvaliteta,
posebno za učenike koji su hospitalizovani, ili su izvan sistema obrazovanja, ili iz nekih drugih razloga
im je otežano redovno pohađanje škole, a jedan od preduslova koji bi pomogao povećanje
dostupnosti kvalitetnog obrazovanja je i širokopojasni pristup internetu za svako domaćinstvo;
5) Na osnovu podataka dobijenih istraživanjem osipanja učenika iz OŠ (iz kojih kategorija dece, kojih
regiona, koji su glavni uzroci osipanja) donošenje konkretnih politika, mera i akcija za dugoročno
smanjivanje osipanja;6) Sprovođenje optimalizacije mreže OŠ koja u najvećoj meri uvažava pedagoške, kulturne i širedruštvene razloge i koja će garantovati ostvarivanje prava na obrazovanje svih kategorija
stanovništva, a koja će biti ekonomski najracionalnija. Zbog heterogene morfologije osnovnih škola
nema mogućnosti za donošenje jedinstvenih mera za čitavu mrežu, jer su problemi pojedinihkategorija škola vrlo različiti, pa se mere za optimalizaciju moraju donositi u zavisnosti od lokalnih
specifičnosti, a ne na osnovu republičkih proseka. Male seoske škole bi trebalo sačuvati gde god je tomoguće. One zavise od demografske situacije u sredini u kojoj se nalaze, ali isto tako i same utiču na
demografsko stanje (kad mesto ostane bez škole, brzo ostane i bez stanovništva). Podrška ovome je
i primena koncepcije proširene delatnosti škola u seoskim i nerazvijenim sredinama, da te škole
postanu višefunkcionalni centri (pored obrazovne preuzimaju i druge funkcije, npr. kulturne,
administrativne) i agensi razvoja lokalnih seoskih zajednica. Potrebno je zadržati specijalne škole za
specifične okolnosti i za one kategorije dece za koje su neophodne (v. deo Obrazovanje i vaspitanje
pojedinih kategorija učenika i studenata). Ostale bi trebalo da se pretvore u resursne centre zapružanje pomoći redovnim školama, nastavnicima i porodicama u primeni inkluzivnog pristupa uškolama u opštini ili regionu. Ukidanje škola za osnovno obrazovanje odraslih i prenošenje te funkcije
na redovne osnovne škole ostvariti u skladu s koncepcijom proširene delatnosti škola i s koncepcijom
funkcionalnog osnovnog obrazovanja odraslih;7) Postojanje tima u MP za praćenje i izveštavanje o stanju u obrazovanju i vaspitanju na selu i uosetljivim kategorijama dece (obuhvat, osipanje, završavanje škole i kvalitet školovanja). Pravljenje
godišnjeg biltena s prikazom stanja i trendova. Na osnovu analize stanja sistematično planiranje
potrebnih finansijskih, materijalnih i ljudskih resursa potrebnih da se deci iz osetljivih kategorija pruži
potrebna dodatna podrška i time obezbede jednake mogućnosti za kvalitetno osnovno obrazovanje i
vaspitanje;8) Sistematično normativno regulisanje umetničkog obrazovanja putem izrade posebnog dokumentao umetničkom obrazovanju u kome bi se dao koncept koherentnog i sveobuhvatnog sistema
umetničkog obrazovanja od predškolskog nivoa do univerziteta. Taj dokument bi se bavio svim
relevantnim pitanjima, od osnovanja umetničkih škola, razvijanja boljeg sistema za prepoznavanja
talenata, do mera za veći obuhvat dece i mladih umetničkim obrazovanjem i obezbeđivanje
dostupnosti umetničkog obrazovanja svoj deci, posebno deci u seoskim i nerazvijenim područjima i
deci iz osetljivih grupa. Povećanje dostupnosti umetničkog obrazovanja, fleksibilnost i otvaranje ovog
sistema ka svoj deci koja imaju sklonosti jeste akcija usmerena na razvoj opšte kulture, izgradnju
kulturnih potreba i navika učenika.

Kvalitet
Podizanje kvaliteta je najteži problem pri dostizanju vizije osnovnog obrazovanja i vaspitanja, a ima
ključno mesto, jer osnovno obrazovanje i vaspitanje postavlja temelj za dalje školovanje.

Opšta politika
Mehanizmi zaštite škola sa manjim brojem učenika pri uvođenju finansiranja po glavi učenika.
Neophodno je sprovesti mehanizme zaštite tih škola i škola u seoskim i siromašnim opštinama, kao ifinansiranje u slučajevima rada s decom sa invaliditetom i smetnjama u razvoju - u evropskim
zemljama postoje različita rešenja, ali je odnos često 1:3 ili 1:4, tj. za jedno takvo dete u razredu traži
se ulaganje vremena, truda i finansiranja kao za tri ili četiri deteta bez smetnji u razvoju i invaliditeta.

Potrebno je prvo na probnom uzorku uvesti finansiranje, a nakon provere u čitav sistem.
Četvororazredne škole koje ostaju u sistemu treba da budu izuzete od mehanizma finansiranja poučeniku.

Kvalitet uslova za nastavu i učenje
Uslovi u kojima se radi u školi višestruko su važni za kvalitet postignuća. Za nastavnike je to jedan odglavnih faktora školskog uspeha. Poboljšanje uslova podrazumeva:
1) Podizanje kvaliteta rada u seoskim malim školama i kombinovanim odeljenjima, što podrazumeva
bolje uslove za školovanje (pristojna infrastruktura, higijenski i bezbednosni nivo, oprema za rad,didaktička sredstva, asistivne tehnologije, internet konekcija), ukidanje kombinacije četiri razreda,
planiranje i vođenje administracije prilagođeno njihovim uslovima i razvoj priručnih metodičkihmaterijala za rad u tim uslovima, veće uključivanje ovih sadržaja u program obuke na učiteljskim
fakultetima;
2) Definisanje standarda školskog prostora i didaktičke, umetničke i informatičke opreme i definisanjemehanizama kontrole primene tih standarda. Standardi bi trebalo da obezbede uslove za
jednosmenski rad ovih škola, realizaciju raznovrsnih aktivnosti škole i primenu različitih metoda rada,
što je sve nužno za ostvarivanje misije osnovnog obrazovanja i vaspitanja. Opremljenost
informaciono-komunikacionim tehnologijama omogućila bi školama u udaljenim krajevima da realizuju
deo nastave i na daljinu, čime bi se mogao podizati kvalitet efekata učenja/nastave u takvim
sredinama;3) Radi veće efikasnosti pedagoškog rada u celini, broj učenika u odeljenju, u svim školama, ne trebada bude 22 - 25.

Kvalitet obrazovno-vaspitnih planova i programa1) Škole imaju tri vrste dokumenata: školski razvojni plan (koji sadrži prioritete za naredni period);školski program za četiri godine (koji obuhvata sve vidove nastavnih i vannastavnih aktivnosti i
saradnju škole s drugim institucijama i lokalnom sredinom) i godišnji plan rada škole (u kome se
konkretizuju planovi iz prethodna dva dokumenta za jednu godinu);
2) Neophodno je postići celovitost složene strukture aktivnosti škole, koje su date u školskim
dokumentima: nastavne, vannastavne, izborne, fakultativne i vanškolske aktivnosti i aktivnosti škole u
lokalnoj samoupravi. Vrednovanje rada škole mora obuhvatiti i vannastavne programe. Raznovrsni
vannastavni programi koncipirani su interdisciplinarno, uračunavaju se u radno vreme nastavnika i u
radno opterećenje učenika i finansiraju se na osnovu programa rada škole. Deo nastavnih programamože se realizovati kroz te aktivnosti, koje su po pristupu i načinu rada drugačije, pa manje
opterećuju učenike, bez obzira na vremenski angažman u školi. Stručno usavršavanje nastavnika
treba da obuhvata obuku i za vannastavne aktivnosti. Učenici ne plaćaju učestvovanje u sekcijama,
fakultativnim i vannastavnim aktivnostima, jer se time izbegava diskriminacija učenika iz siromašnih
socio-kulturnih sredina;
3) Revizija vaspitno-obrazovnih programa da bi se obezbedila njihova savremenost, funkcionalnost,životna i socijalna relevantnost. Glavni ishod obrazovanja i vaspitanja je sticanje osnovnih struktura
znanja iz pojedinih oblasti, a to znači uključivanje u program onih sadržaja koji čine osnovni sistem
znanja, metoda i specifičnih obrazaca mišljenja u svakoj važnoj oblasti ljudskog znanja. Programi bi
trebalo da sadrže odabrani reprezentativan uzorak dostignuća iz svih velikih kulturnih i naučnih
oblasti, ona znanja, umenja i kompetencije koja su, suštinska, nezaobilazna i koja izražavaju bazične
strukture tih znanja i specifične obrasce mišljenja, delanja i vrednosti svakog od tih domena koji jezastupljen u programu obrazovanja na nekom nivou ili u nekom obliku obrazovanja. Ta znanja, kaoorganizovani delovi jednog sistema znanja, mogu biti jedini orijentir i intelektualni okvir za selekciju iosmišljavanje mnogobrojnih novih informacija s kojima se svakodnevno srećemo i za, eventualne,
promene nastavnih planova i programa;4) Razvijanje vaspitne funkcije škole kroz: način na koji se obrazuju učenici (izbor i kvalitet programa,izbor metoda rada, nastavnici kao model); vannastavne i slobodne aktivnosti učenika, koje svojom
prirodom i načinom realizacije nude određeni sistem vrednosti i modele ponašanja; specifične
mogućnosti u školi (npr. ogledno dobro, školska radionica, učenička zadruga) koje značajno utiču na
vaspitavanje učeničkog odnosa prema radu. Svojim celokupnim delovanjem, načinom organizacije ifunkcionisanja i saradnjom s drugim institucijama, organizacijama, roditeljima i lokalnomsamoupravom, škola šalje snažnu vaspitnu poruku učenicima;5) Škola posebno brine o fizičkom razvoju svih učenika, pa se pored časova fizičkog vaspitanjaorganizuje celovit sportski život škole u koji su uključeni svi učenici primereno svojim sposobnostima isklonostima. Škola samostalno ili u saradnji sa drugim institucijama i organizacijama organizuje
aktivnosti za razvoj zdravih stilova života;
6) Uvođenje jednosmenskog rada u školama (kad god uslovi to dozvoljavaju), a u dobijenom prostoru
i vremenu organizovanje diversifikovanih oblika kvalitetnih vannastavnih školskih delatnosti zaučenike. Samo ovako razuđene delatnosti škole mogu da ostvare obrazovne funkcije škole i razvijaju ipojačavaju vaspitne funkcije škole. Uz to, produženi boravak u školi povećava bezbednost dece uškoli i deluje kao preventiva za pojavu društveno nepoželjnih oblika ponašanja. Tamo gde nije moguć
jednosmenski rad, obezbeđuje se prostor za vannastavne aktivnosti u javnim ustanovama u lokalnoj
samoupravi;7) Obezbeđivanje drugačije strukture i vremenske satnice u školskoj radnoj nedelji za nastavnike iučenike. Nastavnici i učenici imaju svakodnevno radno vreme (npr. 8 - 16 sati) koje pored časova
redovne nastave obuhvata i druge aktivnosti prema programu školskih aktivnosti. Mimo nastave ivannastavnih aktivnosti, učenici imaju u školi sate za učenje i konsultovanje s nastavnicima, kao iobavezne sportsko-rekreativne i kulturno-zabavne aktivnosti;8) Opterećenje učenika obaveznom nastavom ne sme preći 25 časova nedeljno, u mlađim razredima
ne više od 20 časova nastave nedeljno, da bi se ostavio prostor za ostale vidove školskih aktivnosti.
Opterećenje učenika zavisi od više činilaca (od obima i složenosti programa, od načina rada
nastavnika, organizacije rada škole, uslova rada itd.), ali je fond časova redovne nastave bitan činilac
opterećenja. Aktivnosti drugačije vrste (različiti vidovi vannastavnih aktivnosti), drugačiji sadržaj i
metode rada, i pored vremenskog angažmana nisu zamorni i doprinose razvoju dece;9) Uvođenje izborne nastave, koncipirane prema potrebama i uslovima, koja doprinosi realizaciji
vaspitno-obrazovnih ciljeva škole i realizaciji misije osnovnog obrazovanja i vaspitanja. Programeizborne nastave prave nastavnici u saradnji sa stručnom službom, upravom škole i, po potrebi, s
relevantnim partnerima iz lokalne sredine, a uz konsultovanje učenika i roditelja. Trebalo bi daprogrami budu interdisciplinarni, da se u njima prevazilazi predmetna izdeljenost, da se povezuju
znanja i umenja iz različitih oblasti, da se razvija opšta kultura i da su programi socijalno relevantni,čime bi se podsticala motivacija i saznajna orijentacija učenika i vaspitno delovalo na učenike;10) Fleksibilnost programa: nastavnici imaju autonomiju u izboru dela nastavnog sadržaja (koji nije
veći od 10%) koji bi trebalo da prilagode karakteristikama uslova u kojima rade, karakteristikama
učenika s kojima rade i specifičnostima lokalne sredine. Ciljevi tog dela nastave doprinose realizacijiciljeva predmeta. Uz davanje autonomije nastavnicima u školi, neophodna je kontinuirana podrška i
pomoć za njenu realizaciju, a potrebno je i definisati i to kako će se verifikovati adekvatnost i
svrsishodnost tih delova programa koje koncipira aktiv nastavnika u školi;11) Školski plan rada predviđa i program aktivnog učenja u vanškolskim uslovima koji se realizuje bar
jedanput godišnje prema unapred razvijenom programu i kroz saradnju s referentnim institucijamaširom zemlje (mogu se povezati sa seoskim i drugim školama koje u okviru svoje proširene delatnosti
realizuju programe obrazovnog turizma ili srodne programe pogodne za primenu aktivnog učenja uvanškolskim uslovima).

Kvalitet procesa nastave i učenja

1) Program rada škole predviđa korišćenje raznovrsnih oblika i metoda nastave/učenja usmerenih naučenje i učenika (dobra predavačka nastava, stvaralačke i kulturne aktivnosti, samostalni rad učenika,
projekatska nastava, laboratorijske i terenske vežbe i sl.). Školske biblioteke i medijateke intenzivno
se koriste u redovnoj nastavi kao prostor za učenje, za sprovođenje relevantnih aktivnosti učenika za
pojedine predmete i medijsko opismenjavanje učenika. Biblioteke i bibliotekari treba da budu resurscentri, osposobljeni za korišćenje različitih izvora znanja, i time pomoć nastavnicima i učenicima urealizaciji nastave i vannastavnih aktivnosti. Za razvoj inovacija je neophodno znanje i kreativnost,
fleksibilnost u mišljenju, tolerancija na različitost, otvorenost uma, sposobnost rešavanja problema,povezivanje školskih i životnih znanja i umenja, efikasna saradnja s drugima, pa se zbog toga
obezbeđuje korišćenje potencijala umetničkog obrazovanja u drugim akademskim disciplinama. Timese podstiču kreativni i inovativni kapaciteti individua, vaspitava otvoren i fleksibilan odnos i razvijaju
kreativni kapaciteti društva. Raznovrsne metode rada omogućavaju bolju individualizaciju nastave,
izlaze u susret specifičnim potrebama učenika, bilo da je reč o talentovanim i obdarenim učenicima ili
o učenicima koji imaju smetnje i teškoće u radu. Bez modernih oblika rada nemoguće je koncipirati
razvoj zemlje na principima pametnog, održivog i inkluzivnog razvoja, razviti kompetencije potrebneza život u savremenom društvu, niti obučiti radnu snagu tako da se prilagođava tehnološkim
promenama i novim oblicima organizacije rada i doprinosi povećanju produktivnosti, konkurentnosti,
privrednom rastu i stopi zaposlenosti;
2) Koriste se prednosti informaciono-komunikacionih tehnologija i različitih oblika učenja u on-lineokruženju (elektronske konferencije, predmetni blogovi, diskusione tribine, elektronska testiranja itd.),
a treba ispitati mogućnosti i uslove za korišćenje nekih vidova nastave na daljinu na ovom uzrastu,
pre svega za specifične okolnosti;3) Kroz sve nastavne i vannastavne delatnosti primenjuju se osmišljene akcije za povećanje
kompetencija učenika u domenu čitanja, funkcionalne pismenosti, budući ključne za svako dalje
učenje;4) Mera za obezbeđivanje kvaliteta udžbenika i instruktivnih materijala jeste njihovo vrednovanje na
osnovu validnih i proverenih standarda kvaliteta udžbenika i pristupačnost nastavnih sredstavaučenicima (elektronski, audio i drugi oblici udžbenika). Kreiraju se udžbenički kompleti koji se razlikuju
za pojedine predmete jer obezbeđuju optimalan angažman učenika u skladu s prirodom predmeta.
Škole imaju svoj udžbenički fond koji obuhvata različite raspoložive udžbenike;5) Razvoj postojećih i uvođenje novih specifičnih metodika umetničkih predmeta na univerzitetu
umetnosti i obuka učitelja i nastavnika ove grupe predmeta u OŠ vrlo je važna, jer se tu postavljaju
temelji za prepoznavanje umetničkih sklonosti kod dece, razvija se razumevanje kulture i različitih
kulturnih izraza i korišćenje kulture u privatnom i profesionalnom životu;
6) Mehanizmi podrške inkluzivnom pristupu u školama: dodatno obrazovanje nastavnika za
razumevanje inkluzivnog pristupa i kroz usavršavanje i u programima nastavničkih fakulteta; saradnja
ministarstava nadležnih za obrazovanje, zdravlje, socijalna pitanja i državnu upravu i lokalnu
samoupravu na praćenju i unapređivanju primene inkluzije i na širokom informisanju javnosti oinkluziji; dobijanje sistematske pomoći od stručnog kadra (defektologa) koji je organizovan u centre
pomoći i mobilne timove; uspostavljanje mreže institucija i partnera u lokalnim samoupravama za
informisanje i rešavanje problema koji se jave; planiranje i obezbeđivanje administrativne, finansijske ikadrovske podrške planiranim aktivnostima;
7) Uvođenje praćenja kvaliteta rada pedagoško-psihološke službe u školama. Stručna služba jevažan potporni sistem za unapređivanje kvaliteta rada škole i sve obrazovne inovacije moraju
uključivati i ovu službu (obuka za primenu, praćenje, vrednovanje inovacija i rad sa zaposlenima uškoli). U školama je zaposlen po jedan psiholog i/ili pedagog, pa im je potrebna pomoć u uvođenju u
posao, podrška u toku rada, kontrola kvaliteta rada, ali i kontinuirano stručno usavršavanje ipovremeno inoviranje koncepcije rada;

Kvalitet nastavnika

1) Kvalitet nastavnika se obezbeđuje sistemom profesionalnog razvoja nastavnika. Sva relevantna
pitanja za kvalitet nastavnika data su u delu Obrazovanje nastavnika;
2) Obuka nastavnika za primenu metoda aktivnog učenja, korišćenje informaciono-komunikacionih
tehnologija i pomoćnih tehnologija (za rad s decom sa invaliditetom i smetnjama u razvoju) vrši sekroz inicijalno obrazovanje i sistem usavršavanja nastavnika. U vrednovanju rada nastavnika
procenjuje se upotreba raznovrsnih metoda nastave/učenja za dostizanje ciljeva predmeta u
nastavnim i vannastavnim aktivnostima.

Kvalitet obrazovnih postignuća učenika
1) Uvođenje novih načina ocenjivanja obrazovnih postignuća i efekata: primena novih metoda
ocenjivanja učenika zasnovanih na standardima postignuća; završni ispit kao provera usvojenosti
standarda postignuća; usavršavanje sistema nacionalnog ispitivanja i dalje učešće u internacionalnim
ispitivanjima obrazovnih postignuća, analiza ostvarenih rezultata radi povratnog delovanja na
poboljšanje obrazovnog procesa; primena mera za osposobljavanje škola za izradu školskog
razvojnog plana; sistematska primena sistema za samovrednovanje škola; pri ocenjivanju rada
nastavnika i škola moraju se razlikovati one škole i nastavnici koji rade savesno, predano, dobro i
postižu rezultate sa svojim učenicima, od onih koji otaljavaju svoj posao;
2) Učenička postignuća se utvrđuju različitim vidovima ispitivanja, ne samo testiranjem. Testiranje
omogućava objektivnije ocenjivanje i upoređivanje s drugima, ali nije primenljivo u svim predmetima ine govori o tome šta su učenici naučili, već samo koliko su naučili u odnosu na ostale iz uzorka.
Ocenjivanje mora biti u skladu s prirodom predmeta i njegovim ciljevima. Potrebno je razviti specifične
vidove vrednovanja vannastavnih aktivnosti i raznorodnih kompetencija;
3) Dorada i usavršavanje postojećih standarda kvaliteta učeničkih postignuća iz pojedinih predmeta;
4) Na kraju osnovnog obrazovanja polaže se završni ispit - mala matura, čije su glavne funkcije da senapravi nacionalni bilans efekata osnovnog obrazovanja i vaspitanja, da se povratno deluje na
oblikovanje procesa nastave/učenja u osnovnoj školi i da se omogući diferenciranje pri upisu usrednju školu. Potrebno je razraditi koncepciju male mature koja će obezbediti ove njene funkcije iusaglasiti je s koncepcijom prijemnih ispita za srednje škole.

Razvoj škole kao javne službe
1) Svi zaposleni u školi zajedno sa učenicima rade na izgradnji identiteta škole. Različite školske
aktivnosti doprinose izgradnji specifičnog, prepoznatljivog profila škole, i u vaspitno-obrazovnom,
kulturnom, sportskom, naučnom, humanitarnom, ekološkom, tehničko-tehnološkom smislu. Svenastavne i vannastavne aktivnosti svojim načinom realizacije u školi treba da razvijaju kod učenika
konstruktivnu komunikaciju i saradnju, uzajamnu toleranciju, otvorenost, fleksibilnost, poštenje,
solidarnost i zajedništvo, rad na zajedničkim aktivnostima i preuzimanje odgovornosti za dostizanjeodređenih ciljeva. Izgradnja identiteta škole može biti podržana i izgradnjom virtuelnih obrazovnihmreža, tj. društvene mreže nastavnika i učenika određene škole, koja se može koristiti i za različite
vidove bezbedne saradnje i razmene u okviru nastavnih ili vannastavnih, a posebno socijalnih
aktivnosti. Učenici mogu biti aktivno uključeni u održavanje i razvoj ovakve mreže, što ih dodatno
vezuje za školu i život u njoj. Preko rada na takvoj mreži može se aktivno vaspitno delovati naučenike putem razvoja kulture ponašanja i delanja u okviru mreže, kao i na moralnom razvoju
učenika: razvoju svesti šta je plagijarizam, šta je poštovanje autorskih i srodnih prava, i sl. Ovo je
dopunski mehanizam stvaranja bezbednog i vaspitno-obrazovno i razvojno podsticajnog okruženja zaučenike u školi. Prepoznatljivosti identiteta škole doprineo bi i vizuelni izgled škole, od estetskog ifunkcionalnog uređenja školske zgrade i prostorija (u kome mogu učestvovati i učenici), do davanja
različitih dodatnih uloga školskim prostorima (bibliotekama, salama, hodnicima, ulaznim aulama,
dvorištu) za određene svrhe, što utiče na razvoj estetike kod učenika, a šalje i važnu poruku ofleksibilnosti i otvorenosti uma, tj. potrebi da se ne robuje jednom uobičajenom fiksiranom rešenju i dase stvari sagledavaju iz različitih uglova;

2) Uključivanje funkcionisanja škole kao institucije u eksternu evaluaciju škole. Kod ocene rada škole
centralna je procena pedagoške dodate vrednosti, tj. specifičnog doprinosa škole razvoju iobrazovanju učenika (a ne ono što je efekat sposobnosti učenika, dobrih kućnih i socijalnih okolnosti,
ili rada sa privatnim nastavnicima);
3) Svi zaposleni u školi zajedno sa učenicima definišu pravila ponašanja u školi. Jasna, precizna
pravila koja poštuju svi povećavaju nivo bezbednosti svih u školi i doprinose razvoju konstruktivne
komunikacije, učeničke participacije i dobrih međusobnih odnosa. Postoji i sistem mera za podršku
razvoja učeničkog osećaja pripadnosti školi. Škole obezbeđuju različite vidove okupljanja učenika ivan nastave (npr. sportski susreti, zabavne aktivnosti, alumni škole, međuškolske smotre, takmičenja,
virtuelne mreže učenika i nastavnika određene škole, itd.), kao i komunikaciju nekadašnjih i sadašnjih
učenika;4) Razgranata saradnja osnovne škole s kulturnim, obrazovnim, naučnim, sportskim, ekološkim i
drugim institucijama i organizacijama (npr. dečjim kulturnim centrima, organizacijama izviđača,planinara, pozorišnim, muzičkim, baletskim grupama, osnovnim muzičkim i baletskim školama,
festivalima nauka, organizacijama osoba sa invaliditetom, udruženjima koja deluju na lokalnom,
regionalnom i nacionalnom nivou, itd.). Različite institucije služe kao resursi za vaspitno-obrazovni
rad. Program saradnje ima jasno definisane i elaborirane ciljeve, oblike i sadržaj saradnje, kao imodel praćenja i evaluacije kvaliteta i efekata saradnje. Razvijeni su i potporni mehanizmi za
realizaciju saradnje (npr. obuka i usavršavanje kadra u institucijama za edukativne programe, razvoj
programa, uređenje prostora i priprema materijala za realizaciju programa itd.). Ovi programi saradnje
su idealni i za povezivanje sa karijernim vođenjem i savetovanjem u školi;5) Škole sarađuju s lokalnom samoupravom, sve imaju kulturnu i javnu delatnost koja odgovara
lokalnim potrebama, infrastrukturi i socio-kulturnom kontekstu. Saradnja je dvosmerna: škola ne radi uizolaciji, već u određenoj socio-kulturno specifičnoj sredini na koju treba da deluje. Ali i obrnuto,
lokalna samouprava treba da brine o školama na njenoj teritoriji, njihovom povezivanju i umrežavanju,
popravljanju njihovog kvaliteta rada i dugoročnom planiranju i razvijanju obrazovanja i njegove veze
sa lokalnom privredom, kulturom, naukom, ekologijom, socijalom, sportom, zdravstvenohumanitarnim i društvenim prilikama;
6) Profesionalno upravljanje školom (v. deo Zajednički okvir za preduniverzitetsko obrazovanje i
vaspitanje): izbor direktora se vrši u školi; direktora bira kolektiv na osnovu programa rada koji nudi, akoji se interno i eksterno verifikuje i kada se prihvati, realizuje ga ceo školski kolektiv u planiranom
periodu. Direktori obavezno prolaze obuku za složene uloge koje imaju, a za njih je izgrađen i sistem
stalnog profesionalnog usavršavanja. Njihov rad se prati, meri i ocenjuje. Evaluacija direktora je
specifična komponenta evaluacije rada škole. Prema novim istraživanjima, direktori bi trebalo da budu
pedagoški rukovodioci, oni koji dobro poznaju prirodu i organizaciju procesa nastave/učenja, jerrezultati istraživanja ukazuju na povezanost upravljanja školom i postignuća učenika;7) Školski odbori pored nadzorne uloge treba da imaju i razvojnu ulogu, da podstiču školu i pomažu
joj u podizanju kvaliteta rada i izgradnji profesionalnog identiteta. Pošto se u školskim odborima
nalaze i predstavnici lokalne samouprave i ovim putem se razvijaju i podržavaju različiti vidovi
saradnje škole u lokalnoj samoupravi;8) U školama se primenjuje novi koncept partnerstva škole i roditelja/staratelja. Taj partnerski odnos
se realizuje kroz različite vidove roditeljskog/starateljskog učestvovanja u školskom životu, udonošenju odluka u školi, definisanju ciljeva i prakse koja će odgovarati specifičnim uslovima porodica
i škole, u kreiranju školske kulture i klime koja će najviše pogodovati razvoju učenika. Kućne posete
porodicama učenika jesu važna mera za upoznavanje miljea u kome dete živi, za bolju saradnju
porodice i škole i realizaciju afektivne uloge nastavnika u školi;
9) Program karijernog vođenja i savetovanja učenika u osnovnoj školi obuhvata inicijalno informisanjeo profesiji i karijeri, posebno u završnim razredima, i odnosi se na: lični razvoj učenika (razumevanje
sebe i uticaj na sopstveni razvoj; prepoznavanje stereotipnih slika o profesijama, ljudima i oblastimarada i stvaranje pozitivnog odnosa prema svim poslovima i oblastima rada; izgradnja pozitivne slike osebi i samopoštovanja; razvijanje sposobnosti za donošenje realistične odluke o obrazovnokarijernom putu); istraživanja mogućnosti za učenje i zapošljavanje (korišćenje odgovarajućih termina
i organizovanje informacija o svetu rada; prepoznavanje da je rad više nego plaćeno zaposlenje;
korišćenje stečenih informacija o karijeri, a u skladu s potrebama učenika); planiranje vlastite karijere i
upravljanje njome, tj. razvijanje realističnog stava o karijernim mogućnostima nakon završetka
osnovne škole (v. Strategija karijernog vođenja i savetovanja u Republici Srbiji ("Službeni glasnik RS",
broj 16/10));10) Škola, zajedno s roditeljima, lokalnom zajednicom, lokalnom samoupravom, MP i/ili drugim
partnerima nastoji da obezbedi jedan obrok učenicima u toku dana;
11) U školama su definisana pravila prihvatanja materijalne podrške školi (sponzorstava, donacije idr.). Nastavnički kolektiv, stručna služba i uprava škole zajedno odlučuju o angažovanju dobijenih
sredstva, uvažavajući želju darodavca za koju namenu da se ulože sredstva (npr. oprema biblioteke ičitaonice, kabineta, popravka zgrade ili slično). Pojedinačna odeljenja, nastavnici ili deca ne mogu bitiodređeni kao korisnici dobijenih sredstava;12) U školama se stvaraju uslovi za proveru i uvođenje obrazovnih inovacija. Škola se uključuje uprojekte, a sama je osposobljena za mala istraživanja, proučavanja i unapređivanja vlastite prakse.

6. Potrebne promene u okruženju osnovnog obrazovanja i vaspitanja
Kreiranje opšte politike osnovnog obrazovanja trebalo bi da se ostvaruje kroz koordiniran radinstitucija zaduženih za upravljanje i razvoj obrazovanja (MP, Zavoda za unapređivanje obrazovanja i
vaspitanja, Zavoda za vrednovanje kvaliteta obrazovanja i vaspitanja i Nacionalnog prosvetnog
saveta) čiji predstavnici bi trebalo da tromesečno održavaju zajedničke sastanke, na kojima bi se
pratila realizacija opšte politike i mera iz strategije za osnovno obrazovanje i vaspitanje.
Obrazovanje i nauka bi trebalo da budu prioriteti za ulaganje i razvoj u Republici Srbiji u narednoj
deceniji. Od valjanosti izbora prioriteta za narednu deceniju zavisiće budući razvoj zemlje.
Uvesti stalna istraživanja u obrazovanju i oblastima međuresorne saradnje (obrazovanje i kultura,obrazovanje i nauka, obrazovanje i finansije, obrazovanje i rad i socijalna zaštita, itd.). Istraživanja
obrazovanja i međuresorne saradnje trebalo bi da budu među prioritetima u naučnom razvoju
Republike Srbije u oblasti društvenih istraživanja. Rezultati istraživanja bi trebalo da budu jedan odvažnih elemenata za kreiranje i razvoj obrazovne politike u zemlji. Potrebna je sistemska podrškameđunarodnim, a posebno regionalnim projektima saradnje, kao i sistemska ponuda razvijenih
kvalitetnih projekata iz obrazovanja zemljama u okruženju i šire, bilo preko ministarstava, bilo prekokancelarija različitih međunarodnih organizacija (UNICEF, OEBS, UNDP i druge), ili preko saradnje
fakulteta i istraživačkih organizacija (TEMPUS projekti i sl.).
Razvoj mera za promenu medijskog odnosa prema obrazovanju. Tražiti da obrazovni program
ponovo dobije taj status na nacionalnoj televiziji; MP mora voditi računa o tome kako se oobrazovanju izveštava u medijima, pa je neophodno razviti taj aspekt i specijalno edukovanu osobu u
MP za plansko i sistematsko (a ne ekscesno) izveštavanje o obrazovanju u medijima, pogotovo za
takozvani krizni menadžment (situacije kada se dešavaju povrede, nesreće, zloupotrebe i drugi
ozbiljni prekršaji u okviru škola i fakulteta). Potrebno je osmisliti različite mehanizme koji će
promovisati obrazovanje i vaspitanje u javnosti.

7. Strateške relacije osnovnog obrazovanja i vaspitanja sa drugim sistemima
Razviti saradnju vaspitača u PPP i učitelja prvog razreda OŠ s ciljem da što uspešnije počneškolovanje svakog deteta.
Usaglasiti sa srednjim obrazovanjem sistem završnih ispita na kraju osnovne škole, uskladiti
standarde obrazovanja za kraj osnovne i srednje škole (spiralno razvojno napredovanje) i ostvariti
kontinuitet u razvoju karijernog vođenja od osnovne škole.

Osnovne škole treba da budu vežbaonice za studente nastavničkih fakulteta, za realizaciju vežbi,obavljanje studentske prakse, izradu seminarskih radova, malih projekata, diplomskih, master idoktorskih teza, u OŠ odabrati izuzetne nastavnike da budu mentori studentima nastavničkih
fakulteta, a da im to zvanje donosi ne samo finansijske već i druge beneficije (npr. preraspodelu
radnog vremena, vođenje savetovanja i usavršavanja kadra u školi i sl.).
Doživotno obrazovanje trebalo bi da bude jedna od transverzalnih linija koja preseca sve obrazovne
podsisteme. Osnovne škole treba da sarađuju s projektima obrazovanja odraslih, da se uključuju infrastrukturno i kadrovski - u realizaciju projekata za obrazovanje odraslih.
Potrebne su veze s neformalnim oblicima obrazovanja radi osmišljavanja obrazovanja i vaspitanja i
podizanja interesa i motivacije učenika za učenje i rad; tu spada povezivanje i saradnja škole s dečjim
i omladinskim naučno-istraživačkim, kulturnim, obrazovnim i sportskim organizacijama na razvoju
zajedničkih programa; saradnja s različitim umetničkim kolonijama, kreativnim industrijama,
institucijama za očuvanje kulturne baštine, ljudima koji se bave starim zanatima, i uključivanje unjihove aktivnosti; uključivanje škola u programe koji razvijaju aktivno učenje u vannastavnim
okolnostima.

IV. SREDNJE OPŠTE I UMETNIČKO OBRAZOVANJE I VASPITANJE
Misija srednjeg opšteg i umetničkog obrazovanja i vaspitanja (u daljem tekstu: SOUOV) u Republici
Srbiji jeste da razvije ključne kompetencije, stvaralačke i saznajne potencijale učenika, pozitivan
odnos prema radu, znanju i učenju i osposobi ih za samostalan rad i doživotno učenje, tj. dakvalitetno obrazuje i u vaspitnom smislu formira i usmeri onaj deo mlade populacije koja će svoj
kulturni, naučni i intelektualni razvoj nastaviti na akademskim studijama.
Funkcije SOUOV jesu da kvalitetno pripremi učenike za nastavak školovanja na visokom
obrazovanju i stvori osnovu za formiranje buduće intelektualne i kulturne elite zemlje, koja će:1) biti glavni nosilac razvoja zemlje;
2) doprinositi očuvanju i razvoju nacionalnih i kulturnih specifičnosti i identiteta;3) biti osposobljena da humano deluje, konstruktivno komunicira i sarađuje s drugima;4) biti u stanju da kompetentno preispituje različita ostvarenja i vrednosti i kritički ih preuzima;5) moći da informisano i odgovorno učestvuje u građanskom životu;
6) moći da stvara nove vrednosti u nauci, privredi, tehnologiji, socijalnoj sferi, sportu i drugim
oblastima;7) moći da kreira nove umetničke vrednosti, koje će, zahvaljujući preduzetničkom duhu, umeti daplasira na ličnu i opštu dobrobit.

1. Vizija razvoja SOUOV
Ključna strateška obeležja ovog obrazovnog podsistema su obuhvat učenika gimnazijskim iumetničkim obrazovanjem; kvalitet obrazovanja (uslova, programa, nastavnog procesa, nastavnika,
učeničkih postignuća i kvalitet škole kao institucije); efikasnost i relevantnost gimnazijskog i srednjeg
umetničkog obrazovanja.
Glavne osnove za formulisanje strategije razvoja SOUOV predstavljaju analize i ideje date u Predlogu
promena u gimnazijskom obrazovanju u Republici Srbiji koji je sačinila Zajednica gimnazija Srbije, akoje su dalje razrađene u Pravcima razvoja predškolskog, osnovnog, srednjeg i umetničkog

obrazovanja u Republici Srbiji do 2020. godine, kao i projekcija društvenog i ekonomskog konteksta u
Republici Srbiji 2020. godine.
Gimnazije i srednje umetničke škole su 2020+ godine izuzetno značajne u Republici Srbiji kao
opšteobrazovne ustanove koje su dostupne deci i obuhvataju 39% generacije svršenih osnovaca, azavršava ih minimalno 95% upisanih (37% generacije). Gimnazije i srednje umetničke škole
obezbeđuju učenicima upotrebljiva znanja i umenja visokog kvaliteta, pružaju mogućnost za razvoj
njihovih kompetencija, pismenosti (jezičke, funkcionalne, matematičke, informatičke, prirodno-naučne,
društvene, umetničke i ekološke) i opšte kulture, a sve to na na nivou dobrih međunarodnih
postignuća, što predstavlja valjanu pripremu za nastavljanje školovanja u visokom obrazovanju.
Gimnazije i srednje umetničke škole su ustanove s jasno prepoznatljivim identitetom i s bogatim
nastavnim i vannastavnim sadržajima u čijoj realizaciji planski i kontinuirano sarađuju s lokalnomsamoupravom i različitim obrazovnim, kulturnim, naučnim, sportskim i drugim socijalno relevantnim
ustanovama, organizacijama i institucijama. Kvalitet školovanja učenika u gimnazijama i umetničkim
srednjim školama stvara osnovu za formiranje buduće intelektualne i kulturne elite Republike Srbije
koja će biti glavni nosilac i generator opšteg dugoročnog razvoja zemlje, koja će kreirati nove
duhovne i materijalne proizvode i vrednosti i umešno ih posredovati drugima na etički način i u duhuodrživog razvoja, koja će doprinositi razvoju i očuvanju nacionalnih i kulturnih specifičnosti zemlje, aistovremeno poštovati druge i drugačije i konstruktivno komunicirati s njima.

2. Sadašnje stanje SOUOV
Sadašnje stanje ključnih obeležja
SOUOV pripadaju istom podsistemu, jer su to delovi obrazovnog sistema sa istom misijom formiranje buduće kulturne i intelektualne elite zemlje. Iako pripadaju istom podsistemu, srednje
umetničko obrazovanje ima puno specifičnosti, pa će u posebnom dokumentu biti data detaljna
analiza stanja i koncept razvoja koherentnog i sveobuhvatnog sistema umetničkog obrazovanja od
predškolskog nivoa do univerziteta.

Obuhvat učenika SOUOVPoslednjih godina raste stopa upisa u srednje škole (sa 76,40% 2005. na 81,58% 2008. godine), alisamo četvrtina učenika ide u gimnazije i srednje umetničke škole. Obuhvat u 2010. godini bio je
25,38% (23,35% učenika upisalo se u gimnazije, a 2,03%u srednje umetničke škole). U Republici
Srbiji je mnogo manji udeo gimnazijskog obrazovanja u odnosu na ostalo srednjoškolsko obrazovanjenego u drugim evropskim zemljama (jedino Republika Češka ima manji udeo, 21%, MPS, 2006).
Poslednjih godina problem je i selekcija učenika - u gimnazije više ne odlaze najbolji učenici. Pošto je
potreban veći broj poena za upis u određene srednje stručne škole nego u gimnaziju, dešava se daslabiji đaci koji ne uspeju da se upišu u neku stručnu školu s liste izbora, upisuju gimnaziju jer je tamo
manji pritisak. Obe ove činjenice, obuhvat i način selekcije učenika, predstavljaju ozbiljan problem za
ostvarivanje strateškog cilja dokumenta Srbija 2020+ o povećanju broja osoba s tercijarnimobrazovanjem. Uvođenje opšte mature kao uslova za upis na akademske studije dodatno će zaoštriti
taj problem.
Ukupno imamo 121 gimnaziju (10 privatnih), 31 srednju muzičku školu (koje su istovremeno iosnovne), tri baletske škole i devet srednjih umetničkih škola u kojima se izučava likovna umetnost,
dizajn i umetnički zanati. Pojedini umetnički profili su zastupljeni i po tehničkim školama. Po ukupnim
kapacitetima, mreža škola je dovoljno razvijena, ali sistem nije pravičan, geografski raspored tih
ustanova ne omogućava jednaku dostupnost škola mladima iz svih opština. Manje opštine iz
nerazvijenih krajeva po pravilu imaju srednje škole samo jedne vrste, pa učenici nemaju mogućnost
izbora.
Deca iz osetljivih grupa i pored svojih sposobnosti često nemaju mogućnosti da se obrazuju ugimnazijama i umetničkim školama, najčešće zbog lošeg socijalnog statusa porodica koje ne mogu
detetu da plaćaju troškove školovanja van mesta stanovanja (prevoz ili stanovanje u drugom mestu),a uz to školovanje ne vodi direktno zaposlenju, dugo traje i traži ulaganja. Potvrda za to su dva
ekonomska pokazatelja. Kada se pogleda prosečna zarada po opštinama i okruzima u junu 2010.
godine, vidi se da veliki deo opština koje imaju skromnu ponudu srednjih škola spada u kategoriju
onih gde su manje prosečne zarade (RZS, 2010). Drugi pokazatelj je profil siromaštva u Republici
Srbiji: siromaštvo je znatno više rasprostranjeno u ruralnim nego u urbanim područjima (9,8% prema
4,3% u 2007, AŽS, 2008), regionalne razlike u stepenu razvijenosti su među najvećim u Evropi (izvor:
Nacionalna strategija privrednog razvoja Republike Srbije, 2007), a domaćinstva s dvoje male dece
(koja ne ostvaruju prihod) imaju indeks siromaštva koji je skoro dvaput veći od prosečnog (12,7%
prema 6,6%), dok ona s troje i više dece imaju indeks siromaštva čak 30,5%. Zbog procesa tranzicije,s jedne strane je povećana nezaposlenost, pa time i siromaštvo porodica, a sa druge, mnoga velika
društvena preduzeća su zatvorena, pa se smanjio broj privrednih društava koji stipendiraju učenike, ato je bio dopunski korektiv za jednakopravno školovanje dece iz različitih regiona.
Nemamo podatak o procentu romske dece koja upisuju gimnaziju, verovatno je zanemarljiv, jer neki
vid srednjeg obrazovanja upisuje samo 8,3% romske dece, a završi ga 6,2% (Roma Education Fund,
2004). Nemamo pouzdane podatke o broju učenika sa invaliditetom i smetnjama u razvoju kojipohađaju SOUOV. Gimnaziju ne završi oko 10% upisnih učenika, ima veoma malo ponavljanja (oko1,3%), ali to ne govori o dobrom kvalitetu već je rezultat drugih faktora. Broj učenika u odeljenju i broj
učenika po nastavniku sličan je kao u drugim evropskim zemljama.
U Republici Srbiji postoji problem s mešovitim školama u kojima se, pored profila srednjeg stručnog
obrazovanja, u nekim odeljenjima predaju i gimnazijski programi. U blizu 30% škola u kojima se
danas predaje gimnazijsko ili umetničko obrazovanje realizuju se i programi srednjeg stručnog
obrazovanja. Pošto je reč o dva obrazovna podsistema s različitim ciljevima, misijama i funkcijama,nije moguće adekvatno realizovati misiju SOUOV u takvim okolnostima. Problem nije ako su škole u
zajedničkom prostoru, na primer u vidu školskih centara, problem predstavlja to da isti nastavni kadar
predaje u dva različita opsega (različit odnos uloga, akcenat na različitim kompetencijama učenika).
Jedino rešenje je da nastavnik pribegne predavačkoj nastavi sa jedinom razlikom u obimu
ispredavanog gradiva, što je suprotno prirodi nastave/učenja koja je usmerena na učenika i koncepcijiuloge nastavnika u SROS. Mešovite škole treba zadržati samo u slučajevima nužde, gde je to jedininačin da se omogući učenicima dostupno adekvatno srednje obrazovanje (npr. postoji samo jedan
profil škole koji ne odgovara čitavim kategorijama učenika).

Kvalitet rada u SOUOV
Kvalitet nastavnog prostora nije dovoljno dobar, jer većina škola ne ispunjava neophodne prostorne,higijenske i druge uslove. Neophodna su ulaganja u nameštaj, laboratorijsku i drugu opremu,
didaktička sredstva, opremanje biblioteka, ateljea, medijateka, prostora za male istraživačke
delatnosti, za realizaciju vannastavnih aktivnosti i dr. Često se dešava da izgled škola i njihova
oprema nisu pogodni za primenu modernih metoda rada i ostvarivanja vaspitno-obrazovnih ciljeva.
Postoje nastavni planovi gimnazija opšteg, društveno-jezičkog, prirodno-matematičkog, informatičkog
i sportskog smera i nekoliko specijalizovanih tipova gimnazija (Matematička, Filološka i Fizička). Za
umetničke škole postoje nastavni planovi muzičkih, baletskih škola, škola za likovnu umetnost i dizajn,
kao i poseban nastavni plan i program za decu sa izrazitim muzičkim sposobnostima. Nastavni
planovi pokrivaju sva područja, ali su nefleksibilni i učenici praktično nemaju mogućnosti izbora. Pravi
oblik izborne nastave ili modularizacije nastave ne postoji u SOUOV. Nastavni programi su preobimni,
po strukturi i sadržaju neprilagođeni prirodi ovih škola i karakteristikama učenika (univerzitetskisadržaji dati u nešto manjem obimu i "spušteni" u gimnazije). Kada se menjaju programi, to se
najčešće radi izolovano za određeni predmet i određeni razred, bez sagledavanja mesta jednog delau odnosu na celinu i veze tog dela sa ostalima. Jedan broj učenika uz umetničku školu istovremenopohađa i gimnaziju, radi sigurnijeg nastavka školovanja na različitim neumetničkim fakultetima, koje
upisuje između 15 % i 20% učenika srednjih umetničkih škola (npr. Autonomna Pokrajina Vojvodina 18,75%, Grad Beograd -22,11%, ostatak Republike Srbije 6,76%, Koraci kroz reformu muzičkih škola,2003). S obzirom na misiju i funkcije SOUOV, problem predstavlja i veliki procenat učenika koji nakon
srednje umetničke škole ne upisuju fakultet (Autonomna Pokrajina Vojvodina - 36,11%, Grad Beograd- 26,20, ostatak Republika Srbije - 21,25%).

U nastavnim programima umetničkih škola nedovoljno su zastupljeni neki opšteobrazovni predmeti,kao što su, na primer, geografija i matematika (oni su od 1996. godine prebačeni u fakultativne
predmete i često se u praksi ne realizuju jer se mali broj učenika opredeljuje za njih). Problem
predstavlja i neprilagođenost opštih predmeta pojedinih disciplina specifičnim zahtevima umetničkihškola (npr. umesto predmeta fizika u srednjim muzičkim da je akustika; da se u fizičkom vaspitanju
izbegavaju aktivnosti koje mogu dovesti do povrede ruku i zamene nekim drugim, korektivnom
gimnastikom i sl.). Ako se uzme u obzir i to da jedan broj učenika muzičkih i baletskih škola mogu
upisati srednju školu bez završene redovne osnovne škole (jer osnovna muzička i baletska škola traju
kraće) onda se dodatno postavlja pitanje zastupljenosti i kvaliteta opšteobrazovnih predmeta usrednjim umetničkim školama. Nastavni programi umetnosti u gimnazijama su dosta siromašni i ne
koriste se njihovi potencijali za obrazovne i vaspitne svrhe. Zastupljene su samo muzička i likovna
umetnost (pored književnosti), a nema brojnih drugih umetnosti kao što su drama, pozorište, ples,pokret, film, fotografija, digitalne umetnosti, umetnički zanati ili kreativne industrije. Nastavni programi
nemaju neophodnu (vertikalnu i horizontalnu) povezanost nastavnih disciplina. Pošto u najvećem
broju škola ne postoje razvijene vannastavne aktivnosti, nema prilike za povezivanje sadržaja iz
različitih oblasti i primenu znanja niti mogućnosti za uvođenje novih sadržaja i oblika rada.
U statistici obrazovanja u Republici Srbiji ne vode se podaci o broju nastavnika u srednjim školama
raščlanjeno po strukama, profilima i vrstama škola u kojima rade, osim za specijalne i umetničke
srednje škole, što znači da ne znamo tačan broj nastavnika u gimnazijama. Procenjuje se da u oblasti
umetničkog obrazovanja radi preko 3.000 zaposlenih i da je upisano više od 26.000 učenika. Premaprocenama i uvidima s terena, ima dovoljno nastavnog kadra u SOUOV (u nekim manje razvijenim
sredinama nedostaju nastavnici engleskog jezika i matematike). Kvalifikaciona struktura nastavnog
kadra je dobra i odgovarajuća. Problem predstavlja način inicijalnog obrazovanja i usavršavanja
nastavnika, što dovodi do neravnoteže i neintegrisanosti stručnog i pedagoškog obrazovanja,
izostajanja mentorskog rada i suštinskog uvođenja u struku i nerazvijenog koncepta profesionalnog
razvoja nastavnika. Na fakultetu likovne umetnosti i fakultetu muzičke umetnosti postoje psihološkopedagoško-metodički predmeti (osnovni paket od 30+6 ESPB), ali ih na nekim drugim umetničkim
fakultetima nema. Dešava se da, na primer, posle završene muzičke škole učenici odlaze na učiteljski
fakultet gde ne postoji smer niti blok predmeta relevantan za metodike umetnosti u mlađim razredima,tako da nemaju priliku da se usavršavaju u domenu umetničke pedagogije. Umetničke pedagogije
kod nas nisu ni izdaleka tako propulzivno i razvijeno naučno-istraživačko polje kao što su u razvijenim
zemljama ili kako se savetuje u evropskim dokumentima (v. dokumenta: Evropska agenda za kulturu,
2009; Map for Arts Education, 2006; Seulska agenda - ciljevi za razvoj umetničkog obrazovanja,2010).
Kvalitet nastavnih metoda je verovatno jedan od najvećih problema u gimnazijskom i umetničkom
obrazovanju. Nastava je pretežno predavačkog tipa, osim za stručne predmete u umetničkimškolama, a veoma je mala iskorišćenost metoda aktivnog učenja i mogućnosti koje pružaju
savremene informaciono-komunikacione tehnologije. Akcenat je na velikom broju časova sa fokusomna predmetnoj faktografiji i, u najboljem slučaju, učenju s razumevanjem, a mnogo manje na
osposobljavanju učenika za samostalan intelektualni rad, rešavanje problema, donošenje odluka,
evaluaciji i samoevaluaciji baziranoj na znanju i sposobnosti analize, realizaciji malih projekatskih
zadataka, sposobnosti prezentacije znanja, kreiranju novih produkata ili rešenja itd. Dominacija
predavačke nastave je dvostruki problem: takvim pristupom ne mogu se ostvariti ciljevi OSUOV, adrugo, potpuno se zanemaruju razvojne kompetencije ovog uzrasta, nedovoljno se postojeće koriste,a neke važne nove se ne razvijaju. Gimnazijski predmeti boluju od akademizma. Na primer, u nastavi
informatike i tehnike često se mnogo više insistira na teorijskom poznavanju funkcije i delova
hardvera i softvera, teorijskom poznavanju programskih jezika i demonstriranju poznavanja rada usvakom od njih, a skoro da nema škola gde ta znanja služe da se predstave podaci i sadržaji drugih
predmeta koji se uče, da se obrade i prikažu rezultati analiza i projekata urađenih za potrebe drugih
predmeta, da se proširi i podigne nivo korisničkih veština i umenja. Informatička pismenost se netretira kao transferzalna kompetencija koja je potrebna za rad u svim drugim oblastima.
Kvalitet udžbenika i upućenost učenika na udžbenike nedovoljni su, mnogo više se koriste priručnici ili
zbirke, đaci mnogo više uče iz beležaka i ne ovladavaju važnom sposobnošću samostalnog dolaženja
do potrebnih informacija i još manje kritičkom recepcijom i selekcijom izvora. Udžbenici često nisu
dobrog kvaliteta, po svojoj strukturi i ponudi nisu prilagođeni misiji ovih škola (veća ponuda različitih

aktivnosti, širenje opšte kulture, motivisanje za čitanje i intelektualni rad, upućivanje na druge izvore isl.). Mnogo manje je alternativnih udžbenika u srednjim školama i ne postoje udžbenici za sve
predmete predviđene planom i programom, posebno nedostaju niskotiražni udžbenici u umetničkimškolama. Postojeći standardi za ocenu kvaliteta udžbenika nisu adekvatni.
Kao i u osnovnim školama, u najvećem broju škola u SOUOV postoji dramatičan disbalans između
nastavnih i vannastavnih aktivnosti. Najveći broj vannastavnih aktivnosti nije povezan s nastavnim,
učenici po pravilu moraju da ih plaćaju, pa veliki broj dece ne može da ih koristi. Najveći broj škola
radi u dve smene što je prepreka razvoju bogate ponude vannastavnih aktivnosti, a one same nisu
deo obaveznog radnog vremena nastavnika. Dopunski i dodatni oblici rada u školama retko gde se
izvode, drži ih veoma mali broj nastavnika, o čemu najbolje govori ogroman broj privatnih časova bilokompenzatorne prirode (da đaci nauče ono što su propustili u školi), bilo dodatne, stimulativnije
pripreme za takmičenja ili druga postignuća u određenim oblastima (osim u umetničkim školama gde
su javni časovi i takmičenja deo redovnih nastavnih aktivnosti).
Efekti SOUOV u skladu su s nabrojanim problemima. Međunarodna istraživanja (PISA i TIMMS)
govore da je zabrinjavajući procenat naših učenika uzrasta 15 godina funkcionalno nepismen (trećina
populacije prema PISA, 2009), da su učenička znanja uglavnom reproduktivnog tipa, da je stepen
primenjivosti tih znanja ispod svetskog i regionalnog proseka, da imamo zanemarljivo mali procenat
učenika u najvišim kategorijama znanja (ispod 1%) i zabrinjavajuće veliki broj u najnižim kategorijama
postignuća. Za ovaj obrazovni podsistem je posebno ozbiljan izazov niska čitalačka pismenost(razumevanje teksta i sposobnosti rada na tekstu), jer je ona bazična za nastavak školovanja.
Fakulteti se žale na nizak nivo znanja i pismenosti učenika koji dolaze iz SOUOV, a to se vidi i na
slabim postignućima na testovima opšte kulture na prijemnim ispitima za fakultet. Zbog nedostatka
standarda, kvalitet procesa proveravanja i ocenjivanja opterećen je subjektivnošću i relativizovan doapsurda što se najbolje ogleda u proseku uspeha maturantskih odeljenja koji najčešće prelazi ocenu
4,5. Ne prati se kvalitet vaspitnih efekata gimnazijskog i umetničkog obrazovanja, ali razni pokazatelji(npr. sistem vrednosti mladih, kakve su kulturne potrebe i navike studenata, načini provođenja
slobodnog vremena, uzori za identifikaciju, vrsta i učestalost nasilja u školama, maloletnička
delinkvencija i sl.) govore da je u SOUOV, kao i u osnovnoj školi, veoma zanemarena vaspitna
funkcija. Specifičan problem imamo u specijalizovanim gimnazijama i umetničkim školama gde seučenicima veoma malo i retko pruža psiho-socijalna podrška i pomoć u razvoju (kako da se nose sa
uspehom, kako da uspostave balans u razvoju različitih aspekata identiteta), što nekada dovodi do
toga da jedan broj tih najuspešnijih ne uspeva da završi visoko obrazovanje i pored objektivnih uslova
koje imaju.
Koncept karijernog vođenja nije razvijen u školama. Profesionalno savetovanje često rade školski
psiholozi, ali prilično nesistematično. Osnove razvoja preduzetništva pojavljivale su se u programima
koje su realizovale neke škole (npr. razvoj učeničkih zadruga).
Stvaralačka i saradnička klima u nastavničkom kolektivu nije česta pojava u gimnazijama, nešto ječešća u umetničkim školama, a najčešća je u muzičkim školama (zbog orkestarskih i horskihizvođenja). Inicijativni, kreativni i autonomni nastavnici, tj. nastavnici ugledni profesionalci, prepredstavljaju izuzetak, nego pravilo. Sistemske mere ni na koji način ne prepoznaju i ne podržavaju
rad dobrih nastavnika. Autonomija nastavnika je veoma ograničena, najčešće se svodi na izbor
nastavne metode koju će koristiti u radu s učenicima. Mala je i autonomija učenika i participacija uškolskom životu i aktivnostima (npr. u nastavnim delatnostima, u donošenju odluka). Saradnički
odnos učenika i nastavnika je redak u gimnazijama, a znatno je razvijeniji u umetničkim školama naročito u muzičkim školama (mentorski rad, saradnja oko javnih nastupa, takmičenja).
SOUOV škole kao ustanove nemaju razvijen prepoznatljiv identitet, s tim što je taj problem manjeizražen u srednjim umetničkim školama zbog prirode domena rada.
Kod učenika nije razvijeno osećanje pripadnosti školi, ima veoma malo mera usmerenih na njegovo
jačanje u školama. Kvalitet međuljudskih odnosa, društvena ekologija, enterijer i eksterijer školskog
prostora nisu u školama shvaćeni kao deo pozitivnog identiteta škole, malo aktivnosti je usmereno na
jačanje participacije učenika i razvoj njihovog osećaja pripadnosti školi. S obzirom na nerazvijen
identitet škola u SOUOV logično je da nije velika njihova saradnja s lokalnom samoupravom irelevantnim ustanovama, organizacijama i institucijama u njoj (obrazovnim, kulturnim, naučnim,sportskim itd.). Uticaj škole na život u lokalnoj zajednici i širem okruženju generalno je mali. Saradnja
gimnazija i umetničkih škola sa srednjim stručnim školama u lokalnoj samoupravi dosta je retka.
Saradnja škola s roditeljima je većinom svedena na obaveštavanje roditelja o učeničkom (ne)uspehu iintervencije zbog ocena. Zbog misije i funkcije SOUOV, nužna je saradnja s visokim obrazovanjem,
ali sem upisne kampanje fakulteta u gimnazijama (u umetničkim školama je ona mnogo manja) teškoda ima drugih aktivnosti. Postoji specifičan problem za učenike srednjih baletskih škola, oni nemaju
mogućnost da nastave obrazovanje jer u Republici Srbiji ne postoji visokoškolska ustanova za
obrazovanje baletskih umetnika. Nedovoljno je naučnih istraživanja relevantnih pitanja i karakteristika
SOUOV, koja bi služila kao važan dodatni oslonac za planiranje reformi u ovom delu obrazovnog
sistema.

Efikasnost obrazovanja u SOUOV
Analize tekućeg stanja pokazuju da SOUOV nije dovoljno efikasan, i to: nije dovoljan obuhvat učenika
SOUOV; učešće gimnazijskog obrazovanja je među najnižim u Evropi; nije dobar kvalitet
pripremljenosti učenika za nastavak školovanja na univerzitetu, gledano po nacionalnim imeđunarodnim proverama, učenici ne ovladavaju potrebnim kompetencijama, ne stiču raznovrsna,
bogata, primenljiva znanja i umenja te opštu kulturu, niska im je motivacija za učenje i intelektualni
rad i nastavak školovanja; kod učenika nije dominantan sistem vrednosti koji promoviše savestan i
istrajan rad, znanje, etiku, građansku odgovornost prema sebi, drugima i vlastitoj okolini. Gimnazije su
izgubile svoj specifičan identitet institucija koje dobro pripremaju i vode na univerzitet.

Relevantnost SOUOVGledano dugoročno, SOUOV bi trebalo da ima jednu od centralnih uloga u podizanju procenta
stanovništva s visokim obrazovanjem u Republici Srbiji i formiranju intelektualne i kulturne elite
zemlje. Nesumnjiva je važnost i neophodnost SOUOV za postizanje cilja da do 2020. godine u
Republici Srbiji 35 - 38.5% građana uzrasta 30 - 34 godina ima neki vid tercijarnog obrazovanja. Da bi
se ispunile društvene potrebe, očigledno je da će u narednoj deceniji u ovom podsistemu
obrazovanja, zbog raskoraka između karakteristika njegove funkcije i tekućeg stanja, biti neophodne
najveće promene i intervencije i najveća ulaganja.

3. Nalazi SWOT analize
Unutrašnje snage i potencijali SOUOV za dostizanje definisane vizije su: duga tradicija gimnazija iumetničkih škola u Republici Srbiji; izgrađena mreža škola s kapacitetom za veći obuhvat učenika;
naučno-istraživačke i stručne institucije i kadar koji može kompetentno da rešava probleme SOUOV;
ima dovoljno nastavnog kadra s odgovarajućom stručnom kvalifikacijom; uspostavljen je zakonski
okvir i institucionalna struktura za inoviranje SOUOV; u većini škola postoji stručna pedagoškopsihološka služba.
Ozbiljne unutrašnje slabosti SOUOV su: geografski raspored škola koji ne obezbeđuje dostupnost i
pravičnost SOUOV; mali, nedovoljan obuhvat učenika, posebno u gimnazijama i značajno manji
obuhvat učenika iz osetljivih kategorija i nerazvijen sistem podrške i obezbeđivanja uslova za njihovoškolovanje; nizak kvalitet nastave i znanja s kojim učenici izlaze iz škole pa su nedovoljno pripremljeni
za akademski nivo školovanja; ne postoji mogućnost kontinuiteta u školovanju baletskih umetnika ipedagoga; nastavnici u srednjim školama nisu dovoljno dobro pripremljeni za psihološko-pedagoški
rad s učenicima, nisu obučeni za primenu savremenih koncepcija učenja/nastave; nedostaje
sveobuhvatna koncepcija obrazovanja budućih nastavnika (kvalitetna selekcija, stipendiranje,
mentorski rad i stalno praćenje); nema nastavničkih smerova na fakultetima za sve predmete;
potrebno je unaprediti koncept usavršavanja nastavnika u praksi i njegovog finansiranja; nije razvijen
sistem praćenja i evaluacije nastavnika, nisu realizovana zakonska rešenja za napredovanje
nastavnika; nisu razvijene vannastavne aktivnosti u školama; preobimni su i nefleksibilni programi;
retka, skromna i neelaborirana saradnja škola s kulturnim, naučnim i drugim organizacijama iinstitucijama, pa buduća kulturna i intelektualna elita nema priliku da se sreće s nosiocima kulturnog inaučnog života u svojoj sredini, da razvija drugačije potrebe i navike i povezuje vanškolska znanja iumenja sa školskim.
Tekuće povoljnosti u okruženju koje se mogu iskoristiti u ostvarivanju vizije su: projekcija ekonomskog
razvoja u narednoj deceniji koja vidi inovacije i inovativnost kao centralni privredni pokretač; razvijeni
su različiti standardi i obrazovne politike na nivou EU koji mogu da posluže kao oslonci za celovitu
reformu sistema obrazovanja u Republici Srbiji; evropski fondovi koji bi se mogli ciljano upotrebiti za
reformu SOUOV; poslednjih 10 - 15 godina u nevladinom sektoru razvijeni su različiti kvalitetni
programi koji su primenljivi u SOUOV; postoje udruženja škola koja mogu biti jedan od potpornih
sistema za podizanje kvaliteta rada u SOUOV.
Rizici da se ne ostvari potrebna vizija SOUOV realni su i moraju se uzeti u obzir, i to su, pre svega:
opšte siromaštvo i slaba materijalna mogućnost društva u celini, profil i dubina siromaštva u Republici
Srbiji direktno utiču na obuhvat dece iz osetljivih socio-ekonomskih grupa gimnazijskim i umetničkim
obrazovanjem; ukupna ulaganja za prosvetu, istraživanje i razvoj u obrazovanju ispod su proseka EU
u relativnom odnosu, a pogotovo u apsolutnom smislu u odnosu na nominalni iznos BDP razvijenih
zemalja; nedovoljno vrednovanje obrazovanja u odnosu na značaj doprinosa društvenom razvoju;
česte političke promene, a s njima i nedostatak kontinuiteta u sprovođenju neophodnih promena u
obrazovanju; nedovoljna, ali i nekritička implementacija pozitivnih iskustava drugih obrazovnih
sistema.

4. Strategija razvoja SOUOVGlavni izazovi i opredeljenje strategije
Gimnazije i srednje umetničke škole su obrazovne ustanove najmanje obuhvaćene reformskim
tokovima u prethodnih 20 godina i promene su nužne. Glavni raskorak između vizije i postojećeg
stanja predstavlja mali obuhvat učenika, neadekvatna selekcija učenika za gimnazije i nedovoljno
dobar kvalitet gimnazijskog obrazovanja, pa time i nedovoljno dobra priprema za nastavak školovanja
u visokom obrazovanju. Ovo rađa sledeću kontradiktornu situaciju: ukoliko budemo podigli kvalitet
rada u SOUOV i postavili veće zahteve (za učenike i nastavnike) može se očekivati da će u prvo
vreme broj učenika ostati isti ili će opasti, što je suprotno zahtevu da pohađanje SOUOV bude glavni
način za povećanje broja građana s visokom stručnom spremom.

5. Strategija dostizanja vizije - politike, akcije i mere
Obuhvat učenika SOUOV
Obezbeđivanje znatno većeg obuhvata učenika je prioritetan zadatak u realizaciji misije SOUOV idugoročnog povećanja osoba s tercijarnim obrazovanjem u Republici Srbiji. Ključna politika u tom
pravcu jeste omogućavanje deci iz siromašnih porodica i deci sa sela da se školuju u SOUOV (inakon toga u visokom obrazovanju) i podizanje kvaliteta i specifičnosti školovanja u SOUOV, za štasu potrebne sledeće mere:
1) stvaranje podrške deci iz siromašnih porodica i deci sa sela da se školuju u SOUOV, kao što su:
obezbeđivanje prevoza učenicima iz udaljenih krajeva; obezbeđivanje i plaćanje prevoza onima koji
su iz siromašnih porodica; obezbeđivanje učeničkih domova ili internata; unaprediti propise kojima seuređuje davanja stipendija (definisati kriterijume za njihovo dodeljivanje i obezbediti kontinuitet za one
koji nastave školovanje u visokom obrazovanju); obezbeđivanje školskog udžbeničkog fonda te
instrumenata i školske opreme, prostora za učenje i vežbanje van redovne nastave i, ukoliko jemoguće, besplatnog obroka u školi;
2) obezbeđivanje afirmativnih mera podrške specifičnim grupama učenika koji su sistematski
izostavljeni iz ovog vida školovanja pri upisu u SOUOV (npr. romska deca, neke kategorije dece sa
invaliditetom i smetnjama u razvoju);

3) donošenje zakona o gimnazijama i umetničkim školama i odgovarajućih podzakonskih akata čimese operacionalizuje i specifikuje profil školovanja u SOUOV i definišu uslovi rada;
4) podizanje privlačnosti SOUOV preko drugačijih formi i metoda rada, fleksibilne i bogate ponude
nastavnih, vannastavnih i vanškolskih aktivnosti i modularizacije programa koja omogućava
individualizaciju nastave i rad na različitim nivoima težine u SOUOV (v. Kvalitet rada u SOUOV);
5) gimnazijski i umetnički programi ne realizuju se u mešovitim školama sa istim nastavnim kadrom,
jer to poništava specifičnost rada u SOUOV i smanjuje zainteresovanost učenika za SOUOV;
6) izrada posebnog dokumenta o umetničkom obrazovanju od predškolskog nivoa do univerziteta (v.
Sadašnje stanje ključnih obeležja).

Kvalitet rada u SOUOV
Obezbeđivanje visokog kvaliteta obrazovanja u gimnazijama i srednjim umetničkim školama osnovni
je uslov za ispunjavanje misije SOUOV u Republici Srbiji. Kvalitet obrazovanja se sastoji od nekoliko
osnovnih komponenata: kvaliteta uslova za nastavu i učenje, kvaliteta programa obrazovanja,
kvaliteta procesa nastave i učenja, kvaliteta nastavnika, kvaliteta obrazovnih postignuća učenika (koja
se objektivno utvrđuju) i kvaliteta škole kao ustanove. Osnovne mera koje mogu da osiguraju visok
kvalitet SOUOV su:
1) opšta politika
Osnovna politika razvoja SOUOV jeste definisanje ovih oblika obrazovanja kao prioritetnih za moderni
razvoj Srbije, jer ovi oblici predstavljaju temelj za visoko obrazovanje i formiranje inicijativnosti,
kreativnosti i inovativnosti kod mladih ljudi. Utvrđivanje ovih oblika obrazovanja kao prioritetnih trebalo
bi da se operacionalizuje sistemom finansiranja ovih oblika obrazovanja, povećanjem obuhvata ovim
oblicima obrazovanja, uključivanjem ovih oblika obrazovanja u razvojne planove Republike Srbije ilokalnih samouprava;2) kvalitet uslova za nastavu i učenje
Definisanje standarda školskog prostora i didaktičke, umetničke i informatičke opreme za gimnazije isrednje umetničke škole i definisanje mehanizama kontrole primene tih standarda. Ti standardi
trebalo bi da obezbede uslove za jednosmenski rad ovih škola, realizaciju raznovrsnih aktivnosti škole
i primenu različitih metoda aktivnog učenja/nastave, što je sve nužno za ostvarivanje misije SOUOV.
Radi veće pedagoške efikasnosti, broj učenika u odeljenju, u svim školama, ne treba da bude veći od
22 - 25 učenika;
3) kvalitet vaspitno-obrazovnih planova i programa(1) Gimnazije imaju status opšteobrazovnih škola, ali mogu imati usmerenja (prirodnomatematičko, društveno-jezičko). Za učenike postoje izborni blokovi (moduli). Postoji
mogućnost i za internacionalnu gimnaziju i pod određenim uslovima on-line gimnaziju
organizovanu po mešovitom (blended) modelu;(2) Usvajanje novih školskih programa. Da bi se uradili koncepcijski novi programi
neophodno je da se najpre definišu standardi postignuća učenika (ključna znanja, umenja,
kompetencije i sistemi vrednosti koje bi učenici trebalo da usvoje kroz čitavu srednjuškolu) i to za gimnazije i umetničke škole u celini i za pojedine predmete. Obogaćivanje
programa gimnazija sadržajima novih umetničkih disciplina koje do sada nisu bile
zastupljene u školi, a imaju dragocen vaspitno-obrazovni potencijal (drama, pozorište,
ples, pokret, film, digitalne umetnosti), a programa srednjih umetničkih škola
opšteobrazovnim programima visokog kvaliteta koji moraju biti prilagođeni profilu škole.
Vaspitno-obrazovni programi moraju biti savremeni, reprezentativni za oblast, ali
selektivni, te životno i socijalno relevantni. Potrebno je uvođenje transdisciplinarnosti uškolske programe, pre svega, kroz nastavu zasnovanu na projektima. Ovo, na primer,
omogućava uvođenje kulture i umetnosti u glavne tokove celokupne nastave i pomaže dase stvara bogatije okruženje za učenike (v. Preporuke Evropske komisije za obrazovanje,
obuku, kulturu i mlade u kontekstu Evropske agende za kulturu);(3) Fleksibilnost programa: nastavnici imaju autonomiju da izaberu jedan deo nastavnog
sadržaja (koji nije veći od 10%) i prilagode ga odlikama uslova u kojima rade,karakteristikama učenika s kojima rade i specifičnostima lokalne sredine u kojoj je škola.
Ciljevi tog dela nastave doprinose realizaciji ciljeva predmeta. Uz davanje autonomije
nastavnicima u školi, neophodno je obezbeđivanje kontinuirane podrške i pomoći
nastavnicima u realizaciji programa, a potrebno je i definisati kako će se verifikovati
adekvatnost i svrsishodnost tih delova programa koje koncipira aktiv nastavnika u školi;(4) Škole imaju školski razvojni plan (koji sadrži prioritete za naredni period); školski
program za četiri godine (koji obuhvata sve vidove nastavnih i vannastavnih aktivnosti i
saradnju škole s drugim institucijama i lokalnom samoupravom) i godišnji plan rada škole
(u kome se konkretizuju planovi iz prethodna dva dokumenta za jednu godinu).
Realizacija svih aktivnosti iz ovih dokumenata mora biti finansirana;(5) Školska dokumenta sadrže složenu strukturu aktivnosti: nastavne, vannastavne,
izborne, fakultativne i vanškolske aktivnosti i aktivnosti škole u lokalnoj sredini (volonterski
i društveno-koristan rad). Neophodno je postići harmoničnu celovitost kroz sve predviđene
aktivnosti u školi. Raznovrsni vannastavni programi koncipirani su interdisciplinarno, da bi
se podstaklo smisleno povezivanje znanja i umenja i razvoj opšte kulture učenika,
realizuju se u okviru radnog vremena nastavnika i finansiraju se na osnovu programa radaškole. Deo nastavnih programa može se realizovati kroz te aktivnosti, koje su po pristupu inačinu rada drugačije, pa manje opterećuju učenike bez obzira na vremenski angažman.
Inicijalno i stručno usavršavanje nastavnika treba da obuhvata obuku i za vannastavne
aktivnosti. Učenici ne plaćaju učestvovanje u sekcijama, fakultativnim i vannastavnim
aktivnostima, jer se time izbegava diskriminacija učenika iz loših socio-kulturnih sredina;(6) Uvođenje jednosmenskog rada u školama (kad god uslovi to dozvoljavaju), a udobijenom prostoru i vremenu organizovanje diversifikovanih oblika kvalitetnih
vannastavnih školskih aktivnosti za učenike. Samo ovako razuđene delatnosti škole mogu
da ostvare obrazovne funkcije škole i razviju i pojačaju vaspitne funkcije škole. Tamo gde
nije moguć jednosmenski rad, prostor za vannastavne aktivnosti obezbeđuje se u javnim
ustanovama u lokalnoj samoupravi;(7) Razvijanje vaspitne funkcije škole kroz: način na koji se obrazuju učenici (izbori kvalitet
programa, izbor metoda rada, nastavnici kao model); vannastavne i slobodne aktivnosti
učenika; celinom svog delovanja i saradnjom s drugim institucijama, organizacijama,
roditeljima i lokalnom zajednicom;(8) U SOUOV se organizuje celovit sportski život škole radi brige o fizičkom razvoju svihučenika i organizuje samostalno ili u saradnji sa drugim institucijama i organizacijama
aktivnosti za razvoj zdravih stilova života. Svi učenici moraju biti uključeni u takve
aktivnosti, primereno svojim sposobnostima i sklonostima;
4) kvalitet procesa nastave i učenja
(1) Program rada škole predviđa korišćenje raznovrsnih oblika i metoda nastave/učenja
usaglašenih s prirodom predmeta i njegovim ciljevima. Raznovrsne metode rada
omogućavaju bolju realizaciju postavljenih vaspitno-obrazovnih ciljeva i individualizaciju
nastave, bolje izlaze u susret specifičnim potrebama učenika, i razvijaju kompetencijeučenika potrebne za nastavak školovanja i život u savremenom društvu, pripremaju za
buduće lakše prilagođavanje tehnološkim promenama i novim oblicima organizacije rada i
doprinose povećanju produktivnosti, konkurentnosti, privrednom rastu i stopi zaposlenosti.

Obezbeđuje se korišćenje potencijala umetničkog obrazovanja u drugim akademskim
disciplinama, jer su životni problemi mnogo više nalik problemima koji se sreću uumetnosti, to su problemi koji retko imaju jedno tačno rešenje. Korišćenjem metoda radaiz umetnosti podstiču se kreativni i inovativni kapaciteti individua (v. npr. primena
pozorišta i drame u obrazovanju, projekat Drama unapređuje ključne kompetencije uobrazovanju, DICE, 2010) i, tim putem, razvijaju kreativni kapaciteti društva. Školske
biblioteke i medijateke intenzivno učestvuju u redovnoj nastavi kao prostor za učenje,
mesto za sprovođenje relevantnih aktivnosti učenika za pojedine predmete i za razvoj
medijske pismenosti učenika. Biblioteke i bibliotekari su resurs-centri za različite izvore
informacija u realizaciji nastave i vannastavnih aktivnosti. Omogućiti korišćenje prednosti
informaciono-komunikacionih tehnologija u nastavi/učenju i različitih oblika učenja u online okruženju, (elektronske konferencije, predmetni blogovi, diskusione tribine, razmena
informacija, elektronska testiranja itd.);(2) Otvaranje mogućnosti pravljenja različitih trajektorija kojima učenici prolaze krozškolovanje u SOUOV pripremajući se za buduće školovanje i profesije. Biranje izbornih
predmeta, vannastavnih i fakultativnih aktivnosti u školi obavlja se na početku školske
godine u konsultacijama u kojima učestvuju učenik, roditelj/staratelj, nastavnik i psiholog,
pedagog, savetnik za nastavu iz škole. Pored raznovrsnosti programa, isti programi se
mogu realizovati na različitim nivoima težine (osnovni i napredni nivo). Programi su
koncipirani tako da podstiču različita interesovanja učenika, povezivanje i primenu znanja
u akademskom i životnom kontekstu i razvoj opšte kulture i funkcionalne pismenosti
učenika. Razvijen je sistem vrednovanja svih aktivnosti/programa u kojima učestvuju
učenici. Na kraju SOUOV učenik u svedočanstvu ima zabeležene sve programe koje je
prošao za četiri godine;(3) Opterećenje učenika obaveznom nastavom ne sme preći 26 - 28 časova nedeljno da bi
se ostavio prostor za druge vidove aktivnosti kojima se ostvaruju drugi ciljevi i ishodi.
Srednje umetničke škole imaju drugačiju strukturu aktivnosti, sa mnogo individualnog
praktičnog vežbanja i mentorskog rada sa učenicima;(4) U školama obezbediti uslove za podjednaku razvijenost nastavnih i vannastavnih
delatnosti. Vannastavni programi su iz različitih oblasti (nauke, kulture, sporta, zdravlja,
preduzetništva, ekologije, političke socijalizacije i uređenja društva) i koncipirani su
interdisciplinarno, tako da na jednom programu rade zajedno nastavnici iz različitih
oblasti. Inicijalno i stručno usavršavanje nastavnika treba da obuhvata obuku i za
vannastavne aktivnosti i za ulogu mentora. Definisati i sistem mera za podsticanjeučeničkog učešća u vannastavnim i vanškolskim aktivnostima: npr. ponuda koja
omogućava lični izbor, javnu afirmaciju u školi i/ili lokalnoj samoupravi (konkursi, nagrade,javni nastupi itd.). Škole se podstiču da organizuju vannastavne aktivnosti u saradnji sa
spoljnim partnerima u lokalnoj samoupravi;(5) Obezbeđivanje drugačije strukture i vremenske satnice u školskoj radnoj nedelji za
nastavnike i učenike. Nastavnici i učenici imaju svakodnevno radno vreme (npr. 8 - 16sati) koje pored časova redovne nastave obuhvata i druge aktivnosti prema programuškolskih aktivnosti. Mimo nastave i vannastavnih aktivnosti, učenici imaju u školi sate za
učenje i konsultovanje s nastavnicima, za projekatski rad;(6) Udžbenici i instruktivni materijali se vrednuju na osnovu validnih i proverenih standarda
kvaliteta, i oni su, pre svega, prilagođeni misiji ovih škola (veća ponuda različitih
aktivnosti, širenje opšte kulture, motivisanje za čitanje i intelektualni rad, upućivanje na
druge izvore i sl.). Učenici u SOUOV se upućuju na kritičku recepciju udžbeničkihsadržaja, analizu i upoređivanje informacija iz različitih izvora, samostalni rad naponuđenom materijalu kroz bogatu ponudu pitanja i zadataka visokog kvaliteta koji
podstiču više misaone procese u udžbenicima;(7) Uvodi se praćenje i kontrola kvaliteta procesa nastave i učenja sistemom spoljnog
vrednovanja škole, selekcijom nastavnika, sistemom evaluiranja rada nastavnika injihovog napredovanja, kao i redovnim konsultativno-savetodavnim radom. Konsultativni isavetodavni rad se obavlja u saradnji s institucijama za unapređivanje kvaliteta
obrazovanja i vaspitanja, ali može biti lociran i u školi (npr. nastavnici u najvišim zvanjima
mogu imati drugačiju raspodelu radnog vremena, manje rade sa učenicima, a taj deo
preostalog radnog vremena rade stručni savetodavni rad sa kolegama u školi);(8) Školski plan rada predviđa i program aktivnog učenja u vanškolskim uslovima koji serealizuje bar jedanput godišnje prema unapred razvijenom programu i kroz saradnju sreferentnim institucijama širom zemlje. Podstiče se saradnja učenika sa učenicima iz
drugih škola, čak i drugih država, kao i uključivanje srednjoškolaca u različitemeđuškolske projekte;5) kvalitet nastavnika(1) Obezbeđivanje kvaliteta rada nastavnika definisano je u delu SROS Obrazovanje
nastavnika;(2) Dodatna mera za osiguranje kvaliteta nastavnika jeste definisanje standarda
profesionalnih kompetencija i profesionalnog razvoja nastavnika koji su specifični za
gimnazije, odnosno srednje umetničke škole. Ti standardi se koriste kao osnovni
instrument za vrednovanje nastavnika, za napredovanje nastavnika, odnosno za
prestanak rada nastavnika koji ne zadovoljavaju. U SOUOV koji obrazuje buduću
intelektualnu i kulturnu elitu treba da rade najbolji nastavnici, i o tome se vodi računa pri
njihovom zapošljavanju, a pored obaveznog stručnog usavršavanja postoje podsticajne
mere za različite vidove daljeg usavršavanja (specijalizacije, doktorati i sl.) i zaangažovani profesionalni rad u školi;
6) kvalitet obrazovnih postignuća učenika(1) U cilju obezbeđivanja kvaliteta obrazovnih postignuća učenika održavati i dalje razvijati
postojeće sisteme ispitivanja tih postignuća, nacionalna i međunarodna testiranja (PISA,TIMSS), zatim redovno analizirati dobijene rezultate i izvlačiti pouke za nastavu i učenje iobrazovnu politiku zemlje;(2) Doneti standarde učeničkih postignuća za SOUOV u celini i za pojedine predmete. U
njima su definisana znanja i umenja koja učenik treba da poseduje na kraju gimnazijskog,
odnosno umetničkog obrazovanja. Standardi učeničkih postignuća za SOUOV senadograđuju na standarde postignuća za OŠ i s njima čine jednu logičku celinu;(3) Definisati koncepciju opšte i umetničke mature koje bi trebalo da budu deo celovitog
sistema ocenjivanja u toku srednje škole, da budu podsticaj za podizanje kvaliteta rada u
SOUOV u svim oblastima i da budu kriterijum za ulazak u visoko obrazovanje (v. deo Ulazu visoko obrazovanje i obuhvat). Opštu maturu polažu i učenici srednjih stručnih škola koji
se opredeljuju za akademske studije. Redovno analizirati rezultate na maturama na
republičkom nivou i u svakoj pojedinačnoj školi, izvoditi zaključke i pouke za
unapređivanje kvaliteta rada škola i na osnovu toga dalje inovirati rad. Gimnazijama kojepokažu zainteresovanost omogućiti pripreme za međunarodnu maturu i učešće u njoj;(4) Definisati kriterijume i uslove za dodeljivanje statusa izvrsna škola (škola izvrsnosti) u
SOUOV onim školama koje odlično rade, imaju veliku pedagošku dodatu vrednost i
postižu veoma dobre vaspitno-obrazovne i razvojne rezultate iz različitih oblasti i sarađuju
sa svojom sredinom i referentnim institucijama, organizacijama i udruženjima;(5) Učenička postignuća se utvrđuju različitim vidovima ispitivanja, ne samo testiranjem.
Testiranje omogućava objektivnije ocenjivanje i upoređivanje s drugima, ali nijeprimenljivo u svim predmetima i ne govori o tome šta su učenici naučili, već samo koliko
su naučili u odnosu na ostale iz uzorka. Ocenjivanje mora biti u skladu s prirodompredmeta i njegovim ciljevima. Potrebno je razviti specifične vidove vrednovanja
vannastavnih aktivnosti, razvijenosti specifičnih kompetencija i razviti specifične sisteme
vrednovanja u umetničkim školama koji bi bili u saglasnosti s prirodom umetničkih
disciplina (izložbe, koncerti, predstave, konkursi, nacionalne i lokalne nagrade i sl.);7) kvalitet škole kao ustanove(1) Svi zaposleni u školi zajedno s učenicima rade na izgradnji identiteta škole. Različiteškolske aktivnosti doprinose izgradnji specifičnog prepoznatljivog profila škole, i uvaspitno-obrazovnom, kulturnom, sportskom, naučnom, humanitarnom, ekološkom,tehničko-tehnološkom smislu. Škola obezbeđuje stvaranje i kontinuirano usavršavanje
podsticajnog i bezbednog ambijenta za razvoj učenika i nastavnog kadra, negovanjeradne etike, dobrih odnosa i atmosfere u školi. Škola doprinosi razvoju vlastitog identiteta ikroz specifične vidove saradnje s lokalnom samoupravom i relevantnim institucijama,organizacijama i udruženjima. U školi je razvijen sistem mera za podršku razvoja
učeničkog osećaja školske pripadnosti (npr. simboli škole, majice i dukserice u bojamaškole sa školskim amblemom). Škole obezbeđuju različite vidove okupljanja učenika ivannastave - uživo (npr. sportski susreti, zabavne aktivnosti, alumni škole, međuškolske
smotre, takmičenja itd.) ili preko virtuelne obrazovne mreže nastavnika i učenika. Učenici
mogu biti administratori takve mreže, uključeni u njeno održavanje i razvoj, što ih dodatno
vezuje za školu i život u njoj i utiče na razvoj učeničke participacije u školi. Učestvovanje
na takvoj mreži aktivno vaspitno deluje na učenike putem razvoja kulture ponašanja idelanja u okviru mreže, kao i moralnih aspekata: razvoj svesti šta je plagijarizam, šta je
poštovanje autorskih i srodnih prava, i sl. Uređenje školskog ambijenta, kreativno ifleksibilno korišćenje pojedinih školskih prostora, razvoj specifičnog vizuelnog izgledaškole može, takođe, biti prilika za razvoj učeničke participacije, ali i za razvoj estetike,fleksibilnosti u mišljenju i kreativne saradnje sa drugima;(2) Svi zaposleni u školi zajedno s učenicima definišu pravila ponašanja u školi. Jasna,
precizna pravila koja poštuju svi doprinose bezbednosti i razvoju humanih odnosa ikonstruktivne komunikacije. Pozitivan etos obezbeđuje i podela uloga i odgovornosti svih
učesnika (učenika, nastavnika, uprave škole, roditelja ili staratelja i lokalne zajednice).
Participacija učenika u funkcionisanju ustanove (spram uloge i mogućnosti) omogućava
im da bolje razumeju prirodu i logiku ljudskog udruživanja, uređenja i rada društvenih
ustanova, institucija i organizacija, što je deo vaspitavanja učenika. Učenici seosposobljavaju da razlikuju istinsku participaciju od manipulacije, bez obzira ko je
sprovodi, odrasli ili vršnjaci;(3) Gimnazije i umetničke škole se angažuju da obezbede podršku za svoju javnu delatnost
u lokalnoj samoupravi. One zrače u svom okruženju, imaju kulturnu i javnu delatnost koja
odgovara lokalnim potrebama, infrastrukturi i socio-kulturnom kontekstu. U obezbeđivanju
specijalizovanih prostora i uslova za umetničko delovanje učenika (npr. ateljei, radionice,digitalni studio, montažerski stolovi, filmski studio, bine) škole sarađuju s referentnim
ustanovama, institucijama, organizacijama ili udruženjima iz lokalne sredine i regiona.
Saradnja je dvosmerna jer i lokalna samouprava treba da brine o školama na njenoj
teritoriji (v. deo Strateške relacije opšteg srednjeg i umetničkog obrazovanja s drugim
sistemima);(4) Program karijernog vođenja i savetovanja učenika uzrasta od 15 do 18 godina obuhvata
informisanje, savetovanje, vođenje i donošenje odluka o profesiji. Cilj programa: pomoći
mladim ljudima da razumeju i interpretiraju informacije o svetu rada i budućoj karijeri,
omogućiti im da razjasne nedoumice koje imaju u pogledu profesija ili poslova, naučiti ihda razumeju svoje sposobnosti i definišu svoje stavove o ponuđenim ili željenim izborima.
Karijerno savetovanje i vođenje mladih koji su talentovani ili obdareni i mladih iz osetljivih
društvenih grupa trebalo bi da u okviru osnovnih standarda uvaži i specifičnosti koje važeza ove grupacije mladih. Standardi programa karijernog vođenja i savetovanja za učenikeodnose se na: lični razvoj pojedinca; istraživanje mogućnosti za učenje i zapošljavanje identifikovanje, izbor i korišćenje brojnih informacija o profesijama, karijeri, daljem učenju iobrazovanju i formiranje sopstvenog stava o tome; planiranje vlastite karijere i upravljanje
njome (Strategija karijernog vođenja i savetovanja u Republici Srbiji). Kada se govori orazvoju preduzetništva kod učenika u SOUOV, pod time se ne misli na pripremu učenika
za određeno zanimanje već se podrazumeva upoznavanje učenika sa vlastitim
karakteristikama i sklonostima i njihovo upoznavanje sa prirodom sveta rada;(5) Profesionalno upravljanje školom (v. deo Zajednički okvir za preduniverzitetskoobrazovanje i vaspitanje). Izbor direktora se vrši u školi, bira ga kolektiv na osnovu
programa rada koji kandidat priprema i obrazlaže pred kolektivom, a koji se interno ieksterno verifikuje i kada se prihvati, realizuje ga ceo školski kolektiv u planiranom
periodu. Direktori obavezno prolaze obuku za složene uloge koje imaju, a za njih je
izgrađen i sistem stalnog profesionalnog usavršavanja. Njihov rad se prati, meri i ocenjuje,
evaluacija direktora je specifična komponenta evaluacije rada škole. Prema novim
istraživanjima, direktori bi trebalo da budu pedagoški rukovodioci, oni koji dobro poznaju
prirodu i organizaciju procesa nastave/učenja jer rezultati istraživanja ukazuju na
povezanost upravljanja školom i postignuća učenika. Školski odbori pored nadzorne imaju
i razvojnu ulogu, pomažu školi u podizanju kvaliteta rada, izgradnji profesionalnog
identiteta i preko predstavnika lokalne samouprave podržavaju različite vidovi saradnješkole u lokalnoj samoupravi;(6) U školama se uvodi novi koncept partnerstva škole s roditeljima/starateljima. Taj
partnerski odnos se realizuje kroz različite vidove roditeljskog/starateljskog učestvovanja uškolskom životu, u kreiranju školske kulture i klime koja će najviše pogodovati razvoju
učenika, u donošenju odluka u školi i definisanju ciljeva i prakse koja će odgovarati
specifičnim uslovima porodica i škole;(7) U školama su definisana pravila prihvatanja materijalne podrške školi (sponzorstava,
donacije i dr.). Nastavnički kolektiv, stručna služba i uprava škole zajedno odlučuju oangažovanju dobijenih sredstva, uvažavajući želju darodavca u koju namenu da se ulože
sredstva (npr. oprema biblioteke i čitaonice, kabineta, popravka zgrade i slično).
Pojedinačna odeljenja, nastavnici ili deca ne mogu biti određeni kao korisnici dobijenih
sredstava;(8) U školama se stvaraju uslovi za razvoj, proveru i uvođenje obrazovnih inovacija. Škola
se uključuje u projekte, sarađuje sa obrazovnim i istraživačkim ustanovama i institucijama,a sama je osposobljena za mala istraživanja, proučavanja i unapređivanja vlastite prakse;(9) Stvaraju se potrebni uslovi za osnivanje učeničkih klubova od strane đačkog
parlamenta, koji bi sprovodili konkretne aktivnosti i gde bi mladi imali prilike da se
informišu, neformalno i informalno edukuju, organizuju različite događaje i akcije u cilju
razvijanja volonterskog duha i vrednosti aktivnog učešća u životu svoje zajednice.

6. Potrebne promene u okruženju SOUOVRadi povećanja obuhvata učenika u SOUOV potrebna je aktivna saradnja gimnazija i umetničkihškola sa osnovnim školama kako bi se rano otkrili učenici koje bi prema sposobnostima iinteresovanjima trebalo usmeravati na SOUOV, na primer, preko promovisanja SOUOV međuosnovcima. Saradnja osnovnog i srednjeg obrazovanja trebalo bi da se odvija i kroz zajedničke
projekte i aktivnosti u lokalnoj samoupravi. Potrebno je i da se umetničke škole angažuju u realizacijidela vannastavnih aktivnosti (npr. razvoj opšte muzičke kulture, opšte umetničke kulture i sl.) u OŠ i
gimnazijama.
Karijerno vođenje treba razviti u osnovnim školama ne samo zbog pomoći učenicima, već i zbog bolje
identifikacije učenika i njihovog usmeravanja ka akademskom obrazovanju. Neophodno je
usaglašavanje koncepcije završnih ispita u osnovnoj školi i prijemnih ispita u SOUOV.

Kroz sve predmete u osnovnoj i srednjoj školi treba provući podsticaje za razvoj funkcionalne
pismenosti. Dalji rad na razvoju funkcionalne pismenosti mora biti jedan od prioriteta i u SOUOV.
Sa sistemom visokog obrazovanja neophodno je usaglašavanje, pre svega, u koncepciji završnih
ispita (matura) u SOUOV i prijemnih ispita u visokom obrazovanju. Treba da se vodi računa okontinuiranom stipendiranju učenika iz osetljivih kategorija pri prelasku iz SOUOV na visoko
obrazovanje, a i o drugim vidovima podrške za nastavak akademskog školovanja (obezbeđivanjedoma, oslobađanje školarine).
Zbog podizanja nivoa kvaliteta rada treba u gimnazijama i srednjim umetničkim školama podržati radnastavnika koji imaju doktorate, specijalizacije ili drugi vid dodatnog akademskog školovanja u struci
ili metodici (davanje određenih beneficija, zvanja, neki vid saradnje s matičnim nastavnim fakultetomitd.) i podržati njihov rad na inoviranju nastave. Potrebno je i da se pojača, a na nekima umetničkim
fakultetima i razvije umetnička pedagogija za različite vrste umetnosti. U okviru visokog obrazovanja
neophodno je i razmotriti kako da se reši problem visokog obrazovanja baletskih umetnika u zemlji.
Ima predloga da se fakultet za baletske umetnike otvori kao posebna grupa na nekom od postojećih
fakulteta.
Kreiranje opšte politike SOUOV treba da se ostvaruje kroz koordiniran rad institucija zaduženih za
razvoj obrazovanja (MP, Zavoda za unapređivanje obrazovanja i vaspitanja, Zavoda za vrednovanje
kvaliteta obrazovanja i vaspitanja i Nacionalnog prosvetnog saveta) čiji predstavnici bi trebalo da držejednom u tri meseca zajedničke sastanke, na kojima bi se pratila realizacija opšte politike i mera iz
strategije za SOUOV.
U MP je potrebno da postoji osoba/e zadužene za praćenje školovanja dece sa sela i iz osetljivih
grupa i osoba/e zadužene za realizaciju umetničkog obrazovanja. Treba uvesti redovni godišnji
izveštaj, bilten (godišnja "bela knjiga") ne internog već javnog karaktera o stanju tih dela sistema. Na
osnovu tih analiza potrebno je da se planiraju finansijski, kadrovski i drugi resursi za unošenje
potrebnih promena u skladu sa razvojem obrazovanja datog u ovoj strategiji. Istraživanja obrazovanjai međuresorne saradnje (obrazovanje i kultura, obrazovanje i nauka, obrazovanje i finansije,obrazovanje i rad i socijalna zaštita, itd.) treba da budu među prioritetima u naučnom razvoju
Republike Srbije u oblasti društvenih istraživanja. Rezultati istraživanja bi trebalo da budu jedan odvažnih elemenata za kreiranje i razvoj obrazovne politike u zemlji. Potrebna je sistemska podrškameđunarodnim, a posebno regionalnim projektima saradnje, kao i sistemska ponuda razvijenih
kvalitetnih projekata iz obrazovanja zemljama u okruženju i šire, bilo preko ministarstava, bilo prekokancelarija različitih međunarodnih organizacija (UNICEF, OEBS, UNDP i druge), ili preko saradnje
fakulteta i istraživačkih organizacija (TEMPUS projekti i sl.).

7. Strateške relacije SOUOV s drugim sistemima
Pošto u SOUOV počinje formiranje buduće intelektualne i kulturne elite, u realizaciju njegovih
aktivnosti moraju pre svega biti uključene različite institucije i organizacije nauke i kulture. Kulturne
ustanove bi morale da razviju svoju edukativnu funkciju i da uspostave saradnju sa školama. Vidovi
saradnje mogu biti različiti (deo nastavnog programa se realizuje u kulturnoj ustanovi, učenici seciljano vode da vide deo programa kulturne ustanove koji ima veze sa sadržajem koji uče u školi iliškola i kulturna institucija razvijaju zajednički program). Centri za popularizaciju nauke, istraživačke
stanice, muzeji, programi popularizacije nauke u muzej-kućama (npr. Milankovića, Pupina) jesu mesta
s kojima je neophodno razviti detaljne programe naučne saradnje. Saradnja s institucijama iorganizacijama nauke i kulture mora biti sistematski razrađena, mora biti deo godišnjeg programaškole i moraju biti obezbeđeni preduslovi za njenu realizaciju (razvijen program, obučene,kompetentne osobe, vreme, prostor, materijalna ili potrošna sredstva za realizaciju programa uustanovama).
Partnerstva između škola i kulturnih ustanova su značajna jer omogućavaju dijalog između
umetničkog obrazovanja i svih drugih predmeta koji se predaju. Naravno, ovo podrazumeva obuku za
ovu vrstu pristupa kako umetnika i kulturnih radnika, tako i nastavnika i drugih stručnjaka koji rade s
decom u ustanovama kulture, školama i raznim centrima za decu i drugim prostorima van škola.

Moderne kreativne industrije bi trebalo uključiti u program SOUOV, da ih učenici upoznaju kao model
spoja umetnosti (kreativnost, inovacija), privredne delatnosti (prodajni predmeti široke upotrebe) i
tehničko-tehnološke delatnosti (korišćenje novih materijala, novih tehnika izrade i novih tehnologija uizradi). Potrebno je osnaživanje aktivnog stvaralaštva mladih u kulturi, tehnici i nauci i obezbeđivanje
aktivnog iskazivanja mladih stvaralaca u oblasti kulture, tehnike i nauke.
Gimnazije i srednje umetničke škole moraju imati uspostavljenu saradnju s različitim kulturnim,
naučnim, sportskim, zdravstvenim, ekološkim, tehničko-tehnološkim manifestacijama (npr. Festival
nauke, Laboratorija slavnih, Očistimo Srbiju, Mladi u akciji), ne samo kao konzumenti već i kao
potencijalni partneri u njihovoj realizaciji. Neophodna je promocija i validacija neformalnih oblika
obrazovanja, podržavanje ideje kreativnosti i učenja u svakodnevnom životu, u slobodnom vremenu,u kulturnim i društvenim aktivnostima i povezivati ih sa školskim učenjem/nastavom.
Saradnja s udruženjima, nevladinim organizacijama ili stranim agencijama koje imaju razvijene iverifikovane programe (npr. za omladinsko preduzetništvo, razvoj liderstva, škole demokratije) možebiti deo programa vannastavnih aktivnosti škole.
SOUOV bi moralo da bude okrenuto delovanju u lokalnoj sredini, ali i vlast na nivou lokalne
samouprave i uprava lokalne samouprave morale bi da se angažuju u brizi o mreži obrazovnih
ustanova na svojoj teritoriji i kvalitetu njihovog rada. Lokalna samouprava bi trebalo da planski prati
potrebe za nastavnim kadrom i stipendiranje budućih nastavnika. Gimnazije i umetničke škole suvažne za kadrovsku budućnost lokalne samouprave i negovanje kulturnih aktivnosti u njoj i lokalna
samouprava bi trebalo da preuzme odgovornost za planiranje razvoja SOUOV na svom području,
upravljanje njime i njegovo finansiranje.
Ministarstva nadležna za zdravlje, socijalnu politiku i omladinu treba da zajedno sa školama
organizuju redovne volonterske i humanitarne aktivnosti (dobrovoljno davanje krvi, pružanje pomoći
siromašnim učenicima, briga o deci bez roditeljskog staranja, briga o starim i ugroženim licima itd.) iaktivnosti usmerene na promovisanje zdravih stilova života u lokalnoj samoupravi (borba protiv
upotrebe psihoaktivnih supstanci, duvana i alkohola, briga o reproduktivnom zdravlju mladih).
Sistematsko povezivanje i saradnja s udruženjima i organizacijama (npr. planinarskim i izviđačkim
društvima, eko-udruženjima, društvima za zaštitu životinja, etno-udruženjima, domovima za decu bez
roditeljskog staranja, zavodima za zaštitu spomenika i kulturnog nasleđa itd.) bilo bi snažna podrška uvaspitanju aktivnog i odgovornog građanina.
Neophodna je kontinuirana saradnja s medijima i široka javna kampanja o procesima strateškihpromena u SOUOV, da bi građani upoznali novine, pripremili se za njih i prihvatili ih.

V. SREDNJE STRUČNO OBRAZOVANJE I VASPITANJE
Misija srednjeg stručnog obrazovanja i vaspitanja (u daljem tekstu: SSOV) je da obezbedi
mogućnosti i uslove svakom pojedincu da stekne znanja, veštine, sposobnosti i stavove - stručne
kompetencije radi efikasnog uključivanja u svet rada i nastavak školovanja.
Kako bi ostvarilo te zadatke SSOV treba da bude funkcionalan, efektivan, racionalan i fleksibilan
sistem obrazovanja, široko determinisan i dostupan svima, da odgovori na trenutne i buduće potrebetržišta rada i da pripremi pojedinca da se stalno tokom života usavršava i uči.
Ostvarujući ovu misiju, SSOV doprinosi stvaranju društva zasnovanog na znanju, što je temelj
ukupnog i održivog razvoja društva u celini.
Funkcije SSOV su:
1) sticanje inicijalnog i kontinuiranog stručnog obrazovanja;
2) sticanje potrebnih znanja za nastavak školovanja;

3) sticanje kvalifikacija (odnosno relevantnih stručnih kompetencija) koje su prepoznatljive i potrebne
za uključivanje u svet rada i omogućuju zapošljavanje, odnosno samostalno započinjanje posla;4) osposobljavanje pojedinca za proces celoživotnog učenja;5) razvoj kreativnosti, inovativnosti i preduzimljivosti pojedinca.
Deo ove strategije koji se odnosi na srednje stručno obrazovanje naslanja se na Strategiju razvoja
stručnog obrazovanja u Republici Srbiji ("Službeni glasnik RS", broj 1/07). Predloženi tekst je
usaglašen i zasnovan i na dokumentima EU - Kopenhagenškoj deklaraciji o stručnom obrazovanju iz
2002. godine i Kominikeu iz Briža o saradnji u stručnom obrazovanju u Evropi iz 2010. godine.

1. Vizija potrebnog i ostvarivog stanja u 2020. godini
SSOV 2020. godine treba da obezbedi mogućnost sticanja relevantnih kvalifikacija koje su deo
sveobuhvatnog Nacionalnog okvira kvalifikacija Republike Srbije (u daljem tekstu: NOK), u
optimizovanoj mreži stručnih škola i obrazovnih ustanova, čiji je rad zasnovan na socijalnom
partnerstvu, različitim oblicima i metodama nastave i učenja, odnosno programima obrazovanja i
obuke. Na ovaj način obezbeđuje se, sa jedne strane, svakoj osobi koja je stekla osnovno
obrazovanje a u skladu sa njegovim ličnim predispozicijama i mogućnostima, sticanje prvekvalifikacije i osposobljavanje za proces celoživotnog učenja. S druge strane, srednje stručno
obrazovanje obezbeđuje mogućnost sticanja dodatnih kvalifikacija čime se obezbeđuje
zadovoljavanje potreba tržišta rada u sladu sa ekonomskim, tehnološkim i ukupnim društvenim
razvojem zemlje.
Proces dostizanja vizije potrebno je pratiti preko strategijom definisanih ključnih obeležja. Praćenje
indikatora za svako od ključnih obeležja potrebni su radi preduzimanja korektivnih mera kako bi seosiguralo da u 2020. godini postavljeni ciljevi zaista budu i dostignuti. Osnovna ključna obeležja
kojima se proverava ostvarenje strateških ciljeva u sistemu SSOV su: obuhvat, kvalitet, efikasnost irelevantnost.
Očekivane vrednosti, odnosno željeno stanje u 2020. godini u SSOV su:
1) Obuhvat - minimalno 95% onih koji su završili osnovnu školu (88% generacije) upisuje neku odsrednjih škola. Srednje stručne četvorogodišnje škole upisuje 39% generacije, ostalo srednje stručno
obrazovanje upisuje 10% generacije, a više od 5% populacije odraslih nezaposlenih lica pohađa neki
od oblika SSOV;
2) Kvalitet - 2020. godine očekuje se da funkcionišu svi elementi sistema osiguranja kvaliteta SSOV
(Sektorska veća su uspostavljena u drugom mandatu; Nacionalni sistem kvalifikacija je razvijen iredovno se ažurira na osnovu potreba privrede i društva u celini; svi planovi i programi su razvijeni naosnovu standarda kvalifikacija, odnosno standarda postignuća za opšteobrazovne predmete;
standardi kompetencija nastavnika i direktora kao i standardi rada ustanova su u punoj primeni;
sprovode se potpuno ili delimično eksterna stručna matura i završni ispiti kao i ispiti drugih oblika
SSOV; uspostavljen sistem praćenja SSOV; stopa ranog napuštanja školovanja u SSOV - smanjena
za 50%);
3) Efektivnost - 2020. godine četvorogodišnje srednje stručne škole završava minimalno 95%
upisanih (37% generacije); Upisuje se u visoko obrazovanje 40% -50% onih koji su završiličetvorogodišnje srednje stručne škole (15% - 18,5% generacije), preostali aktivno traže posao, a 20%
odraslih koji su prošli kroz sistem obuka nalazi posao ili se samozapošljava u periodu kraćem od
devet meseci. 20% odraslih lica prolazi kroz kontinuirano SSOV, uključujući i povratnike koji su
prerano napustili sistem obrazovanja i dugotrajno nezaposlene (obuke, dokvalifikacije iprekvalifikacije) radi sticanja prve kvalifikacije ili dodatne kvalifikacije;4) Relevantnost - 2020. godine povećan je stepen usklađenosti potreba tržišta rada sa ponudomkvalifikacija u stručnom obrazovanju i obuci na osnovu stalnog istraživanja potreba za

kompetencijama u okviru sektorskih veća. Mreža stručnih škola racionalizovana u skladu sa
demografskim kretanjima i stepenom regionalnog razvoja.

2. Sadašnje stanje SSOV
Sadašnje stanje - ključna obeležja
Obuhvat
Prema podacima iz školske 2009/2010. godine udeo učenika koji pohađaju srednje stručne škole je
72,59% (gimnazije 25,38%, umetničke škole 2,03%). Najzastupljenije područje rada je Ekonomija,pravo i administracija sa 13,24%, zatim sledi Mašinstvo sa 10,46%, Elektrotehnika sa 9,88%,
Trgovina, ugostiteljstvo i turizam sa 9,35% i Medicina sa 8,20% (ovih pet područja rada upisuju više
od polovine svršenih osnovaca koji se opredeljuju za srednje stručno obrazovanje). Srednje stručneškole su privlačne - osnovna prednost je što pružaju obe mogućnosti i nastavka školovanja izaposlenja. Uvođenje ogleda (58% stručnih škola ima bar jedno ogledno odeljenje, obuhvat oko 15%
učenika u sistemu) dodatno je povećalo atraktivnost stručnih škola (potreban broj bodova za upis uogledna odeljenja često nadmašuje bodove za gimnazije, MP - Rezultati upisa SS 2005 - 2010.
godine). Nažalost, nema preciznih podataka o obuhvatu odraslih lica koji prolaze kroz sistem obuka,
prekvalifikacija i dokvalifikacija.
Neadekvatna je mreža škola, popunjenost upisne kvote je 89%. Plan upisa ne prati potrebe tržišta
rada. Nema sistematizovanih podataka o postojećim obukama na tržištu, kao ni podataka o broju
odraslih lica koji prolaze kroz sistem srednjeg stručnog obrazovanja.
Kvalitet
Neki od elemenata potrebnih za praćenje i ostvarenje kvaliteta sistema SSOV su već ostvareni ili su u
postupku donošenja (školsko razvojno planiranje, interna evaluacija, standardi rada nastavnika iustanova, učešće poslodavaca u kreiranju standarda kvalifikacija, razvoju plana i programa i ispitima,
delimično eksterni završni ispit i matura u oglednim odeljenjima i sl.). Nema preciznih podataka oranom napuštanju školovanja u stručnim školama. Na osnovu podataka Studije merenja životnog
standarda i Razvoj ljudskih resursa u Srbiji, 2010 (dalje u tekstu: SMŽS), stopa osipanja u srednjem
obrazovanju bila je 2,3% (2005). Međutim, neki drugi podaci pokazuju da je ova stopa mnogo viša,čak oko 30% u srednjem obrazovanju, u poređenju sa zvaničnim podacima koji se ne drže starosnih
grupa učenika (Vlada, 2003). Prema podacima MP, anketa sprovedena za generacije od 2000 - 2008.
godine pokazuje da je osipanje 7,3%. Ali, prema drugim merenjima u Republici Srbiji 10,0% lica nije
steklo inicijalno SSOV (EUROSTAT, 2010). Za razliku od ovih brojki, SMŽS daje zaključak da jedna
petina dece u Republici Srbiji još uvek ne pohađa srednje obrazovanje, naročito dečaci i mladi ljudi izsocijalno ugroženih područja.
Efektivnost
U 2010. godini, na visokoškolske institucije upisano je 36.127 studenata koji su završili trogodišnje iličetvorogodišnje SSOV, što čini oko 63% populacije maturanata. Preostali deo populacije maturanatau SSOV pokušava da se zaposli.
Prema statistikama Nacionalne službe za zapošljavanje (u daljem tekstu: NSZ) iz aprila 2011. godine
broj lica koji prvi put traže posao a koji su završili trogodišnje SSOV je 61.901. Od tog broja, u prvih
pet područja rada su 49.983 lica (80,7%), i to:(1) Mašinstvo i obrada metala(2) Trgovina, ugostiteljstvo i turizam(3) Tekstilstvo i kožarstvo(4) Elektrotehnika(5) Poljoprivreda, proizvodnja i prerada hrane

17.760 lica;
12.541 lica;
8.027 lica;
6.146 lica;
5.509 lica.

Sa završenim četvorogodišnjim SSOV prvi put traži posao 68.208 lica. Od tog broja, u prvih pet
područja rada je 37.149 lica (54,5%), i to:(1) Ekonomija, pravo i administracija(2) Mašinstvo i obrada metala(3) Poljoprivreda, proizvodnja i prerada hrane(4) Trgovina, ugostiteljstvo i turizam(5) Elektrotehnika

10.953 lica;
8.499 lica;
7.247 lica;
4.342 lica;
6.108 lica.

Značajna razlika u procentualnoj zastupljenosti lica sa završenom trogodišnjom ili četvorogodišnjom
srednjom stručnom školom koja traže posao nastala je zbog većeg broja odlaska na studije i manje
potražnje posla onih mladih koji su se duže školovali.
Stopa nezaposlenosti mladih (15 - 24 godina) dostigla je 46,1% krajem 2010. godine (Prvi nacionalni
izveštaj o socijalnom uključivanju i smanjenju siromaštva, 2011).
Od osoba koje spadaju u kategoriju dugoročno nezaposlenih lica (po ARS i po standardu NSZ,
dugoročna nezaposlenost je period traženja posla duži od 12 meseci) 73% su lica sa srednjim
obrazovnim nivoom. U tom zbirnom procentu najveće je učešće lica sa periodom traženja posla odčetiri do šest godina (17,1%), zatim od dve do četiri godine (16,8%) i sedam do deset godina (11,1%).
Lica koja su nezaposlena duže nego što je trajalo njihovo školovanje dolaze u stanje
deprofesionalizacije ili dekvalifikacije, pa po tom osnovu postaju teško zapošljiva. Sa društvenog
stanovišta to je i ekonomski gubitak - promašena investicija, koja zahteva dodatno društveno i ličnoangažovanje i dodatna sredstva radi obučavanja tih lica radi eventualnog zapošljavanja.
Relevantnost
Nema preciznih zbirnih podataka o broju lica koja su u radnom odnosu, a menjaju ili stiču drugu
kvalifikaciju kroz vidove vanrednog školovanja u stručnim školama, zatim broju lica koja su izgubila
status redovnog učenika ili prerano napustila školovanje, pa nastavljaju kao vanredni učenici, radi
procene procentualnog iznosa ovog ključnog obeležja. Usklađenost ponude u SSOV i potražnje natržištu rada je niskog stepena. Bez obzira na veliku potražnju za određenim kvalifikacijama kao što su
zidari, zavarivači, livci, svršeni učenici osnovnih škola nisu zainteresovani već duži niz godina zaobrazovanje za ova zanimanja. S druge strane, politika upisa nije usklađena sa stanjem
nezaposlenosti (najveća stopa upisa je u području rada Ekonomija, pravo i administracija gde postoji
samo četvorogodišnje obrazovanje, ali je veoma sličan broj nezaposlenih iz ovog područja rada kojitraže prvo zaposlenje).

3. Nalazi SWOT analize
Snage1) mogućnost nastavka školovanja ili zapošljavanja;
2) velik obuhvat populacije;3) postojanje široke mreže škola i široke ponuda obrazovnih profila;
4) povećana atraktivnost uvođenjem ogleda (rezultiralo opremanjem škola tehničkim sredstvima,
obukom nastavnika, manjim broj učenika u odeljenju, uvođenjem standarda kvalifikacija, ishoda
učenja, modularnom nastavom i uvođenjem predmeta preduzetništvo);
5) postojanje podrške institucija i tela (MP, Zavod za unapređivanje obrazovanja i vaspitanja - Centar
za stručno obrazovanje i obrazovanje odraslih, Zavod za vrednovanje kvaliteta obrazovanja i
vaspitanja, Privredna komora Srbije, NCZ, Savet za stručno obrazovanje i obrazovanje odraslih);6) iskustvo i rezultati ostvareni u različitim projektima (CARDS, IPA, GIZ, Kulturkontakt i drugi).
Slabosti
1) neadekvatna strukovna struktura i geografska distribucija mreže škola;2) slaba opremljenost škola koje nisu u ogledu;
3) neadekvatna struktura plana upisa i neusaglašenost obrazovnih profila sa strukturom privrede injenim potrebama (školovanje profila za kojima ne postoji potreba ili ima viškova na tržištu rada, dok
na drugoj strani nema upisa na pojedina zanatska zanimanja koja su potrebna tržištu);4) zastarelost dela sistema koji nije obuhvaćen ogledom (prevaziđeni nastavni planovi i programi,
nastavnici koji ne prolaze adekvatne programe stalnog stručnog usavršavanja, loša opremljenostškola);
5) nerešen problem obezbeđenja kvaliteta praktičnog dela nastave van škole (u daljem tekstu: radna
praksa), pri čemu nema akreditovanih radnih mesta i instruktora za obavljanje radne prakse, niti
podsticaja privrednih društava da obezbede kvalitetnu praksu učenicima, nedovoljan broj privrednih
društava je zainteresovan za ovaj vid saradnje sa obrazovanjem;6) nedostatak instrumenata za obezbeđenje kvaliteta (NOK, standardi kvalifikacija, eksterno završni
ispiti i sl.).
Mogućnosti
1) postojanje potrebe za visokokvalitetnom radnom snagom (investicije, potreba za novim
kvalifikacijama, samozapošljavanjem - pokretanjem sopstvenog biznisa);
2) postojanje uslova za jačanje saradnje sa socijalnim partnerima (kroz Savet za stručno obrazovanje
i obrazovanje odraslih, formiranje Sektorskih veća, podrška sektorskih udruženja i asocijacija);
3) postojanje mogućnosti da srednje stručne škole aktivno učestvuju u razvoju modela neformalnih
oblika SSOV - obuke; mogućnost transfera znanja i iskustava (metodologije, koncepti, procedure)
stečenih u razvoju ogleda na dalji razvoj SSOV;
4) mogućnost pristupa EU fondovima;5) postojanje uslova za uvođenje kvalitetne radne prakse (stimulacija poslodavaca npr. kroz poreske
olakšice za razvoj socijalnog partnerstva uz njihovo učešće u izradi nacionalnog sistema kvalifikacija,
standarda kvalifikacija, praktične nastave, realizaciji ispita itd.)
Pretnje1) diskontinuiteti u reformi SSOV zbog čestih društveno-političkih promena (česti prekidi ili menjanja
započetih reformi);2) veoma teško se sprovodi uvođenje proverenih inovacija u obrazovni sistem;3) slabi efekti postojećeg sistema stručnog usavršavanja nastavnika, što ukršteno sa nedovoljno
dobrim socijalnim statusom profesije nastavnika u društvu dovodi do njihove demotivisanost i apatije;4) nedovoljna finansijska izdvajanja i ulaganja u opremanje škola.

4. Strategija razvoja sistema SSOV

Raskorak između vizije i postojećeg stanja
Iako je obuhvat i atraktivnost stručnog obrazovanja naizgled na zadovoljavajućem nivou, njegova
struktura je generator nezaposlenosti, jer kreira stručnjake za čijim radom ne postoji potreba na tržištu
rada.
Ne postoje sistemski podaci o efikasnosti sistema, odnosno broju onih lica koji su koji su nastavili
dalje školovanje po završetku SSOV, prošli sistem dokvalifikacije, prekvalifikacije ili dodatne obuke ili
se zaposlili. Ovako sistematizovane podatke prikupljao je Zavod za unapređivanje obrazovanja i
vaspitanja za svršene učenike srednjih stručnih škola koji su završili ogledne programe. Generalno
nedostaju podaci o obukama odraslih lica na nivou SSOV.
Gledano sa stanovišta racionalnosti, ne postoji povratni mehanizam korigovanja upisne politike koja
generiše dugotrajno nezaposlena lica.
U pogledu fleksibilnosti i relevantnosti ima dobrih početnih rezultata, ali je normativa sa jedne strane
preterano kruta i komplikovana, a s druge strane je nema.
Prepreka za premošćavanje raskoraka je i odsustvo koherentnosti u strateškom upravljanju stručnimobrazovanjem, što stvara brojne probleme i posledice koje direktno usporavaju razvoj stručnog
obrazovanja, odnosno razvodnjavaju efekte već ostvarenih ili započetih strateških inovacija ireformskih aktivnosti.

5. Strategija dostizanja vizije
Uporedni prikaz strateških ciljeva razvoja stručnog obrazovanja u EU (utvrđenih Kopenhagenškom
deklaracijom i Kominikeom iz Briža) i u Republici Srbiji u narednom periodu i mere za njihovo
postizanje dati su u tabeli.
Tabela 1: Prikaz strateških ciljeva razvoja stručnog obrazovanja u EU i u Republici Srbiji u narednom
periodu i mere za njihovo postizanje
Strateški ciljevi razvoja stručnog
Strateški ciljevi razvoja SSOV uobrazovanja prema Kopenhagenškoj Srbiji do 2020.+ godine
strategiji odnosno Kominikeu iz Briža
Poboljšanje kvaliteta i uspešnosti Obezbediti da kvalifikacije u
SSOV i jačanje njegove
SSOV budu relevantne i
atraktivnosti i relevantnosti
dostupne- Obezbediti kvalitet nastavnika,
instruktora i drugih profesionalaca ustručnom obrazovanju- Osigurati veću usaglašenost satržištem rada, pa time i relevantnost
SSOV
Jačanje kreativnosti, inovativnosti Unaprediti kvalitet i efikasnost
i preduzimljivosti, kao i korišćenja SSOV
informacionih tehnologija

Strateške mere koje treba
sprovesti do 2020. godine u
Srbiji- uspostavljanje Nacionalnog
okvira kvalifikacija zaceloživotno učenje;- standardizacija ispita za
sticanje kvalifikacije;- uspostavljanje sistema
sertifikacije prethodnog
učenja / priznavanje
neformalnog i informalnog
učenja- Uvođenje majstorskog
obrazovanja- Unapređivanje sistema
usavršavanja nastavnika- Razvoj programaobrazovanja na osnovu
standarda kvalifikacija- Fleksibilna organizacija
nastave- Usklađivanje mreže
stručnih škola i ponudu

obrazovnih programa(profila) sa potrebama
privrede
Obezbediti da sistem SSOV
- Smanjenje stope ranog
bude sveobuhvatan i unaprediti napuštanja obrazovanja
njegov doprinos smanjenju
stope ranog napuštanja
obrazovanja

Razviti efektivan sistemceloživotnog učenja i mobilnost
kao realnost u stručnomobrazovanju- Obezbediti fleksibilnost u
dostupnosti obrazovnim programima
i sticanju kvalifikacija svim
kategorijama korisnika- Razviti strateški pristup za
internacionalizaciju inicijalnog i
kontinuiranog stručnog obrazovanja ipromovisati mobilnost
Promovisanje principa jednakosti,
društvene kohezije i aktivnog
građanstva - omogućiti inkluziju u
SSOV
Jačanje učešća socijalnih
Uspostavljanje održivog
partnera u stručnom obrazovanju sistema socijalnog partnerstva- Direktno uključivanje poslodavaca u SSOV u Srbiji
u kreiranje, razvoj i praćenje SSOV
- Intenzivna saradnja nosilaca
politike razvoja SSOV sa drugim
oblastima posebno iz oblasti
ekonomije
Uspostavljanje efikasnog sistema Uspostavljanje efikasnog
upravljanja SSOV u svim
sistema upravljanja u SSOV na
domenima njegovog ostvarivanja svim nivoima- Upravljanje ključnim instrumentima
razvoja SSOV
- Uspostavljanje intenzivne saradnje
sa svim nosiocima razvoja SSOV
- Obezbeđivanje vođenja valjane
statistike, tj. kvalitetnih i relevantnih
podataka za razvoj SSOV
Uskladiti politiku razvoja SSOV sa
politikama razvoja drugih
relevantnih oblasti: zapošljavanja,
privrede, istraživanja i inovacija- Uključivanje poslodavaca u
proces programiranja,
razvoja i realizacije SSOV

- Uspostavljanje sistema
praćenja i vrednovanjastručnog obrazovanja- Definisanje jasne podele
odgovornosti, uloga izadataka svih nosilaca
upravljanja u SSOV

6. Osnovne strateške mere
Uspostavljanje Nacionalnog okvira kvalifikacija za celoživotno učenje
Uspostavljanjem NOK obezbeđuje se podrška razvoju modernog, relevantnog i fleksibilnog sistema
obrazovanja sa svrhom da:1) obezbedi relevantnost kvalifikacija (ojača veze sveta rada i sveta obrazovanja);2) unapredi pristup, fleksibilnost i prohodnost u sistemu formalnog i neformalnog obrazovanja;
3) obezbedi prepoznavanje i priznavanje neformalnog i informalnog učenja;
4) podrži orijentisanost na ishode učenja i primenu koncepta celoživotnog učenja;

5) obezbedi referentne tačke za osiguranje kvaliteta;
6) obezbedi uporedivost srpskih kvalifikacija sa evropskim okvirom kvalifikacija (u daljem tekstu:
EOK), a s ciljem njihovog međunarodnog priznanja.
NOK je sistem koji obuhvata broj i opis nivoa kvalifikacija, odnose između kvalifikacija, puteve
prohodnosti i napredovanja u odnosu prema tržištu rada i civilnom društvu. Njime je obuhvaćen
nacionalni sistem kvalifikacija koji sadrži kvalifikacije svih nivoa i vrsta bez obzira na način sticanja(kroz formalno ili neformalno obrazovanje odnosno informalno učenje - životno ili radno iskustvo) iživotno doba u kome se stiču kvalifikacije (mladi ili odrasli). Na ovaj način se omogućava integracija ikoordinacija postojećih sistema kvalifikacija u Republici Srbiji (npr. sistem kvalifikacija visokog
obrazovanja, sistem kvalifikacija srednjeg stručnog obrazovanja i drugi sistemi).
NOK utvrđuje procese, tela, odnosno organizacije odgovorne za uspostavljanje kvalifikacija, načine
sticanja, upoređivanje, prepoznavanje, obezbeđivanje kvaliteta i standarda po kojima se realizuju.
Potrebe za kvalifikacijama na tržištu rada, odnosno neophodnim kompetencijama u skladu sa
tehnološkim i društvenim razvojem, se moraju kontinuirano pratiti što se omogućava radom sektorskih
veća. Na ovaj način bi se unapredila obrazovna ponuda srednjeg stručnog obrazovanja - formalnog i
neformalnog.
Aktivnosti do 2020. godine:
1) uspostaviti NOK u srednjem stručnom obrazovanju - formalnom i neformalnom (poželjno je da se
uspostavi kao jedinstven srpski okvir kvalifikacija koji obuhvata i formalno opšte srednje i visoko
strukovno i akademsko obrazovanje);2) doneti zakonsku i podzakonsku regulativu o kvalifikacijama i uspostaviti sva tela nadležna za ovu
oblast;3) uspostaviti kontinuirani rad sektorskih veća;
4) uspostaviti nacionalni sistem kvalifikacija koji se redovno inovira.

Standardizacija ispita za sticanje kvalifikacijeStandardizaciju ispita za sticanje kvalifikacija na nivou sistema (stručna matura i završni ispiti za sve
ostale oblike stručnog obrazovanja i obuke) treba izvršiti na osnovu iskustava primene različitih
koncepata završnih ispita, a radi podizanja kvaliteta srednjeg stručnog obrazovanja na nacionalnomnivou neophodno je utvrditi standarde ispita (eksterno ili delimično eksterno ocenjivanje, instrumenti,
procedure, nadležna tela/ustanove, zakonska i podzakonska regulativa). Uspostavljanjem NOKutvrđuju se ovi standardi.
Planirane mere:
1) u sklopu NOK za svaku kvalifikaciju utvrđen je standard ispita za sticanje kvalifikacije (eksterno ili
delimično eksterno ocenjivanje, instrumenti, procedure, nadležna tela/ustanove, zakonska ipodzakonska regulativa);
2) najmanje po jedan predstavnik visokih strukovnih škola i fakulteta uključeni u timove za pripremu
instrumenata za završne ispite i ispite stručne mature za svaki obrazovni profil;
3) najmanje 50% eksternih ispitivača je akreditovano;4) rezultati ispita se prikupljaju u procesu praćenja sistema SSOV, obrađuju i koriste u svrhu
osiguranja kvaliteta na nivou škole/ustanove i sistema SSOV.

Uspostavljanje sistema sertifikacije prethodnog učenja / priznavanje neformalnog i informalnog
učenjaStandardi sistema sertifikacije prethodnog učenja, odnosno priznavanje neformalnog i informalnog
učenja sastavni je deo NOK. Uspostavljanje ovog sistema je od velikog značaja iz najmanje dva
razloga:
1) u vreme izuzetno brzog razvoja informaciono - komunikacionih tehnologija, dostupnost informacija
svakom pojedincu je znatno veća u odnosu na period od pre samo 10 godina, čime se stiču
mogućnosti intenzivnog neformalnog i informalnog učenja u željenim oblastima - znatno brže negokroz formalan sistem obrazovanja;
2) na tržištu rada je veliki broj lica sa radnim iskustvom ali bez formalne kvalifikacije.
Sistemi sertifikacije prethodnog učenja uspostavljeni su u većini razvijenih zemalja i značajno
doprinose poboljšanju kvalifikacione strukture na tržištu rada obezbeđujući formalno priznavanje
znanja, veština, odnosno, kompetencija stečenih radnim i životnim iskustvom.
Planirane mere:
1) u sklopu NOK definisati sistem sertifikacije prethodnog učenja (kvalifikacioni nivoi na kojima je
moguća sertifikacija, procedure, instrumenti, nadležna tela/ustanove, zakonska i podzakonska
regulativa);
2) uspostaviti najmanje 10 ustanova nadležnih za sertifikaciju prethodnog učenja i omogućiti danajmanje 2% nezaposlenih bez kvalifikacije, a sa odgovarajućim radnim iskustvom stekne prvu
kvalifikaciju na ovaj način.

Uvođenje majstorskog obrazovanja
Nastavnici/instruktori praktične nastave u preduzećima poseduju stručne kompetencije neophodne za
osposobljavanje učenika, ali često nemaju zakonom zahtevani formalni nivo obrazovanja.
Donošenjem zakona o zanatstvu, formiranjem zanatskih komora i uvođenjem majstorskog
obrazovanja, omogućilo bi se da ovi ljudi koji obavljaju nastavnički posao i formalno steknu adekvatna
pedagoško psihološka i metodička znanja i budu priznati kao nastavnici u sistemu obrazovanja. S
druge strane na ovaj način omogućilo bi se održavanje tradicionalno priznatih zanatskih zanimanja.
Planirane mere:
1) uspostavljen sistem akreditacije poslodavaca i instruktora koji obučavaju učenike/polaznike
praktične nastave u preduzećima;2) razvijen sistem majstorskog obrazovanja za najmanje 30 zanimanja i najmanje tri generacije
majstora steklo majstorsko pismo;3) najmanje 50% nastavnika/instruktora praktične nastave u preduzećima položio majstorski ispit iakreditovani kao nastavnici u nadležnoj instituciji;
4) usaglašena/doneta zakonska i podzakonska regulativa u ovoj oblasti.

Usavršavanje nastavnika
Nastavnici stručnih predmeta i modula u SSOV nemaju inicijalno nastavničko obrazovanje, a većina
nema ni prethodno stručno iskustvo u matičnoj struci, jer im je ovo prvo zanimanje. Neophodan je
permanentni profesionalni razvoj nastavnika, valjana obuka kako u oblasti pedagoško - psihološko
metodičkih kompetencija, tako i u matičnoj struci (v. deo Obrazovanje nastavnika).

Uvođenje karijernog vođenja i savetovanja u SSOV, podrazumeva i obuku stručnih saradnika inastavnika za ove poslove.
Planirane mere:1) razviti različite modele stručnog usavršavanja, uključujući i praksu nastavnika u matičnoj struci koja
se realizuje u preduzećima, odnosno ustanovama;2) razviti programe stručnog usavršavanja nastavnika kojima bi se ojačale njihove kompetencije dakod učenika podstaknu kreativnost, inovativnost i preduzimljivost;3) obučiti sve nastavnike da koriste informaciono - komunikacione tehnologije u nastavi ili njenoj
pripremi;
4) uspostaviti sistem merenja efekata stručnog usavršavanja zasnovan na prethodno prihvaćenoj
metodologiji;
5) uspostaviti sistem osposobljavanja nastavnika za primenu sistema karijernog vođenja i savetovanjau SSOV.

Razvoj programa obrazovanja na osnovu standarda kvalifikacija
Programi obrazovanja se razvijaju na osnovu standarda kvalifikacija kojima se utvrđuju stručne
kompetencije, odnosno ishodi znanja i veština koji se moraju dostići završetkom obrazovanja za datu
kvalifikaciju.
Jedan od strateških ciljeva Kopenhagenškog procesa je jačanje kreativnosti, inovativnosti i
preduzimljivosti, kao i korišćenja informacionih tehnologija. Uvođenjem Preduzetništva kao nastavnog
predmeta u programe stručnog obrazovanja obezbeđuje se osposobljavanje učenika/polaznika u
SSOV da upoznaju osnovne ekonomske principe preduzetništva, neophodnu zakonsku regulativu, alii steknu osnovne veštine izrade biznis plana za realizaciju odabrane ideje. Uvođenjem raznovrsnih
metoda aktivnog učenja i nastave u svim predmetima i modulima, ali i u sklopu vannastavnih
aktivnosti, stvaraju se mogućnosti da se kod učenika razvijaju kreativnost, inovativnost i
preduzimljivost, kao i sticanje informaciono - komunikacionih kompetencija. Ovo iziskuje dodatno
obučavanje nastavnika u oblasti metoda i tehnika nastave ali i korišćenja informaciono komunikacionih tehnologija.
Deo programa treba da je izbornog karaktera kako bi se omogućilo učenicima/polaznicima dazadovolje i svoje specifične obrazovne potrebe i sklonosti bilo u oblasti stručnog ili opšteg
obrazovanja. Na ovaj način povećava se efektivnost kroz zadržavanje dva moguća izlaza (ka svetu
rada i ka nastavku obrazovanja). S druge strane, doprinosi unapređivanju obrazovno-vaspitnog
procesa u školi kada je sama škola kreator dela obrazovnog programa u skladu s potrebama i
mogućnostima lokalne sredine i u skladu sa sopstvenom obrazovnom ponudom. Na ovaj način
omogućilo bi se lakše kretanje učenika kroz srednje obrazovanje.
Neke od tih kvalifikacija potrebno je prebaciti iz sistema školskog obrazovanja u sistem obuka.
Planirane mere:
1) sve programe formalnog stručnog obrazovanja razviti na osnovu standarda kvalifikacija utvrđenih usektorskim većima, a ti programi su zasnovani na ishodima učenja, organizovani modularno ili
predmetno;2) uvesti preduzetništvo u programe obrazovanja i obuke;3) uvesti obavezni i izborni deo u sve programe stručnog obrazovanja;

4) uvesti savremene metode aktivnog učenja i nastave i obučiti nastavnike za njihovu primenu;
5) obučiti nastavnike srednjih stručnih škola za izradu otvorenog dela školskog plana i programa iaktivno ih uključivati u taj proces;6) uvesti Evropski sistem prenosa kredita u stručnom obrazovanju;
7) uspostaviti sistem akreditacije programa neformalnog stručnog obrazovanja;
8) razviti programe podrške zainteresovanim školama i ustanovama za razvoj programa obuka.

Fleksibilna organizacija nastave
Organizaciju nastave je neophodno postaviti fleksibilno ili omogućiti različite varijetete u zavisnosti odprirode sektora za koji se školuju budući kadrovi (npr. poljoprivreda, turizam, građevinarstvo,
zdravstvo), od zavisnosti da li je škola regionalna ili lokalna, da li je za pojedine nastavne sadržaje
potrebno kraće ili duže vreme i dr. Potrebno je doneti niz mera kako na osnovu sopstvenih iskustava,
tako i na osnovu iskustava zemalja u okruženju i EU.
Planirane mere:
1) organizaciju nastave u školama uskladiti sa optimalnim načinima učenja (npr. predmetna imodularna nastava se organizuju tokom jednog polugodišta ili u blokovima);
2) organizaciju nastave u školama koje obrazuju kadrove za potrebe oblasti poljoprivrede, turizma,građevinarstva i zdravstva uskladiti sa prirodom delatnosti;3) obezbediti zakonskom i podzakonskom regulativom da se norma rada nastavnika prvenstvenoutvrđuje na godišnjem nivou, a preraspodela tokom školske godine se utvrđuje na osnovu zahteva
plana i programa.

Usklađivanje mreže stručnih škola i ponudu obrazovnih programa (profila) sa potrebama
privrede
Usklađivanje nove mreže srednjih stručnih škola sa potrebama privrede i demografskim kretanjima uregionu i lokalnoj samoupravi treba da se obaviti na osnovu istraživanja koje će se sprovesti na
celokupnoj teritoriji u saradnji sa regionalnim privrednim komorama, udruženjima proizvođača kojinisu uključeni u komorski sistem i lokalnim samoupravama.
Promena politike upisa u SSOV je važna za razvoj ne samo obrazovanja nego i privrede i drugih
društvenih delatnosti. Na osnovu iskustava iz prethodnog perioda potrebno je uskladiti ponudu itražnju - broj učenika koji završavaju osnovnu školu i broj mesta u školama. Zbog velike disproporcije
došlo je do ozbiljnog urušavanja ravnoteže između trogodišnjeg i četvorogodišnjeg stručnog
obrazovanja, pri čemu su odeljenja velike većine trogodišnjih profila ostala bez učenika, ili sa veoma
malim brojem učenika da je nemoguće formirati odeljenje.
Kvalitetno stručno obrazovanje je skupo, a posebno praktična nastava, pa veoma mali broj škola
može da obezbedi dobre uslove za realizaciju praktične nastave u školskom prostoru. Radiujednačenosti stečenih kompetencija kod učenika, potrebno je pojedine stručne škole uspostaviti kao
regionalne tehnološke centre za određene oblasti, uz korišćenje kapaciteta domova za smeštaj
učenika. Istovremeno, ovi tehnološki centri bi dobili i ulogu resursnih centara za nastavnike praktične
nastave.
Neophodno je razmotriti kriterijume za verifikaciju srednjih stručnih škola, osavremeniti standarde
prostora i opreme za obrazovne profile, izvršiti ponovnu verifikaciju škola i ustanoviti koje od njihzadovoljavaju propisane kriterijume.

Planirane mere:1) razviti mehanizme identifikacije potrebnih kvalifikacija u regionu i na nivou lokalne samouprave za
period od jedne do pet godina u regionalnim privrednim komorama;2) utvrditi novu mrežu srednjih stručnih škola koja je usklađena sa potrebama privrede i sa
demografskim kretanjima u regionu i lokalnoj sredini;
3) uspostaviti najmanje pet regionalnih tehnoloških centara za određene sektore, korišćenjem
kapaciteta privrede, postojećih školskih objekata i domova učenika;
4) doneti zakonsku i podzakonsku regulativu koja uređuje rad regionalnih tehnoloških centara, način
finansiranja njihovog rada, rad nastavnik/instruktora u ovim centrima ali i "gostujućih" nastavnika;
5) izvršiti verifikaciju svih srednjih stručnih škola;6) unaprediti prag znanja (zbirni broj bodova postignut na završnom ispitu i uspeha u osnovnoj školi)
za upis na različite obrazovne programe u SSOV;
7) ponudu obrazovnih programa uskladiti sa podacima o nezaposlenima sa tržišta rada i ekonomskim
i tehnološkim potrebama države i regiona;8) uvesti kvalifikacioni ispit za upis na određene programe obrazovanja gde je potrebna provera
specifičnih psiho-fizičkih sposobnosti.

Smanjenje stope ranog napuštanja SSOV
Nedostaju pouzdani podaci o stopi ranog napuštanja sistema obrazovanja, pa je potrebno utvrditi
jedinstvenu metodologiju praćenja osipanja učenika iz obrazovanja. Potrebno je utvrditi sistem merakojima bi se smanjio broj onih koji napuštaju obrazovanje, i to:1) uvesti sistem karijernog vođenja i savetovanja u škole;2) zbog realizacije inkluzivnih principa u obrazovanju osmisliti programe pomoći za osetljive grupe;3) u skladu sa potrebama sektora uvesti programe stručnog obrazovanja na svim nivoima NOK, anaročito za ona zanimanja za koja postoji velika potražnja na tržištu rada, a mala zainteresovanost za
upis u odgovarajuće obrazovne profile.
Planirane mere:
1) primeniti metodologiju praćenja i merenja stope ranog napuštanja sistema obrazovanja i prekojedinstvenog informacionog sistema pratiti broj učenika u svakoj upisanoj generaciji;
2) aktuelnu stopu osipanja smanjiti za 50%;3) obučiti nastavnike i stručne saradnike u svakoj srednjoj stručnoj školi za karijerno vođenje
učenika/polaznika;
4) razviti, proveravati na probnom uzorku i primeniti u praksi različite programe pomoći za osetljive
grupe;
5) obezbediti da učenici koji su napustili srednje obrazovanje dobiju neki vid stručnog obrazovanja iobučavanja i steknu prvu kvalifikaciju;

6) u sektorima gde vlada velika potražnja za određenim kvalifikacijama, a mala je zainteresovanostučenika za upis i velika je stopa napuštanja škole, razviti posebne programe stručnog obrazovanja iobuka na potrebnim kvalifikacionim nivoima.

Uključivanje poslodavaca u proces programiranja, razvoja i realizacije SSOV
Nacionalni sistem kvalifikacija utvrđuje se radom sektorskih veća. Ona su zasnovana na principima
socijalnog partnerstva i njihovi članovi su predstavnici u sektoru reprezentativnih i uspešnih privrednih
društava, udruženja poslodavaca; reprezentativnog granskog sindikata; visokoobrazovnih ustanova;
NSZ; resornog ministarstva nadležnog za poslove konkretnog sektora; zajednice škola; MP; Zavoda
za unapređenje obrazovanja i vaspitanja i Privredne komore Srbije. Sektorska veća se uspostavljaju
sa višegodišnjim mandatom radi kontinuiteta u obavljanju svojih zadataka.
Zadaci sektorskih veća treba da budu:
1) analiza postojećih i određivanje potrebnih kvalifikacija u sektoru;
2) identifikovanje kvalifikacija koje treba osavremeniti;
3) identifikovanje kvalifikacija koje više ne odgovaraju potrebama sektora;4) utvrđivanje predloga standarda kvalifikacija i davanje podrške za njegovu izradu u okviru sektora;5) davanje mišljenja o očekivanim ishodima znanja i veština za kvalifikacije unutar sektora;
6) promovisanje dijaloga i neposredne saradnje između sveta rada i obrazovanja;
7) promovisanje mogućnosti za obrazovanje, obuku i zapošljavanje unutar sektora;
8) identifikovanje mogućnosti za obučavanje odraslih unutar sektora;
9) razmatranje implikacija NOK na kvalifikacije unutar sektora.
Uvođenjem poslodavaca u rad sektorskih veća gde se utvrđuju standardi kvalifikacija, u nastavni
proces kao instruktora i u ispitne komisije na ispitima za sticanje kvalifikacija omogućava se daposlodavci aktivno kreiraju potrebnu radnu snagu neophodnu za uspešno poslovanje. Neformalno su i
do sada poslodavci bili uključeni u ove procese, ali da bi se obezbedilo njihovo puno učešće
neophodno je doneti i niz sistemskih mera (članstvo u školskim odborima, nadoknade za rad u
komisijama, akreditacija instruktora praktične nastave iz preduzeća kao nastavnika, akreditacije
radnih mesta za realizaciju praktične nastave, poreske olakšice za preduzeća u kojima se realizuje
praktična nastava i sl.)Planirane mere:1) razviti sistem akreditacije i sertifikacije poslodavaca kod kojih se realizuje praktična nastava;2) doneti zakonsku i podzakonsku regulativu za finansijske stimulacije poslodavaca u čijim se
privrednim društvima realizuje praktična nastava;3) uključiti bar 10% poslodavaca u rad sektorskih veća, ispitnih komisija i u realizaciju praktične
nastave.

Uspostavljanje sistema praćenja i vrednovanja srednjeg stručnog obrazovanja
Korišćenjem iskustava u praćenju i vrednovanju realizacije oglednih programa, postojećeg sistema
samovrednovanja i eksternog vrednovanja mora se postaviti adekvatan sistem koji bi omogućio bržereakcije onih koji upravljaju sistemom obrazovanja, odnosno poređenje sa drugim evropskim
obrazovnim sistemima. Stoga je neophodno uspostavljanje sistema merenja indikatora o praćenju
stanja u obrazovanju i vaspitanju koje je usvojio Nacionalni prosvetni savet.
Planirane mere:
1) dopuniti standarde kvaliteta rada obrazovnih ustanova dodatnim standardima i indikatorimaspecifičnim za SSOV;
2) razviti sistem praćenja i vrednovanja stručnog obrazovanja (indikatori, instrumenti, procedure,nadležna tela/ustanove, zakonska i podzakonska regulativa).

Definisanje jasne podele odgovornosti, uloga i zadataka svih nosilaca upravljanja u SSOV
Radi obezbeđivanja i razvoja efikasnog sistema upravljanja SSOV na svim nivoima neophodno je
jasno utvrditi podelu odgovornosti svih nosilaca SSOV na svim nivoima.
U tom smislu neophodno je:
1) obezbediti jasan i koherentan sistem upravljanja ključnim instrumentima razvoja SSOV;
2) definisati uloge i odgovornosti svih učesnika i nosilaca SSOV na svim nivoima;
3) jačanje odgovornosti svih donosilaca odluka u oblasti obrazovanja u realizaciji strateških ciljeva iobezbeđivanju konzistentne implementacije;4) osavremenjavanje normativnog regulisanja u svim segmentima realizacije SSOV;
5) uspostaviti mehanizme koordinacije i saradnje nosilaca na pojedinim nivoima SSOV.
Planirane mere:
1) na osnovu analiziranog stanja SSOV uspostaviti sistem upravljanja SSOV na svim nivoima koji ćeu sebi sadržati jasno utvrđene uloge i odgovornosti nosilaca SSOV;
2) unaprediti propise kojima se preciziraju obaveze i odgovornosti nosilaca SSOV.

7. Potrebne promene u okruženju sistema SSOV
Presudan uticaj na realizaciju zadatih ciljeva u strategiji razvoja srednjeg stručnog obrazovanja ima
stanje privrede. Niz predviđenih mera u strategiji razvoja stručnog obrazovanja i vaspitanja oslanja se
na saradnju i podršku poslodavaca i privrede u celini - najveća pretnja sprovođenju predloženih
aktivnosti biće nemogućnost privrede da se uključi u predviđene aktivnosti, jer će biti preokupirana
svojim problemima.
U slučaju takvog scenarija, dinamika promena biće uslovljena prilivom sredstava iz stranih fondova.
S druge strane, ukoliko se ostvare mere date Strategijom i politikom razvoja industrije Republike
Srbije od 2011. do 2020. godine ("Službeni glasnik RS", broj 55/11), postoji realna šansa da se
SSOV, ili bar jedan njegov deo, transformiše i ostvari željene ciljeve. Prioriteti razvoja SSOV u
pogledu delatnosti koje i navedena strategija prepoznaje su: informaciono komunikacione tehnologije,
proizvodnja i prerada hrane, saobraćaj i energetika i energetska efikasnost.
Radi ostvarenja vizije sistema SSOV potrebno je da reformski procesi zahvate i druge podsisteme
obrazovanja i da oni, kao kontinualna obrazovna spirala, međusobno budu usklađeni.

8. Potrebne strateške relacije sa drugim sistemima
Za formulisanje strategije razvoja i reformu obrazovnog sistema u današnjem trenutku izrazito je
nepovoljno stanje ekonomije u Republici Srbiji, posebno u odnosu na novi talas globalne ekonomske
krize.
Promovisanje znanja kao ključnog rešenja za izlaz iz sveopšte krize, može se realizovati preko
osmišljene i permanentne kampanje promovisanja najuspešnijih u svojim oblastima na osnovu
njihovih obrazovnih rezultata. Neophodno je stalno afirmisati najbolje nastavnike, učenike i studente u
sistemu.
Neophodno je uskladiti i koordinirati reformske zahvate u svim podsistemima obrazovanja. Stručnjacikoji se bave srednjim stručnim obrazovanjem moraju imati uvid u sve promene vezane za osnovno,
opšte srednje i visoko obrazovanje i vaspitanje, kao i uvid u promene u svim delatnostima za koje
ovaj podsistem priprema kadrove. Tako bi se izbegla produkcija kadrova kojih već ima previše natržištu rada a za čijim kompetencijama je prestala potreba zbog promena u delatnosti. Sektorska veća
koja se uspostavljaju NOK su upravo tela na kojima se može voditi uspešan dijalog i planiratiodređene promene na osnovu zahteva privrede, visokog obrazovanja i srednjih stručnih škola.
Uspostavljanjem rada koordinacionog tela koje bi činili predsednici sva tri nacionalna saveta(Nacionalnog prosvetnog saveta, SSOVOO i Nacionalni savet za visoko obrazovanje), kolegijum
ministarstva i direktori zavoda stvorili bi se znatno povoljniji uslovi za usaglašeno planiranje idelovanje na reformskom planu. SSOV se realizuje i na jezicima nacionalnih manjina, pa je potrebno
sa nacionalnim savetima nacionalnih manjina usaglasiti donošenje odluka i zakonskih i podzakonskih
akata u oblasti obrazovanja.
Prethodni

Deo treći
STRATEGIJA RAZVOJA VISOKOG OBRAZOVANJA

Slika 1: Šematski prikaz sistema visokog obrazovanja u Republici Srbiji: ISM - integrisane studije
medicine (360 ECTS); IAS - Integrisane akademske studije (300 ECTS; DAS - diplomske akademske
studije (240 ECTS); OAS - Osnovne akademske studije (180 ECTS); OSS - Osnovne strukovne
studije (180 ECTS); MAS - Master akademske studije (60 ili 120 ECTS); MSS - Master strukovne
studije (120 ECTS); SSS - Specijalističke strukovne studije (60 ECTS); ASS - akademske
specijalističke studije (60 ECTS); DS - Doktorske studije (180 ECTS).

I. ZAJEDNIČKI OKVIR RAZVOJA VISOKOG OBRAZOVANJA
Delatnost visokog obrazovanja od posebnog je značaja za Republiku Srbiju, i deo je međunarodnog,
a posebno evropskog, obrazovnog, naučnog, odnosno umetničkog prostora.
Misija visokog obrazovanja jeste da kroz organizovane studije i istraživanja neprekidno obavlja
transfer i kreiranje naučnih znanja i stručnih kompetencija kojima se omogućava, u prvom redu,
socijalni, kulturni, ekonomski i drugi napredak naše zemlje i njenih građana, u stalno promenljivim
okolnostima života i razvoja.

1. Razvojna opredeljenja visokog obrazovanja, 2012 - 2020.+ godine
Sistem visokog obrazovanja se suočava sa izvesnim brojem izazova svog razvoja do 2020.+ godine ina njih se odaziva sledećim razvojnim opredeljenjima:
1) Sistem visokog obrazovanja će u prvom redu, usmeravati strukturu svojih obrazovnih i istraživačkih
aktivnosti ka zadovoljenju razvojnih potreba privrede i društva u Republici Srbiji;2) Visoko obrazovanje je otvoreno prema svima koji žele da ih sistem kvalitetno pripremi za
zaposlenje i dalji razvoj, pri čemu sistem preuzima obavezu da im pomogne, kroz savremeno ikvalitetno obrazovanje, da ostvare svoje životne ambicije;3) Sistem visokog obrazovanja će unaprediti svoje performanse s ciljem da se poveća učešće
populacije s visokim obrazovanjem u ukupnoj populaciji Republike Srbije;4) Sistem visokog obrazovanja i svaki njegov deo podrediće svoju delatnost, funkcionisanje i razvoj
doslednom ispunjavanju misije koju ima u kontekstu celoživotnog učenja i razvojnih potreba
zajednice;5) Sistem visokog obrazovanja razvijaće do 2020. godine svoje resurse i poboljšati svoje rezultate
tako da se mogu preuzeti obaveze ostvarivanja ambicioznih ciljeva u vezi s njegovim regionalnim imeđunarodnim ugledom i konkurentnom pozicijom;
6) Finansiranje visokog obrazovanja je ulaganje u budućnost. Povećan nivo ulaganja i sistem
finansiranja u potpunosti usmeriti prema formiranju kreativnih, inovativnih, odgovornih
visokoobrazovanih ljudi koji su neophodni da bi se ostvario ekonomski rast, smanjila nezaposlenost i
ostvarila opšta demokratizacija društva. Finansiranje visokog obrazovanja obavljaće se prema novom
sistemu koji će uvažiti sve dobre strane postojećeg. Novi sistem finansiranja će simultano i eksplicitnopodržavati (a) kvalitetne ishode, relevantnost i efikasnost upotrebe resursa i vremena studiranja; (b)odgovornost studenata i visokoškolskih ustanova (u daljem tekstu: VŠU) za uspešnost studiranja; (c)omogućavanje studiranja onima koji žele da studiraju, bez obzira na socijalni, ekonomski i drugi
status; (d) transparentnost troškova i cena studiranja, pribavljanja, alokacije i potrošnje prihoda VŠU.
Uvešće se elementi koji na osnovu ukupnih indikatora kompetentnosti omogućuju VŠU pristup
dodatnim finansijama;
7) Tekuće stanje, ispoljene tendencije spontanog razvoja i očekivana uloga visokog obrazovanjanalažu da se pristupi radikalnom unapređenju visokog obrazovanja u svakom njegovom segmentu;
8) VŠU će razvijati svoju organizacionu strukturu usmerenu ka jačanju integracije i saradnje osnovnih
jedinica (fakulteti, visoke škole), integrisanom univerzitetu i integrisanim akademijama strukovnih
studija, radnoj i organizacionoj integraciji s institucijama i delovima istraživačkog sistema, posebno uosnovnim istraživanjima, stvaranju zajedničkih studija, posebno doktorskih, sve do formiranja
jedinstvenih nacionalnih ili regionalnih centara za doktorske studije i saradnji s proizvodnim i drugim
sistemima;9) Visoko obrazovanje će preuzeti ulogu inicijatora bržeg podizanja kvaliteta obrazovanja na svim
nivoima tako što će visok kvalitet doktorskih studija delovati na podizanje kvaliteta obrazovnog
sistema od ovih studija naniže.

2. Republika Srbija u evropskom prostoru visokog obrazovanja
Visoko obrazovanje će svoj rad, razvoj i ponašanje i dalje usklađivati sa principima na kojima se
formira Evropski prostor visokog obrazovanja (u daljem tekstu: EHEA) i Evropski istraživački prostor(u daljem tekstu: ERA). Za ostvarenje ovog opredeljenja neophodno je:
1) osigurati da se ovi procesi odvijaju uz poštovanje institucionalne autonomije i akademskih sloboda iuz puno učešće studenata, nastavnog osoblja, VŠU, naučne, stručne javnosti i poslodavaca;
2) u fokus implementacije Bolonjskog procesa postaviti ishode učenja, znanja, veštine i kompetencije
studenata. Promovisati paradigme "Student u centru učenja" i "Celoživotno učenje";3) sistem visokog obrazovanja harmonizovati i konsolidovati kroz: (a) finalizaciju strukturnih reformi;(b) unapređenje sistema osiguranja kvaliteta obrazovnog procesa koji obuhvata istraživanje,celoživotno učenje i promoviše mogućnost zapošljavanja (c) širu dostupnost studiranja (d) mobilnost;
4) usvojiti i primeniti NOK koji je usklađen sa Okvirom kvalifikacija za evropski prostor visokog
obrazovanja i sa Evropskim okvirom kvalifikacija za celoživotno učenje, a koji se zasnova na ishodima
učenja i jedinstvenom sistemu osiguranja kvaliteta;5) ostvariti kontinualnu koordinaciju s evropskim institucijama u svim procesima koji se odnose na
priznavanje kvalifikacija i potpunu implementaciju Lisabonske konvencije;
6) dalju harmonizaciju sa EHEA s ciljem povećanja fleksibilnosti sistema visokog obrazovanja
ostvarivati i kroz uvođenje "kratkog ciklusa";
7) prateći pravce razvoja EHEA razviti institucionalne i druge strateške mere koje će talentovanimaomogućiti veću dostupnost visokog obrazovanja u sva tri ciklusa studija;
8) u sistem visokog obrazovanja uvesti mobilnosti kao element kvaliteta i faktor koji utiče na
zapošljavanje i prihvatiti strategiju "Mobilnost za bolje učenje", a na nacionalnom nivou usvojiti
strategiju koja će obuhvatiti mobilnost inostranih i domaćih studenata i nastavnika;9) neprekidno razvijati mere koje vode povećanju zapošljavanja svršenih studenata, uključujući
samozapošljavanje kroz preduzetništvo, koristiti ishode učenja kao alat za unapređenje dijalogaizmeđu visokoškolskih ustanova, studenata i poslodavaca u procesu prilagođavanja studijskih
programa zahtevima tržišta rada.

3. Struktura i mesto visokog obrazovanja u celoživotnom učenju
U okviru sistema visokog obrazovanja ostvaruju se dva tipa studija, akademske (koje se ostvaruju
kroz tri ciklusa) i strukovne studije (koje se ostvaruju kroz dva ciklusa), a radi osiguranja boljeg
kvaliteta, fleksibilnosti i transparentnosti visokog obrazovanja, VŠU će dodatno precizirati razlikeizmeđu strukovnih i akademskih studija u ishodima učenja, veštinama i kompetencijama koje se stiču
na tim tipovima studija tako što će dosledno poštovati misije tih studija.
Univerziteti i fakulteti će realizovati oba tipa studija, akademske i strukovne, ako objedinjuju naučnoistraživački, primenjeno-istraživački, stručni, odnosno umetnički rad i obrazovanje.
Akademije strukovnih škola i visoke škole strukovnih studija usmeriće se na razvoj profesionalnog
obrazovanja za određene struke, a fokus će biti na razvoju dugoročne saradnje s potencijalnim
korisnicima u oblasti privrede i javnog sektora i biće usklađivan s potrebama regiona u kojima su teinstitucije, pri čemu će ustanove koje sprovode strukovno obrazovanje pri osnivanju i akreditaciji
demonstrirati spremnost i uslove za praktični trening studenata.
Na akademijama strukovnih studija koje imaju organizovana i zapažena primenjena i razvojna
istraživanja mogu se organizovati master strukovne studije (120 ECTS, strukovni master) u čijoj
realizaciji učestvuju isključivo nastavnici koji imaju doktorate i odgovarajuća zvanja stečena naakademiji strukovnih studija ili na univerzitetu.
Kao poseban oblik svoje delatnosti u okviru svojih obrazovnih oblasti, VŠU će organizovati i sprovoditiceloživotno obrazovanje prateći opšti tehnološki napredak, razvoj oblasti i potrebe tržišta radne
snage, a celoživotno obrazovanje prilagodiće se sistemu ECTS, i u njega će se uključiti elementi koji
se odnose na neformalno obrazovanje.
U obrazovanju odraslih VŠU treba da nude obrazovne programe koji omogućavaju brzopreorijentisanje zaposlenih na nove oblasti rada, i to naročito na one koji omogućavaju
samozapošljavanje.
VŠU će, svojim studijskim programima, drugim aktivnostima i ponašanjem, biti stalan aktivan činilac
očuvanja kulturne tradicije, nacionalnih i kulturnih specifičnosti i razvoja nacionalnog identiteta.
Studijski programi, istraživanja, procesi domaće i međunarodne saradnje, socijalni, kulturni, sportski izabavni život studenata, nastavnika i drugih zaposlenih u ustanovama visokog obrazovanja zasnivaće
se na razumevanju i saradnji različitih kultura, interkulturalnosti, toleranciji te pozitivnom vrednovanju iočuvanju kulturnih raznolikosti i međusobnog uticaja i obogaćenja različitih kultura.

4. Restrukturiranje ustanova visokog obrazovanja
Polazeći od osobenosti strukture visokog obrazovanja sledećim akcijama prevesti dotičnu strukturu ubuduću, valjaniju strukturu, na sledeći način:
1) mrežu VŠU prilagoditi potrebama i mogućnostima Republike Srbije;2) razviti i primeniti modele integracije kojim se unapređuje nastavni i istraživački proces, ostvaruje
veća efikasnost i racionalnost u korišćenju resursa, zadržava autonomija i povećava društvena
odgovornost VŠU;
3) svi univerziteti treba da integrišu svoje funkcije pre svega u sledećim domenima: strateško
planiranje, donošenje studijskih programa, obezbeđenje i kontrola kvaliteta, politika upisa studenata,izbor u zvanja nastavnika, izdavanje diploma i dodatka diplomi, međunarodna saradnja, investicije,politika zapošljavanja i angažovanja nastavnika, razvoj jedinstvenog informacionog sistema,izvođenje nastave iz zajedničkih nastavnih predmeta, ostvarenje izborne nastave, politika i standardi
ostvarivanja prihoda, zastupanje interesa članica u javnosti i prema drugim akterima iz okruženja
univerziteta;
4) osnažiti ustanove strukovnih studija, formirajući akademije strukovnih studija, na principima
disciplinarnog ili regionalnog povezivanja i ostvariti integraciju u domenima: strateškog planiranja,
donošenja studijskih programa, obezbeđenja i kontrola kvaliteta, politici upisa studenata, izboru
nastavnika, izdavanju diploma i dodatka diplomi i međunarodnoj saradnji;5) redefinisati uslove za osnivanje i akreditaciju samostalnih VŠU, a pre svega univerziteta, imajući uvidu neophodnost kritične mase u stručnim telima koja donose odluke o studijskim programima ipravilima studiranja, izboru i zapošljavanju nastavnika i sl;6) omogućiti formiranje univerziteta kao ustanove koja ostvaruje obrazovni i istraživački proces na sva
tri nivoa u minimalno tri obrazovna polja i/ili jeste aktivna i produktivna u minimalno četiri naučne
discipline (FRASCATI) i u najmanje pet obrazovnih oblasti (ISCED).

5. Ulaz u visoko obrazovanjeOsnovni ciljevi promena u sistemu ulaska u visoko obrazovanje su: unaprediti kvalitet prijema iselekcije kandidata i ujednačiti proceduru upisa u VŠU, što se postiže visokim kvalitetom završnih
ispita - mature u srednjem obrazovanju. S obzirom na ovo, uslovi za ulazak u visoko obrazovanje
su sledeći:
1) opšta matura daje pravo upisa na sve VŠU (strukovne i akademske studije) bez polaganja
prijemnih ispita (izuzetak je ulazak u one studijske grupe koje zahtevaju specijalne sposobnosti, tj.
posebne talente (umetničke i slične);2) umetnička matura daje pravo upisa na odgovarajuće studijske programe na fakultetima
umetnosti. Fakulteti umetnosti, pored uzimanja u obzir rezultata umetničke mature, mogu uvesti i
proveru posebnih sposobnosti (talenata). Srednjoškolci sa umetničkom maturom mogu se upisivati i
na druge VŠU ako polože dodatne ispite iz pojedinih predmeta koje odrede VŠU za koje konkurišu;
3) stručna matura daje pravo upisa bez prijemnog ispita u matičnim disciplinama na strukovnim iakademskim studijama.
Osnovni uslov za uspešno uvođenje novog sistema ulaska u visoko obrazovanje jeste to da završni
ispiti (mature) budu visokog kvaliteta, tako da su svedočanstvo o usvojenosti svih osnovnih standarda
učeničkih postignuća u čitavom četvorogodišnjem srednjem obrazovanju.

6. Obuhvat u visokom obrazovanju

Projekcija obuhvata visokim obrazovanjem na ulazu u ovaj sistem i projekcija učešća
visokoobrazovanih u posmatranoj generaciji, najčešće u populaciji starosti 30 - 34 godine starosti,
data je u Delu prvom u glavi: "Ciljevi razvoja obrazovanja".
Struktura upisa na osnovne akademske i strukovne studije određena je brojem mesta za upis koji jeutvrđen i odobren akreditacijom visokoškolskih ustanova. Struktura upisa na studijske programe
reguliše se i finansijskim instrumentima tako što se više podržavaju studijski programi koji obrazuju za
prioritetnije ili značajnije potrebe. Tim instrumentom se više ili manje podržavaju postojeći studijski
programi i inicira razvoj onih studijskih programa čiji kapaciteti su nedovoljni ili pak uopšte ne postoje(otvaranje novih studijskih programa).

7. Osiguranje i kontrola kvaliteta
Kvalitet visokog obrazovanja, koji obuhvata akademski i stručni rad i vrednuje kvalitet nastave,
istraživanja, uspeha zaposlenih, studenata i svršenih studenata u zemlji i inostranstvu, nužno jeznačajno unaprediti, što će se postići na sledeći način:
1) Sistem osiguranja kvaliteta u visokom obrazovanju će potpuno prilagoditi svoje standarde
Evropskim standardima u visokom obrazovanju (European Standards and Guidelines, ESG), i pratiti
njihova poboljšanja. U sistem ugraditi etičke norme i principe, usvojiti etički kodeks istraživanja ivisokog obrazovanja;
2) Kvalitet obezbeđivati kroz jedinstvo unutrašnjeg i spoljašnjeg sistema osiguranja i kontrole kvaliteta
i kroz primarnu odgovornost VŠU, sistem ojačati uvođenjem dodatnih mera, mehanizama i indikatora,a ustanove obavezati da rezultate svoga rada javno publikuju;
3) VŠU su obavezne da unapređuju procedure samovrednovanja, da angažuju zaposlene i studente u
neprekidnom poboljšanju nastavnog procesa, pri čemu se sledi princip "student u centar učenja";
4) U svakom studijskom programu koji se izvodi poštuju se akademski standardi a ishodi učenja iveštine su u skladu s NOK i ključnim kompetencijama;5) Što pre razviti posebne standarde i mere kojima se unapređuje i osigurava kvalitet u oblasti
doktorskih studija i obrazovanja nastavnika, jer su ove oblasti suštinska osnova razvoja celokupnog
obrazovnog sistema;6) Unapređenje nastavnog procesa obezbediti kroz poboljšanje kompetencija nastavnog osoblja ustručnom, naučnom i didaktičkom pogledu. Osnivač VŠU će obezbediti uslove za naučni i stručni
napredak i didaktički trening nastavnika, a izbore nastavnog osoblja reformisati tako što će se:obavezno primenjivati jedinstveni, javno publikovani kriterijumi, izborna tela formirati od dovoljnog
broja nastavnika u naučnoj oblasti i s odgovarajućim zvanjem, u komisije referenata uključiti
nezavisne eksperte u oblasti iz drugih VŠU (domaćih i/ili inostranih), izbori nastavnika i istraživača
sprovoditi transparentno i oglašavati preko EURAXESS mreže;7) Odnos broja studenata i nastavnika poboljšati, naročito u polju društveno-humanističkih nauka gde
taj odnos sada višestruko nadmašuje uobičajene evropske standarde i za svako obrazovno naučno iumetničko polje definisati obavezna gornju granicu tog odnosa;
8) Komisija za akreditaciju i proveru kvaliteta (u daljem tekstu: KAPK) unaprediće svoj rad tako što će:(a) uz puno učešće akademske zajednice, studenata i poslodavaca pristupiti neophodnim izmenama
standarda; (b) u proces akreditacije uključiti nezavisne (domaće i inostrane) eksperte, studente i
poslodavce (c) javno objavljivati izveštaje o nalazima recenzenata i KAPK koji su relevantni za
donošenje odluke o akreditaciji;9) Sve VŠU koje izvode studijske programe na teritoriji Republike Srbije obuhvatiti procesom
akreditacije;10) Spoljašnju proveru kvaliteta i proces akreditacije u narednom periodu trebalo bi da sprovodi
nacionalno telo koje deluje potpuno nezavisno od akademske zajednice i ministarstva i koje bi bilo
punopravni član međunarodnih asocijacija ENQA i EQAR. Polazeći od pozitivnih iskustava drugih
zemalja, potrebno je razmotriti mogućnost, odnosno celishodnost da se KAPK transformiše u
Nacionalnu akreditacionu agenciju koja bi zadovoljavala navedene kriterijume;11) Razviti i dopuniti informacione sisteme na VŠU i u relevantnim državnim organima, koji će pružiti
podršku definisanim ciljevima, a posebno kontinualno praćenje indikatora kvaliteta i kompetentnosti,
veći stepen elektronske administracije kao i praćenje uspeha i zapošljivosti studenata.

8. Modernizacija studijskih programa i novi vidovi nastave
Modernizacija studijskih programa je obavezan kontinuirani proces kojim će se obezbediti saglasnostizmeđu očekivanih ishoda učenja i potrebnih kompetencija svršenih studenata. U te svrhe će seprimenjivati sledeće:
1) studijski programi biće usklađivani sa savremenim tokovima naučnog, tehnološkog, ekonomskog,
socijalnog i kulturnog razvoja tako da krajnji ishod obrazovanja, meren kvalitetom naučne i stručne
osposobljenosti svršenih studenata, potpuno odgovara zahtevima tržišta radne snage;2) u studijske programe uvesti elemente istraživanja, sadržaje kojima se podstiče preduzetništvo,unapređuju praktične veštine i kompetencije;
3) VŠU će sprovoditi reformu postojećih studijskih programa, razvoj novih studijskih programa, kao i
harmonizaciju modela studija tokom prva dva ciklusa uz neposredno učešće studenata i poslodavaca;4) relevantna javnost (predstavnici poslodavaca, strukovnih organizacija i dr.) i asocijacije srodnih
fakulteta uspostaviće ekspertska tela sa zadatkom da na nacionalnom nivou definišu jezgra struke
poštujući dobru praksu evropskih i drugih univerziteta u svetu;
5) postojeće studijske programe dodatno podesiti, u svim oblicima studentskog angažovanja, uskladiti
opterećenje studenata, ishode učenja i metode ocenjivanja, uz obavezno poštovanje maksimalnog
opterećenja studenata (1ECTS = 30sati);
6) studijske programe kroz koje se obrazuju nastavnici na nivou celokupnog sistema harmonizovati u
pogledu dužine studiranja, identičnog definisanja jezgra odgovarajuće struke i zvanja koja se stiču
završetkom studija;
7) u realizaciju postojećih i razvoj novih studijskih programa uvoditi nove metode i informacionetehnologije, a VŠU podržati u modernizaciji, nabavci i implementaciji najsavremenijeg softvera i
hardvera;8) podržati veće korišćenje metodologije i tehnologija e-učenja kao dopunu tradicionalnom učenju,
kroz razvoj studijskih programa koji se izvode paralelno (u klasičnom obliku i kao studije na daljinu) i
studijskih programa koji se realizuju samo kao studije na daljinu i standarde kvaliteta za studije na
daljinu uskladiti s praksom u svetu i EU, posebno vodeći računa o standardu kojim se definiše
opterećenje nastavnika.

9. Istraživačka, inovaciona i preduzetnička komponenta
Visoko obrazovanje bazirano na istraživanjima osnovni je preduslov za socijalni, ekonomski i kulturni
napredak i razvoj društva. Da bi se ovo ostvarivalo treba učiniti sledeće:
1) Povećati udeo visokoobrazovanih koji se bave istraživanjima i inovacijama u VŠU, institutima i
preduzećima;2) Promenom organizacionih struktura, načinom finansiranja i podsticajnim merama za integracije
osigurati da istraživanja i razvoj inovacija u odgovarajućoj meri uvek budu sastavni deo visokog
obrazovanja;
3) Podržati primenjena istraživanja koja se oslanjaju na osnovna istraživanja usmerena prioritetima ikoja pružaju osnov za nastanak inovacija i podsticati integralne programe koji objedinjuju usmerena
osnovna i primenjena istraživanja te razvoj inovacija i neophodne preduzetničke aktivnosti novih i
postojećih privrednih društava;4) Organizovanim istraživačkim radom na svim univerzitetima, bez obzira na veličinu i vlasničku
strukturu, obuhvatiti znatno veći broj saradnika (nastavnika i asistenata), a strateškim merama za
poboljšanje istraživačkog rada na univerzitetima obuhvatiti izvore i načine finansiranja, obavezno
vlastito ulaganje u istraživanja srazmerno visini sopstvenih prihoda, međunarodnu saradnju, saradnju
s privredom, uslove za napredovanje i izbor nastavnika i organizaciju istraživanja u okviru doktorskih
studija;
5) Uspostaviti primenjena istraživanja na akademijama strukovnih studija kao jedan od oslonaca za
njihovo formiranje i razvoj, a primenjena istraživanja na ovim akademijama sprovoditi u saradnji sprivredom, preko budžetski sufinansiranih projekata u oblasti tehnološkog razvoja i u okviru podrške
inovacionim projektima;
6) Sve VŠU treba da kroz nastavu ili projekte koje će studenti raditi, osposobljavaju studente za
razvoj inovacija i preduzetništvo, a VŠU treba da osposobljavaju studente za samozapošljavanje i dastvaraju uslove za celoživotnu podršku njihovom obrazovanju, inovativnom pregalaštvu i
preduzetništvu;7) Podržati koncept "preduzetničkog univerziteta" jer omogućava da takvi univerziteti budu nukleusi
stvaranja nove industrije zasnovane na znanju;
8) Posebnim programom pomoći i podstaknuti VŠU da osnivaju poslovne inkubatore u kojima
nastavnici i diplomirani studenti mogu da osnivaju firme radi komercijalizacije svojih ideja i razvoja
inovacija. Država će podsticati osnivanje fondova rizičnog kapitala zbog neophodne podrške
preduzetničkim inicijativama u okviru VŠU, davati podsticajna nepovratna sredstva, plaćati bar deo
neophodnih savetodavnih usluga i razvijate druge podsticaje, posebno one koji su provereni u praksi
sličnih zemalja;
9) Kako bi se privukle inostrane kompanije da otvaraju svoje istraživačko-razvojne centre u Republici
Srbiji, ili da sarađuju s VŠU i njihovim istraživačkim centrima, neophodan je poseban program
podrške razvoju centara istraživačko-obrazovne-privredne izvrsnosti koji uključuju, prema dobroj
praksi u svetu, ustanove visokog obrazovanja i to putem umrežavanja i drugih organizacionih oblika
saradnje.

10. Intra-univerzitetsko i inter-univerzitetsko povezivanje i saradnja
Radi povećanja istraživačke izvrsnosti, unapređenja nastavnog procesa i racionalnog korišćenja
resursa uspostaviti institucionalne i druge oblike saradnje, formirati intra-univerzitetske i interuniverzitetske mreže.
Unutrašnju organizaciju univerziteta prilagoditi kako bi fakulteti mogli da formiraju, akredituju irealizuju zajedničke interdisciplinarne, multidisciplinarne i transdisciplinarne studijske programe inaučno-istraživačke projekte, a određene oblike povezivanja finansijski stimulisati.
Podsticati državne univerzitete da pored fakulteta u svoj sastav uključuju i istraživačke i istraživačkorazvojne institute i tako jačaju istraživački i obrazovni potencijal i harmonizovati izbore u naučnoistraživačka i nastavnička zvanja i tako omogućiti razmenu nastavnog i istraživačkog osoblja.

Posebnim merama obavezivati i podsticati međuuniverzitetsku saradnju u formiranju zajedničkih
doktorskih studija u oblastima u kojima je to značajno za naciju, tamo gde se očekuje značajna
međunarodna afirmacija i posebno, kada su pojedinačni resursi nedovoljni za postizanje visokog
kvaliteta doktorskih studija.
VŠU koje realizuju strukovne studije (Akademije strukovnih studija, Visoke škole strukovnih studija)
podsticati da pored saradnje s privrednim i javnim sektorom ostvare saradnju s naučno-istraživačkim
organizacijama kroz zajednička primenjena i razvojna istraživanja i formiranje zajedničkih
istraživačkih centara i mreža.
Strategijom mobilnosti obuhvatiti sve aspekte mobilnosti nastavnika i za razvoj pravila za horizontalnu
i vertikalnu mobilnost studenata unutar sistema visokog obrazovanja čime će se ostvariti veća
fleksibilnost studija.

11. Modernizacija upravljanja, menadžmenta i poslovne administracije
VŠU u uslovima kada jačaju tržišni elementi njihovog poslovanja, internacionalizacija i globalizacija
visokog obrazovanja, treba da razviju i primenjuju moderno upravljanje, efektivan menadžment i
efikasnu poslovnu administraciju. U te svrhe treba učiniti sledeće:
1) Postojeći sistem upravljanja ustanovama visokog obrazovanja, koji je veoma sličan u zemljama
EHEA, unaprediti u pogledu kvaliteta i efikasnosti odlučivanja i prilagođavanja specifičnostima VŠU
koje najvećim delom proističu iz njihovih misija i veličine, odnosno organizacione složenosti;
2) Usled promena u okruženju VŠU i ustanova nastaće različiti modeli upravljanja i menadžmenta.
Izbor, adaptacija i razvoj modela za svaki konkretan slučaj najbolje je potpuno ostaviti odnosnoj VŠU.
Jedini uslov koji se pri tome ima poštovati jeste to da modeli upravljanja i menadžmenta osiguravaju
sled misije i dostizanje ciljanih nivoa obuhvata, kvaliteta, efikasnosti i relevantnosti njihovog rada;
3) Odluku o svojoj organizacionoj strukturi potpuno samostalno donose univerziteti i akademije
strukovnih studija, u uverenju da će to garantovati formiranje društveno odgovorne, efikasne iefektivne strukture. VŠU svojim aktima definišu odgovornosti, način izbora, kontrolu rada inagrađivanje organa izvršnog menadžmenta (rukovođenja);4) Obavljanje menadžment funkcija profesionalizovati u najvećoj mogućoj meri, a upravljanje učiniti
društveno reprezentativnim i odgovornim;5) Obezbediti da studenti u svim telima u kojima učestvuju budu ravnopravni akteri u donošenju
odluka;6) Na univerzitetima koji u svom sastavu pored fakulteta imaju institute, biblioteke i drugeorganizacione jedinice, uspostaviti korporativno upravljanje i menadžment uz potpuno poštovanje
akademskih sloboda;
7) Administrativne procedure u svim područjima rada i poslovanja VŠU jasno, dovoljno i kvalitetno
definisati zakonskim normama, statutima ustanova i standardima kvaliteta, u administrativnom
poslovanju primenjivati savremene metode i tehnike organizacije rada i obavljanja administrativnih
poslova i veoma modernizovati informacione tokove unutar ustanove i prema spoljnom svetu, izradu,čuvanje, pretraživanje i distribuciju dokumentacije, administrativnu podršku upravljanju,
menadžmentu, istraživačkom i obrazovnom procesu, studentima i svima koji komuniciraju i/ilisarađuju sa VŠU.

12. Međunarodna otvorenost i mobilnostMeđunarodna saradnja VŠU, mobilnost nastavnika i studenata je element koji doprinosi boljem
kvalitetu visokog obrazovanja, povećava kompetencije kako nastavnika tako i studenata i daje im
veće šanse za zaposlenje. O ovoj oblasti će se odvijati sledeće aktivnosti:

1) Sve ustanove i institucije sistema visokog obrazovanja u Republici Srbiji prateći akcije i trendove
usko sarađuju s odgovarajućim institucijama EHEA i ERA;
2) Ustanove visokog obrazovanja će, radi svog usavršavanja i razvoja, internacionalizovati svoje
aktivnosti kroz zajedničke studijske programe, međunarodne istraživačke projekte i mobilnost
studenata, nastavnika i istraživača;
3) Politiku mobilnosti zasnovati na različitim merama kojima se obezbeđuje finansiranje mobilnosti,
dostupnost infrastrukturi, potpuno priznavanje rezultata studiranja i podrška tokom studiranja, ainostranim studentima omogućiti efikasno odobrenje studentskih viza i rešavanje drugih pitanjaznačajnih za njihov život u Republici Srbiji (zdravstvena zaštita, smeštaj, ishrana i dr.);4) Mogućnosti za mobilnost kreirati u sva tri ciklusa obrazovanja, u strukturi studijskih programa iprograma za sticanje zajedničkih diploma s inostranim univerzitetima i obavezati VŠU da svakom
studentu izdaju uz minimalnu nadoknadu Dodatak diplome na engleskom ili nekom drugom svetskom
jeziku;5) Što pre sasvim konkretizovati politiku obaveznog usavršavanja nastavnika (kroz post-doktorske
boravke) i studenata-doktoranata na stranim univerzitetima. Ova politika mora biti veoma selektivna isa osiguranim finansiranjem. Sva budžetska sredstva namenjena stipendiranju, nagradama i stručnim
usavršavanjima nastavnika i studenata, objediniti radi vođenja valjane i odgovorne državne politike uovoj oblasti;
6) Akreditovati, po posebnoj proceduri, studijske programe koji se nude inostranim studentima (naengleskom, nekom drugom svetkom jeziku ili na srpskom) kako se ne bi desilo da za to nespremna
VŠU ponudi neprimerene programe za strane studente i time ugrozi renome Republike Srbije uvisokom obrazovanju;
7) Visoko obrazovanje u Republici Srbiji ima potencijal da svojim kvalitetom i kapacitetima privuče
veliki broj studenata iz okruženja jer za većinu studenata ne postoje jezičke barijere, a za korišćenje
te mogućnosti treba organizaciono i finansijski podržati oblasti obrazovanja u kojima već imamo
zadovoljavajući konkurentni status, odnosno ona u kojima će se taj status tek razviti;
8) Do 2020. godine formulisati i sprovesti sasvim konkretne politike, akcije i mere kojima se
poboljšava internacionalna konkurentnost i prepoznatljivost srpskog visokog obrazovanja, usled čegase kao posledica ovakve politike očekuje poboljšanje položaja univerziteta iz Republike Srbije na
kredibilnim međunarodnim rang listama ili u regionu.

II. AKADEMSKE STUDIJE - OSNOVNE I MASTER
Misija akademskog visokog obrazovanja jeste da formira vrhunski obrazovanu i kreativnu populaciju
koja zadovoljava potrebe razvoja Republike Srbije zasnovanog na humanim vrednostima i naučnomznanju i koja doprinosi jačanju društvene kohezije i promovisanju društvenih i kulturnih vrednosti.

1. Vizija razvoja akademskih studija
Za određenje vizije koriste se sledeća ključna obeležja: Kvalitet, Relevantnost, Efikasnost, Obuhvat,
Internacionalizacija, Mobilnost studenata i Osavremenjavanje organizacije akademskih studija.
Obrazovanje na akademskim studijama značajno doprinosi tehnološkom razvoju, demokratizaciji
zemlje, socijalnoj inkluziji i smanjenju siromaštva, podizanju kulturnog nivoa stanovništva, održavanju
i razvoju nacionalnog i kulturnog identiteta srpskog naroda i nacionalnih manjina, negovanju kulturne
raznolikosti i tolerancije.

Obuhvat

1) Republika Srbija do 2020. godine ima najmanje 38,5% (a kasnije najmanje 40%)
visokoobrazovanih građana starosti od 30 do 34 godine, sa strukturom kvalifikacija koja je usaglašena
s potrebama privrede i društva u Republici Srbiji u periodu od 2020. godine;2) Najmanje 70% studenata koji upisuju prvu godinu osnovnih studija, upisuje akademske studije;
3) Planirani porast proporcije akademski obrazovanih građana trebalo bi ostvariti u onim akademskim
područjima koja su prioritetno značajna za ukupni razvoj Republike Srbije, pre svega na polju
tehničkih i prirodnih nauka;
4) Akademske studije su dostupne svim građanima koji ostvare neophodne preduslove za upis, pričemu se obezbeđuje ravnopravnost svih građana u pravu i na mogućnost studiranja. Posebnu
podršku treba da imaju studenti iz socijalno ugroženih grupa ili lica sa smetnjama u razvoju. Svako ko
ispunjava uslove upisa i želi da studira, treba da ima pravo na neki od vidova finansijske podrške izbudžeta, a posebno ako je slabijeg imovnog stanja, sem u slučaju upisa studijskih programa uoblastima u većem broju nego što je u interesu društva;5) Na master akademske studije se upisuje najmanje 50% studenata koje završe osnovne
akademske studije.

Efikasnost
1) prosečno studiranja je najviše za godinu dana duže nego što je predviđeno studijskim programom iu tom periodu najmanje 70% završava upisane studije;2) studije ne napušta više od 15% studenata;3) efikasnost se postiže bez ugrožavanja kvaliteta obrazovanja studenata.

Kvalitet1) struktura i kvalitet diplomiranih studenata odgovara potrebama tržišta radne snage i društva
zasnovanog na znanju;
2) diplomirani studenti poseduju savremena znanja, sposobni su da ih primene, spremni su da stalno
uče i traže kreativna rešenja problema, imaju preduzetničke sposobnosti i inicijativni su, a oni
promovišu humane vrednosti koje doprinose kulturnom i nacionalnom razvoju i svojim profesionalnimdelovanjem doprinose konkurentnosti privrede, odnosno efikasnom i kvalitetnom radu organizacija ukojima su zaposleni;3) kvalitet akademskih studija ostvaruje se primenom jedinstvenog sistema osiguranja kvaliteta
Republike Srbije, koji je harmonizovan sa sistemom kvaliteta u EHEA.

Internacionalizacija i saradnja
1) akademske studije u Republici Srbiji primenjuju principe i standarde koji važe na univerzitetima
EHEA i prilagođene su i inostranim studentima, tako da najmanje 10% studenata bude iz
inostranstva;2) tržište visokog obrazovanja je otvoreno i za ponudu programa i inostranih univerziteta, pod istim
uslovima koji važe za domaće univerzitete (akreditacija, dozvole rada i dr.);3) univerziteti iz Republike Srbije aktivno sarađuju s inostranim univerzitetima, prvenstveno s područja
EHEA, nudeći zajedničke studijske programe (prvenstveno na nivou drugog stepena visokog
obrazovanja), podržavajući razmenu studenata i nastavnika, i realizujući zajednička istraživanja uskladu sa istraživačkim programima ERA.

Mobilnost studenata
1) horizontalna i vertikalna mobilnost studenata kako unutar sistema akademskih studija (u sva tri
stepena obrazovanja), tako i između akademskih i strukovnih studija (na prva dva stepena
obrazovanja) mogućna je, uz eventualno dodatne uslove uslove koje definišu VŠU;
2) razmenom ili na druge načine nastojati da do 20% studenata učestvuje u mobilnosti tako što će
domaći studenti deo svog obrazovanja obavi na nekom inostranom univerzitetu i inostrani studenti
studirati na našim univerzitetima.

Organizacija akademskih studija
1) akademske studije (prvi i drugi stepen, tj. ciklus visokog obrazovanja) slede principe Bolonjskog
procesa visokog obrazovanja koji su primenjeni u EHEA i ERA;
2) OAS mogu da traju od tri do četiri godine (obezbeđujući 180-240 ECTS), a MAS mogu da traju odjedne do dve godine (60-120 ECTS). Neophodno je da se utvrdi model odvijanja akademskih studija
koji će važiti za određene profesije na nivou cele države; to će se postići izborom modela 3+2 (180 +
120ECTS), 4+1 (240+ 60 ECTS) ili IAS (300 - 360 ECTS);
3) po planiranoj brzini studiranja postoje dve vrste studenata: oni koji studiraju normalnom brzinom(ostvaruju 60 ECTS godišnje) i oni koji sporije studiraju (ostvaruju manje od 60 ECTS godišnje), što je
prilagođeno zaposlenim studentima (koji studiraju na daljinu). Obe vrste studenata stiču na studijama
ista znanja, veštine i kompetencije, te samim tim, dobijaju iste diplome;4) pored programa OAS sa 180/240 ECTS i MAS sa 60/120 ECTS, studenti mogu da završe i kratke
programe (short cycle) koji obezbeđuju uža i funkcionalno povezana znanja sa 30 - 120 ECTS, u
skladu sa primenom kratkih programa na univerzitetima u EHEA;
5) režim studija je prilagođen specifičnostima tipova studija i oblika studiranja, pri čemu se posebno
vodi računa o studentima koji su zaposleni;
6) pored obrazovne, značajnu komponentu akademskih studija, a naročito na drugom stepenu,
predstavljaju istraživačke aktivnosti, koje kod studenata razvijaju kreativnost, inventivnost i znatiželju,
tj. sposobnost za istraživački rad.

Relevantnost
1) OAS osposobljavaju studente da se uspešno prilagođavaju promenama koje nastaju na radnim
mestima, da uspešno obavljaju određene poslove, ali i razvijaju njihovu kreativnost te daju neophodne
teorijske i metodološke osnove za nastavu na drugom stepenu visokog obrazovanja;
2) MAS spremaju studente za obavljanje najsloženijih stručnih poslova, ali i podstiču razvoj
kreativnosti, preduzetništva, sposobnosti istraživanja i rešavanja složenih problema, te time daju
osnovu za studiranje na doktorskim studijama i bavljenje naukom;
3) ishodi studijskih programa usaglašeni su s NOK;
4) akademske studije su otvorene za obrazovanje odraslih u okviru koncepta celoživotnog učenja, a sciljem njihovog dodatnog obrazovanja ili sticanja novog obrazovanja radi promene kvalifikacija ili
profesije;5) pored obrazovanja za potrebe razvoja Republike Srbije, akademske studije omogućuju i lični razvoj
građana (obogaćivanje ličnosti, osposobljavanje za lični prosperitet, formiranje ličnosti s razvijenim
socijalnim i kulturnim potrebama).

2. Sadašnje stanje akademskih studija
Kvalitet
Znanja s kojima se studenti upisuju na prvu godinu OAS nisu na neophodnom nivou. S druge strane,neke VŠU, u nastojanju da imaju što veći broj studenata i povećaju svoje prihode, imaju isuviše niske
kriterijume ocenjivanja, što se nepovoljno odražava na kvalitet njihovih diplomiranih studenata. Ne
postoji sistem za praćenje i merenja kvaliteta znanja, veština i kvalifikacija diplomiranih studenata.
Sprovedena akreditacija imala je određeni pozitivan efekat na stepen sređenosti akademskih studija.
Proces obezbeđenja kvaliteta nastave najčešće još nije integrisan s procesom nastave i nije
uspostavljen na potrebnom nivou.

Relevantnost
Postoji neusaglašenost ishoda učenja pojedinih studijskih programa i strukture diplomiranih studenatas potrebama Republike Srbije i stanjem na tržištu rada (što se vidi iz strukture kvalifikacija
nezaposlenih lica). Ne postoji profesionalno određivanje potreba za akademski obrazovanimgrađanima (nijedna institucija ne bavi se time kvalifikovano i profesionalno) i nema detaljnih analiza otome u kojoj meri je potreban određeni stepen obrazovanja zaposlenih. Nedostaje institucija koja bi
sistemski pratila i pouzdano utvrđivala trenutne neusklađenosti kvalifikacione strukture diplomiranih
studenata i kvalifikacija koje se traže, a uz to i predviđala potrebe Republike Srbije. Prilikom
akreditacije, svi studijski programi su definisali svoje ishode, ali ostaje problem s njihovom
neusklađenošću sa zahtevima tržišta rada i dugoročnim potrebama Republike Srbije.

Efikasnost
Efikasnost studiranja je niska (slika 1). Prosek studiranja pre primene Bolonjske deklaracije iznosio je
od sedam do osam godina. Stepen napuštanja studija od 2000. do 2004. godine kretao se od 43% do
24% (s povoljnim trendom opadanja). Odnos broja diplomiranih posle četiri godine od upisa (OAS i
OSS) pokazuje rast od 28% do 53% u periodu od 2003. do 2008. godine. U 2008. godini na
univerzitetima je diplomirao (OAS) 25.931 student. Godine 2009. 13.545 studenata je završilo OSS i
OAS sa 180 ECTS, a 27.682 - OAS sa 240 ECTS, MAS i magistarske studije (po starom sistemu).
Međutim, uspeh iste generacije upisanih studenata (bez zatečenih studenata), izražen relativnim
brojem diplomiranih posle četiri godine, znatno je niži.

Slika 1: Broj studenata po godinama studija u periodu od 2000. do 2006. godine(Izvor podataka: RZS)

ObuhvatProcenjuje se da nešto manje od 23% građana starosti od 30 do 34 godine ima visoko obrazovanje.
U 2009. godini četvorogodišnju srednju školu je završilo 56.843 učenika, a na prvu godinu OAS
upisalo se 37.417 studenata (65,8% maturanata), i to 80,74% na državnim VŠU, a 19.26% na
privatnim VŠU. Na slici 2. prikazani su ti podaci i za upis u 2010, 2011. i 2012. godini. Oni pokazuju
trend povećanja broja upisa studenata na OAS na državnim VŠU u odnosu na privatne.

Slika 2: Broj novoupisanih studenata na OAS(Izvor podataka: RZS)
Procenjuje se da se u poslednjih par godina oko 40 - 42% građana starih 19 godina upisuje na OAS.
Ukupni upisni kapaciteti na prvom stepenu akademskih studija (OAS i IAS) iznose 42.445 studenata,što je zadovoljavajuće, jer su za oko 14% veći od potreba, tj. na broj upisanih u 2010. godini.

Akreditovani kapacitet upisa na MAS je upola manji od akreditovanog kapaciteta upisa na OAS (slika
3).

Slika 3: Akreditovani kapacitet osnovnih, master i doktorskih studija(Izvor podataka: KAPK)U 2009. i 2010. godini na 32 fakulteta upisano je 4.258, odnosno 4.110 studenata više od dozvoljenog
broja, čime je dozvoljeni broj "probijen" za 43%, odnosno za 42%, a to predstavlja 10,7% broja
upisanih u prvu godinu OAS, ili oko 60% broja upisanih na privatnim univerzitetima, koji su najviše
oštećeni ovom pojavom.
Tabela1.

pokazuje oblasti studiranja studenata u 2008/09. godini, kao i relativno mali broj
diplomiranih studenata.

Tabela 1: Ukupan broj studenata po područjima u 2008/9.
Područja prema klasifikaciji Republičkog zavoda Broj studenata
za statistiku Republike Srbije
2008/9.
Obrazovanje
14.589Umetnost i humanističke nauke
23.965
Društvene nauke, poslovanje i pravo
94.578Prirodne nauke, matematika i informatika
22.648Tehnika, proizvodnja i građevinarstvo
33.397
Poljoprivreda i veterina
8.021
Zdravstvo i socijalna zaštita
20.524
Usluge18.220UKUPNO:
235.942

Diplomiralo
2008.
4.598
3.446
16.778
1.839
5.752
1.121
3.310
2.486
39.330

Procenat
diplomiranih
31,52%
14,38%
17,74%
8,12%
17,22%
13,98%
16,13%
13,64%
16,67%

Izvor: Republički zavod za statistiku Srbije
Na slici 4. prikazano je učešće budžetskih i samofinansirajućih studenata prve godine OAS u
poslednje tri školske godine. Vidi se da skoro polovina studenata plaća svoje studije, s tim da oko 2/3
njih studira na državnim, a 1/3 na privatnim univerzitetima.

Slika 4: Učešće budžetskih studenata i samofinansirajućih studenata u prvoj godini OAS(Izvor podataka: RZS)
Besplatno studiranje dobijaju kandidati za upis na studije na bazi uspeha u srednjoj školi i ocena s
prijemnih ispita. Socijalni kriterijumi se ne koriste, što čini akademske studije nedostupnim studentima
iz socijalno ugroženih grupa, koji zbog okolnosti u kojima žive i ne postižu uspeh u srednjoj školi na
osnovu koga bi im bilo omogućeno besplatno studiranje.

Internacionalizacija i saradnja
Po uvođenju Zakona o visokom obrazovanju ("Službeni glasnik RS", br. 76/05, 100/07, 97/08 i 44/10)
univerziteti u Republici Srbiji su primenili Bolonjski proces visokog obrazovanja. To omogućava bližu
saradnju s univerzitetima iz zemalja EHEA. I saradnja u oblasti istraživanja takođe se odvija u okviru
programa FP7 - ERA. Malo je studenata iz inostranstva jer je malo studijskih programa na engleskom
jeziku ili drugom stranom jeziku, ali ima studenata iz bivših jugoslovenskih republika koji mogu daprate nastavu na srpskom jeziku. Studenti iz inostranstva imaju dosta administrativnih barijera (vize,
dozvola boravka, osiguranje i dr.) što dodatno ometa njihov dolazak na studije u Republiku Srbiju.
Retki su zajednički studijski programi s inostranim univerzitetima. Priznavanje inostranih diploma jevrlo otežano na nekim VŠU jer one primenjuju svoje kriterijume i standarde (za priznavanje doktorata,
na primer), ili izjednačavaju studijske programe (što nije u saglasnosti sa zakonskom procedurom
priznavanja inostranih diploma), zahtevajući od studenata s validnim diplomama s inostranih
univerziteta da polažu dodatne ispite.

Mobilnost studenata
Horizontalna i vertikalna mobilnost studenata u okviru akademskih studija moguća je i primenjena je.
Najveći broj VŠU do izvesne mere omogućavaju ovu mobilnost pa upisuju studente sa završenim ili
nezavršenim OSS na OAS uz određivanje diferencijalnih ispita, kako bi se otklonile veće razlike unastavnim programima. Studenti s diplomom OSS ne mogu direktno da se upišu na master studije.
Organizovani odlazak studenata sa srpskih univerziteta na univerzitete zemalja EHEA radizavršavanja dela studija vrlo je retka pojava, jer Republika Srbija do sada nije bila deo Erasmus
programa EU. Takođe, postoje i finansijske teškoće za odlazak studenata iz Republike Srbije u
inostranstvo radi studija (finansiranje boravka). S druge strane, sve je izraženiji trend studiranja uinostranstvu, pre svega u zemljama EHEA, ali to nije u okviru međuuniverzitetske saradnje, već je torezultat samostalne odluke studenta da studije u celosti završi u inostranstvu. Kako je u nekim
zemljama EHEA participacija u plaćanju školarine, tj. cene obrazovanja (simbolična) niska, tostudiranje u tim zemljama postaje prihvatljiva mogućnost svim studentima koji mogu sami, ili pomoću
stipendija, pokriti troškove boravka u inostranstvu za vreme studija.

Organizacija akademskih studija
Oba modela visokog obrazovanja (3+2 i 4+1) primenjena su u Republici Srbiji, čak i u istoj oblasti ili
disciplini obrazovanja. To otežava nastavak studija na drugom stepenu studija (master studije), kada
studenti prelaze s modela 3+2 na 4+1 i suprotno. Studenti koji su zaposleni imaju probleme dastudiraju. Studije na daljinu (on-lajn) koje im najviše odgovaraju, ograničene su jer je odlukom
Nacionalnog saveta za visoko obrazovanje rešeno da studenata na daljinu ne sme biti više od 30%
od ukupnog broja studenata VŠU. S druge strane, režim studija nije prilagođen mogućnostima
zaposlenih studenata, jer oni imaju poteškoća da ostvare brzinu studiranja od 60 ECTS za godinu
dana. Uz to formalnim gubitkom godine gube motivaciju i imaju dodatne finansijske troškove
(ponovno plaćanje dela školarine). Zbog finansijskih motiva većina VŠU (oko 80%) prešla je na model
4+1, i u slučajevima kada im je model 3+2 bio potpuno prikladan.
Nedostaje veća primena aktivnog učenja, kao i učenja za praktičnu primenu stečenog znanja, aistraživački rad studenata, i na master nivou, nedovoljno se primenjuje u nastavi. Dominira klasičan
način nastave, u kome je student uglavnom pasivan subjekt koji treba da shvati i nauči ono što mu jedato, i da na ispitu to pokaže. Iako je primena Bolonjske deklaracije doprinela da se sa studentima
više radi u toku semestra, to je na nekim fakultetima ipak svedeno na minimum i na formalnost.
Značajan deo nastave drže saradnici (drže vežbe i rade sa studentima na predispitnim obavezama),
dok je vremensko angažovanje nastavnika u nastavi i u radu sa studentima malo (jer je svedeno
samo na predavanja). Na nekim fakultetima bilo je i pojava korupcije (kupovina ocena). Ima pojava
prepisivanja projektnih, domaćih i ispitnih zadatka i testova, a javljaju se i druge nepravilnosti u
studentskom obavljanju predispitnih obaveza (npr. ima sajtova na kojima se nudi izrada projekata,domaćih zadataka i dr.). Veliki broj ispitnih rokova (šest) u toku godine, remeti nastavni proces.
U školskoj 2008/09. godini u punom radnom odnosu na VŠU je bilo 7.878 nastavnika i 5.461
saradnik. Od 2002/03. do 2009/10. školske godine (sem 2007/08. godine) povećavao se broj
nastavnika na VŠU. Prosečan broj studenata po nastavniku je oko 35, uz napomenu da je na
fakultetima s velikim brojem studenata broj studenata po nastavniku vrlo veliki (preko 100 i više). Oko
85% nastavnika je u punom radnom odnosu (slika 5). Na pojedinim univerzitetima reizbor nastavnika
najčešće se ne odvija u uslovima konkurencije, te biva da se biraju nastavnici i bez zadovoljenja
kriterijuma koje je usvojio Nacionalni savet za visoko obrazovanje, a ti kriterijumi su odgovarajući broj
naučnih radova određene kategorije, učešće u istraživačkim i industrijskim projektima i dr. Najveći
broj univerzitetskih nastavnika nije u svojoj karijeri stekao obrazovanje iz metodike nastave, didaktike,pedagogije i dr. ili nije imao obuku u tim domenima. To negativno utiče na pedagoški rad pojedinih
nastavnika i na rezultate tog rada.

Slika 5: Broj nastavnika i saradnika od školske 2002/03. do 2008/09. godine(Izvor podataka: RZS)

3. Nalazi SWOT analize
Unutrašnje snage/potencijali
1) tradicija i iskustvo u visokom obrazovanju;
2) razvijena mreža VŠU;
3) kvalitet pojedinih fakulteta ili katedri i visok kvalitet znatnog broja nastavnika;
4) razvijene akademske studije u velikom broju obrazovnih oblasti.

Unutrašnje slabosti
1) nedovoljan rad jednog broja nastavnika, istraživački i vannastavni rad nastavnika (malo prisustvo i
rad na fakultetu, malo angažovanje u radu van časova nastave, nedovoljno organizovan istraživački
rad i dr.);2) nastavno osoblje se drži tradicija, nespremni su na promene, a vlada i dugogodišnja navika da sepromene prividno uvode, ali da se u suštini ništa ne menja;
3) neusaglašenost standarda kvaliteta (koji se postavljaju po svetskim uzorima) s nivoom finansiranja
akademskih studija koji je mnogo niži od zemalja koje pokušavamo da sledimo, što dovodi VŠU u
tešku finansijsku situaciju (ako poštuju standarde) ili ih navodi na nepoštovanje standarda kvaliteta(npr. veličina nastavnih grupa, opterećenje nastavnika);
4) način izbora nastavnika - nepostojanje konkurencije, neretko nepoštovanje definisanih kriterijuma,
a sami kriterijumi često ne obuhvataju i pedagoške rezultate i sposobnosti nastavnika;
5) zbog finansijskih interesa, na pojedine VŠU se upisuje previše studenata, a ne obezbeđuje sepotreban nivo kvaliteta obrazovanja (nedovoljan prostor za nastavu, prevelike nastavne grupe i dr.)Povoljnosti u okruženju/Spoljne prilike
1) visoko interesovanje mladih za sticanje diploma i dalje školovanje (jer nemaju mnogo mogućnosti
za zapošljavanje);

2) studenti iz susednih bivših jugoslovenskih republika rado dolaze na studije u Republiku Srbiju jer,uz ostalo, nemaju jezičkih barijera u praćenju nastave (ako su iz Bosne i Hercegovine, Crne Gore,
Hrvatske);3) povoljno iskustvo i tradicija studiranja u Republici Srbiji studenata iz Afrike i s Bliskog istoka;
4) ulazak Republike Srbije u EHEA i u evropske programe mobilnosti studenata i nastavnika.

Nepovoljnosti u okruženju/Spoljne neprilike/rizici/opasnosti
1) povoljni uslovi studiranja u nekim zemljama EU (naročitu na drugom i trećem stepenu visokog
obrazovanja) - odlazak mladih u inostranstvo (često i trajno);
2) otvaranje centara inostranih univerziteta i ponuda njihovih usluga građanima Republike Srbije, anjihov rad nije ograničen standardima koji važe za domaće VŠU, te mogu imati povoljnije uslove za
uspešno poslovanje;
3) pad standarda i slaba zaposlenost diplomiranih studenata destimuliše mlade da studiraju ili daozbiljno pristupe svojim obavezama prilikom studiranja.

4. Strategija razvoja akademskih studija
Glavni izazovi1) opšte podizanje kvaliteta akademskih studija u skladu sa svetskim i evropskim standardima, kao injihovo ujednačavanje;
2) usaglašavanje ishoda studijskih programa sa zahtevima tržišta i potrebama Republike Srbije;
3) povećanje efikasnosti akademskih studija: prosečno vreme studiranja je najviše za godinu danaduže nego što je predviđeno studijskim programom i u tom periodu najmanje 70% završava upisanestudije; od ukupnog broja studenta, više od 70% studenata upisuje akademske studije;4) internacionalizacija akademskih studija: 10% studenata iz inostranstva.

Glavna opredeljenja
1) kvalitet studija povećati uvođenjem sistema održavanja kvaliteta i većom konkurencijom VŠU;
2) pristup akademskim studijama i efikasnost povećati finansijskim podsticajima podstičući studente;3) ishode studijskih programa prilagoditi zahtevima tržišta i procenjenim budućim potrebama
Republike Srbije;4) podržavati strateška partnerstva između VŠU u Republici Srbiji i u svetu, kao i partnerstva između
VŠU i privrede, administracije i drugih aktera u ekonomiji znanja.

Strategija dostizanja vizije - politike, akcije i mere
Ovde se za ostvarenje postavljenih strateških ciljeva navode neophodne akcije i mere za njihovo
ostvarenje i mogući indikatori za prikaz napretka u ostvarivanju ciljeva. Strateški ciljevi se navodegrupisano u okviru sledećih strateških pravaca:
1) povećanje kvaliteta;
2) usaglašenost studijskih programa s potrebama tržišta;

3) povećanje efikasnosti studija;
4) povećanje obuhvata i dostupnosti akademskih studija;5) internacionalizacija akademskih studija;
6) povećanje mobilnosti studenata;7) osavremenjavanje organizacije akademskih studija.
Ovde se navode mere kojima se ostvaruju navedeni ciljevi, a u okviru karakterističnih obeležja.
Pojedine mere utiču na više obeležja i ciljeva, ali se navode kod onih gde daju najveći efekat.
Povećanje kvaliteta
Strateški ciljevi
Akcije i mere
Indikatori napretka
Razviti celoviti Sistem
Usavršavati standarde za akademske
Doneti novi standardi
osiguranja kvaliteta (SOK) studijeUtvrđena ograničenja broja
Ograničiti broj studenata po nastavniku
studenata po nastavniku
Sprovoditi spoljnu kontrolu upisa i
poštovanja standarda kvaliteta
Podsticati kvalitetne
Dodeljivati posebne sertifikate kvaliteta
Uvesti sertifikat "Izvrstan
studijske programe
VŠU koje primenjuju strože kriterijume za studijski program"ocenu relevantnosti programa, kvalitetaizvođenja nastave, ostvarenih rezultata iizbora nastavnika
Ocenjivati kvalitet
Afirmisati takmičenja studenata u znanju Broj godišnjih takmičenja u
diplomiranih studenatana nacionalnom nivou
znanju po disciplinama
Sprovoditi periodično anketiranje
Godišnja anketa poslodavaca
poslodavaca o kvalitetu zaposlenih
diplomiranih studenata
Usaglašenost studijskih programa s potrebama tržišta
Određivanje potreba
Osnovati instituciju osposobljenu da
Periodični izveštaji oprivrede i društva
profesionalno i kvalifikovano utvrđuje
zahtevima tržišta
zahteve tržišta i procenjuje buduće
Godišnje procene budućih
potrebe Republike Srbije
potreba Republike Srbije (zapet godina unapred)Usaglašavanje studijskih Pri akreditaciji, svi studijski programi kroz Uvođenje u primenu
programa s potrebama
ishode učenja treba da dokažu svoju
poboljšanog standarda za
usaglašenost s kvalifikacijama
dokaz relevantnosti studijskog
neophodnim za obavljanje poslova za
programa
koje studijski program obrazuje studente
Podsticanje stvaranja
Finansijskim podsticajima iz javnih izvora Donošenje zakonskog rešenja
programa u prioritetnim
usmeravati studente na studijske
za ove finansijske podsticaje
oblastima
programe koji su u skladu s određenim
prioritetima
Jasnije pozicionirati OAS Obezbeđuju veći sadržaj trajnih, ali
Studenti sa završenim OAS
relevantnih znanja (akademskolako se prilagođavaju
opšteobrazovnih, teorijsko-metodoloških i potrebama radnih mesta
naučno-stručnih predmeta), ali i sa
sposobnošću primene stečenih znanja ujednoj užoj oblasti ili disciplina
Do 20% ECTS izbornih predmeta(stručno-aplikativni predmeti) koji
obezbeđuju specijalizovana i primenljiva
znanja.

Jasnije pozicionirati MAS

Obrazovanje odraslih iceloživotno učenje

Usmeravanja studenata i
pomoć studentima u
profesionalnoj orijentaciji
Studijski programi i VŠU
posebnog značaja za
društvo

Sposobnost učenja i prilagođenja
potrebama posla
Obezbeđuju dublja i napredna znanja uStudenti sa završenima MASodređenoj specijalizovanoj oblasti koja
osposobljeni za najsloženijesadrži i teorijska i primenjena znanja,
stručne poslove
visok nivo analitičnosti, kritičke evaluacije Primena metoda
i profesionalne primene znanja, kao i
personalizovanog učenja
sposobnost rešavanja složenih problema, Propisi za priznavanjesamostalnog i analitičkog zaključivanja.
neformalnog i iskustvenog
Najmanje 30% ECTS izbornih predmeta. znanja
Mogućnost primene jednogodišnjih
modula za fleksibilno kreiranje
jednogodišnjih i dvogodišnjih studija.
Primena personalizovane nastave iučenjaPriznavanje neformalnog učenja iiskustvenog znanja u skladu s posebnim
propisima i kriterijumima
Omogućiti zaposlenim studentima da
Mogućnost parcijalnog sticanjaparcijalno realizuju studijski program a da ECTS kredita pomoću metoda
ga kasnije u celosti završe ako želepostepenog studiranja(postepeno studiranje)
Kursevi obuke prilagođeni
Programi obuke odraslih, a posebno
zaposlenima
zaposlenih
Osnivanje centara za pomoć studentima u Broj univerziteta sa osnovanim
njihovoj profesionalnoj orijentaciji
i operativnim centrima za
pomoć studentima
Posebno finansiranje studijskih programa Usvajanje programa VŠU ii VŠU koji su posebno značajni za
programa koji su dobili status
društveni i kulturni razvoj i bezbednost
institucija posebno značajnih
Srbijeza društveni i kulturni razvoj i
Za VŠU koje ne mogu opstati na tržištu a bezbednost Republike Srbije
njihov rad je od opšteg interesa

Povećanje efikasnosti studiranja
Strateški ciljevi
Akcije i mere
Indikatori napretka
Stimulisati studente da
Finansijski podsticaji za brže studiranje
Prosečno trajanje studiranja jebrže završavaju studije
Samo za studente koji ostvaruju 60 ECTS najviše za godinu dana dužegodišnje važi bilo koji vid (su)finansiranja nego što je predviđeno
studiranja iz javnih izvora
studijskim programom, i u tom
periodu najmanje 70%završava upisane studije
Savremenijom nastavom Primena metoda aktivnog učenja, principa Brže studiranje (kao gore)ubrzati studiranje"student u centru učenja", i stalnog rada Samo 15% studenata
studenata u toku semestra
napuštaju studije
Razvoj kreativnosti i preduzetništva kod Broj novoosnovanih privrednih
studenata
društava i diplomiranih
Personalizovano učenje
studenata
Bolja priprema novihUvođenje završnog ispita - mature
Broj studijskih programa sa
studenata za studijeorganizovanom pripremnom
nastavom
Do 10% zadržavanje
studenata u prvoj godini
Veća otvorenost, obuhvat i dostupnost akademskih studija
Veći upis na akademske Povećati broj učenika gimnazija
70% studenata koji upisuje

studije

Jačanje saradnje srednjih škola i VŠU
studije, upisuje OAS(takmičenja učenika, radionice, dodatna 50% učenika srednje škole uči
nastava i dr.)u gimnazijama
Organizovana promocija programa OAS u OAS upisuje 95% onih sa
srednjim školama
završenim gimnazijama
Obezbediti finansijsku podršku iz javnih
Svi studenti koji studiraju uizvora što većoj populaciji studenata u
prioritetnim oblastima imaju
skladu sa njihovim uspehom uneki od vidova finansijske
obrazovanju i socijalnom statusu, apodrške iz javnih izvora.
posebno iz socijalno ugroženih grupa
Veći upis studenata izsocijalno ugroženih grupa
Internacionalizacija akademskih studija
Ponuda studijskih
Formirati studijske programe za strane
Najmanje 10% studenata
programa na stranim
studente
akademskih studija su iz
jezicima
Obezbediti posebnu finansijsku podršku iz inostranstva
javnih izvora univerzitetima koji razvijaju
studijske programe za inostrane studente
Doneti standarde za studijske programe
namenjene strancima
Povećanje broja
Prilagoditi standarde i uslove akreditacije Povećanje broja zajedničkih
zajedničkih studijskih
zajedničkih studijskih programa njihovim programa s inostranim
programa naročito master specifičnostima
univerzitetima i broja
studija s inostranim
studenata na njima
univerzitetima
Povećati mobilnost
Pojednostaviti administrativne uslove za Broj inostranih nastavnika na
nastavnika u zemlje EHEA privremeni boravak inostranih nastavnika privremenom radu u Republici
koji će u Republici Srbiji držati nastavu
SrbijiPodržavati privremeni odlazak nastavnika Broj nastavnika iz Srbije na
iz Republike Srbije u zemlje EHEA radi
privremenom radu na VŠU udržanja nastave i naučnog usavršavanja zemljama EHEA radi nastave iistraživanja
Povećanje mobilnosti studenata
Povećati mobilnost
Propisima omogućiti horizontalnu i
Broj studenata koji učestvuje ustudenata između
vertikalnu mobilnost studenata između
mobilnosti unutar sistema
programa OAS na VŠU u programa akademskih studija na VŠU u visokog obrazovanja
SrbijiRepublici Srbiji
Mobilnost s inostranim
Pojednostaviti administrativne postupke Broj inostranih studenata na
VŠU
za dolazak inostranih studenata u
VŠU u Republici Srbiji
Republiku Srbiju
Broj studenata iz RepublikePodržati odlazak studenta iz Republike
Srbije na VŠU zemalja EHEA
Srbije na studije u zemlje EHEA u trajanju
od jednog semestra do godinu danaPriznavanje inostranih diploma
pojednostaviti i ubrzani, a u skladu sa
principima Lisabonske konvencije opriznavanju diploma
Osavremenjavanje organizacije akademskih studija
Davanje mogućnosti i
Mogućnost modularizacije master studija Studenti sa trogodišnjih studija
studentima koji su završili radi fleksibilnog formiranja jednogodišnjih mogu posle prve godine MAS
trogodišnje OAS da posle i dvogodišnjih master studija (sa 60 ili 120 dobiti diplomu za zvanje
4. godine studije steknu
ECTS)"diplomirani", ako je prva
diplomu sa zvanjem
godina MAS u istoj disciplini"diplomirani".
kao i OAS
Sticanje sertifikata sa 30 Uvesti mogućnost organizovanje kratkih Studenti stiču uže kvalifikacije
do 60 ECTS
programa sa 30 do 60 ECTS
Usavršavanje zaposlenih

Povećati kompetencije
nastavnika univerziteta

Posebni modeli
akademskih studija za
pojedine profesije

Primeniti specifičnosti
obrazovanja u polju
umetnosti

pomoću kratkih programa
Obezbediti dodatno obrazovanje i obuku Broj nastavnika sa stečenim
nastavnika iz pedagogije
dodatnim obrazovanjem iz
Uslovima za izbor nastavnika podsticati i pedagogije
njihov istraživački rad i ostvarivanje
Broj nastavnika koji imaju
rezultata u nastavi
radove kategorije M20
Integrisane akademske studije (IAS) sa
Usaglašeni modeli studiranja
300 ECTS za obrazovanje nastavnika
za pojedine profesije u skladu
IAS sa 360 ECTS za studente medicine i s praksom u zemljama EHEA
veterine
Primena specifičnih modela akademskih
studija za regulisane profesije
Revidirati postojeće i uvesti posebne
Povoljniji i odgovarajući uslovi
standarde akreditacije
studiranja u polju umetnosti
Definisati i minimalno opterećenja
nastavnika
Uskladiti nazive diplomiranih studenata
prema njihovim strukama
Uskladiti prethodne nivoe umetničkog
obrazovanja s visokim obrazovanjem
Uskladiti uslove prijemnih ispita na
fakultetima (različitih) umetnosti
Omogućiti zakonskom regulativom dastudenti fakulteta umetnosti koji završe
OAS mogu da se zaposle u predškolskom
obrazovanju i u nižim razredima osnovnog
obrazovanja;
Primeniti model 3+2 akademskih studija
Fakultetima umetnosti obezbediti
odgovarajuće materijalne troškove iadekvatan prostor za rad
Omogućiti veću mobilnost studenata
tokom OAS i MAS

5. Potrebne promene u okruženju akademskih studija
1) usmeravati ekonomski razvoj Republike Srbije ka ekonomiji baziranoj na znanju, u kojoj akademski
obrazovani ljudi mogu sebi obezbediti odgovarajuće poslove;2) posebna institucija će profesionalno i kvalifikovano pratiti zahteve tržišta rada i vršiti procene
budućih potreba Republike Srbije za kvalifikacijama zaposlenih i objavljivaće periodične izveštaje sasvojim nalazima kako bi se na osnovu njih VŠU usmeravale svoje obrazovne usluge, tj. studijske
programe i obrazovne kapacitete;3) pripremiti i primeniti NOK, uskladiti klasifikaciju delatnosti, nomenklaturu zanimanja, listu
kvalifikacija za pojedina zanimanja i dr;4) potrebno je prilagoditi propise za dolazak stranaca u Republiku Srbiju na studije i na rad(pojednostavljenje viznog režima, dozvola, zdravstvenog osiguranja i drugih uslova iz oblasti radnih
odnosa);5) zakonsku regulativu u oblasti radnih odnosa treba promeniti kako bi se podržale specifičnosti rada
na univerzitetima (rad doktoranata, rad i posle sticanja prava na penziju i dr.);6) dosledno sprovesti promene zakonske regulative u skladu s potrebama realizacije ove strategije.

6. Strateške relacije akademskih studija s drugim sistemima
Najvažnije su relacije akademskih studija sa srednjim obrazovanjem, strukovnim studijama,
istraživačkim sistemom i privredom.
Akademske studije - srednje obrazovanje:
1) povećati kvalitet srednjeg obrazovanja, povećati broj učenika u četvorogodišnjim srednjim školama,a pre svega u gimnazijama (jer one primarno obrazovno pripremaju učenika za akademske studije);2) zajednička organizacija različitih oblika dodatne nastave za zainteresovane učenike (kursevi,
radionice, projekti i dr.);3) zajednička organizacija takmičenja učenika u znanju.
Akademske studije - strukovne studije:
1) omogućiti horizontalnu i vertikalnu prolaznost između akademskih i strukovnih studija, na različitim
nivoima studija;
2) saradnja u usaglašavanju studijskih programa, uz jasnije isticanje specifičnosti akademskih i
strukovnih studija, kako bi novi studenti imali jasan izbor pri određivanju puta svog obrazovanja;
3) izrada programa mobilnosti studenata (uslova za prohodnost studenata) radi prelaska sa
strukovnih studija na akademske studije i suprotno, te ugovaranje saradnje radi pružanja podrške
studentima koji žele da pređu s jednih studija na druge;4) zajednička primenjena i razvojna istraživanja, uz učešće i privrede, odnosno nosilaca razvojnih
projekata.
Akademske studije - istraživački sistem:1) doktorske studije i istraživački projekti doktoranata dobijaju odgovarajuću finansijsku podršku iz
javnih izvora i imaju značajnu ulogu u istraživačkom sistemu Republike Srbije;2) razvoj i umrežavanje nastavnika i istraživača na VŠU radi stvaranja zajedničkih laboratorija, kako bi
dobili status centara izvrsnosti i privlačenje domaćih i inostranih kompanija u razne oblike saradnje(zajedničko osnivanje i vođenje centara ili laboratorija, dugoročni programi zajedničkih istraživanja idr.).
Akademske studije - privreda:
1) usaglašavanje studijskih programa akademskih studija s potrebama privrede, kao i saradnja urealizaciji stručne prakse studenata, kako bi studenti na studijama stekli što više znanja, veština ikompetencija koje su relevantne potrebama poslodavaca;
2) dodatno formalno i neformalno obrazovanje zaposlenih u privredi kako bi mogli da zadovolje nove
zahteve poslova kojim se bave ili onih kojima žele da se bave;3) angažovanje u nastavi na VŠU istaknutih stručnjaka, ne samo kao gostujućih predavača, već i uzvanju spoljnog profesora, s tim da spoljni profesor može biti izabran u ovo zvanje i ako nije
doktorirao, a za potrebe vođenja nastave na jednom predmetu u oblasti u kojoj ima značajne rezultate
u praksi;

4) zajednički rad na inovacionim projektima koji se realizuju u inovacionim centrima pri VŠU, a na
kojima su angažovani studenti i stručnjaci iz Privrednih društava, s ciljem realizacije ideja koje mogu
dovesti do razvoja inovacija;
5) zajednička primenjena i razvojna istraživanja, u kojima se na odgovarajući način angažuju resursi
univerziteta (dodatno obrazovanje, istraživačke aktivnosti, zajedničke laboratorije, angažovanje
nastavnika i studenata i dr.);6) radi na obezbeđivanju uslova koji će omogućiti da svaki univerzitet može da osnuje bar jedan
poslovni inkubator da bi pomogao preduzetničke inicijative svojih diplomiranih studenata i time
doprineo stvaranju nove industrije zasnovane na naučnom znanju.

III. DOKTORSKE STUDIJE
Misija doktorskih studija je da kroz nova znanja obezbedi primarnu ulogu nauke na univerzitetima,
razvije i unapredi istraživački potencijal, formira nastavni kadar za visoko obrazovanje i vrhunski
stručnjaci za sve druge oblasti, i da se time doprinese opštem razvoju znanja, bržem naučnom itehnološkom razvoju, unapređenju kulturnog i očuvanju nacionalnog identiteta.
Doktorske studije su dugoročna investicija u intelektualni potencijal, njihova je funkcija da odnadarenih studenata stvore obučene istraživače, osposobljene za obavljanje poslova u kojima sezahteva najviši nivo znanja i veština.

1. Vizija razvoja doktorskih studija
Ključna strateška obeležja Doktorskih studija su obuhvat, kvalitet, relevantnost i efikasnost, aspecifična obeležja po kojima se ovaj nivo obrazovanja razlikuje od svih ostalih nivoa obrazovanja u
Bolonjskom procesu su ishodi istraživanja, istraživačko okruženje i međunarodna otvorenost.
Razvoj društva zasnovanog na znanju te realizacija opštih i specifičnih strateških opredeljenja
Republike Srbije baziraju se na unapređenom istraživačkom potencijalu zemlje koji se realizuje kroz
doktorske studije.

Obuhvat1) studenti se upisuju u skladu sa istraživačkim kapacitetima univerziteta, utvrđenim prioritetima
naučnog i tehnološkog razvoja i iskazanim zahtevima poslodavaca;
2) najmanje 10% studenta koji završe master studije nastavlja studiranje na doktorskim studijama;
3) daroviti studenti imaju uslove za istraživački rad i napredak.

Efikasnost
1) godišnje najmanje 200 doktoranata na milion stanovnika završi studije u predviđenom roku;
2) minimalno 60% studenata doktorskih studija završava studije u vremenu njihovog trajanja.

Kvalitet
1) za kvalitet doktorskih studija odgovorne su ustanove koje ih realizuju;
2) kvalitet se utvrđuje na osnovu standarda koji važe u zemljama EHEA i unapređenih Standarda za
akreditaciju i samovrednovanje doktorskih studija;

3) kvalitet doktorskih studija se bazira na razvijenim indikatorima za svaku pojedinačnu disciplinu, na
usvajanju profesionalne etike i razvijanju svesti o odgovornosti naučnika prema vrednostima
humanizma i prirodne sredine;4) vrednuje se ukupni istraživački rezultat ustanove/institucije i studenata doktorskih studija;5) sistematično se prati i podstiče napredak studenata doktorskih studija;
6) studijski programi doktorskih studija ostvaruju potpunu transparentnost.

Ishodi istraživanja
1) svi univerziteti i fakulteti u sastavu univerziteta imaju organizovana istraživanja (sopstvene,
nacionalne i/ili međunarodne projekte), s tematikom koja pokriva oblasti doktorskih studija, a u okviru
njih studenti realizuju svoj istraživački rad;2) naučne i umetničke vrednosti doktorskih disertacija zadovoljavaju standarde utvrđene na
nacionalnom i međunarodnom nivou, a svaka doktorska disertacija ima originalni naučni ili umetnički
doprinos, koji ocenjuju nezavisni eksperti (domaći ili međunarodni) u oblasti u kojoj je student
obavljao svoja istraživanja;
3) sve naučno-istraživačke ustanove koje realizuju doktorske studije ostvaruju rast istraživačke
izvrsnosti kroz publikacije, citiranost, broj patenata i njihovu realizaciju;
4) u polju umetnosti razvijen je novi koncept doktorskih studija koji prati savremena kretanja u svetu.

Istraživačko okruženje
1) doktorske studije obuhvataju sve istraživačke i materijalne resurse univerziteta i instituta;
2) u realizaciji doktorskih studija angažovani su nastavnici i istraživači koji imaju internacionalno
prepoznatljive rezultate u oblastima u kojima studenti rade svoje doktorske disertacije;3) svaki student ima odgovarajuće istraživačko okruženje i kompetentnog mentora i u doktorske
studije su uključeni naučnici iz naše naučne dijaspore;4) organizovane "doktorske škole" su prepoznatljive u evropskom sistemu obrazovanja;
5) posebnim merama će se podsticati interuniverzitetske doktorske studije u cilju objedinjavanja
resursa i podizanja kvaliteta doktorskih studija.

Međunarodna otvorenost
1) najmanje 10% studijskih programa doktorskih studija zajednički su s inostranim univerzitetima;
2) inostrani nastavnici učestvuju u nastavi i mentorstvu;
3) strani studenti studiraju na našim univerzitetima;4) kroz međunarodne istraživačke projekte obezbeđena je mobilnost nastavnika i studenata, a svaki
peti student učestvuje u programu mobilnosti;5) na svakom međunarodnom projektu su angažovani studenti doktorskih studija;
6) najmanje 10% studijskih programa realizuje se na engleskom ili nekom drugom svetskom jeziku.

Relevantnost
1) studijski programi su modifikovani i usaglašeni s poslovima i potrebama u javnom sektoru,
industriji, trgovini i uslugama;2) razvijeni su interdisciplinarni ili multidisciplinarni studijski programi koji doprinose usmeravanju
mladih doktora nauka na poslove koji nisu istraživački, a zahtevaju visok nivo inventivnosti i
kompetentnosti;3) do 2020. godine postići da oko 40% svršenih studenata doktorskih studija bude osposobljeno za
nastavak karijere u neakademskom sektoru;
4) obavezno je postdoktorsko usavršavanje za kandidate koji žele da nastave karijeru u visokom
obrazovanju, što podrazumeva privremeno angažovanje mladih doktora nauka na istraživačkim
projektima u određenom vremenu i omogućiti postdoktorsko usavršavanje kao novi vid usavršavanja
mladih doktora nauka.

2. Sadašnje stanje doktorskih studija
Obuhvat i efikasnost
1) upis studenata nije usklađen sa istraživačkim kapacitetima univerziteta i utvrđenim prioritetima
naučnog i tehnološkog razvoja;
2) broj lica koja godišnje završavaju doktorate kreće se između 65 i 75 na milion stanovnika, što jevišestruko manje od proseka u ERA;3) izrada doktorskih disertacija je u prethodnom periodu (pre uvođenja doktorskih studija po
Bolonjskom procesu) trajala znatno duže od tri godine.

Ishodi istraživanja
Studijski programi doktorskih studija realizuju se na fakultetima u okviru 18 akreditovanih univerziteta,
a istraživački rad u okviru domaćih i međunarodnih projekata je organizovan na 70% fakulteta koji
pripadaju akreditovanim univerzitetima, s tim da je od ukupno 5.000 studenata koji trenutno studiraju
na akreditovanim univerzitetima, 47% je uključeno u istraživačke projekte koji su finansirani izbudžeta.
Trenutno samo deo odbranjenih doktorskih disertacija ima originalni naučni ili umetnički doprinos, i
ocene nezavisnih domaćih ili međunarodnih eksperata. Postoje standardi za ocenu kvaliteta
doktorske disertacije, ali ih mnogi univerziteti ne poštuju. Ne postoje mehanizmi kojim se može uticati
na ovu pojavu.
U prethodnih nekoliko godina značajno je porastao broj publikacija u međunarodnim časopisima s
recenzijom, ali one stižu iz manjeg broja naučnoistraživačkih ustanova, pa tako od ukupnog broja
publikacija, 70% radova objavljuju istraživači iz 25 ustanova, a njih ima 176. Trenutno je vrlo malopatenata i inovacija. Naši univerziteti se ne nalaze ni na jednoj listi rangiranih univerziteta jer još uvek
imaju nedovoljnu naučnu produkciju, imaju generalno mnogo studenata po nastavniku i ne dostižu
druge kvantitativne parametre koji se vrednuju pri rangiranju.
U polju umetnosti su postavljene doktorske studije za sve oblasti, što nije zabeleženo u drugim
obrazovnim sistemima zemalja koje pripadaju EHEA.

Istraživačko okruženje

Sadašnjim studentima nije uvek obezbeđeno odgovarajuće istraživačko okruženje, a često ni
kompetentno mentorstvo što je posledica malog istraživačkog kapaciteta pojedinih ustanova,
nedovoljnog razvoja nekih oblasti i razjedinjenosti istraživanja, pri čemu su doktorske studijeorganizovane na fakultetima koji samo u nekim slučajevima sarađuju s institutima.
Na određenom broju studijskih programa angažovani su nastavnici koji ne ispunjavaju minimum
propisanih standarda, nemaju odgovarajući broj publikacija u internacionalnoj periodici. Određen broj
(20% - 30%) studijskih programa doktorskih studija organizovan je s veoma malim brojem mentora (trido pet) ili s većim brojem mentora koji jedva ispunjavaju zahteve minimalnih standarda za
akreditaciju, tako da studenti doktorskih studija nemaju odgovarajuće istraživačko okruženje.
Naša naučna dijaspora broji nekoliko hiljada istraživača koji rade na poznatim naučnim institucijama u
svetu, ali je malo njih angažovano na doktorskim studijama u našoj zemlji.
I pored toga što se u pojedinim oblastima postižu izuzetni rezultati istraživanja koje se sprovode u
institutima, ta istraživanja nisu sistemski uključena u doktorske studija, a pojedini univerzitetski centri
nemaju kritičnu istraživačku masu za organizaciju kvalitetnih doktorskih studija u određenim
oblastima.

Međunarodna otvorenost
Sistem visokog obrazovanja u Republici Srbiji je zatvoren, zanemarljiv je broj zajedničkih studijskih
programa sa stranim univerzitetima i broj stranih studenata, a mobilnost kako nastavnika, tako i
studenata, veoma je malog obima.
Izuzetno mali procenat (manje od 0,5%) studijskih programa doktorskih studija akreditovan je zaizvođenje na engleskom jeziku i nema zajedničkih studijskih programa između naših univerziteta i
renomiranih inostranih univerziteta, a trenutno se u našoj zemlji realizuje veći broj inostranih
projekata, na nekima su angažovani studenti doktorskih studija, ali je obim i broj međunarodnih
projekata još uvek nedovoljan, pri čemu ni mobilnost nastavnika i studenata nije sistemski rešena,nema strateških opredeljenja, ne postoje finansijski i administrativni preduslovi za realizaciju
neophodne mobilnosti.

Relevantnost
U ovom trenutku studijski programi doktorskih studija skoro su potpuno izolovani u okviru jednog
fakulteta i jedne naučne discipline. Zanemarljiv je broj studijskih programa s interdisciplinarnim ili
multidisciplinarnim ishodom, koji obrazuju studente za šira područja rada i razvoja karijere. Studijski
programi koji doprinose usmeravanju doktora prema poslovima u neakademskom sektoru, azahtevaju visok nivo znanja, veština i inventivnosti, nisu formirani ni na jednom univerzitetu. Sada sesa završetkom doktorskih studija ne dostiže dovoljan nivo istraživačkih i drugih profesionalnih veština,
neophodnih za izbor u nastavnička zvanja u visokom obrazovanju.
Razvoj studijskih programa doktorskih studija nije povezan s tržištem rada i zahtevima poslodavaca.

Osiguravanje kvaliteta
VŠU su, rukovodeći se principom ispunjavanja minimalnih zahteva iz akreditacije, na studijske
programe upisivale studente, ne vodeći pri tome računa da li oni imaju stvarno obezbeđene uslove za
rad i mentora, i kakve su šanse svršenih studenata doktorskih studija da se zaposle.
Kvalitet doktorskih studija se zasniva na nekoliko osnovnih standarda za akreditaciju isamovrednovanje i nisu razvijeni specifični indikatori za svaku pojedinačnu disciplinu, a posebno suizraženi problemi u oblasti društveno-humanističkih nauka i umetnosti.
Vrednovanje istraživačkih rezultata ustanova sprovodi se samo na osnovu standarda za akreditaciju
naučno-istraživačkih ustanova koji su uopšteni i nedovoljno precizni, a kako su doktorske studije tek

nedavno uvedene, još uvek nisu razvijene metode i kriterijumi za kompletno vrednovanje rada
studenata doktorskih studija.
Studijski programi doktorskih studija su ograničeni na 180 ESPB i na tri godine, a opšte je mišljenje
da je to vreme veoma kratko.
Na većem broju univerziteta doktorske studije nemaju potpunu transparentnost, ne objavljuju sepodaci o disertacijama, mentorima itd.

3. Nalazi SWOT analize
Unutrašnje snage
Akademska zajednica Srbije ima veliko iskustvo u obrazovanju doktora.
Po uvođenju doktorskih studija kao trećeg ciklusa Bolonjskog procesa znatno je poraslo interesovanje
studenata za nastavak studija na doktorskim studijama.
U Republici Srbiji neprekidno raste istraživačka izvrsnost koja se ogleda u broju radova na SCI, SSCIi AHSCI i citiranosti.
U prethodnim godinama je unapređena istraživačka infrastruktura, u toku je značajna nabavka
najsavremenije opreme i izgradnja kapitalnih infrastrukturnih objekata u svim univerzitetskim
centrima.

Unutrašnje slabosti
1) Republika Srbija je među zemljama s najvećim "odlivom mozgova";
2) Istraživački kapaciteti su razjedinjeni;
3) Istraživanja u veoma maloj meri vode prema patentima i inovacijama;
4) Mala je zastupljenost primenjenih istraživanja;
5) Fakulteti ne poštuju postojeće standarde, a spremnost za prihvatanje unapređenja kvaliteta krozuvođenje strožih standarda na nezavidnom je nivou;
6) Doktorske studije nisu usmerene prema poslovima u neakademskom sektoru i na tržištu rada.

Spoljne prilike
1) Dalji razvoj i intenziviranje međunarodne saradnje kroz učešće naših istraživačkih timova uinicijativama FP7 i Horizont 2020 i u bilateralnim projektima, doprineće kvalitetu istraživanja,međunarodnoj konkurentnosti i poboljšanju doktorskih studija;
2) Značajna ulaganja u infrastrukturne objekte i naučno-tehnološke parkove (Beograd, Niš,
Kragujevac, Novi Sad, Centar za nanonauke, Centar za matične ćelije), kao i sredstva koja će serealizovati kroz Fond za inovacionu delatnost, stvoriće bolju osnovu za angažovanje u istraživanjima itehnološkom razvoju i studenata doktorskih studija i mladih doktora nauka;
3) Korišćenje mogućnosti za usavršavanje kroz programe Erazmus, Erazmusmundus, Leonardo daVinchi i Marie Ciriei akcija.

Spoljne neprilike/rizici/opasnosti

1) Nije dovoljno razvijena društvena svest o potrebi da se kroz doktorske studije obrazuju specijalisti
najvišeg nivoa obrazovanja potrebni u svim oblastima života i rada;
2) Tržište rada ne prepoznaje doktorske studije, kao najviši obrazovni nivo;
3) U drugim sektorima nisu iskazane potrebe za doktorima nauka;
4) Zemlje EU imaju strategiju da privlače najtalentovanije studente na doktorske studije, pa uvode SCI
vizu i omogućuju izvanredne uslove za istraživanje - to će dodatno uticati na odlazak studenata iz
Republike Srbije.

4. Strategija razvoja doktorskih studija
Glavni izazovi i opredeljenje strategije su:
1) Istraživanja svakog studenta tokom doktorskih studija uvrstiti u istraživački projekat, domaći ilimeđunarodni i to pravilo treba ugraditi u strateška dokumenta VŠU, standarde za akreditaciju iunutrašnju proveru kvaliteta;2) Objediniti visoko obrazovanje i istraživanje, sprovesti funkcionalnu integraciju univerziteta iostvariti vezu sa istraživanjima u institutima i mrežno povezivanje određenih oblasti između
univerziteta.

5. Strategija dostizanja vizije - politike, akcije i mere
Strateški ciljevi
Indikatori napretka
ISHODI ISTRAŽIVANJA
Svi univerziteti organizuju naučno-istraživački rad, univerziteti
Usvojene strategije i akcioni planoviumetnosti istraživačko-umetnički rad. Neprekidno jačati
naučno istraživačkog razvoja
istraživački kapacitet i izvrsnost univerziteta
univerziteta
Izveštaji o radu univerzitetaMeđunarodne i domaće rang-liste
univerziteta
Doktorske studije su deo organizovanog naučno-istraživačkog strategija univerziteta
rada
Broj publikacija, patenata i inovacija
Svaka doktorska disertacija se realizuje u okviru sopstvenog,
Broj domaćih i međunarodnih
nacionalnog ili međunarodnog istraživačkog projekta
projekata
Podsticati uspešne ustanove i pojedince kroz: dodatno
Porast broja publikacija. Povećan
finansiranje istraživanja, nabavku nove istraživačke opreme,
broj inovacija i patenata. Povećan
pogodnosti pri konkurisanju za nove projekte
broj doktora nauka
Uvesti nagrađivanje uspešnih naučno-istraživačkih ustanova i
Godišnje nagrade univerziteta za
pojedinca
najuspešniju disertaciju inajuspešnije istraživače
Koristiti sredstva iz drugih izvora u poboljšavanju uslova za
Broj međunarodnih projekata,istraživački rad (nova oprema, prostor za rad i dr.), za veći obim studijskih boravaka, gostujućih
usavršavanja u inostranstvu i poboljšanje statusa ličnog
profesora na inostranimživotnog standarda studenata doktorskih studija itd.
univerzitetima
Istraživačka infrastruktura
Doktorske studije u polju umetnosti redefinisati, unaprediti i
Standardi za akreditaciju iuskladiti sa savremenim kretanjima u svetu te s potrebama
doktorskih studija na polju umetnosti
naših VŠU, umetničkih institucija i ustanova kulture
Inovirani i izmenjeni studijski
Sprovesti obimnu raspravu uz učešće umetničke i akademske programi
javnosti i poslodavaca: definisati jasne ciljeve i ishode doktorskih
studija na polju umetnosti
ISTRAŽIVAČKO OKRUŽENJEPovećati kritičnu masu istraživačkih resursa kroz različite oblike
funkcionalne integracije univerziteta i državnih instituta
Formirati istraživačke mreže između univerziteta. Neke instituteuključiti u univerzitete
Formirati Nacionalne institutePrelazak i razmena nastavnika iistraživača
Broj zajedničkih istraživačkih
projekata i studijskih programa
Broj državnih instituta koji su usastavu univerziteta
Nacionalni instituti
Uspostaviti sistem koji omogućava i promovišeStandardi za akreditaciju interinterdisciplinarne, multidisciplinarne i zajedničke studijske
disciplinarnih multi-disciplinarnih
programe unutar i između univerziteta
studijskih programa. Broj interdisciplinarnih multi-disciplinarnih izajedničkih studijskih programa
Neprekidno inovirati opremu za istraživanje.
Stanje istraživačke infrastrukture
Organizovati "doktorske škole" u oblastima koje su atraktivne Zakon o visokom obrazovanju i
na regionalnom i internacionalnom nivou. Omogućiti danaučno istraživačkom radu
Nacionalni instituti u okviru univerziteta formiraju "doktorske
Broj razvijenih doktorskih škola iškole" u oblastima gde postoji izuzetno istraživačko okruženje
njihova međunarodna(izvanredna opremljenost, istraživački rezultati i kadar koji je
prepoznatljivost
internacionalno prepoznatljiv)
Veći broj kompetentnih mentora u"Doktorske škole" usmeriti prema stranim studentima a nastavu oblastiorganizovati na engleskom jeziku
Doktorske studije za oblast obrazovanja i obrazovnih politika
Zakon o visokom obrazovanju i
formirati kao "nacionalnu doktorsku školu" uz učešće svih
naučno istraživačkom radudržavnih univerziteta. Aktivnost podržati odgovarajućim oblikom Standardi za akreditaciju
finansiranja
Univerzitetima i fakultetima koji nemaju kritičnu masu nastavnika Zakon o visokom obrazovanju is internacionalno prepoznatljivim rezultatima u oblasti doktorskih naučno istraživačkom radu.
studija (manje od 10 nastavnika) omogućiti da realizuju studije Standardi za akreditaciju
kroz zajedničke studijske programe
univerziteta
Zajednički studijski programi
Doktorske studije u pojedinim oblastima povezivati u mrežu i
Zajednički studijski programi,
omogućiti unutar sistema mobilnost nastavnika i studenata
korišćenje istraživačke opreme,
razmena nastavnika.
Standardi za akreditaciju
RELEVANTNOSTModifikovati postojeće programe i kreirati nove uvodeći sadržaje Broj doktora nauka koji nastavljaju
kroz koje se razvija: liderstvo, inventivnost, inovativnost ikarijeru u ne-akademskom sektoru
usmerenost ka preduzetništvu
Broj novih i modifikovanih studijskih
programa
Stepen zadovoljenja potreba tržišta
rada
Intenzivirati saradnju s privrednim i javnim sektorom, formirati
Broj studijskih programa
zajedničke konsultantske timove za razvoj novih studijskih
Broj studenata
programa
Uključivati istaknute stručnjake iz neakademskog sektora,naročito ako se formiraju "profesionalni doktorati" Uključiti se u
akciju industrijski doktorati - European Industrial Doctorates Marie Cirie Actions.
Uvesti obavezno postdoktorsko usavršavanje za one doktore
Zakon o visokom obrazovanju inauka koji žele akademsku karijeru
naučno-istraživačkom radu
Razraditi sistem finansiranja (nacionalni i internacionalni fondovi
i projekti itd.)
Svakog domaćeg studenta tokom studija angažovati u
nastavnom procesu najmanje tokom jednog semestra, sminimalno četiri časa nastaveMladim doktorima dati specijalne pogodnosti da započnu
samostalne istraživačke projekte, rad u okviru tehnoloških
parkova, inovacionih centara, centara izvrsnosti i istraživačko
razvojnih centara te "spin-offs" firmi
Otvarati radna mesta za najviši stepen kvalifikacija, kako u
visokom obrazovanju, tako u naučnoistraživačkim i kulturnim
ustanovama, privrednom sektoru i drugim oblastima u kojima
doktori nauka treba da imaju vodeću ulogu
U javnom sektoru definisati poslove za koje je potreban najviši
nivo znanja i veština koji se stiče tokom doktorskih studija

Broj patenata i inovativnih rešenja
Broj nagrada za najbolji patent i
inovaciju
Stepen zapošljavanja doktora
nauka.
Nacionalni okvir kvalifikacija

Definisani poslovi za koje jepotreban najviši nivo znanja iveština koji se stiče tokom
doktorskih studijaMEĐUNARODNA OTVORENOST
Usvojiti nacionalnu strategiju koja obuhvata mobilnost inostranih Strategija mobilnosti u visokom
i domaćih nastavnika i studenata Uspostaviti mehanizme
obrazovanju
podrške mobilnosti najboljih studenata iz Republike Srbije iStrategija mobilnosti nastavnika idolazak dobrih studenata u Republiku Srbiju
studenata univerziteta
Jednostavne i transparentne
procedure za dobijanje stipendija idrugih oblika podrške
Uspostaviti sisteme podrške za učešće nastavnika i studenata Broj međunarodnih projekatana međunarodnim istraživačkim projektima, pri tom mobilnost
Porast razmene nastavnika
studenata vezivati neposredno za doktorsku disertaciju a
Fond za međunarodnu saradnju
mobilnost nastavnika za pravila za unapređenja Intenzivirati sve Broj studenata koji ostvaruje
aktivnosti vezane za različite evropske inicijative, kao što su: FP mobilnost u inostranstvu i broj
ili Erazmus, Erazmus Mundus itd.
inostranih studenata u Republici
SrbijiRazviti mehanizme i uslove za angažovanje inostranih
Broj inostranih nastavnika inastavnika i istraživača
istraživača
Uspostaviti regionalnu saradnju zapadno-balkanskih zemalja
Ugovori o bilateralnoj saradnjikao primer dobre prakse u okviru regionalne mobilnosti
Bilateralni istraživački projekti
Rešiti administrativne probleme s boravišnim i radnim statusom Izmena zakonske regulative
stranaca, kako bi se omogućilo njihovo angažovanje, studiranje izapošljavanje u visokoškolskim ustanovama
Zajednički studijski programi s inostranim univerzitetima,
Broj zajedničkih studijskih programa
zajedničke ili dvostruke diplome
Broj doktora na zajedničkim
Uvoditi studijske programe na engleskom i drugim svetskim
studijskim programima
jezicima.
Broj studijskih programa na
engleskom jeziku
OBUHVAT
Upisnu politiku uskladiti sa realnim istraživačkim kapacitetima
Strategija naučnog razvoja
domaćih visokoškolskih ustanova, svakom studentu obezbediti univerziteta.
uslove za rad (uključenje u istraživački projekat, kompetentnog Standardi za akreditaciju doktorskih
mentora, radno mesto, mesto u laboratoriji i opremu), i sve tostudijaverifikovati kroz akreditaciju
Akt kojim se uređuje finansiranje
doktorskih studija i studenta
doktorskih studija
Broj upisanih studenata po pojedinim oblastima uskladiti sa
Akcioni plan za realizaciju
strateškim prioritetima, podsticati studiranje prirodnih i tehničko- odgovarajućih strateškihtehnoloških nauka koje su bitne za naučni i tehnološki razvoj
dokumenata
zemljeRazviti celovit sistem finansiranja doktorskih studija usmeren
Akt kojim se uređuje finansiranjeprema studentima koji su postigli izvanredne akademske
doktorskih studija i studenata
rezultate i kroz prethodno obrazovanje pokazali izražen smisao doktorskih studija
za istraživački rad a svoj lični i profesionalni razvoj ostvaruju u Broj studenata doktorskih studija

zemlji i pri tome postižu internacionalno prepoznatljive rezultate finansiranih iz budžeta
Godišnji izveštaj o realizaciji
doktorskih studija
Studentima doktorskih studija dati status mladih istraživača
Akt kojim se uređuje finansiranje
Definisati uzajamna prava i obaveze studenata i visokoškolskih doktorskih studija i studenata
ustanova
doktorskih studija
Ugovori o uzajamnim pravima iobavezama studenata doktorskih
studija i visokoškolske ustanove
Razvijenim sistemom finansiranja povećavati obuhvat, i do
Akt kojim se uređuje finansiranje
2020. godine obuhvatiti minimalno 10% studenata koji su završili doktorskih studija i studenata
master ili integrisane studije
doktorskih studija
Upis inostranih studenta i studenta iz regiona (koristiti naše
Strategija mobilnosti u visokom
komparativne prednosti - postojanje niza razvijenih istraživačkih obrazovanju Srbije
oblasti) što će u određenoj meri doprineti jačanju materijalne
baze univerziteta
EFIKASNOST
Stalno pratiti i podsticati napredak svakog upisanog studenta
Zakon o visokom obrazovanju i
doktorskih studija
naučno istraživačkom radu
Broj studenata koji su u
predviđenom roku završili doktorske
studije
Redefinisati dužinu trajanja doktorskih studija, i u oblastima gde Statuti univerziteta
je neophodno doktorske studije produžiti na četiri ili pet godina Zakon o visokom obrazovanju i
Izvršiti strukturne promene Produžiti istraživanja
naučno istraživačkom radu
KVALITET
Primenjivati Evropske standarde (ESG), jačati mehanizme
Publikacije univerziteta u skladu sa
unutrašnje kontrole kvaliteta
ESG
Razviti mehanizme i kriterijume za sistematsko praćenje, ocenu Akt o klasifikaciji i rangiranju
i promociju rezultata naučno-istraživačkog rada: ustanova,
institucija visokog obrazovanja
studenata doktorskih studija i svih lica angažovanih uobrazovnom i istraživačkom procesu
Etički kodeks u visokom obrazovanju i istraživanju
Prihvaćen i uspostavljen etički
kodeks u svim visokoškolskim
ustanovama
Unaprediti postojeći sistem kvaliteta. Uvesti specifične indikatore Unapređeni standardi i procedure za
kvaliteta za svako obrazovno-naučno i obrazovno-umetničko
akreditaciju doktorskih studija
polje i discipline (ishod istraživanja, efikasnost okončanja
Indikatori kvaliteta za obrazovnostudija, broj doktora u odnosu na broj upisanih itd.)
umetnička polja i discipline
Povećati broj nastavnika koji imaju istraživačke kompetencije i Zakon o visokom obrazovanju imeđunarodno priznate rezultate
naučno-istraživačkom radu
Pored nastavnika sa univerziteta i istraživača u odgovarajućem Usvojeni i primenjeni kriterijumi za
zvanju, mentori mogu biti i članovi SANU i penzionisani
izbore nastavnika na univerzitetu
nastavnici koji su istraživački aktivni. Izbore mentora (za naučne Registar nastavnika
oblasti FRASCATI) sprovoditi na nivou zemlje, primenjujući
Usvojeni posebni kriterijumi za
jedinstvene kriterijume i procedure.
izbore mentora. Registar mentora.
Izbore nastavnika i istraživača oglašavati preko EUROAXSESS Republika Srbija u EURAXESSmreže preko koje se ostvaruje internacionalna mobilnostmrežinastavnika
Doktorska disertacija: Poštovati standarde u pogledu ishoda Jedinstvena pravila o doktorskoj
doktorske disertacije
disertaciji Registar doktorskih
Uvesti međunarodnu recenziju doktorskih disertacija (recenzenti disertacija
mogu biti naši naučnici iz dijaspore ili stranci ukoliko su teze
Elektronska baza doktorskih
pisane na engleskom) i registar doktorskih disertacija
disertacija Republike Srbije
Temu doktorske disertacije, kompetencije mentora i tekst

odbranjene doktorske disertacije u elektronskom obliku
obavezno javno objavljivati

6. Potrebne promene u okruženju doktorskih studija
1) Ustanoviti odgovarajuće i održivo finansiranje koje obavezno treba da obuhvati: finansiranje
istraživanja (što uključuje istraživačku opremu i troškove istraživanja), finansiranje nastave,
supervizije i mentorskog rada, i finansiranje samog studenta doktorskih studija pomoću stipendija ili
plata - za doktorante zaposlene na VŠU;
2) Studentima doktorskih studija obezbediti osnovna prava koja proističu iz rada - pravo na zaradu,
zdravstveno i penziono osiguranje - te autorska i patentna prava koja proističu iz njihovih istraživanja,
jer su oni istraživači početnici koji čine osnovnu radnu snagu u poslovima istraživanja, sredstva iz
javnih izvora selektivno upućivati u određene prioritetne oblasti, određenim olakšicama stimulisati
privredni sektor da ulaže u doktorske studije i kroz partnerstvo univerziteta i drugih institucija ifondova ustanoviti i druge oblike finansiranja;
3) Reformom ukupnog preduniverzitetskog obrazovanja smanjiti udeo reproduktivnih znanja, apovećati sadržaje koji kod učenika razvijaju kreativnost, kritičko mišljenje i sklonost istraživanjima, ana svim nivoima obrazovanja stvoriti uslove za eksperimentalnu nastavu i trening nastavnika;
4) Neprekidno razvijati i unapređivati rad s talentima, s tim da univerziteti treba da uspostave
specijalne programe namenjene talentovanim učenicima i da u najvećoj mogućoj meri intenziviraju
saradnju sa ustanovama kao što su Matematička i Filološka gimnazija, sa istraživačkim stanicama(Istraživačka stanica Petnica) i Centrom za promociju nauke uz objedinjenje svih fondova kojipodržavaju talente;5) Studentima osnovnih i naročito onima s master studija obezbediti uslove da se kroz samostalne
projekte neposredno susretnu sa istraživačkim radom, a na nivou univerziteta ustanoviti fond iz koga
će izvanredni studenti osnovnih studija dobijati podršku za naučno-istraživački rad tokom studija;
6) Na nivou fakulteta formirati istraživačke projekte i u njih, kroz javni poziv, uključivati studente, aistraživački rad studenata afirmisati, podsticati i nagrađivati, omogućiti im učešće na domaćim imeđunarodnim naučnim skupovima.

7. Strateške relacije doktorskih studija s drugim sistemima
Opšte relacije doktorskih studija i drugih sistema
Podsticati neprekidnu razmenu studenata i zaposlenih između VŠU, privrede, kulturnih i drugih
sektora. Uspostaviti strukture i procedure u kojima šira društvena zajednica učestvuje u različitim
aktivnostima vezanim za doktorske studije, što uključuje dizajniranje modula i studijskih programa,
njihovu reviziju i akreditaciju. Doktori nauka moraju biti prepoznati na tržištu radne snage, za poslove
najvišeg nivoa znanja i veština. U svakom sektoru predvideti kvalifikaciju ISCED (6 (1997), (8 2011))
nivoa.

Doktorske studije - privreda
Podizanje nivoa konkurentnosti zemlje i razvoj inovativnosti jeste neposredna veza između doktorskih
studija i privrede. Kroz saradnju privrednih društava, države i akademskog sektora u oblastima:
fabrike budućnosti, energetska efikasnost i obnovljivi izvori energije, razvoj agrara, tj. tehnološke
platforme za proizvodnju hrane - stvoriti novu generaciju doktora nauka osposobljenih i za razvoj
novih tehnologija i za efikasni transfer tehnologija i njihovu inkorporaciju u proizvodni sistem
Republike Srbije.

Doktorske studije treba da budu jedan od oslonaca za postavljanje nacionalne tehnološke platforme
Republike Srbije. Malim i srednjim preduzećima i drugim privrednim subjektima treba omogućiti da
pod povoljnim poreskim olakšicama zapošljavaju doktore nauka i ulažu u istraživanje kroz doktorske
studije. Usloviti da se u projekte koji se direktno odnose na razvoj proizvoda i usluga a finansiraju se
iz fondova (kao što je Fond za inovacionu delatnost) obavezno uključuju studenti doktorskih studija.

Doktorske studije - zdravstvo
U oblasti medicinskih nauka treba uvesti potpuno novi sistem organizacije koji objedinjuje
obrazovanje, istraživanje i zdravstvo, i na taj način omogućiti funkcionalnu vezu između različitih
institucija sistema i različitih ministarstava. Posebnim propisima i standardima regulisati doktorske
studije iz oblasti kliničke medicine, uvodeći regulativu koja važi u zemljama EU.

Doktorske studije - kultura
Istraživanje u oblasti umetnosti, društvenim i humanističkim naukama fundamentalno je bitno za
razvoj društva, unapređenje kulturnog identiteta i očuvanje nacionalnog identiteta. Konkretni primer
socijalnog i ekonomskog uticaja istraživanja u oblasti umetnosti, društvenih i humanističkih nauka vidi
se u direktnom uticaju na izvođačke umetnosti, kreativnu industriju, finansijske servise i turizam.

Doktorske studije - zaštita čovekove sredine
Potreba za multi-disciplinarnim znanjima najizraženija je u oblasti zaštite životne sredine. Država
treba da što više podržava doktorske studije u ovoj oblasti upravo zbog neophodnih promena koje
prate neprekidni razvoj standarda za kontrolu, poznavanje ekoloških standarda, razvoj novih
tehnologija za reciklažu, i sve zastupljenije potrebe za proizvodnim procesima i proizvodima koji su
neškodljivi za životnu sredinu. Državne institucije zadužene za oblast zaštite životne sredine
neposredno bi iskazivale potrebe za istraživanjima u ovoj oblasti, kroz doktorske studije usmeravale
svoje kadrove da doktoriraju i postavljale univerzitetima zahteve za obrazovanje istraživača uspecifičnim oblastima.

Doktorske studije - javna uprava
Savremena javna uprava zahtevaće da na svim profesionalnim mestima rade stručnjaci najvišeg
nivoa znanja i obrazovanja. To je neophodno ostvariti, ne samo zbog razvoja državne administracije irukovođenja u njoj, već i u vođenju i razvoju javnih preduzeća, i drugim poslovima koji će zahtevatisavremeno obrazovane stručnjake. Za zadovoljenje ovih potreba treba ustanoviti strateško
partnerstvo državnih organa i institucija i univerziteta koji imaju istraživački kapacitet da ponude
interdisciplinarna istraživanja (iz oblasti prava, ekonomije, političkih nauka, menadžmenta, etike,
informacionih tehnologija). Unapređenje i osavremenjavanje državne uprave treba ostvariti kroz
unapređeni kadrovski potencijal stvoren kroz prilagođeni i savremen koncept doktorskih studija.

IV. STRUKOVNE STUDIJE
Misija strukovnih studija jeste da unapređenjem, prenosom i razmenom znanja, pružaju mogućnosti
društvu i pojedincu da ostvare koristi od znanja i veština usmerenih ka svetu profesije i tržištu radne
snage.

1. Vizija razvoja strukovnih studija
Razvoj visokog strukovnog obrazovanja usmeren je na ostvarenje željenog stanja opštih strateškihobeležja - obuhvat, kvalitet, efikasnost i relevantnost - i specifičnih strateških obeležja - društvena
prepoznatljivost, saradnja s okruženjem, istraživačka delatnost i razvoj nastavnog kadra. U periodu do
2020. godine razvoj visokog strukovnog obrazovanja će ostvariti viziju koja se iskazuje sledećim
stanjem strateških obeležja:1. Obuhvat:(1) najmanje 30% studenata koji upisuju prvu godinu osnovnih studija, upisuje strukovne
studije,(2) obim obuhvata je utemeljen na geografskoj pokrivenosti mrežom visokih strukovnihškola, usaglašenoj sa strukturom privrede na regionalnom i nivou lokalne samouprave izasnovanoj na diversifikaciji i fleksibilnosti studijskih programa;
2. Efikasnost:(1) prosečno studiranje je najviše za godinu dana duže nego što je predviđeno studijskim
programom, i u tom periodu najmanje 70% završava upisane studije,(2) studije napušta najviše 15% studenata,(3) veći broj visokih škola strukovnih studija integrisan je u akademije strukovnih studija;
3. Kvalitet:(1) NOK definisane su kompetencije svršenih studenata strukovnih studija,(2) strukovni studijski programi obezbeđuju stručne kompetencije diplomiranim studentima
zasnovane na ishodima učenja i utemeljene na dugoročnoj saradnji s potencijalnim
korisnicima njihovih znanja, a nastava je orijentisana ka postizanju praktičnih znanja iprofesionalnih veština i sposobnosti, s nastavnim planom u kome značajno mesto
zauzima praktična obuka,(3) značajno unapređene kompetencije nastavnika, tako što svi nastavnici imaju vrhunska
praktična znanja, veštine i ostvarene rezultate u oblasti koje su relevantne za studijski
program,(4) organizacija obrazovnog procesa zasnovana je na kvalitetnom didaktičko-metodičkom
pristupu,(5) uspostavljen je sistem merenja performansi zasnovan na evropskim indikatorima,(6) unapređeni resursi koji omogućavaju studentima sticanje neophodnih praktičnih znanja iveština, a u oblastima u kojima se izvode master studije organizovana su primenjena
istraživanja;
4. Relevantnost:(1) relevantnost strukovnih studija (usklađenost broja i vrste studijskih programa s
potrebama na tržištu radne snage, zahtevima profesije i interesima studenata) povećana
je kroz snažnije povezivanje ovih studija s privredom i javnim sektorom regiona i lokalne
samouprave,(2) udeo strukovnih studija u visokom obrazovanju podržava se kroz uravnotežen broj i
strukturu studenata finansiranih iz budžeta;5. Saradnja:(1) strukovne studije su uključene u evropske asocijacije EURASHE (European Associationof Institutions in Higher Education), UAS (European Network for Universities of Applied
Sciences) i Kopenhaški proces i ostvaruju međunarodnu saradnju u obrazovanju i obuci,

(2) povećano je učešće u projektima međunarodne saradnje i u korišćenju pretpristupne
pomoći (pre-accession assistance - IPA, MIFF, MIPD),(3) uspostavljena je dugoročna saradnja s poslovnim svetom,(4) u prostoru visokog obrazovanja ostvaren je institucionalni dijalog s akademskim
studijama i uspostavljena saradnja u oblasti obrazovanja i istraživačkog rada;
6. Društvena prepoznatljivost:(1) razvijen je veći broj zajedničkih programa sa VŠU iz inostranstva,(2) uspostavljena je koherentna struktura dvostepenog studiranja usklađena s Bolonjskom
deklaracijom - osnovne, specijalističke i master strukovne studije, a horizontalna i
vertikalna mobilnost studenata između akademskih i strukovnih studija moguća je, uz
dodatne uslove koje definišu VŠU,
(3) usklađena su stručna zvanja u zakonskoj regulativi koja definiše radne odnose,(4) konferencija akademija strukovnih studija postala je okosnica organizovanja,
reprezentovanja, promovisanja i afirmacije,(5) studentska konferencija akademija strukovnih studija značajno utiče na status i razvoj
strukovnih studija,(6) usaglašena su zvanja nastavnog osoblja sa svetskom praksom i kriterijumima za izbor
nastavnika;
7. Istraživačko-inovaciona delatnost:(1) istraživačka delatnost se obavlja u primenjenim istraživanjima, koja se pretežno izvodeu saradnji sa privredom,(2) istraživačka delatnost je postala strukturni element ugrađen u organizaciju visoke
strukovne škole, povezana je s programima strukovnih specijalističkih i master studija,(3) povećan je obim istraživačke i stručne delatnosti i broj aktivnog istraživačkog kadra;
8. Nastavni kadar:(1) postoji više nastavničkih zvanja i sva su reizborna i redefinisani su uslovi za izbor,
zapošljavanje, ocenjivanje i reizbor nastavnika ovih studija, specifično diferencirani od
uslova koji važe za akademske studije,(2) više od 50% nastavnika ima doktorate, relevantne naučne ili stručne rezultate u oblasti
koju predaju, a ostali nastavnici imaju vrhunska praktična znanja, veštine i ostvarene
rezultate tokom rada od najmanje tri godine u oblasti koje su relevantne za studijski
program,(3) evaluacija, izbor i reizbor nastavnika predmet je autonomije VŠU koje imaju "kritičnu
masu" za ove poslove, u skladu sa odrednicama navedenim u Zajedničkom okviru iobezbeđena je javnost izbora i primena ujednačenih standarda i kriterijuma,(4) angažovanje stručnjaka iz realnog i javnog sektora u realizaciji studijskih programa, sjedne strane, i boravak nastavnog osoblja na usavršavanju i obuci, s druge, omogućavaju
dvosmernost saradnje s privredom i povećan kvalitet stručne nastave;

(5) uspostavljen je sistem stručne i pedagoške obuke i usavršavanja nastavnog kadra.

2. Sadašnje stanje strukovnih studija
Obuhvat
Strukovne studije se oslanjaju na relativno brojnu bazu učenika SSOV. Broj učenika u srednjem
stručnom obrazovanju iznosi 285.596 što je 80,1% ukupnog broja srednjoškolaca. Za razliku odučenika gimnazija, znatan broj učenika strukovnog srednjeg obrazovanja ne nastavlja školovanje te,stoga, u strukturi nezaposlenog stanovništva starosti do 29 godina života, 68,6% čine lica sa srednjim
obrazovanjem.
Upisna kvota akreditovanih studijskih programa strukovnih studija iznosi oko 18.684 studenata. Pošto
upisna kvota akademskih studija iznosi oko 32.500, to je oko 35% ukupne upisne kvote studenata
godišnje. Ukupan broj diplomiranih studenata u 2008. godini je iznosio 40.330. Od toga je 36,1%(14.399 studenata) diplomirao na strukovnim studijama. U ukupnom broju budžetski finansiranih
studenata (2009/2010. godine) strukovne studije su zapostavljene. Na univerzitetima se školuje
183.065, a na strukovnim školama 43.707 studenata. Od toga, na univerzitetima je budžetski
finansirano školovanje 83.528 studenata (45%), a na strukovnim studijama 15.081 student (35%).
Jedan od razloga za ovakvo stanje jeste nedovoljno definisana politika o broju i strukturi budžetskih
studenata. Praksa je da se broj studenata određuje prema višegodišnjem nasleđenom stanju koje segodišnje koriguje na osnovu predloga VŠU.
Visoko strukovno obrazovanje ima razvijenu mrežu od 65 škola, 47 državnih i 18 privatnih, lociranih uvećini gradova, odnosno opština. U mnogim opštinama one su jedine ustanove visokog obrazovanja(Šabac, Požarevac Aranđelovac, Ćuprija, Aleksinac, Prokuplje, Pirot, Trstenik, Sremski Karlovci i
Sremska Mitrovica). Izuzetak čine mesta u kojima nema ustanova visokog strukovnog obrazovanja ali
postoje ustanove akademskih studija (Pančevo, Sombor, Bor, Kraljevo, Novi Pazar i Jagodina). Broj igeografska distribucija škola usklađeni su s potrebama javnog i realnog sektora.

Kvalitet
Studijskim programima osnovnih strukovnih studija obuhvaćeno je svih pet naučnih, stručnih iumetničkih polja, u oblastima u kojima na tržištu rada postoji potreba za visokoobrazovanim
stručnjacima.
Strukovne studije se odvijaju u okviru dva ciklusa: osnovne strukovne studije (180 ECTS, strukovni
BSc) i specijalističke strukovne studije (minimalno 60 ECTS, strukovna specijalizacija), završavaju sečetvorogodišnjim obrazovanjem, trenutno nemaju mogućnost ni horizontalne ni vertikalne prohodnosti
prema akademskim studijama.
Visoke škole strukovnih studija su samostalne VŠU koje autonomno donese studijske programe,izdaju diplome, biraju nastavnike nemaju uvek kritičnu masu nastavnog osoblja, što se odražava na
kvalitet nastavnog procesa.
Visoke škole strukovnih studija nisu u proteklom periodu iskoristile mogućnost formiranja Akademija
strukovnih studija.

Efikasnost
Efikasnost studiranja karakteriše i značajno odustajanje od studija, što važi za oko 30% upisanih
studenata, i relativno dugo studiranje - oko pet godina. Jedan od izvora niže efikasnosti je
fragmentiranost ovih obrazovnih institucija - 65 relativno malih ustanova - koja vodi nedovoljno
efikasnom korišćenju nastavnog i administrativnog kadra, bibliotečkih i laboratorijskih resursa itd.

Relevantnost

Visoko strukovno obrazovanje je relevantan podsistem obrazovanja stanovništva jer, u strukturi
ukupnog broja stanovnika Republike Srbije starih 15 i više godina, 5,5% su lica sa završenom višomškolom, 7,5% s fakultetom, akademijom ili visokom školom, 48,5% sa srednjom školom, 22,6% sa
osnovnom i 15,9% bez osnovne škole ili s nepotpunom osnovnom školom. U strukturi zaposlenih
5,6% je s višom školom, 7,5% s fakultetom, akademijom ili visokom školom, 55,9% sa srednjomškolom, 23,9% sa osnovnom i 6,3% bez osnovne škole ili s nepotpunom osnovnom školom. Ovakva
kvalifikaciona struktura radne snage nije u skladu s potrebama tržišta. Tako je u Evropi, u proseku,
30% studenata na institucijama profesionalno usmerenog visokog obrazovanja dok je u Republici
Srbiji od ukupne studentske populacije samo 19,3% studenata strukovnih studija (školska 2008/09.
godina).

Saradnja
Visoke škole strukovnih studija u znatnijoj meri imaju uspostavljenu saradnju sa privredom, ali zbog
gašenja mnogih privrednih subjekata ta saradnja nije ostvarena u meri koja je potrebna za kvalitetno
strukovno obrazovanje. Dosadašnja saradnja s akademskim studijama je veoma malog obima.
Pojedinačni slučajevi razmene nastavnog osoblja, učešća u istraživačkim projektima, korišćenja
zajedničkih prostornih i laboratorijskih resursa nisu dovoljni za ostvarenje ukupne misije visokog
obrazovanja.
Strukovne studije ne ostvaruju u dovoljnoj meri međunarodnu saradnju niti koriste pomoći koje
postoje u EU za projekte u oblasti obrazovanja (Tempus, Erasmus, Erasmus mundus, IPA, MIFF,
MIPD i dr.). Ostvareni su skromni rezultati u mobilnosti nastavnika i studenata, razvoju istraživačkog iumetničkog rada i nastavnog kadra, povećanju atraktivnosti i prepoznatljivosti u nacionalnim imeđunarodnim okvirima, poboljšanju materijalnih resursa te unapređenju i razvoju studijskih
programa.

Društvena prepoznatljivost
Najveći broj ustanova visokog strukovnog obrazovanja spada u naslednice viših škola koje baštine
poluvekovnu tradiciju profesionalnog višeg obrazovanja i koje su kroz postupak akreditacije i dobijanja
dozvola za rad prevedene u prostor visokog obrazovanja Republike Srbije. U početnoj fazi reforme
visokog obrazovanja učinjen je prvi korak ka institucionalnoj diversifikaciji. Međutim, nije došlo dodalje razrade, programske diversifikacije i usaglašavanja s dobrom praksom u EHEA. Pravilnicima oakreditaciji i obezbeđenju kvaliteta, uputstvima i tumačenjima Nacionalnog saveta za visoko
obrazovanje i KAPK, proces je usmeren ka uobličavanju strukovnih studija po ugledu na akademske
studije. Ima više razloga za ovakvo stanje. Prvo, reforma visokog obrazovanja je sprovedena uz
dominantan uticaj akademske zajednice. Drugo, sistem strukovnih studija je bio nedelotvoran usopstvenom organizovanju, reprezentovanju, promovisanju i afirmaciji. Konferencija akademija
strukovnih studija konstituisana je tek 2011. Godine, a Studentska konferencija akademija strukovnih
studija 2010. godine. Institucionalna povezanost i organizovanost ustanova strukovnih studija nalazi
se početnoj fazi razvoja. Konferencija akademija strukovnih studija nije uspostavila sve potrebne
funkcije za integrisanje, reprezentovanje i saradnju na nacionalnom i evropskom nivou. Stoga nisu u
potpunosti ostvareni ciljevi diversifikacije vezani za povećanje broja visokoobrazovanih mladih ljudi,
fleksibilniji obrazovni sistem usaglašen s potrebama tržišta rada, efikasnije i ekonomičnije visoko
obrazovanje, veći prodor primenjenih istraživanja u svet profesije itd.
Dosadašnja primena binarnog sistema visokog obrazovanja je dovela do znatnih problema s
prepoznatljivošću strukovnih studija u političkoj, društvenoj i akademskoj sredini, u svetu rada i međumladima. Tržište radne snage nedovoljno prepoznaje stručna zvanja i kvalifikacije koje nose svršeni
studenti, naročito oni sa strukovnih studija. Neadekvatna je klasifikacija novih struka, jer se uslužbama za zapošljavanje koriste klasifikacije delatnosti prilagođene strukama od pre deset i više
godina. Tako se u NSZ koristi klasifikacija delatnosti iz 1996. godine, a za podatke o područjima rada,
zanimanjima i stepenu stručne spreme, jedinstvena nomenklatura zanimanja iz 1990. godine i šifarnik
zanimanja i stručne spreme iz 1998. godine. U tom pogledu, eklatantan je slučaj strukovnih
specijalističkih studija koje se i u EHEA ne prepoznaju kao drugi stepen formalnog visokog
obrazovanja.

Istraživačka delatnost
U pogledu zastupljenosti i uređenja istraživačkog rada, sistem strukovnih studija je u značajnoj meri
neusaglašen s praksom u evropskom i svetskom neuniverzitetskom sektoru. Istraživačka delatnost se
ostvaruje u manjem obimu dok je njen sadržaj uglavnom izdavanje naučnih publikacija, održavanje
naučnih skupova, objavljivanje naučnih i istraživačkih radova i, nešto manje, primenjena i razvojna
istraživanja. Precizni podaci o ovoj delatnosti ne postoje. Izuzetno je bitan problem to što istraživačka
delatnost nije uspostavljena kao strukturni element ugrađen u organizaciju ustanova pa samim time
izostaje: saradnja s profesionalnim svetom koja omogućuje integraciju znanja i veština u nastavni
proces; kontakt s profesionalnim svetom u kome bi ustanove strukovnih studija mogle biti značajan
partner u oblasti inovacija te primena rezultata naučno-istraživačkog rada i unapređenje kvaliteta
nastavnog kadra i formiranje nastavnog podmlatka. Formalna isključenost iz naučno-istraživačke
delatnosti umanjuje i konkurentsku sposobnost strukovnih studija na tržištu usluga.

Nastavni kadar
Problematika nastavnog kadra u strukovnim studijama iskazuje se sledećim trima pitanjima: (a) da li
se dovoljno prepoznaju specifičnosti potrebnih kompetencija nastavnika strukovnih studija; (b) gde,
kako i da li se generiše dovoljan broj potrebnog nastavnog kadra; (v) koje su metode i instrumenti
raspoloživi u regrutovanju nastavnika potrebnih profila?
Kompetencija nastavnika svodi se na naučno zvanje i rezultate naučno-istraživačkog rada, kako je todefinisano u postojećim standardima i normativnoj praksi obezbeđenja kvaliteta. Specifičnost
strukovnih studija u odnosu na akademske studije jeste to što su, uporedo sa istraživačkim ipedagoškim sposobnostima, izuzetno značajne i stručne kompetencije u određenoj oblasti i praktično
iskustvo u rešavanju problema iz sveta profesije. Pitanje o kompetenciji nastavnika potrebnih za
organizovanje efikasnog procesa učenja u vezi je s metodikom nastave. Zanemariv broj ustanova jerealizovao neke oblike obuke nastavnog kadra u ovoj oblasti.
Obnavljanje i razvoj nastavnog kadra je jedno od značajnih iskušenja s kojim se ove studije
suočavaju. Do sada su izvori nastavnog kadra bili istraživački instituti, razvojni sektori u okviru velikih
privrednih sistema, sopstveni kadar i kadar s univerziteta. Kao posledica drastične izmene strukture
privrede Republike Srbije, mogućnosti za izbor novog nastavnog kadra s relevantnim iskustvom u
struci su izrazito smanjene. U narednom periodu jedinu realnu osnovu za popunu kadra činiće
naučnoistraživački kadar koji se školuje na doktorskim studijama. Trenutno 50% nastavnog kadračine nastavnici koji su magistri nauka, stepen obrazovanja koji u novom sistemu visokog obrazovanja
ne postoji.
Na visokim školama strukovnih studija nema organizovanog naučnoistraživačkog rada, niti su
nastavnici uključeni u projekte koji imaju budžetsko finansiranje.
Regrutovanje kvalitetnog nastavnog osoblja nailazi na ograničenja jer je za stručnjaka privlačniji realni
sektor nego visoko strukovno obrazovanje. Mogućnost napredovanja nastavnog kadra je ograničena
uskim izborom zvanja (predavač i profesor strukovnih studija). Ta zvanja su u direktnoj vezi snaučnim zvanjem magistra ili doktora nauka. Zvanje višeg predavača, koje je do reforme postojalo iširoko je zastupljeno u svetu, ne postoji u zakonskoj nomenklaturi.

3. Nalazi SWOT analize
Unutrašnje snage su:
1) relevantnost podsistema u pogledu akreditovanih kapaciteta, mreže škola te broja studenata i
diplomiranih studenata;2) poluvekovna tradicija visokog strukovnog obrazovanja u Republici Srbiji;
3) dobra saradnja u izvođenju nastave s privredom i javnim sektorom;4) međunarodno uporedivi studijski programi.
Unutrašnje slabosti su:
1) nedostatak kvalitetnog nastavničkog kadra s praktičnim znanjima i ograničene mogućnosti za
regrutovanje takvog kadra;
2) visoke škole strukovnih studija i nastavno osoblje nisu uključeni u organizovan istraživački rad;3) nedovoljna ulaganja u održavanje i razvoj objekata, infrastrukture i nastavnih sredstava;4) nizak nivo znanja s kojim srednjoškolci ulaze u visoko strukovno obrazovanje.
Spoljne prilike/pogodnosti su:
1) obrazovna politika EU uvažava i podržava značaj neuniverzitetskog visokog obrazovanja i podstičemeđunarodnu saradnju i razmenu;
2) oslonjenost na široku bazu srednjih stručnih škola;3) politika MP o upisu populacija sa srpskog životnog prostora.
Spoljne neprilike/opasnosti su:
1) ekonomska kriza i nerazvijenost Republike Srbije;
2) demografski trendovi, pad brojnosti populacije mladih;3) sistemski i zakonski nedefinisana istraživačka i umetnička delatnost ustanova visokih strukovnih
studija;
4) neusaglašenosti sistema visokog obrazovanja s evropskom praksom u pogledu vertikalne ihorizontalne prohodnosti studenata i to što drugi stepen (specijalističke strukovne studije) nije
prepoznat u evropskom obrazovnom prostoru;
5) nedovoljno efikasan sistem nadzora u visokom obrazovanju.

4. Strategija razvoja strukovnih studija
Glavni izazovi i opredeljenja strategije
Kao i u prethodnom periodu, razvoj strukovnih studija će se suočiti sa izazovima koji su prevashodno
vezani za otpor promenama iz okruženja i sukobljenost interesa pojedinih grupa VŠU (akademske strukovne studije, privatne - državne ustanove).
Za razvoj strukovnih studija važna je opšte prihvaćena saglasnost u sledećim stavovima i
opredeljenjima. Prvo, sistem strukovnih studija mora biti usaglašen s principima jedinstvenog
obrazovnog prostora Evrope i zasnovan na međunarodno uporedivim osnovama binarnog sistema
visokog obrazovanja. Drugo, neophodno je uspostaviti jasnu programsku i institucionalnu određenost
i nepreklapanje akademskih i strukovnih studija.
Strukovne studije, svojim ishodima, moraju biti u funkciji ostvarenja misije, usaglašene s potrebamatržišta radne snage i profesije i snažno povezane s privredom i javnim sektorom.
Kvalitet obrazovne delatnosti strukovnih studija zasnovan je na konceptu ishoda učenja i potrebnim
kompetencijama svršenih studenata.

Strategija dostizanja vizije - politike, akcije i mere
Vizija visokog strukovnog obrazovanja ostvariće se kroz dosledno zalaganje na realizaciji sledećih
strateških pravaca:
1) saradnja s okruženjem;
2) istraživačka i umetnička delatnost kao osnova daljeg razvoja;
3) uređeno okruženje;4) atraktivan i konkurentan sistem visokog strukovnog obrazovanja.
Saradnja s okruženjem
Strateški ciljevi
Ključna pitanja
Indikatori napretka
Učešće u projektima
Transparentnost na nacionalnom nivou
Broj projekatameđunarodne saradnje u oblasti Blagovremena informisanost
Broj uključenih
obrazovanja i pretpristupne
Obuka za izradu kvalitetnih zahteva
ustanova
pomoći
Razvoj zajedničkih programa sa
Broj zajedničkih
ustanovama u inostranstvu
programa
Uključenost u evropskeČlanstvo u EURASHE i UAS
Status u asocijacijama
asocijacije
Povezivanje i saradnja s
Nacionalni savet za visoko obrazovanje
Broj pokrenutih inacionalnim telima iz oblasti
Nacionalni savet za strukovno obrazovanje realizovanih inicijativa
obrazovanja.
Zavod za unapređivanje obrazovanja i
vaspitanja
Zajednice srednjih stručnih škola
Proširenje saradnje s poslovnim Sadržaj i struktura studijskih programa
Broj i procenat
svetomKompetencije svršenih studenata, ishodi
preispitanih studijskih
učenjaprograma
Potrebe tržišta rada
Broj donetih
Saradnja u naučno-istraživačkoj i umetničkoj profesionalnihdelatnosti
standarda ili
specifičnih
kompetencija
Analiza potreba tržišta
rada
Obim NID-a
Unapređenje komunikacije saUređenje referata za visoke strukovne
Broj pokrenutih i
Sektorom za visoko
studije radi neposrednijeg prezentovanja irešenih predmeta
obrazovanje MP
rešavanja problema
Zakonodavna inicijativa
Otvaranje dijaloga s
Obrazovna delatnost
Identifikacija domena
akademskim studijama i
Naučno-istraživačka i umetnička delatnost saradnje,
uspostavljanje saradnje
memorandum onamerama
Istraživačka i umetnička delatnost kao osnova daljeg razvoja
Sistemsko uvođenje u oblast
Zakonska ograničenja
Dopune Zakona oistraživačke delatnosti
NID-u
Uspostavljena istraživačka
Organizaciono uspostavljanje delatnosti u
Broj registrovanih
delatnost kao strukturni element ustanovamaškola u NID-uugrađen u organizaciju visoke
strukovne škole
Uspostavljeni programi
Zakonska regulativa
Broj akreditovanih
strukovnih master studija sa
Razvoj studijskih programa
master strukovnih

istraživačkim sadržajem
usmerenim na praktičnu
primenu
Povećani obim naučne i stručne Jačanje naučno-istraživačkih kapaciteta
delatnosti i broj aktivnog
podsistema
istraživačkog kadra

programa

Broj naučnoistraživačkih iumetničkih radova
Broj angažovanog
nastavnog osobljaUređeno okruženje
Koherentna struktura
Vertikalna i horizontalna prohodnost
Izmene i dopune
dvostepenog studiranja - master Master strukovne studije
Zakona o visokom
strukovne studijeobrazovanju
Usaglašena zvanja nastavnog Proširenje liste nastavničkih zvanja
Izmene i dopune
osoblja sa svetskom praksom i
Zakona o visokom
kriterijumi za izbor nastavnika
obrazovanju
Definisanje specifičnih
Specifične kompetencije strukovnog profila Broj stručnih oblasti s
kompetencija (profesionalnih
potrebne tržištu rada
definisanim specifičnim
standarda) u okviru nacionalnog
kompetencijama
okvira kvalifikacija
Uspostavljen sistem stručne i
Definisanje sistema (razvojni centri za
Broj realizovanih
pedagoške obuke inastavne kompetencije, mogućnosti ličnog programa obuke
usavršavanja nastavnog kadra usavršavanja, stimulacija izvrsnosti u
Broj škola u kojima je
nastavi, postepeno uvođenje zahteva za
realizovan program
metodičku kompetentnost u nastavi na
sistemskom nivou)
Poboljšani uslovi za
Definisani i poboljšani uslovi za
Izmene i dopune
regrutovanje kvalitetnog
napredovanje nastavnika
Zakona o visokom
nastavnog osoblja
Lista nastavničkih zvanja
obrazovanju
Moderan sistem visokog strukovnog obrazovanja
Povećana atraktivnost i
Sva strateška obeležja podsistema
Broj upisanih
konkurentnost na nacionalnom i Razvoj zajedničkih programa
studenataregionalnom nivou zasnovana
Broj diplomiranihna kvalitetu i usklađenosti sa
Procenat onih koji su
EHEA.
odustali
Povećan broj upisanih i
Informisanost, savetovanje i karijerno
Broj upisanih
diplomiranih studenatavođenje studenata
studenata
Unapređenje modela studiranja uz rad
Broj diplomiranih
Razvoj programa za smanjenje odustajanja Procenat onih koji su
od studija
odustali
Konferencija akademija
Jačanje uloge i funkcija Konferencije na
Obim i sadržaj
strukovnih studija kao okosnica utvrđivanju zajedničke politike u ostvarivanju aktivnosti Konferencijeorganizovanja, reprezentovanja, zajedničkih interesa(analize i izveštaji)
promovisanja i afirmacije
podsistema
Značajniji uticaj Studentske
Jačanje komunikacije i saradnje škola i
Obim i sadržaj
konferencije akademija
studenataaktivnosti Konferencije
strukovnih studija, kao najvišeg(analize i izveštaji)nivoa organizovanja zaštite
studentskih prava
Uspostavljen sistem merenja
Identifikatori stanja
Usvajanje liste
performansi podsistema
Uspostavljanje sistema u okviru
indikatora na nivou
zasnovan na evropskim
Konferencije akademija strukovnih studija
podsistema
indikatorima
Periodične ocene
napretka
Integracija visokih škola
Zakonski okviri u definisanju akademija
Izmene i dopunestrukovnih studija i
uspostavljanje akademija
strukovnih studija

strukovnih studija
Dogradnja postupaka i standarda za
akreditaciju
Razvoj ostvarivog i funkcionalnog modela
akademije strukovnih studija

Zakona o visokom
obrazovanju
Izmene i dopune
postupaka i standarda
za akreditaciju

5. Potrebne promene u okruženju visokog strukovnog obrazovanja
Za ostvarenje strateških ciljeva primarno je uspostavljanje efikasnog i delotvornog sistema nadzora
preko koga bi se relativno dobro definisan obrazovni sistem Republike Srbije dosledno primenjivao ali
i očistio od velikog broja devijacija i loše prakse. Uporedo, realizaciju strateških ciljeva i akcionog
plana mora podržati uspostavljeni sistemom praćenja i vrednovanja napretka čiji sastavni deo mora
biti i dopunjena i modifikovana metodologija RZS.
Sa stanovišta strukovnih studija, neophodno je temeljno preuređenje zakonske regulative iz domena
radnih odnosa. Prihvatanje i prepoznavanje stručnih naziva u NSZ, na tržištu rada i u javnosti,
neophodno je rešiti i stoga valja uskladiti normative iz oblasti radnih odnosa (klasifikacija delatnosti,
jedinstvena nomenklatura zanimanja, šifrarnik zanimanja i stručne spreme i sl.). U skladu s tim,
neophodno je urediti i prepoznatljivost zvanja sa strukovnih studija u sistemu komorâ i drugim
profesionalnim asocijacijama.
Neophodne su dopune u sistemu naučno-istraživačke delatnosti kako bi se sektor strukovnih studija
sistemski uključio u ovu oblast.

6. Strateške relacije s drugim sistemima
Dve su strateške relacije koje se moraju uspostaviti ili unaprediti, a odnose se na veze strukovnih
studija sa susednim obrazovnim podsistemima i sa svetom poslodavaca i profesije.
Priroda delatnosti i postojeće stanje upućuju na snažniju vezu strukovnih studija sa SSOV
obrazovanjem i akademskim studijama. Osnova saradnje sa srednjim obrazovanjem mora biti
unapređenje kvaliteta nastavnih programa po pojedinačnim oblastima i usmerenjima, a na osnovamameđusobnog usaglašavanja i integrisanja u koherentni višestepeni proces obrazovanja mladih.
Podjednako je značajan i zajednički razvoj i racionalnije korišćenje nastavnih i laboratorijskih
kapaciteta. U tom pogledu moguća su znatna unapređenja kvaliteta i savremenosti, podjednako kao i
racionalnije korišćenje ionako ograničenih materijalnih resursa. Inicijatori i nosioci procesa
uspostavljanja strateških relacija su Konferencija akademija strukovnih studija, sa jedne strane, i
Zajednica srednjih stručnih škola, sa druge strane.
Značajno je usklađivanje nastavnih programa u zajedničkim oblastima sa akademskim studijama tezajednički razvoj i korišćenje laboratorijskih kapaciteta i resursa za podršku nastave. I dalje, kao
značajni sadržaji saradnje navode se: razmena nastavnika, međusobno usaglašavanje sistema
horizontalne i vertikalne prohodnosti, saradnja u oblasti naučno-istraživačkog rada, zajedničko učešće
u međunarodnim projektima i sl. Inicijatori i nosioci procesa uspostavljanja strateških relacija su
Konferencija akademija strukovnih studija i Konferencija univerziteta Srbije.
Sa svetom poslodavaca i profesije neophodno je ostvariti strateške relacije u onim oblastima gde se
strukovne studije javljaju kao izvor visokoobrazovane profesionalne radne snage. U tom pogledu
podjednako su značajni privreda, zdravstvo, kultura, javna uprava, vojska, policija i ostali segmenti
društva. Osnovni sadržaj saradnje treba da bude rad na razvoju i usavršavanju studijskih programa uskladu s potrebama tržišta rada i definisanje kompetencija svršenih studenata. Moguća područja
saradnje su: primenjena istraživanja, korišćenje tehnoloških i organizacionih resursa za potrebe
nastave, angažovanje kadra za potrebe nastave, stručno usavršavanje nastavnog kadra i dr. U ovoj
saradnji neophodno je i aktivno učešće NSZ, Privredne komore Srbije i predstavnika profesionalnog
sistema komorâ.

Za strukovne studije posebno je značajno ostvarenje saradnje i povezanost sa svetom rada i tržištem
radne snage na regionalnom i nivou lokalne samouprave. Time bi se usaglasio razvoj infrastrukture iobrazovnih politika koje su povezane s tržištem rada u okviru politika regionalnog razvoja.

V. OBRAZOVANJE NASTAVNIKA
Misija obrazovanja nastavnika je izgradnja nacionalnog sistema profesionalnog razvoja nastavnika
na svim nivoima obrazovanja i osposobljavanje nastavnika tako da se garantuju visoki vaspitnoobrazovni standardi.
Funkcije sistema obrazovanja nastavnika jesu sticanje nastavničkih kompetencija koje se odnose na:
nastavnu oblast (predmet iz koga izvode nastavu), metode nastave/učenja i sisteme ocenjivanja
postignuća učenika, što će obezbediti visoke standarde obrazovnih postignuća onih koje uče, mereni
na objektivan način, zatim saradnju s drugim nastavnicima i lokalnom samoupravom, razumevanje
prirode obrazovnog sistema u kome deluju i na razumevanje kulturnog konteksta u kome se odvijaju
procesi vaspitanja i obrazovanja.

1. Vizija razvoja obrazovanja nastavnika
Najkasnije do 2020. godine, sa svim predškolcima, učenicima, studentima i polaznicima svih sistemakasnijeg neformalnog obrazovanja rade kvalitetno i savremeno obrazovani i pripremljeni nastavnici.
Kvalitetno znači da nastavnici poznaju i razumeju svoju struku i imaju sve relevantne nastavničke
kompetencije (potrebne za podršku u učenju, afektivnom i socijalnom razvoju, za saradnju u okviru iizvan ustanove itd.). Priprema kvalitetnih nastavnika podrazumeva i razvijanje kompetencija za
vaspitni rad. Savremeno znači da je koncept te nastave/učenja naučno zasnovan (u skladu snajnovijim naučnim dostignućima i saznanjima struke, psihologije učenja, psihologije razvoja imotivacije te metodike nastave), da je fleksibilan, da se nastavnik uspešno prilagođava novim
tendencijama u obrazovanju i usavršava u skladu s novinama koje će biti neophodne u budućnosti.
Nastavnici su sposobni da uspostave kritički odnos prema propisanom i izbornom gradivu, da izaberu
relevantnu građu i povežu različite predmete. Nastavnici imaju značajnu autonomiju u radu kroz koju
uspešno povezuju programske sadržaje s realnim situacijama i životnim okolnostima; ona je praćena
potpunom odgovornošću za uspeh u učeničkim/studentskim postignućima.
Profesija nastavnika, koju karakterišu dostojanstvo i integritet, prepoznata je i uključena je u NOK s
jasno definisanim nivoima kvalifikacija i odgovarajućim kompetencijama, visoko je cenjena i dobro
plaćena. Tako je stvorena klima u kojoj će sposobne i kvalitetne kandidate privlačiti nastavnička
profesija.
Selekcija studenata - budućih nastavnika znatno je kvalitetnija jer je uspostavljen sistem po kome su
najbolji u struci motivisani da uđu u sistem obrazovanja za nastavnički poziv i postoji usklađenost
broja kandidata za nastavnike s nivoom potreba za njima.
Studijski programi za inicijalno obrazovanje nastavnika tokom redovnih studija obezbeđuju sticanjesvih profesionalnih kompetencija na modelu refleksivne prakse. To je postignuto preuređenjem
postojećeg sistema obrazovanja za nastavničku profesiju tako da je rezultat toga profesionalizacija
profesije nastavnik.
U inicijalnom obrazovanju nastavnika uzimaju se u obzir specifičnosti potreba na svim nivoima
obrazovanja, od predškolskog, preko osnovnog i srednjoškolskog, do visokoškolskog. Obrazovanje,
pored vrhunskog teorijskog znanja, obezbeđuje i odgovarajuće praktično znanje koje se stiče kroz
kvalitetnu školsku praksu.
Nacionalna doktorska škola obrazovanja u kojoj dominantno mesto zauzima metodike nastave
uspešno formira visokokvalitetne kadrove za istraživačke centre i projekte kojima se obezbeđuje
dostizanje kvalitetnog inicijalnog obrazovanja i profesionalnog razvoja nastavnika prvenstveno na
osnovu potreba obrazovanja u Republici Srbiji. Istraživanja iz oblasti metodike, koncipirana navisokim naučnim i stručnim standardima, definisana su kao ključni pokretač razvoja obrazovanja na
svim nivoima, ona su temelj kvalitetnog obrazovanja nastavnika i značajno utiču na definisanjeobrazovne politike.
Selekcija budućih studenata, kvalitetni studijski programi za obrazovanje nastavnika i usklađenost
broja studenata s potrebama ostvaruju značajnu efikasnost; ukupan broj studenata koji završavaju
studije premašuje 80%.
Nakon završetka studija nastavnici, u proceduri prijema u radni odnos, prolaze kroz niz razvojnih ikontrolnih faza koje su zakonom predviđene: od pripravničkog staža do sticanja licence nastavnika.
Stručno-metodički deo ispita za dobijanje licence je organizovan na univerzitetima. Merila kvaliteta u
tom procesu ujednačena su za celu teritoriju Republike Srbije i tako se sprečavaju lokalne razlike
zasnovane na nestručnim merilima.
Stručno usavršavanje nastavnika obavlja se na osnovu akreditovanih kvalitetnih i proverenih
programa kroz koje se ostvaruje obrazovna politika Republike Srbije. Nastavnik (aktiv nastavnika,škola) bira među tim programima one koji najviše doprinose unapređivanju njegove nastavne prakse.
Profesionalna promocija i vrednovanja nastavnika temelje se na rezultatima obuhvatne i sistematske
kontrole kvaliteta profesionalnog rada nastavnika (prosvetna inspekcija, stručno-pedagoški nadzor,
savetodavna služba, objektivni pokazatelji novina koje je nastavnik uveo u nastavnu praksu, bolja
postignuća njegovih učenika u odnosu na njihov početni nivo, stručni radovi itd.) tj. izvode se na
osnovu kriterijuma za napredovanje koji su zasnovani na standardima profesionalnih kompetencija iprofesionalnog razvoja nastavnika. Kriterijumi za sve vrste napredovanja nastavnika su jasni, a
procedure njihove primene transparentne.

2. Sadašnje stanje sistema obrazovanja nastavnika
Svi nastavnici u obrazovanju formiraju se na nivou visokog obrazovanja (strukovne ili akademske
studije) osim sestara-vaspitačica (koje rade u jaslama i drugim ustanovama u kojima se sprovode
programi za rani uzrast) i majstora u srednjim stručnim školama, koji se formiraju na nivou srednjihškola.
Postoji značajan višak svršenih učitelja i nedostatak nastavnika za neke predmete (matematika,
fizika, engleski jezik) pre svega zbog njihovog odliva u traženije (bolje plaćene) delatnosti.
Zbog neodgovarajuće pravne regulative, odnosno zbog nedostatka standarda za profesiju nastavnika,
sadašnji sistem obrazovanja nastavnika ne daje kvalitetno rešenje jer, s jedne strane, učiteljski
fakulteti stavljaju akcenat na pedagoške kompetencije budućih učitelja i to uz značajan nedostatak
stručnih kompetencija, a s druge, fakulteti na kojima se obrazuju predmetni nastavnici razvijaju, presvega, stručne kompetencije, zanemarujući PPM kompetencije.

3. Sadašnje stanje ključnih obeležja
U Republici Srbiji postoji mreža fakulteta za obrazovanje nastavnika i visokih škola strukovnih studija
za obrazovanje vaspitača koja je po kapacitetu dovoljna za potrebe Republike Srbije, čak je u nekim
segmentima i preobimna. Fakulteti su raspoređeni na sedam državnih univerziteta. Specifičnost su
fakulteti za obrazovanje učitelja kojih ima i u manjim sredinama, dok su fakulteti za obrazovanje
nastavnika gotovo u potpunosti locirani u većim gradovima, odnosno u sedištima univerziteta.
Na univerzitetima ili ne postoje ili su u povoju specijalizovani interdisciplinarni master programi za
stručnjake koji bi se bavili razvojem obrazovnih politika ili drugim značajnim segmentima za razvoj
obrazovanja osim obrazovanja nastavnika
U tekućem vremenu kvalitet svršenih srednjoškolaca koji upisuju studijske programe za obrazovanje
nastavnika za rad u školi veoma je nizak, jer je celokupni sistem obrazovanja (finansijski i statusno)
veoma potcenjen. Programi nastave i pristupi u radu s budućim nastavnim osobljem ne pratesavremene tokove obrazovanja u toj oblasti. Ne postoji korelacija između broja odobrenih budžetskih
mesta i realnih potreba za odgovarajućim profilom nastavnika. Ne primenjuju se validne projekcije
potreba za kadrovima, pa otud ne postoji ni odgovarajući način planiranja.
U sadašnjoj situaciji, koja je nastala nakon primene Zakona o visokom obrazovanju i primene
Bolonjske deklaracije, normativno postoje tri osnovna modela za inicijalno obrazovanje za profesiju
nastavnika: model 1 - simultani model, u kome nastavnik stiče nivo mastera akademskih studija unekoj nastavnoj oblasti, a istovremeno i u tesnoj povezanosti s tom oblašću stiče pedagoške i druge
kompetencije koje su važne za nastavničku profesiju; model 2 - konsekutivni model ima iste
zahteve u pogledu stručnih i pedagoških kompetencija ali dozvoljava da se te kompetencije steknu urazličito vreme; u model 3 - prelaznom modelu (važi za nastavnike koji su već zaposleni) osoba koja
ima master diplomu iz određene struke posle studija mora steći i dodatno obrazovanje od 36 ESPB
bodova (6 ESPB iz školske prakse) iz pedagoško-psihološko-metodičkih oblasti. Ovi modeli zasad
nisu primenjeni u praksi (sem sporadično). U akreditaciji koja je pokrenuta 2006. godine i kroz koju su
prošli svi fakulteti na kojima se obrazuju nastavnici nisu na odgovarajući način sagledani zahtevi za
obrazovanjem nastavnika. To se pre svega ogleda u nedostatku interdisciplinarnosti, odnosno
obrazovanje nastavnika je vezano isključivo za standarde obrazovno-naučnog polja kojem pripada.
To što nije sačinjen NOK u procesu akreditacije, dodatno je nepovoljno uticalo na definisanje
studijskih programa tako da zasad ne postoji formalno definisana profesija nastavnik.
Posledica sadašnjeg sistema uvođenja u posao nastavnika jeste to da oni koji se zapošljavaju kao
nastavnici tokom studija ne stiču osnovne kompetencije koje su potrebne za profesiju nastavnika. U
slučaju deficitarnog kadra veoma se često zapošljavaju kao predmetni nastavnici nesvršeni studenti,
koji nedovoljno poznaju i samu oblast, a posebno PPM sadržaje. U stručnim školama nastavu iz
stručnih predmeta po pravilu izvode ili fakultetski obrazovani ljudi ili oni stručni (majstori), bezpedagoških kompetencija.
I dalje se primenjuje ista praksa u obrazovanju visokoškolskih nastavnika: niti je ustanovljena niti jesistemski definisana obuka za nastavničku ulogu. Značajno se više vrednuje osnovno znanje struke(sadržaji) nego kako se to znanje posreduje drugima. Na univerzitetima, u okviru sprovođenja
izbora/reizbora nastavnika ne postoje pravi indikatori za ocenu kvaliteta nastavnika (sem za struku,
što se iskazuje brojem naučnih/stručnih radova). U minimalne kriterijume za izbore spadaju i precizno
definisani pokazatelji naučnog, odnosno umetničkog rada, dok se obrazovni rad uopšte ne vrednuje.
On se sad ili procenjuje kroz nedovoljno relevantne pokazatelje kao što su studentske ankete, ili
potpuno nedostaju objektivni pokazatelji za procenu kvaliteta načina i metoda izvođenja nastave.
Ovo je pogotovo važno od kada je počela Bolonjska reforma, a veoma otežano zbog činjenice da u
Republici Srbiji univerziteti ne funkcionišu kao celina jer se ta aktivnost ne može razvijati na
pojedinačnim fakultetima. U Republici Srbiji se metodika nastave bilo kog pojedinačnog predmeta po
pravilu ne doživljava kao deo te naučne oblasti već samo kao deo (opšte) metodičke (pedagoške)
struke, pa se i ne razvija u matičnim naukama. Istraživanja iz oblasti metodike nastave sprovode sesamo sporadično i često su nedovoljno kvalitetna ili ne poboljšavaju nastavni proces u Republici
Srbiji.
U okviru sistema daljeg profesionalnog razvoja nastavnika svih nivoa ne postoji sistem napredovanja
nastavnika u preduniverzitetskom obrazovanju i ne postoji sistem za evaluaciju profesionalnog rada
nastavnika (stručno-pedagoški nadzor, ocenjivanje nastavnika). Za stručno usavršavanje postoje
programi, ali veliki broj nije dovoljno selektivan, i uz to mnogi uopšte ne služe unapređivanju kvaliteta
nastave i realizaciji obrazovne politike. Postojeći propisi ne definišu pokazatelje praktične primene
onih znanja koja su stečena u procesu stručnog usavršavanja. Otud se o kvalitetu nastave (inastavnika) može samo posredno zaključivati na osnovu obrazovnih postignuća učenika osnovnihškola na nacionalnim i internacionalnim testiranjima učenika (PISA, TIMMS).
Neke odredbe krovnog zakona o obrazovanju dale su mogućnosti za popravljanje kvaliteta
obrazovanja, tako da postoje sporadične mere čiji je cilj unapređivanje kvaliteta obrazovanja:
Standardi kvaliteta rada obrazovno-vaspitnih ustanova za eksterno ocenjivanje škola (koji je uveden u
probni rad), Standardi profesionalnih kompetencija i profesionalnog razvoja nastavnika, Standardi

kvaliteta udžbenika. Uvođenje ovih skoro usvojenih standarda u praksu je tek započelo, pa je
potrebno vreme za procenu njihove primene i značaja.
U obrazovnim ustanovama, počevši od osnovnih škola, pa do univerziteta, ne postoje unutrašnje
snage za sprovođenje odgovarajućeg postupka samovrednovanja na osnovu kojeg bi se pravili
razvojni planovi i koji bi podizao kvalitet nastavnog procesa. Sistem kvaliteta je najčešće formalno
definisan, dok njegova implementacija nije započela u poželjnom obimu.

4. Nalazi SWOT analize
Unutrašnje snage/potencijali su:
1) Relativno je duga tradicija obrazovanja nastavnika;
2) Postoji razgranata mreža državnih visokih škola za obrazovanje i fakulteta na kojima se realizuju
studijski programi za obrazovanje nastavnika, tako se državi pruža mogućnost da značajno utiče na
podizanje kvaliteta obrazovanja;
3) Postoji značajan broj stručnih društava u kojima se održavaju stručni susreti univerzitetskih
profesora i nastavnika u školama.
Unutrašnje slabosti/mane su:
1) Profesija nastavnika je izgubila društveni status i društveno-ekonomski položaj nastavnika je loš,posledice su to da nema dovoljno kvalitetnih kandidata zainteresovanih za nastavnička zvanja, te da
postoji nekontrolisana hiperprodukcija kadra u jednoj oblasti (razredna nastava/učitelji) i nedostatak
nastavnika u drugim oblastima (predmetna nastava za određene predmete);
2) Univerziteti su neintegrisani, što povlači za sobom nedovoljno kvalitetnih interdisciplinarnih
studijskih programa za obrazovanje nastavnika i istraživanja koja se odnose na obrazovanje inastavnike;3) Jezgra struke ni u jednoj oblasti nisu jedinstveno definisana, tako da svaka VŠU individualno isamostalno formira svoj studijski program, često uslovljen trenutno raspoloživim nastavničkim
kadrom;4) U kriterijumima za akreditaciju studijskih programa koji su primenjeni u periodu od 2007. do 2011.
godine nisu uzete u obzir specifičnosti obrazovanja nastavnika;
5) Stručna društva nisu dovoljno aktivna i njihov rad, pre svega, zavisi od entuzijazma grupe
nastavnika i profesora, ne postoje preporuke za rad stručnih društava u domenu obrazovanja; nema
profesionalnih udruženja nastavnika;
6) NOK nije usvojen, pa ne postoje definisani ishodi učenja koji se očekuju od svake kvalifikacije, aupravo je to potreban uslov (temelj) za definisanje posebnih znanja, veština i kompetencija za
profesiju nastavnik.
Spoljne prilike su:
1) ZOSOV uveden je potreban uslov od najmanje 30 ESPB iz PPM predmeta i šest ESPB iz školske
prakse i uvedena su četiri nivoa za napredovanje kao oblik profesionalnog napredovanja nastavnika;
2) U novijim dokumentima evropskih institucija koje se bave obrazovnom politikom (OECD, EU,
UNESKO) veoma je naglašena uloga nastavnika i kvaliteta nastavnika kao ključnog faktora kvaliteta
obrazovanja, u Republici Srbiji se realizuje značajan broj međunarodnih projekata za podizanje
kvaliteta obrazovanja nastavnika.

Spoljne neprilike su:
1) Ključna prepreka (neprilika) jeste društveni položaj profesije nastavnik;
2) Još uvek ne postoje presudni nacionalni dokumenti (na primer NOK) u kojima bi bila definisana
profesija nastavnik;
3) U postupku akreditacije ustanova i studijskih programa nisu izdvojeni i jasno definisani standardi za
studijske programe za obrazovanje nastavnika;
4) Postoji velika neusklađenost finansiranja broja studenata na osnovnim i master studijama;5) Nije urađeno na odgovarajući način polaganje stručnih ispita (ispita za licencu), koje je MP
preuzelo od fakulteta (a oni bi trebalo da su matično zainteresovani za svoj kadar);6) Ne postoje odgovarajući podaci o potrebama za nastavničkim zvanjem, niti o broju studenata koji
se školuju za rad u obrazovanju jer ne postoji odgovarajući informacioni sistem i ne postoji dobro
definisana metodologija prikupljanja podataka vezanih za obrazovanje nastavnika;
7) Paralelno se formiraju vaspitači i na akademskim studijama i na strukovnim studijama;
8) Učiteljski fakulteti upisuju veliki broj studenata (što znatno premašuje potrebe), a uz to su učiteljski
fakulteti pretežno izmešteni u manje sredine, čime je ugrožen kvalitet nastavničkog kadra i realizacije
nastave.

5. Strategija razvoja sistema obrazovanja nastavnika
Glavni izazovi i opredeljenja u strategiji
Loši rezultati učenika na PISA i TIMMS međunarodnim testiranjima i na nacionalnim testiranjima
otvorili su pitanje kakvi su nam nastavnici, jer je svima jasno da su oni ključni faktor uspeha učenika.
U najvišim organima koji se bave obrazovanjem nema uvida da je profesija nastavnika - posebna
profesija. U Listi stručnih, akademskih i naučnih zvanja koju je usvojio Nacionalni savet za visoko
obrazovanje skoro da ne postoji zvanje nastavnik/profesor. S druge strane, važeći pravilnici o vrsti
stručne spreme nastavnika i stručnih saradnika za rad u školi, unosi dodatne probleme jer u njemu
veoma često nisu navedene precizne nastavničke kompetencije (nastavu jezika po tim pravilnicimamože da izvodi diplomirani filolog, nastavu biologije diplomirani biolog-istraživač i sl.).
Pri akreditaciji studijskih programa (sem izuzetaka) nisu bili akreditovani programi čija je
nedvosmislena misija bilo obrazovanje nastavnika, a bilo je velikih dilema da li se nastavnici obrazuju
na osnovnim ili master studijama (tu dilemu je kasnije razrešio krovni zakon o obrazovanju).
Nastavnici koji rade u visokoškolskom obrazovanju nikad nisu imali nikakvu podršku za pedagoški rad
i sistemsku obuku za realizaciju nastavnog procesa na univerzitetima i visokim školama.
Osnovno opredeljenje strategije razvoja obrazovanja nastavnika jeste zahtev za potpunu
profesionalizaciju profesije nastavnik u svim fazama profesionalnog života nastavnika. Ona će biti
dostignuta kroz:1) dobro inicijalno obrazovanje svih nastavnika i kontinuitet u razvoju profesionalnih kompetencija
nastavnika kako bismo imali nastavnike sa značajnom autonomijom u radu i visokim stepenom
odgovornosti;2) kvalitetna naučna i stručna istraživanja u oblasti metodike nastave;3) formiranje interdisciplinarnih univerzitetskih centara.

Strateške politike, mere i akcije
Osnovna politika je izgradnja nacionalnog sistema profesionalnog razvoja nastavnika za sve nivoe
obrazovanja, a politika je uspostavljanje (u nekim delovima obrazovnog sistema samo dogradnja)
izgrađenog sistema evaluacije kvaliteta nastavnika koji treba da daje jasne pokazatelje na osnovu
kojih se prepoznaje dobar nastavnik, tj. onaj koji daje ključni doprinos ostvarivanju visokih obrazovnih
postignuća kod onih koji uče.
Strateška politika omogući će da sistem celovito reši probleme sa: (a) regrutovanjem studenata koji
upisuju studijske programe za obrazovanje nastavnika; (b) inicijalnim obrazovanjem nastavnika; (c)uvođenjem novih nastavnika u posao (pripravnički staž, dobijanje licence); (d) profesionalnim
usavršavanjem nastavnika; (e) ocenjivanjem kvaliteta rada nastavnika; (f) profesionalnimnapredovanjem nastavnika.
Sistem će biti efikasan kako bi se obezbedilo nagrađivanje kvalitetnih nastavnika i postepeno
eliminisanje loših nastavnika iz nastave sistemom reizbora, i to za sve nivoe obrazovanja. Stalno
praćenje kvaliteta, donošenje i primena preventivno-korektivnih mera obezbediće da su u nastavnom
procesu u svakom trenutku najkvalitetniji nastavnici. Kako bi se postigli najbolji rezultati, nastavnici ćese stalno usavršavati, usavršavaće se normativi, ispiti za licencu, kriterijumi za izbore, postupcisamovrednovanja i spoljašnje provere kvaliteta. Preduslov za dostizanje najboljeg rešenja jedepolitizacija rada svih obrazovnih ustanova i uvođenje obaveze da svaki zaposleni ima isključivo
stručne kompetencije.
Strateška politika biće detaljnije razrađena i konkretizovana u odgovarajućem Akcionom planu, a biće
sprovedena pomoću sledećih strateških mera:
1) U NOK za sve nivoe obrazovanja definisati, što pre, profesiju nastavnik (različitih nivoa kao što su
sestra-vaspitač, vaspitač u predškolskom vaspitanju, učitelj, predmetni nastavnik u osnovnoj i srednjojškoli, te različita zvanja nastavnika u visokom obrazovanju), a u tim dokumentima će se definisati
različiti nivoi kvalifikacija za nastavničku profesiju i odgovarajuće profesionalne kompetencije;2) U procesu revizije sistema za akreditaciju (naročito standarda za akreditaciju) biće precizno
definisane kompetencije koje studenti treba da steknu za profesiju nastavnik na svakom studijskom
programu za obrazovanje nastavnika. Pored pet naučno-obrazovnih polja definisanih u Zakonu ovisokom obrazovanju, biće definisano i polje obrazovanja sa posebnim standardima za akreditaciju
studijskih programa za obrazovanje nastavnika. Formiraće se odgovarajuća podkomisija uakreditacionoj komisiji koja će biti odgovorna za primenjivanje novih standarda;
3) Nacionalni prosvetni savet usvojio je standarde profesionalnih kompetencija i profesionalnog
razvoja nastavnika za nastavnike u preduniverzitetskom obrazovanju; oni će, posle analize početne
primene, biti obnovljeni i unapređeni. Profesionalne kompetencije nastavnika sadrže sledeće
komponente: stručne kompetencije iz predmeta (discipline) iz koje nastavnik treba da izvodi nastavu,
pedagoške kompetencije (poznavanje metoda nastave/učenja, metoda ocenjivanja učeničkih
postignuća, podrška razvoju ličnosti, komunikacije i saradnje, poznavanje obrazovnih resursa i načina
njihovog korišćenja, poznavanje informacione tehnologije i njene upotrebe u obrazovanju, poznavanjeobrazovnog i kulturnog konteksta u kome se izvodi nastava);
4) Preduzeće se mere za privlačenje najboljih kandidata na studijske programe za obrazovanje
nastavnika, i to:(1) MP će praviti projekciju potreba za zapošljavanjem nastavnika na svim nivoima
obrazovanja, a popravljanje kvaliteta učenika koji dolaze da studiraju na fakultetima kojiškoluju za nastavnička zvanja (za rad u predškolskom, razrednom i predmetnom deluosnovne škole i u srednjoj školi), kao element pozitivne selekcije, postići će seusklađivanjem broja potrebnih nastavnika s brojem mesta finansiranih iz budžeta na
studijskim programima za univerzitetsko obrazovanje nastavnika (nalik sistemu gde
zdravstvo propisuje potreban broj lekara odgovarajućih specijalnosti, zavisno od potreba),

(2) veća konkurencija na upisu, uz određenu sigurnost zapošljavanja, podići će kvalitet
upisanih studenata,(3) kvalitet upisanih će se dalje značajno poboljšati davanjem stipendija za studente koji
studiraju za deficitarne nastavničke profile;5) U zakonskim i podzakonskim aktima precizno će se definisati tri osnovna modela za inicijalnoobrazovanje za profesiju nastavnik (ranije navedena u ovom tekstu).
Za nastavnike opšteobrazovnih predmeta u osnovnoj školi i u gimnaziji te za nastavnike
opšteobrazovnih predmeta u srednjim stručnim školama i u umetničkom obrazovanju najefikasniji jemodel 1, tj. sistematski povezano sticanje stručnih i pedagoških kompetencija u inicijalnomobrazovanju. Usavršavanjem i širenjem tog modela, kroz definisanje petogodišnjih integrisanih
studija, na najbolji način će se obezbediti sve potrebne profesionalne kompetencije nastavnika, pričemu bi poželjan odnos sadržaja naučnih/stručnih sadržaja predmeta prema predmetima koji
nastavnicima obezbeđuju ostale nastavničke kompetencije (uključujući i stručno-metodičke predmete
i hospitovanje u školama), izražen u ECTS bodovima, bio 180: 120.
U okviru inicijalnog obrazovanja za razrednu nastavu posebnu pažnju treba obratiti na
osposobljavanje nastavnika za rad u malim grupama (s obzirom na jako veliki broj malih škola u
Republici Srbiji) i/ili na jezicima nacionalnih manjina, kao i inkluzivno obrazovanje. Isto važi i za
predmetnu nastavu u nekim delovima Republike Srbije, gde je potrebno osmišljeno rešiti problem
tako što će se uvesti dvopredmetne studije koje bi se realizovale na matičnim fakultetima za svaki
predmet. Na ovaj način može se rešiti i problem sa školovanjem nastavnika za učenje srpskog kao
nematernjeg jezika za manjinske narode i manjinskih jezika za učenike kojima je srpski jezik maternji.
Problemi s koncepcijom inicijalnog obrazovanja i njegovom realizacijom rešavaće se u veoma tesnoj
saradnji s univerzitetima u Republici Srbiji, s Nacionalnim savetom za visoko obrazovanje i MP. U
rešavanju tih problema treba se osloniti i na standarde za akreditaciju visokoškolskih programa koji,
pored ostalog, traže veoma precizno definisanje misije i ciljeve svakog programa (za koju vrstu
poslova i radnih zadataka priprema dati program), odnosno potrebno je razraditi standarde
akreditacije programa za sticanje nastavničkih kompetencija.
Definisaće se indikatori i procedure prikupljanja podataka o kvalitetu nastavnika u školama za potrebe
ustanova koje obrazuju nastavnike. Na osnovu analize povratnih informacija iz škola, fakulteti ćerazvijati i korigovati studijske programe. Na taj način uspostaviće se povratna sprega između fakulteta
na kojima se obrazuju nastavnici i institucija u kojima se zapošljavaju svršeni studenti;
6) Uvođenje u posao (koncepcija pripravničkog staža, uslovi za sticanje i održavanje licence)
regulisaće se zakonskim odredbama. Postupak sticanja licence za nastavnike dodatna je prilika za
usavršavanje sistema profesionalnog razvoja nastavnika. Polaganje stručno-metodičkog dela za
sticanje nastavničke licence valja vratiti kompetentnim matičnim VŠU, tj. fakultetima na kojima se
nastavnici tog profila inicijalno obrazuju. Jer, samo se na tim mestima mogu pratiti tokovi savremenenauke o nastavi, vršiti naučna istraživanja iz kojih bi proisticali doktorati nauka, a nešto od toga
prenosiće se u školski život i učionice;7) Profesionalni razvoj nastavnika i saradnika u toku rada ostvaruje se kroz akreditovane i kvalitetne
programe stručnog usavršavanja u cilju sticanja profesionalnih kompetencija koje su potrebne za
efikasno obavljanje nastavničke funkcije u određenoj obrazovnoj ustanovi i za profesionalno
napredovanje nastavnika.
Sistem odobravanja i izbora ovih programa je unapređen i zasniva se na potrebama obrazovnog
sistema koji su određeni na osnovu stručne analize. Akreditovani programi, između ostalog, imaju za
cilj i otklanjanje uočenih nedostataka, tj. koristiće se i kao korektivne mere u postizanju kvalitetnog
obrazovnog procesa u školama.

Izuzetno je značajno stručno usavršavanje trenutno zaposlenih nastavnika, od kojih će najveći broj
raditi još nekoliko decenija. Ono treba da nužno uvede one novine u proces nastave/učenja koje
mogu da povećaju obrazovna postignuća učenika. Izbor prioritetnih programa za stručno
usavršavanje koje određuje MP mora maksimalno da bude u službi izgradnje nacionalnog sistema
obrazovanja i profesionalnog razvoja nastavnika. Kroz akreditovane programe (koji zahtevaju
posebnu analizu) treba pomeriti ka interdisciplinarnosti nastavnički kadar koji je već u nastavnom
procesu;
8) Profesionalno napredovanje nastavnika u preduniverzitetskom obrazovanju ostvaruje se na osnovu
zakonskih odredbi o nivoima i vrstama napredovanja, uz odgovarajuće povećanje plata. Za realizaciju
profesionalne promocije vrednovanja svih nastavnika i njihovog napredovanja u karijeri neophodno je
uspostaviti obuhvatnu sistematsku kontrolu profesionalnog rada i definisati kriterijume za
napredovanje nastavnika. Ocena stečenosti kompetencija za profesionalno napredovanje vrši se na
osnovu objektivnih merila (učešće u programima za stručno usavršavanje i pokazatelji praktične
primene tako stečenih znanja i kompetencija, novine u nastavnoj praksi, primena sistema za
evaluaciju nastavnika, objavljeni stručni radovi i slično).
Izuzetno je bitno da se već od naredne budžetske godine počne primenjivati zakonom predviđen
sistem napredovanja nastavnika u osnovnim i srednjim školama. Napredovanje treba da bude
zasnovano pre svega na uvođenju u praksu inovacija i poboljšanja procesa nastave/učenja koji daju
bolje obrazovne rezultate učenika (primena novina koje se uvode u sistem obrazovanja, nalaženje
novih rešenja za učenje onih delova gradiva koji stvaraju teškoće, smisleni proces učenja, ocenjivanjeučenika prema standardima postignuća, nalaženje rešenja za bolji uspeh učenika iz socijalno-kulturno
nepovoljnih sredina, stvarno uvođenje inkluzivnog obrazovanja i sl.).
MP će odmah započeti razvoj službe stručno-pedagoškog nadzora. Ovaj razvoj obuhvata i formalno
usavršavanje stručnjaka iz stručno-pedagoškog nadzora;
9) Obrazovanje sestara-vaspitača (za rad u jaslama) ostaje specifično obrazovanje na nivou srednješkole, uz mogućnost specijalizacija. I za ovaj kadar važi adekvatan sistem profesionalnog
napredovanja. Vaspitači za rad u predškolskom vaspitanju i obrazovanju formiraju se na visokimškolama strukovnih studija na programima od 180 ESPB bodova, sa mogućnošću kasnijih
specijalizacija;
10) Preduzeće se mere za privlačenje najboljih kandidata za rad u VŠU. Prekinuće se praksa da seza rad u određenoj VŠU biraju studenti koji su tu diplomirali. Bude li se akreditacija doktorskih studija
omogućila samo za najbolje univerzitete u Republici Srbiji, omogućiće se da svi nastavnici u Republici
Srbiji imaju minimalni garantovani kvalitet. Tamo gde je moguće (s obzirom na broj i vrstu fakulteta)može se iskoristiti odlično rešenje (na primer, britansko ili nemačko) prema kome student na jednom
univerzitetu doktorira, na drugom se bira u prvo zvanje, a na trećem u naredno zvanje itd. Alternativa
je formiranje zajedničkih doktorskih studija; na primer, doktorske studije iz metodike nastave kao
zajedničke studije državnih univerziteta;
11) Radi inicijalnog formiranja nastavnika za tercijarno obrazovanje (akademske i strukovne studije)
formiraće se univerzitetski centri za razvoj obrazovanja. U tim centrima izradiće se i primeniti
standardi kompetencija i profesionalnog razvoja univerzitetskih nastavnika kao realno ostvarivi
profesionalni portret visokoškolskog nastavnika budućnosti, uz definisanje posebnih indikatora za
kvalitet. Nastavnici u visokom obrazovanju sticaće pedagoške kompetencije najkasnije po izboru za
prvo nastavničko zvanje. To će se regulisati zakonom o visokom obrazovanju. U statute VŠU treba
predvideti odredbe o tome i pri izboru i napredovanju nastavnika treba konkretizovati merila zautvrđivanje pedagoških kompetencija;
12) Sistemski obavezati nastavnike u visokoškolskom obrazovanju na dopunsko obrazovanje u PPM
oblastima, uz povezivanje napredovanja nastavnika i s profesionalnim nastavničkim kompetencijama(a ne samo s naučnim i stručnim, kao do sada). Formirani univerzitetski centri za razvoj obrazovanja inastave/učenja na integrisanim univerzitetima i na većim univerzitetima obavljaju tu funkciju za manje(i privatne) univerzitete i visoke strukovne škole;13) MP će zadužiti kompetentne organizacije (zavode i institute) za razvoj pouzdanog sistema
evaluacije kvaliteta nastavnika. U izgradnju nacionalnog sistema procene kvaliteta nastavnika na svim
nivoima obrazovanja valja uložiti višegodišnji profesionalni rad. Za te svrhe treba koristiti i mogućnostimeđunarodne saradnje;
14) Definisaće se skup relevantnih indikatora za svaku fazu razvoja nastavnika;
15) Za podizanje kvaliteta obrazovanja neophodno je obezbediti finansiranje istraživanja iz metodike
kao nezavisno projektno finansiranje. Potrebno je oformiti bazu podataka iz te oblasti, učiniti strana
iskustva dostupnim i koristiti stručnu podršku iz onih stranih univerzitetskih sredina koje u tome imaju
dobre rezultate i više iskustva od nas.

6. Potrebne promene u okruženju obrazovanja nastavnika
Kako bi se prevazišao problem zbog nedovoljnog broja kompetentnih nastavnika i nastavak njihovog
stručnog usavršavanja, potrebno je formirati kvalitetne doktorske studije iz oblasti metodike nastavesvih pojedinačnih predmeta. Zajedničke studije na nivou svih zainteresovanih univerziteta ili
nacionalna doktorska škola, jesu najefikasnije i najkvalitetnije rešenje. Treba sačiniti mrežu
univerzitetskih centara koja će razvijati zajedničke studijske programe na sva tri nivoa (osnovne,
master i doktorske studije).
Treba preuzeti odgovarajuće korake u podizanju naučnih istraživanja u oblasti obrazovanja. Valjainsistirati na što većem broju projekata iz ove oblasti i značajnijem povezivanju s institucijama iz
regiona i EU. Važna je interdisciplinarnost ovakvih projekata tj. zajednički rad pedagoga, psihologa i
istraživača iz struke. Jezgro istraživanja treba da ostane u domenu struke, uz stručnu podršku
istraživača iz oblasti pedagogije i psihologije.
Neophodno je pojačati postojeće standarde za akreditaciju studijskih programa, odnosno uvesti
dodatne koji će se odnositi na postizanje stručnih i PPM kompetencija. Procena ovakvih studijskih
programa mora biti ekspertska i rezultat moraju biti studijski programi za obrazovanje nastavnika na
svim univerzitetima usklađeni po sadržaju. Neophodno je prekinuti praksu da sadržaji studijskih
programa zavise od raspoloživih nastavnika na fakultetu.
Univerzitetima treba omogućiti fleksibilnost u pristupu obrazovanju nastavnika, za šta postoje sledeće
nekolike mogućnosti:
1) uvesti integrisane studijske programe za obrazovanje nastavnika čime bi se postigao veći kvalitet
te izbegao problem s finansiranjem i velike razlike u broju mesta na osnovnim i master studijama;
2) uvesti mogućnost da se u višim razredima osnovnog obrazovanja zaposle dvopredmetni nastavnici
koji bi bili jednako kompetentni za oba predmeta;3) uvesti module ili dvostruke diplome za nastavnike stručnih predmeta u srednjim stručnim školama.
Univerziteti treba da preuzmu obavezu da će podići kvalitet svojih nastavnika. To će postići tako štoće prilikom reizbora uvesti dodatne kriterijume koji su u vezi s nastavničkim radom i definisati
indikatore kojima će se meriti pedagoški rad univerzitetskih nastavnika. Tek posle toga može seočekivati da se na univerzitetu napravi pomak u promeni (dosadašnjeg) pristupa profesionalnomrazvoju univerzitetskih nastavnika.
Lokalna samouprava treba da preuzme deo odgovornosti za razvoj osnovnog obrazovanja, delom isrednjoškolskog. Plan razvoja svake lokalne samouprave (grada, opštine) mora uključivati ulaganje uobrazovanje kao primarni zadatak.
Potrebno je povezati stručna društva s univerzitetima i MP. Stručna društva treba da preuzmu deo
odgovornosti za praćenje stanja nastave u svojoj oblasti i za njen dalji razvoj.

Zakonsku regulativu o napredovanju nastavnika treba usaglasiti sa zakonom kojim su regulisana
pitanja o radnim odnosima. Treba otvoriti mogućnost gubitka radnog mesta u obrazovanju u slučaju
neispunjavanja minimalnih nivoa pokazatelja uspešnosti i zbog nedostatka kompetencija. Na
univerzitetima to je i do sada postojalo kao mogućnost kroz sistem reizbora (inače, neiskorišćen).

7. Strateške relacije obrazovanja nastavnika s drugim sistemima
Sa školama
1) omogućiti kvalitetno hospitovanje (realizaciju školske prakse) u svim vrstama škola radi sticanja
praktičnih znanja (škole treba da budu vežbaonice za studente nastavničkih fakulteta, za realizacijuvežbi, obavljanje studentske prakse, izradu seminarskih radova, malih projekata, završnih radova na
studijama) uz izbor izuzetnih nastavnika za mentore studentima nastavničkih fakulteta, uz stručni
nadzor i savetovanje;
2) obavljati kvalitetnu kontrolu opšte i stručne mature, završnih ispita na kraju školovanja, kako bi se
obezbedio kvalitetan ulaz na univerzitet;
3) osigurati kontinuitet u razvoju karijernog vođenja nastavnika;
4) uskladiti standarde obrazovanja za završetak srednje škole i studijskih programa na fakultetima kojiobrazuju nastavnike, te ishode celih studija;
5) znatno ojačati vezu univerziteta s gimnazijama kao najvećom bazom budućih studenata, auniverziteti treba da ozbiljno utiču na razvijanje kvaliteta obrazovanja u gimnazijama;
6) povećati kvalitet nadzora u školama, razmotriti mogućnost dodatnog obrazovanja nadzornika uvidu specijalističkih studija;
7) uspostaviti mehanizam za dobijanje podataka o kvalitetu svršenih studenata u institucijama,
odnosno školama, u kojima su se zaposlili i to, pre svega, kroz ankete za poslodavce (direktore) i
diplomirane studente.

Sa institucijama kulture i medijima
1) promocija učenja i sticanja znanja i veština treba da postane primarni cilj svih zaposlenih uobrazovanju;
2) osigurati zajednički nastup nastavnika sa svih nivoa obrazovanja u svim vrstama medija u cilju
razvijanja svesti o značaju kvalitetnog obrazovanja (trenutno se najjači mediji koriste, pre svega,
zarad iznošenja negativnih primera - male plate, tuče u školama, korupcija i sl.), akcenat staviti na
pozitivne stvari.

Deo četvrti
PROŽIMAJUĆE STRATEGIJE RAZVOJA SISTEMA OBRAZOVANJA
I. OBRAZOVANJE ODRASLIH
Misija obrazovanja odraslih jeste da omogući odraslim građanima pravo na obrazovanje i učenje
tokom čitavog života i da time doprinese njihovom ličnom i profesionalnom razvoju, boljem
zapošljavanju i socijalnoj participaciji.
Obrazovanje odraslih, kao integralni deo celovitog sistema obrazovanja i manifestacija konceptaceloživotnog učenja, ima sledeće funkcije: odgovoriti na potrebe tržišta rada i pojedinaca za novim
znanjima i veštinama; unaprediti mogućnosti za zapošljavanje; omogućiti profesionalnu mobilnosti ifleksibilnost radno sposobnog stanovništva; povećati vrednost ljudskog kapitala i mogućnost održivog
socio-ekonomskog razvoja zemlje i njene integracije u globalnu ekonomiju; doprineti smanjivanju
siromaštva, povećanju inkluzije i međugeneracijske solidarnosti te kvalitetu života, razvoju
demokratije, interkulturalnosti i tolerancije.

1. Vizija razvoja obrazovanja odraslih
Ključna strateška obeležja obrazovanja odraslih u kontekstu celoživotnog učenja su: obuhvat, kvalitet,
relevantnost, efikasnost, priznavanje prethodnog učenja i karijerno vođenje i savetovanje odraslih.

Obuhvat
U 2020. godini najmanje 7% populacije odraslih u Republici Srbiji obuhvaćeno je programimaobrazovanja odraslih. Obrazovanje odraslih je dostupno svim kategorijama odraslih nezavisno od
njihovih socio-ekonomskih, fizičkih, uzrasnih, intelektualnih, regionalnih, nacionalnih, jezičkih, etničkih,verskih i drugih karakteristika.

Kvalitet
Obezbeđen je visok kvalitet sredine/uslova, programa (kurikuluma), procesa nastave/učenja i ishoda
učenja. Razvijen je i primenjen sistem akreditacije ustanova/institucija i programa obrazovanja
odraslih u skladu s međunarodnim standardima. Uspostavljena je međunarodna saradnja u oblasti
monitoringa i evaluacije kvaliteta sistema obrazovanja odraslih.

Relevantnost
Obrazovanje odraslih je postalo jedna o značajnih snaga razvoja ne samo pojedinaca, već i društva, ito svih njegovih aspekata - ekonomskih, socijalnih, građanskih, političkih. Obrazovanje odraslih
doprinosi unapređenju znanja i veština radno sposobnog stanovništva u skladu sa zahtevima tržišta
rada i time pozitivno utiče na ekonomski i društveni razvoj zemlje i na kvalitet života njenih građana.
Doprinos obrazovanja odraslih je prepoznat i u suočavanju sa izazovima starenja društva,migracijama i potrebama posebno osetljivih grupa.

Efikasnost
Povećana je efikasnost obrazovnog procesa kroz unapređenje svih parametara kvaliteta ishoda
obrazovanja i racionalnu upotrebu resursa. Raznovrsna ponuda formalnih i neformalnih oblika
obrazovanja odraslih prilagođena je potrebama pojedinaca i oslanja se na racionalno korišćenje
diversifikovanih izvora finansiranja. Ulaganje pojedinaca, države i poslodavaca u programeceloživotnog učenja shvaćeno je kao isplativa dugoročna investicija u razvoj ljudskih resursa.

Sistem priznavanja prethodnog učenja
Razvijen je i u potpunosti se primenjuje sistem priznavanja prethodnog učenja koji kompetencije ikvalifikacije stečene neformalnim i informalnim obrazovanjem prepoznaje i sertifikuje u skladu sa
NOK i evropskim okvirom kvalifikacija. Uveden je sistem koji priznaje ECVET i ESPB bodove na
osnovu kompetencija i kvalifikacija pojedinaca, bez obzira na to kako su stečeni.

Sistem karijernog vođenja i savetovanja
Razvijen je i potpuno se primenjuje sistem karijernog vođenja i savetovanja, koji savetodavno pomaže
odraslima u boljem zapošljavanju i većoj socijalnoj participaciji kao i u sticanju znanja, veština ikompetencija za donošenje valjanih odluka u svim područjima života i rada odraslih.

2. Sadašnje stanje obrazovanja odraslih

Obuhvat
U nedostatku pouzdanih podataka, služimo se podacima Eurostata iz 2008. godine, prema kojima je
u Republici Srbiji samo 3% odraslih (25 - 64 godine starosti) učestvovalo u nekom programu
obrazovanja odraslih. Institucionalni okvir kroz niz akata (ZOSOV, Zakon o sprečavanju diskriminacije
osoba sa invaliditetom, Strategija za smanjenje siromaštva, Strategija za unapređivanje položaja
Roma u Republici Srbiji i dr.) predviđa ili propisuje dostupnost, nediskriminaciju i kvalitetne uslove za
obrazovanje za sve državljane Republike Srbije nezavisno od njihovih fizičkih, intelektualnih,uzrasnih, verskih, kulturnih, nacionalnih i ostalih karakteristika. Međutim, i dalje u velikoj meri postoji
problem sa uključenošću svih u programe dodatnog obrazovanja i učenja, a naročito najsiromašnijih ipripadnika osetljivih grupa. Jedan od problema jeste i mala participacija starih u obrazovanju.
Teritorijalni raspored kapaciteta za obrazovanje odraslih veoma je nepovoljan, posebno za populaciju
koja živi u seoskim područjima, jer je većina ustanova u gradovima - 90% škola za obrazovanje
odraslih nalazi se u Centralnoj Srbiji i Autonomnoj Pokrajini Vojvodini, dok su ostali delovi Republike
Srbije nedovoljno pokriveni tim ustanovama. Broj ustanova u oblasti formalnog obrazovanja odraslih
smanjivan je od početka devedesetih godina prošlog veka i sveden je na mali broj škola za osnovno
obrazovanje odraslih. Očekivalo se da će postojeće institucije formalnog obrazovanja razviti programeobrazovanja odraslih. Primetna je tendencija povećanja obuhvata odraslih u neformalnim oblicima
obrazovanja, pre svega u programima obrazovanja i učenja koje nude nevladine organizacije i privatnipružaoci usluga obrazovanja. Tekući neformalni pružaoci usluga obrazovanja odraslih su: centri za
profesionalni razvoj zaposlenih; narodni, radnički i otvoreni univerziteti; Privredna komora Srbije;agencije i institucije za regionalni, privredni i ekonomski razvoj i preduzetništvo; profesionalnaudruženja i asocijacije; organizacije civilnog društva; privatne obrazovne ustanove i firme (trening
centri, konsalting firme i sl.); fondacije i humanitarne organizacije; muzeji, biblioteke, čitaonice,pozorišta, bioskopi i galerije; naučne i stručne institucije; kazneno-popravne ustanove; institucije za
društvenu brigu o starima i NVO za treće doba. Najistaknutija je uloga i obim delatnosti NSZ koja nudi
različite obuke, i to: prekvalifikacije i dokvalifikacije za potrebe tržišta rada i poznatog poslodavca i
funkcionalno osnovno obrazovanje odraslih.

Kvalitet
Ne postoji adekvatan sistem kontrole, evaluacije i unapređenja kvaliteta obrazovanja odraslih, niti
sistem nacionalnih standarda kvaliteta. Iako je mnogo pružalaca usluga obrazovanja, još uvek nepostoje jasni kriterijumi za procenu kvaliteta obrazovnih usluga. Izražen je nedostatak odgovarajuće
opreme, didaktičkih sredstava a nema ni dovoljno prostora za izvođenje procesa obrazovanja.
Postojeći obrazovni planovi i programi nisu modifikovani na osnovu potreba i ciljeva obrazovanja
odraslih. Postoji problem s raspoloživošću, brojnošću i kvalitetom nastavnog osoblja i drugog osoblja
u oblasti andragogije. Ne postoji posebno razvijena metodologija za monitoring i evaluaciju
obrazovanja odraslih, već se primenjuju isti instrumenti i kriterijumi kao i za obrazovanje dece iomladine. Glavna stručna i referentna ustanova za evaluaciju kvaliteta obrazovanja je Zavod za
vrednovanje kvaliteta obrazovanja i vaspitanja, koji u okviru formalnog sistema ne prepoznaje odrasle
kao posebnu ciljnu grupu.

Relevantnost
Postojeći sistem obrazovanja odraslih ne obezbeđuje znanja i veštine koje korespondiraju s
potrebama potencijalnih korisnika, tržišta rada i društvene zajednice. Ne postoji dovoljna ponuda
programa obrazovanja odraslih, iako se stanovništvo Srbije svrstava u grupu izrazito starih populacija,s prosečnom starošću od 41 godine, s tendencijom da se učešće starije populacije (+65 godinaživota) do 2050. godine poveća na 23,2%. Pored toga, zbog nepovoljne obrazovne i kvalifikacione
strukture i zaposlenog stanovništva i ukupnog stanovništva, neophodna je veća ponuda programa
prekvalifikacija i profesionalnih obuka. Postoji velika potreba za obrazovanjem odraslih iz osetljivih
grupa, posebno najsiromašnijeg stanovništva, jer 71% nije završio osnovnu školu, ili od obrazovanja
imaju samo osnovnu školu. Nedostaje sistemski pristup razvoju obrazovanja i učenja odraslih koji bi
bio u skladu s politikom celoživotnog učenja i pružio raznovrsnu i fleksibilnu ponudu formalnog i
neformalnog učenja.

Efikasnost
Postojeći sistem ne ispunjava potrebe pojedinaca i/ili poslodavaca u odgovarajućem vremenskom
periodu i s odgovarajućom ponudom programa i obuka. Neefikasnost je posledica neravnoteže ualokaciji resursa tokom životnog ciklusa pojedinca, jer se u obrazovanje uglavnom ulaže do uzrasta
od 25 godina. Nije prepoznata neophodnost i značaj stalnog usavršavanja radne snage kroz inovaciju
znanja, dokvalifikacije i prekvalifikacije. Obrazovanje odraslih se ne posmatra kao isplativo ulaganje.
Nije utvrđeno koliko se sredstava izdvaja u Republici Srbiji za sve oblike obrazovanja odraslih iceloživotnog učenja, od direktnih izdvajanja iz budžeta po osnovu aktivnosti različitih ministarstava,
zatim izdvajanja lokalnih samouprava i javnih preduzeća, izdvajanja poslodavaca, izdvajanja
pojedinaca i stranih donacija.

Priznavanje prethodnog učenja
Ne postoji jasno definisan zakonski okvir priznavanja prethodnog učenja. Osnovu za razvoj sistema
priznavanja neformalnog i informalnog učenja čini evropski okvir kvalifikacija i NOK. U Republici Srbiji
je još u toku proces definisanja i usvajanja NOK-a. Priznavanjem znanja i veština stečenih u
neformalnom i informalnom procesu učenja poštuje se pravo pojedinca i istovremeno ostvaruje
značajna ekonomska i društvena korist za pojedince, zajednicu i državu.

Karijerno vođenje i savetovanje odraslih
Sistem karijernog vođenja i savetovanja delimično je razvijen, jer je 2010. godine doneta Strategija
karijernog vođenja i savetovanja u Republici Srbiji ("Službeni glasnik RS", broj 16/10) i Akcioni plan za
njeno sprovođenje. Predviđen je dalji razvoj postojećih i otvaranje novih centara za informisanje i
profesionalno savetovanje za sve korisnike NSZ-a, u cilju boljeg obuhvata nezaposlenih lica ikorisnika koji pripadaju osetljivim ciljnim grupama. Od 2005. godine NSZ organizuje radionice za
aktivno traženje posla, učešće u klubovima za traženje posla, treninge za osobe koje se težezapošljavaju, dugoročno nezaposlene, povratnike na tržište rada te za one koji spadaju u višak
zaposlenih. Korisnici usluga su prevashodno nezaposleni odrasli ili pojedinci koji hoće da promene
zaposlenje. Tokom poslednje dekade osnovani su centri za razvoj karijere i savetovanje studenata na
VŠU. Ti centri su prevashodno okrenuti pružanju usluga studentima i nisu usmereni prema široj
populaciji odraslih.

3. Nalazi SWOT analize
Unutrašnje snage - Nizak procenat populacije koji prerano napušta obrazovanje (10%) u poređenju s
drugim zemljama jugoistočne Evrope. Povećan je broj pružalaca usluga obrazovanja i obuke. Budući
da je 2006. godine usvojena Strategija razvoja obrazovanja odraslih u Republici Srbiji ("Službeni
glasnik RS", broj 1/07) i Akcioni plan za njeno sprovođenje, tako su preduzeti važni koraci u
institucionalnom razvoju sistema obrazovanja odraslih.
Unutrašnje slabosti - Nerazvijenost neformalnog i nefleksibilnost formalnog sistema obrazovanja.
Obrazovni sadržaji su nedovoljno orijentisani na razvoj ključnih kompetencija radne snage.
Nedovoljan broj obrazovnih institucija i nizak nivo njihove tehničke opremljenosti te nedostatak
kadrova u oblasti obrazovanja odraslih. Neusklađenost obrazovnih programa s potrebama tržišta
rada. Ne postoji NOK koji bi omogućio priznavanje prethodnog učenja. Nema jasnog sistema interne ieksterne provere kvaliteta niti modela za finansiranje obrazovanja odraslih.
Mogućnosti - Prepoznati značaj koncepta doživotnog učenja i obrazovanja odraslih za socioekonomski razvoj države. Usklađivanje obrazovnih programa s potrebama tržišta rada za novim
znanjima, veštinama i kompetencijama. Harmonizacija nacionalnih normativnih akata s referentnim
okvirom EU i s drugim međunarodnim organizacijama. Uključivanje u međunarodne projekte kroz
programe celoživotnog učenja i razvoj saradnje kroz umrežavanje s transnacionalnim institucijama.
Pretnje - Nedostatak finansijskih sredstava za dodatno obrazovanje i obuke. Neadekvatna promocija
kulture učenja. Povećanje obrazovnog jaza između pripadnika različitih socijalnih grupa. Otpori

sprovođenju neophodnih reformi i reorganizacije procesa unutar ustanova formalnog obrazovanja.
Nepostojanje sistema za priznavanje kompetencija i kvalifikacija dobijenih kroz neformalno
obrazovanje ili informalno učenje.

4. Strategija razvoja podsistema obrazovanja odraslih
Strategija obrazovanja odraslih u kontekstu celoživotnog učenja odnosi se na sve oblike i nivoe
obrazovanja i obuhvata sve starosne uzraste, od rane mladosti do trećeg doba, i različite ciljne grupe.
Ova strategija obuhvata:1) osnovno obrazovanje odraslih koji nisu bili obuhvaćeni formalnim obrazovanjem;
2) odrasle koji su napustili formalno obrazovanje - osnovno, srednje opšte ili stručno, visoko - ipotrebno je da dobiju drugu šansu;
3) kontinuirano obrazovanje odraslih u različitim profesijama u cilju unapređenja znanja i veština,
prekvalifikacije i dokvalifikacije;4) obrazovanje odraslih koji su prethodno izašli iz formalnog sistema visokog obrazovanja a žele danastave obrazovanje (kratki ciklusi, specijalističke strukovne studije, specijalističke akademske
studije, master studije);5) obrazovanje nezaposlenih radi većih mogućnosti zapošljavanja;
6) profesionalno obrazovanje seoskog stanovništva s ciljem unapređivanja poljoprivrednih delatnosti(na primer, osposobljavanje za ekološku poljoprivrednu proizvodnju, za razvijanje seoskog turizma u
domaćoj radinosti, obnavljanje starih zanata itd.);
7) obrazovanje odraslih radi sticanja ključnih kompetencija definisanih evropskim okvirom kvalifikacija
za celoživotno učenje;8) obrazovanje odraslih za uloge aktivnih građana;9) obrazovanje za treće doba.

Glavni izazovi i opredeljenja ove strategije
Strategija razvoja podsistema obrazovanja odraslih zasniva se na konceptu celoživotnog učenja koji
obuhvata sve podsisteme obrazovanja i omogućava svima, od osoba s predškolskim obrazovanjem
do visokoobrazovanih, da pod istim uslovima steknu ključne kompetencije zasnovane na znanju,
potrebne za uključivanje u društvo i ekonomiju.
U uslovima ubrzanog razvoja nauke i procesa globalizacije, uz istovremeno starenje stanovništva,obrazovanje odraslih svojim kvalitetom direktno utiče na stepen iskorišćenosti ljudskog potencijalajedne zemlje. Obrazovanje odraslih mora odgovoriti na potrebe tržišta rada i potrebe pojedinaca, biti
korektiv redovnog sistema obrazovanja, biti dovoljno fleksibilan i inovativan podsistem koji seprilagođava zahtevima novih tehnologija i održivog razvoja.
Primena koncepta celoživotnog učenja zahteva povezivanje i saradnju svih socijalnih partnera irelevantnih interesnih grupa. U razvoju strategije korišćena su iskustva iz dobre prakse zemaljačlanica EU, uz poštovanje kulturnih i nacionalnih specifičnosti Republike Srbije. Ova strategija sezasniva na politici EU u oblasti celoživotnog učenja, iskazanoj u dokumentu Evropske komisije "ET2020", tj. na programu "Nove veštine za nove poslove".

Strategija dostizanja vizije - politike, akcije i mere

Obuhvat
Svakom pojedincu se mora omogućiti pristup procesu učenja na svim nivoima i oblicima obrazovanja,
pod jednakim uslovima i na način koji najbolje odgovara njegovim mogućnostima i potrebama. Zbog
toga je neophodno obezbediti institucionalnu i programsku raznovrsnost obrazovnih mogućnosti iučiniti da odrasli mogu odabrati različite puteve i načine sticanja ključnih kompetencija. U formalnomsistemu obrazovanja, od osnovne škole do VŠU, potrebno je ponuditi programe obrazovanja odraslih.
Neformalni sistem obrazovanja mora postati deo ukupnog sistema obrazovanja.
Akcije su:
Razviti široku mrežu pružalaca usluga obrazovanja odraslih koji će za određene programeobrazovanja raditi pod istim uslovima i standardima. Izdvojiti sledeće kategorije pružalaca usluga:
1) formalni sistem obrazovanja - ustanove od osnovnog do visokoškolskog obrazovanja;
2) neformalni sistem obrazovanja - ustanove, institucije i organizacije specijalizovane za obrazovanje
odraslih (narodni, radnički, otvoreni univerziteti), NVO u oblasti obrazovanja;
3) neformalni sistem obrazovanja - privredne komore, strukovna udruženja, privredna društva injihove asocijacije;4) neformalni sistem obrazovanja - ostale ustanove, institucije i organizacije, poput kulturnih isportskih ustanova, institucija i organizacija, lokalne samouprave, političkih organizacija i sl.
Formalne i neformalne ustanove, institucije i organizacije za obrazovanje odraslih prolaze proces
akreditacije po istim standardima.
Celovita ponuda programa obrazovanja odraslih u kontekstu celoživotnog učenja mora obuhvatiti:
1) ekonomski orijentisane obrazovne programe (nezaposleni, lica bez kvalifikacija, tehnološki viškovi,
zaposleni, preduzetnici i lica koja započinju sopstveni posao, seosko stanovništvo);
2) socijalno orijentisane obrazovne programe (za nepismene i lica bez potpunog osnovnog
obrazovanja, lica s posebnim potrebama, etničke manjinske grupe, žene, stare);3) personalno orijentisane programe obrazovanja radi razvoja ličnosti tj. znanja, stavova i veština
pojedinaca u skladu s njegovim željama i interesovanjima.
Mere za sprovođenje su:
1) ukinuti specijalizovane osnovne škole za obrazovanje odraslih i osnovati centre za učenje u
postojećim obrazovnim ustanovama sa novim programskim sadržajima prilagođenim potrebama
obrazovanja odraslih kako bi se što ekonomičnije iskoristila postojeća mreža (u popodnevnimčasovima i tokom vikenda) i ostvarila dobra geografska raspoređenost;2) razviti i primeniti programe osnovnog obrazovanja odraslih;3) razviti programe stručnog usavršavanja odraslih u skladu s potrebama tržišta rada;4) razviti ponudu profesionalnog usavršavanja za odrasle kroz programe kratkih kurseva i obuka na
VŠU, kojima se ostvaruju ESPB bodovi i omogućavaju fleksibilne putanje učenja;5) razviti programe učenja na daljinu i elektronskog učenja;
6) osnovati univerzitete za treće doba.

Indikatori progresa su:
1) broj formalnih i neformalnih ustanova/institucija za obrazovanje odraslih;2) broj i struktura polaznika u formalnom i neformalnom sistemu obrazovanja odraslih;3) broj i raznovrsnost programa za obrazovanje odraslih;4) geografska rasprostranjenost ponude programa i ustanova/institucija za obrazovanje odraslih.
Kvalitet
Raznovrsnost programa, brojnost pružalaca usluga obrazovanja odraslih i potreba za fleksibilnošću
programa i procesa nastave zahtevaju obezbeđenje kvaliteta tako što će se definisati standardi
kvaliteta, jasne procedure primene standarda i njihovo usavršavanje. Kvalitet obrazovanja odraslihnajbolje se procenjuje kroz ishode obrazovanja izražene standardima kvaliteta postignuća. Evropski
okvir kvalifikacija za celoživotno učenje zajednički je referentni okvir za sve nivoe kvalifikacija
ostvarene kako u opštem, stručnom i akademskom obrazovanju, tako i u inicijalnom i kontinuiranomobrazovanju.
Akcije:1) razviti sistem za praćenje i vrednovanje kvaliteta sredine/uslova, procesa nastave/učenja iobrazovnih postignuća (ključne kompetencije) u obrazovanju odraslih;2) definisati standarde za programe obrazovanja, za profesionalno usavršavanje nastavnika ifacilitatora za obrazovanje odraslih i za nastavni proces;
3) obezbediti kvalitet nastavnih programa - povezati sa obezbeđivanjem obrazovnih postignuća uskladu s nacionalnim i evropskim okvirom kvalifikacija za celoživotno učenje i ključnimkompetencijama;4) intenzivirati međunarodnu saradnju u oblasti monitoringa i evaluacije kvaliteta sistema obrazovanja
odraslih i celoživotnog učenja, kroz učešće Republike Srbije u međunarodnom programu za procenu
kompetencija odraslih - PIAAS.
Mere:1) razviti sistem za akreditaciju organizacija u formalnom i neformalnom obrazovanju odraslih;2) osnovati nezavisnu instituciju koja će biti nadležna za definisanje i uvođenje sistema kvaliteta,
akreditaciju i sertifikaciju neformalnog obrazovanja odraslih u skladu s međunarodnim instrumentima istandardima za istraživanje, praćenje i evaluaciju u obrazovanju odraslih;3) stvoriti stimulativnu sredinu za učenje kroz implementaciju programa rekonstrukcije te adaptacije
postojećih prostora i njihovo opremanje savremenom audio-vizuelnom opremom;4) doneti zakon kojim će se urediti obrazovanje odraslih i podzakonske akte koji će omogućiti primenu
tog zakona i formiranje odgovarajućih tela i organizacija na nacionalnom i regionalnom nivou i nivou
lokalne samouprave.
Indikatori:1) nivo razvijenosti, funkcionalne osposobljenosti i stvarnog funkcionisanja sistema za akreditaciju
institucija;

2) osnovana nezavisna institucija za akreditaciju i proveru kvaliteta obrazovanja odraslih;3) stepen implementacije programa rekonstrukcije i adaptacije postojećih prostora i njihovo
opremanje savremenom audio-vizuelnom opremom;4) primenjuje se zakon kojim će se regulisati pitanja o obrazovanju odraslih i podzakonska akta
donetih na osnovu tog zakona.
Relevantnost
Poboljšanje relevantnosti sistema obrazovanja odraslih postiže se kroz praćenje i istraživanje tržišta
rada i usklađivanje obrazovnih programa s uočenim potrebama. Neophodno je obezbediti visok
stepen uticaja svih zainteresovanih aktera (socijalnih partnera) na sistem obrazovanja odraslih, tj. naobrazovnu politiku, definisanje i sprovođenje programa i verifikacije stečenih kompetencija ikvalifikacija.
Akcije:Relevantnost sistema se postiže kroz fleksibilnost, odnosno sposobnost organizacija i institucija zaobrazovanje odraslih da pravovremeno i adekvatno reaguju na potrebe za novim znanjima iveštinama:1) fleksibilnost obrazovanja - obavezna izgradnja sistema neformalnog obrazovanja i priznavanje
kompetencija i kvalifikacija stečenih neformalnim programima;2) fleksibilnost nastavnih planova - modularizacija nastavnih planova i izrada modela NOK. U Evropi
se u takvim okvirima posebno naglašava strukovno obrazovanje i oni olakšavaju mobilnost radnika ipristup procesu obrazovanja;
3) fleksibilnost sadržaja - umesto orijentacije prenos/sticanje što veće količine znanja, neophodno je
fokusirati se na sticanje veština: učenje učenja, kreativnost, preduzetničke veštine, sposobnost
rešavanja problema;4) fleksibilnost na nivou metodike/didaktike - sve veći naglasak na samoorganizovanom isamostalnom učenju.
Mere:1) praćenje i istraživanje tržišta rada i usklađivanje obrazovnih programa;2) razvoj obrazovnog sistema koji obezbeđuje fleksibilne putanje učenja;
3) izborni moduli moraju da obezbede kvalifikacije koje omogućavaju dalji razvoj ili promenu karijere.
Indikatori:
1) učešće socijalnih partnera u definisanju kurikuluma;
2) postoji sistem praćenja potreba na tržištu rada;
3) fleksibilne putanje učenja na svim nivoima obrazovanja.
Efikasnost
Neophodno je podizanjem zahteva za kvalitet obrazovanja odraslih obezbediti maksimalnu
iskorišćenost postojećih kapaciteta i resursa. Primenom standarda obezbediće se svrsishodno

korišćenje kapaciteta i napora (finansijskih, materijalnih, institucionalnih i ljudskih). Efikasnost sistemaće se uspostaviti kroz maksimalnu iskorišćenost postojećih ustanova formalnog obrazovanja redovnih škola za osnovno, srednje i visoko obrazovanje, kao i ustanova i institucija za obrazovanje
odraslih iz neformalnog sistema obrazovanja. Usluge savetovanja i karijernog vođenja doprineće
boljoj informisanosti o značenju i funkcijama celoživotnog učenja, vrstama programa, uslovima i
mogućnostima profesionalnog i ličnog razvoja. Definisaće se model održivog sistema finansiranja
obrazovanja, odraslih, prilagođen potrebama svih interesnih grupa, koji će koristiti različite izvore
finansiranja od budžetskih, preko direktnih ulaganja poslodavaca i pojedinaca, do međunarodnih
donatorskih projekata.
Akcije:1) usvojiti standarde za proveru kvaliteta uslova, procesa i postignuća u oblasti obrazovanja odraslih;2) napraviti jedinstven registar svih ustanova, institucija i organizacija u oblasti formalnog i
neformalnog obrazovanja od nacionalnog do lokalnog nivoa i proceniti njihove raspoložive kapacitete;3) organizovati usluge savetovanja i karijernog vođenja u centrima za učenje u okviru postojećih
formalnih i neformalnih obrazovnih institucija, filijala NSZ-a, socijalnih institucija i privrednih društava;4) uspostaviti sistem finansiranja obrazovanja odraslih.
Mere:1) definisati standarde za proveru kvaliteta u oblasti obrazovanja odraslih;2) sredstva iz budžeta prvenstveno usmeriti ka potrebama osetljivih grupa;3) uvesti poreske olakšice koje će podstaći poslodavce da ulažu u stručno usavršavanje zaposlenih;
4) ustanoviti finansijske podsticaje za pojedince u korišćenju usluga obrazovanja odraslih;5) podsticati napore obrazovnih institucija i ministarstava u apliciranju za strane donacije.
Indikatori:
1) usvojeni standardi za akreditaciju i proveru kvaliteta u oblasti obrazovanja odrasli;
2) iz budžeta izdvojen iznos za razvoj podsistema obrazovanja odraslih;3) poslodavci izdvajaju sredstva za programe stručnog usavršavanja i obuku;
4) zakonska regulativa;
5) broj donatorskih projekata.
Priznavanje prethodnog učenja
Do 2020. godine neophodno je razviti jedinstven sistem za priznavanje prethodnog učenja koji ćekompetencije i kvalifikacije stečene kroz praksu i dodatne obuke priznati i sertifikovati u skladu s
kompetencijama koje će biti definisane u NOK, tako da one budu priznate na nacionalnom nivou.
Sistem priznavanja prethodnog učenja mora biti zasnovan na sledećim glavnim principima:
1) jedinstveno pravo svakog pojedinca - odnosi se na priznavanje neformalnog i informalnog učenja.
Neophodno je obezbeđenje jednakog pristupa i postupka prema svakom pojedincu u procesu
priznavanja, uz obavezno poštovanje privatnosti i prava pojedinaca;

2) obaveza interesnih grupa - u skladu s svojim pravima, odgovornostima i kompetencijama interesne
grupe moraju uspostaviti sistem za identifikovanje i priznavanje neformalnog i informalnog učenja;
3) pouzdanost - procesi, procedure i kriterijumi za identifikovanje i priznavanje neformalnog i
informalnog učenja moraju biti fer, transparentni i utemeljeni na mehanizmima kontrole kvaliteta;
4) kredibilitet i legitimnost - sistem mora biti priznat na nacionalnom nivou i zasnovan nameđunarodnim standardima.
Akcije:1) definisati NOK i Nacionalni okvir stručnih kvalifikacija;
2) usvojiti ECVET sistem (European Credit System for VET) u cilju davanja kredita za prethodno
stečene stručne kompetencije, bez obzira na to gde i kako su dobijene;3) sistem univerzitetskog celoživotnog učenja (kratki kursevi i obuke, posebni programi za zaposlene,
programi na daljinu, programi elektronskog učenja, itd.) zahteva uvođenje ESPB i sertifikovanje
stečenih kompetencija;
4) priznavanje prethodnog učenja zahteva učešće u zajedničkim međunarodnim programima radisagledavanja dobre prakse u zemljama EU i formulisanja odgovarajućih modela u skladu sa
specifičnostima obrazovnog sistema Republike Srbije.
Mere:1) Usvojiti NOK i Nacionalni okvir stručnih kvalifikacija u 2012. godini;
2) Promeniti Zakon o visokom obrazovanju tako što će se u njega uključiti razni oblici univerzitetskogceloživotnog učenja kroz kratke kurseve - do 30 ESPB - modularizaciju, uvođenje profesionalnih
mastera i mastera za potrebe poslodavaca;
3) Razviti model priznavanja prethodnog učenja prilagođen obrazovnom sistemu Republike Srbije;4) Akreditovati institucije koje će sprovoditi proces priznavanja prethodnog učenja.
Indikatori:
1) Usvojen NOK i Nacionalni okvir stručnih kvalifikacija;2) novi zakon o visokom obrazovanju;
3) model priznavanja prethodnog učenja;
4) broj institucija za priznavanje prethodnog učenja;
5) početak procesa priznavanja prethodnog učenja i izdavanja Europass-a.
Karijerno vođenje i savetovanje odraslih
U skladu s konceptom celoživotnog učenja, a u cilju boljeg razvoja veština i znanja potrebnih zatržište rada i adekvatnu socijalnu participaciju odraslih, neophodno je dalje razviti i unaprediti sistem
karijernog vođenja i savetovanja odraslih u obrazovanju i zapošljavanju. Proces vođenja i savetovanja
odraslih pomaže pojedincima u ispravnom sagledavanju mogućnosti i donošenju pravih odluka onačinu sticanja znanja, veštine i kompetencije koje će im koristiti u individualnom i profesionalnomrazvoju. Sistem je posebno važan za socijalno isključene pojedince, koji su u nepovoljnom položaju
zbog starosti, pola, klasne, etničke i verske pripadnosti, radnog statusa i nepismenosti.
Akcije:1) pružanje informacija i pomoći u razumevanju i tumačenju informacija, u otkrivanju želja,
mogućnosti i potreba prilikom izbora karijere;
2) vođenje i savetovanje o načinu sticanja veština neophodnih za donošenje važnih odluka oprofesionalnom usavršavanju;
3) prikupljanje informacija o stepenu zadovoljstva korisnika i socijalnih partnera, prvenstveno
poslodavaca.
Mere:1) neophodno je osnivanje centara za karijerno vođenje i savetovanje odraslih u ustanovama iinstitucijama formalnog i neformalnog obrazovanja;
2) savetovanje u oblasti dodatnog obrazovanja i zapošljavanja odraslih;3) stvaranje jedinstvene baze podataka o odraslima koji su zainteresovani za dodatne profesionalne
obuke (prekvalifikaciju i dokvalifikaciju);
Indikatori:1) broj centara za karijerno vođenje i savetovanje;2) broj korisnika usluga u centrima;3) organizovanje seminara, treninga, radionica i drugih oblika edukacije za odrasle u skladu s
njihovim potrebama.

5. Potrebne promene u okruženju
1) Sačiniti institucionalni okvir koji bi podržao uspostavljanje i razvoj podsistema obrazovanja odraslih,
jer su se do sada zakonske regulative sporo definisale i neefikasno primenjivale. Zbog toga se u
praksi pojavljuje niz fragmentiranih akcija i mera pojedinih ministarstava, a one su međusobno
nedovoljno sinhronizovane i sa zanemarljivim efektima u odnosu na potrebe za obrazovanjem
odraslih;2) Uspostaviti socijalni dijalog između relevantnih partnera (poslodavci, sindikati, država) i interesnih
grupa (privredne komore, stručna društva, zajednice stručnih škola, profesionalna udruženja) kako bi
se identifikovale potrebe za obrazovanjem, definisao program i vrednovali ishodi. Partnerstvo valja
razvijati na svim nivoima - od lokalnog, preko regionalnog do internacionalnog;
3) Na republičkom i lokalnom nivou osnivati, u skladu sa zakonom, savetodavna tela za razvoj
ljudskih resursa u kojima bi bili podjednako zastupljeni predstavnici poslodavaca, zaposlenih, građana
i obrazovnih institucija formalnog i neformalnog sektora. Tako će predstavnici poslovnog sveta i
sindikata i sami građani uticati na formiranje ponude za obrazovanje odraslih. Kako bi se ponuda
prilagodila potrebama lokalnog tržišta rada, na lokalnom nivou partnerstvo valja ostvariti između
potencijalnih studenata i obrazovnih institucija, filijala NSZ-a, centara za karijerno vođenje isavetovanje odraslih, istraživačkih centara, preduzeća, lokalne samouprave i NVO. Pravnu prirodu,
nadležnosti i procedure osnivanja saveta formulisati u akcionom planu;4) Ostvariti saradnju s međunarodnim organizacijama (EU, OECD, UNESCO) i učešće u zajedničkim
programima i projektima posredstvom mreže institucija i centara. Za Republiku Srbiju je najvažnije dausaglasi zakonske regulative sa EU, kako bi imala pristup fondovima koji su specijalno namenjeni
razvoju podsistema obrazovanja odraslih i konceptu celoživotnog učenja. Za ovaj tip partnerstva
neophodno je i učestvovanje u međunarodnim sistemima kontrole kvaliteta, na primer u Programu za
procenu kompetencija odraslih - PIAAS;
5) Diversifikovati izvore finansiranja - Uključiti privatni sektor, poslovni svet i pojedince u finansiranje
programa celoživotnog učenja. Fiskalnom politikom omogućiti fiskalne olakšice za pojedince i
poslodavce ukoliko ulažu u programe obrazovanja odraslih. Kroz razvoj međunarodne saradnje
obezbediti pristup raznovrsnim fondovima vezanim za obrazovanje npr. strukturnim fondovima EU u
oblasti obrazovanja - Tempus, Leonardo da Vinci, Lifelong Learning Programs, Grundtvig, Comenius;
6) Menjati medijski odnos prema obrazovanju - Potrebno je definisati nacionalni program podrške ipromocije koncepta celoživotnog učenja. Uvesti naučno-obrazovni kanal i specijalizovane emisije koje
promovišu i naglašavaju neophodnost obrazovanja odraslih.

6. Strateške relacije podsistema obrazovanja odraslih s drugim sistemima
1. obrazovanje odraslih - privreda:(1) definisanje programa i obuka na svim nivoima obrazovanja u skladu s potrebama tržišta
rada i privrede, kao i sa željama i potrebama pojedinaca,(2) saradnja u karijernom vođenju i savetovanja na svim nivoima obrazovanja, naročito usavetovanju odraslih pri izboru odgovarajućih programa za unapređenja znanja i veština;
2. obrazovanje odraslih - profesionalna udruženja:(1) zajednička istraživanja u oblastima međuresorne saradnje, učestvovanje uzakonodavnim aktivnostima,(2) zajedničko učestvovanje na međunarodnim projektima,(3) definisanje potrebnih veština i znanja,(4) saradnja pri definisanju obrazovnih profila,(5) razvoj sistema za priznavanje prethodnog učenja,(6) dijalog i partnerstvo na različitim nivoima planiranja, razvoja i ostvarivanja obrazovanja
odraslih;
3. obrazovanje odraslih - fiskalni sistem:(1) uvođenje poreskih olakšica na ulaganja poslodavaca u dodatno obrazovanje iobučavanje zaposlenih,(2) fiskalne olakšice za pojedince koji ulažu u sopstveno obrazovanje;
4. obrazovanje odraslih - kultura:(1) programi obrazovanja odraslih mogu doprineti povećanju nacionalnog i kulturnog
identiteta populacije u celini, kao i poštovanju individualnih vrednosti pojedinaca,

(2) neophodno je da programe finansiraju MP i ministarstvo nadležno za kulturu,
informisanje i informaciono društvo.

II. FINANSIRANJE OBRAZOVANJA
Misija finansiranja obrazovanja je efikasno usmeravanje budžetskih i drugih sredstava, u skladu sobrazovnim strategijama, radi postizanja željenih efekata. Funkcije finansiranja vezane su za svaki
nivo obrazovanja pojedinačno, dok se odnosi među nivoima regulišu u skladu s definisanom opštom
obrazovnom strategijom. Finansiranje obrazovanja predstavlja jedan od najvažnijih instrumenata
realizacije obrazovnih strategija i unapređenja obrazovnog sistema.

1. Vizija sistema javnog finansiranja
Polazeći od činjenice da obrazovanje predstavlja vrstu produktivnog javnog rashoda, osnov na kome
se razvija vizija sistema obrazovanja je povećanje učešća ukupnih javnih rashoda za obrazovanje na
nivo od 6% bruto domaćeg proizvoda do 2020. godine. Ovo povećanje mora da bude kontinualno,kao strateško opredeljenje države.
Povećanje javnih rashoda za obrazovanje mora da postigne četiri ključna efekta:
1) povećanje kvaliteta obrazovanja;
2) unapređenje dostupnosti, tj. obuhvata obrazovanja;
3) povećanje efikasnosti sistema obrazovanja;
4) povećanje relevantnosti obrazovanja, tj. osiguravanje podrške onim nivoima, oblicima i programimaobrazovanja koji daju najveći doprinos razvoju društva i privrede.
Povećanje kvaliteta predstavlja najvažniji cilj obrazovnog procesa. Sistem finansiranja obrazovanjana svim nivoima mora da postane snažan instrument obrazovne strategije koji doprinosi povećanju
kvaliteta.
Unapređenje dostupnosti kod predškolskog i osnovnog obrazovanja predstavlja povećani obuhvat
dece predškolskim vaspitanjem, osigurava potpuni obuhvat pripremnim predškolskim programom iosnovnim obrazovanjem, predupređuje osipanje tokom osnovnog obrazovanja i povećava broj
učenika koji upisuju srednje obrazovanje. U srednjoškolskom i visokom obrazovanju sistem
finansiranja mora kroz dodatno finansiranje i sistem stipendiranja i kreditiranja učenika i studenatanižeg socioekonomskog porekla obezbediti kvalitet i jednakopravnost. Sistem finansiranja
akademskih i doktorskih studija mora da obezbedi pokrivanje svih troškova naučno-obrazovnog
procesa čime se obezbeđuje univerzalna dostupnost i primena načela izuzetnosti na najvišem nivou
formalnog obrazovanja. Celoživotno obrazovanje mora postati sastavni deo procesa rada inapredovanja svakog radno sposobnog građanina i stoga mora biti posebno stimulisano.
Povećanje efikasnosti mora da obezbedi bolje upravljanje obrazovnim sistemom uz smanjenje
neracionalnosti i skraćenje prosečnog trajanja studiranja. Međutim, povećanje ekonomske efikasnosti
ne sme ugroziti kvalitet obrazovanja niti sme smanjiti dostupnost.
Povećanje relevantnosti obrazovanja ostvaruje se tako što se finansijska sredstva u većoj meri
usmeravaju ka onim oblicima obrazovanja, pre svega u visokom obrazovanju, koji formiraju kadrove u
oblastima prioritetnim za razvoj Republike Srbije.
Dalji tekst konkretno razrađuje gore navedene principe i sadrži dve celine, prvu posvećenu
preduniverzitetskom obrazovanju, i drugu - visokom obrazovanju. S obzirom da se od visokog
obrazovanja i naučno-istraživačkog rada očekuje da postanu istinski generatori razvoja celokupnog
društva, jedan od najvažnijih instrumenata za realizaciju tog cilja je model finansiranja visokog

obrazovanja i nauke. Zbog toga je neophodno da se kroz izradu Akcionog plana formuliše u ovom
smislu konzistentna politika finansiranja. Model prikazan u daljem tekstu jedan je od mogućih modela
jednog od segmenata tog sistema, koji tek kroz celovitu stručnu evaluaciju treba proveriti i verifikovati.

2. Finansiranje preduniverzitetskog obrazovanja i vaspitanja
Kratak opis postojećeg sistema po nivoima obrazovanja
U postojećem sistemu finansiranja nisu definisani odnosi i prioriteti na tri nivoa na kojima se možeposmatrati sistem finansiranja preduniverzitetskog obrazovanja, a to su:
1) makronivo - nivo učešća izdvajanja za obrazovanje u bruto domaćem proizvodu;
2) mezonivo - odnosi u ulaganjima u pojedine nivoe obrazovanja;
3) mikronivo - odnosi unutar pojedinih nivoa obrazovanja.
Na makronivou potrebno je sprečiti smanjenje učešća javnih ulaganja, a u uslovima privredneekspanzije obezbediti povećanje učešća javnih ulaganja za obrazovanje u bruto domaćem proizvodu,
i to kroz propisavanje fiskalnih pravila kojima se ograničava diskreciona vlast nosilaca fiskalne iobrazovne strategije te omogućava stabilan nivo finansiranja obrazovanja u srednjem i dugom roku.
Na mezonivou potrebno je otkloniti sistemske nedostatke i usmeriti sredstva ušteđena na nekom
nivou, ka nivou obrazovanja za koji se ustanovi da su mu neophodna dodatna ulaganja. Primer
unapređenja upravljanja na mezonivou je smanjenje broja srednjih stručnih škola, transformacijaodređenog broja srednjih stručnih škola i otvaranje većeg broja gimnazija. Ušteđena sredstva se
mogu preusmeriti ka unapređenju uslova u kojima se odvija obrazovni proces, kupovini savremene
opreme i učila i dr.
Na mikronivou potrebno je utvrditi prioritete u okviru određenog nivoa obrazovanja i preusmeritiušteđena sredstva radi postizanja definisanih ciljeva. Stoga je, ako uzmemo za primer osnovno
obrazovanje, sredstva koja će se generisati usled smanjenja broja odeljenja i spajanja škola mogućeuložiti u unapređenje rada s decom kojoj je potrebna dodatna obrazovna podrška.
Upravljanje finansijama na tri navedena nivoa mora se sprovoditi dvojako:
1) usvojene odluke moraju imati dugoročan karakter i predstavljati strateško opredeljenje države uodređenom sektoru obrazovanja;
2) upravljanje finansijama postaje instrument za sprovođenje razvojnih obrazovnih strategija.
Postojeći sistem finansiranja predškolskog obrazovanja je decentralizovan i zasnovan je na modelu
u kome su sufinansijeri lokalna samouprava i roditelji. Po postojećem modelu, lokalna samouprava
obezbeđuje sredstva koja pokrivaju 80% troškova, a roditelji obezbeđuju 20% troškova (prosečannivo, dok nivo učešća u pojedinačnom slučaju zavisi od socioekonomskog statusa roditelja). Nadaljeće se razvijati modeli javno-privatnog partnerstva sa ciljem obezbeđivanja većeg obuhvata dece
predškolskog uzrasta.
Sredstva za pripremni predškolski program obezbeđuju se u republičkom budžetu i prenose se
lokalnim samoupravama na osnovu broja formiranih grupa. Navedeni sistem je pokazao različite
efekte, u zavisnosti od načina upravljanja sredstvima na nivou lokalne samouprave. Jedan odznačajnih primera neefikasnosti je izgradnja novih predškolskih ustanova u lokalnim samoupravama
gde postoji višak prostora u školama u kojima je broj učenika drastično smanjen. Preuređenjem
prostora u školama za potrebe predškolskog obrazovanja, postigle bi se značajne uštede:1) ne bi se zidao novi objekat;2) administrativno osoblje škole bi moglo da obavlja iste poslove i za predškolsku ustanovu.
Pošto u prethodnom periodu nije bilo planiranja i koordinacije republičkog nivoa i nivoa lokalne
samouprave, nastala je neadekvatno razvijena mreža predškolskih ustanova, posebno u ruralnim
sredinama i nerazvijenim lokalnim samoupravama. Samim tim, u postojećem sistemu nije zastupljena
dostupnost i jednakopravnost za ugrožene grupe dece i učenika, čije je socioekonomsko poreklo nižeod republičkog proseka, pa se povećavaju šanse za rano napuštanje školovanja i nastavak
reprodukcije kruga siromaštva.
Sistem finansiranja osnovnog i srednjeg obrazovanja zasnovan je na više ulaznih varijabli, pri čemuje najvažnija varijabla broj odeljenja. Kako je demografski trend negativan, direktori škola se bore da
dobiju odobrenje za održavanje postojećeg broja odeljenja ili što je moguće manje smanjenje tog
broja. Time, zbog neadekvatnog smanjenja broja odeljenja, nastaje fundamentalna neefikasnost u
osnovnom obrazovanju. U periodu od školske 1990/91. godine do školske 2008/09. godine, broj
učenika u osnovnom obrazovanju smanjen je za oko 215 000 (RZS). U istom periodu, broj odeljenja
smanjen je za samo oko 2300, a broj školskih objekata (centralne škole i izdvojena odeljenja) za 86.
Može se zaključiti da je realno ulaganje po učeniku značajno povećano, ali i to da sredstva nisu
ulagana u razvoj obrazovanja već u zadržavanje postojećeg broja zaposlenih. Smanjenje broja
učenika nije bilo praćeno odgovarajućom optimizacijom mreže osnovnih škola. U srednjoškolskom
obrazovanju uočava se dominacija srednjeg stručnog obrazovanja, koje je značajno skuplje od
gimnazijskog. Kad se ima u vidu činjenica da najveći broj učenika po završetku srednjeg stručnog
obrazovanja upisuje visoko obrazovanje, nastaje dodatna neefikasnost, jer su učenici srednjeg
stručnog obrazovanja pohađali skuplje nastavne planove i programe, i spremali se za tržište rada, ane za upis na VŠU. Sledi da je neophodno optimizovati mrežu srednjih škola i povećati broj učenika ugimnazijama, čime se mogu otkloniti prikazane neefikasnosti i uštedeti određena sredstva. Takođe,postojeći sistem finansiranja nije na odgovarajući način regulisao profesionalno usavršavanje
nastavnika za čije finansiranje su nadležne lokalne samouprave. U praksi postoje velike razlike uprimeni, koje u najvećoj meri koreliraju s ekonomskim razvojem lokalnih samouprava jer siromašnije
lokalne samouprave nisu imale dovoljno sredstava da bi ispunile postavljene zakonske uslove.

Glavni nedostaci postojećeg sistema
Pored navedenih problema, u postojećem sistemu gde se 95% budžetskih sredstava za
preduniverzitetsko obrazovanje troši na plate zaposlenih u okviru pripremnog predškolskog, osnovnog
i srednjeg obrazovanja, nije moguće utvrditi strateško opredeljenje države niti je upravljanje
finansijama moguće. Postojeći dualni sistem finansiranja preduniverzitetskog obrazovanja, premakome je republika nadležna za isplatu plata a lokalne samouprave za obezbeđivanje kapitalnih
ulaganja, materijalnih troškova i drugih rashoda, pokazao je i druge značajne nedostatke. Negativni
efekti postojećeg sistema finansiranja ogledaju se u činjenici da ne postoje odgovarajuća sredstva na
nivou lokalne samouprave za razvojne projekte (izgradnja novih predškolskih ustanova, finansiranje
profesionalnog usavršavanja nastavnika, kupovine savremene opreme i učila), što je posebnoizraženo u siromašnijim lokalnim samoupravama koje imaju simbolične izvorne prihode. Zbog toga je
postojeće stanje vaspitno-obrazovnih objekata u datim lokalnim samoupravama lošije od republičkog
proseka, te se s vremenom razlike između najrazvijenijih i najnerazvijenijih lokalnih samouprava samo
povećavaju. Posledično, povećanje razlika u opremljenosti objekata, stručnim znanjima nastavnika idostupnosti savremene opreme i učila dovodi do lošijih obrazovnih postignuća učenika iz nerazvijenih
lokalnih samouprava i osipanje tokom trajanja osnovnog i srednjeg obrazovanja. Takođe, u osnovi
postojećeg sistema finansiranja je održavanje postojeće mreže obrazovnih ustanova.

Nov model finansiranja
Opisane manjkavosti postojećeg sistema predstavljaju osnovni generator ideja za uvođenje novog
modela finansiranja preduniverzitetskog obrazovanja, sa zadatkom da doprinese prebacivanju fokusa
s postojeće statičke dimenzije (odslikane u održavanju iste mreže ustanova i broja zaposlenih), na
novu - dinamičku dimenziju, usmerenu ka planiranju mera razvoja obrazovanja i ka podizanju
njegovog kvaliteta i efikasnosti. Ispunjavanje ovih ciljeva može se ostvariti jedino uvođenjem sistema
finansiranja prema broju učenika, u okviru koga će se nivo finansiranja učenika razlikovati u zavisnosti

od obrazovnih potreba i socioekonomskih osobenosti sredina u kojima učenik pohađa nastavni
proces.
Osnovni instrument finansiranja preduniverzitetskog obrazovanja je uvođenje sistema finansiranjaprema broju dece, odnosno učenika.
Pritom, sistemu preduniverzitetskog obrazovanja se pristupa kao jedinstvenom (a ne kao zbiru tri
razdvojena sistema - predškolskog, osnovnog i srednjeg obrazovanja) u kome se definišu principi,
ključna obeležja i nadležnosti centralnog i lokalnog nivoa.
Preduslov za uvođenje novog sistema finansiranja je postojanje informacinog sistema, iz koga će se
prikupljati podaci i na nivou lokalne samouprave i na nivou svake pojedinačne škole.
U novom modelu finansiranja preduniverzitetskog obrazovanja kreiraju se tri ključna elementa:
1) centralna formula - u okviru koje se cena po detetu, odnosno učeniku diferencira na osnovu
razlika utvrđenih nastavnim planom i programom;2) sistem podele troškova - određivanje učešća centralnog i lokalnog nivoa u finansiranju deteta iučenika;3) lokalne formule - pravila određivanja nivoa sredstava na lokalnom nivou.
Uloga centralne formule je prevashodno izračunavanje cene obrazovnog procesa za tipično dete iučenika, dok je svrha sistema podele troškova i lokalne formule obezbeđivanje adekvatnog nivoa
finansiranja u skladu sa specifičnim obrazovnim potrebama deteta i učenika u određenoj lokalnoj
samoupravi. Sistem podele troškova mora obezbediti pravednost i različit (ili jednak) procenat
učešća centralnog i lokalnog nivoa. Ceo sistem mora uzeti u obzir razlike u ekonomskoj moći lokalnihsamouprava i na taj način obezbediti veće učešće centralnog nivoa u finansiranju učenika koji
nastavu pohađaju u školama koje pripadaju lokalnim samoupravama s manjom ekonomskom moći.
Nakon primene modela podele troškova radi izjednačavanja nivoa sredstava, lokalne samouprave
moraju razviti modele lokalnih formula u okviru kojih će kvantitativno izraziti sve specifičnosti
obrazovnog procesa i uz to se moraju imati u vidu različite lokalne okolnosti (mreža škola, broj
izdvojenih odeljenja, različiti oblici dodatnih obrazovnih potreba). Ispunjenje ciljeva obrazovnih
strategija jedino je moguće uz koordinaciju sva tri elementa novog modela finansiranja.
U centralnoj formuli sistem utvrđivanja plata zaposlenih je centralizovan i jedinstven za sve
zaposlene. S obzirom na to da fiskalna decentralizacija implicira i decentralizaciju u određivanju plata,
potrebno je definisati nivo autonomije koju će lokalne samouprave imati u određivanju plata. Sigurno
je da bi potpuna deregulacija mogla dovesti do velikog broja negativnih, neželjenih efekata (veliki
raspon plata između razvijenih i nerazvijenih opština, nastavnici napuštaju opštine s manjim nivoom
plata i dr.), pa se stoga nameće određeni vid ograničene samostalnosti opština u definisanju plata.
Prema tom rešenju, lokalne samouprave bi, u skladu sa sistemom podele troškova, mogle da platezaposlenih u školama povećaju najviše do određenog procenta, čime bi plate u tim lokalnimsamoupravama mogle biti veće od propisanih na nivou republike za određeno zvanje.
Proces definisanja formule na centralnom nivou potrebno je zasnovati na utvrđivanju specifičnosti
programa obrazovanja, vodeći računa o indikatorima i definisanim kriterijumima koji utiču na cenu, poodređenoj kategoriji učenika:
1) obrazovni ciklus i profili (pripremni predškolski program, osnovno obrazovanje od prvog do četvrtog
razreda, osnovno obrazovanje od petog do osmog razreda, osnovne muzičke škole, gimnazije opšte, filološke i matematičke ili druge specijalizovane - različiti profili u srednjim stručnim školama idr.);2) obrazovanje na manjinskim jezicima;3) broj dece s posebnim potrebama;4) gustina populacije na teritoriji lokalne samouprave;5) kvalitet puteva;
6) stanje socioekonomskih indikatora u lokalnoj samoupravi u odnosu na republički prosek.
Novi sistem finansiranja mora uključiti u tekuće rashode i rashode neophodne za profesionalno
napredovanje nastavnika predviđene ovom strategijom i zakonskim propisima. Iako u strogo
fiskalnom smislu povećanje plata nastavnika predstavlja deo tekućih rashoda, određeno procentualno
povećanje sredstava u budžetu za finansiranje povećanja plata nastavnika koji su stekli više zvanje,
suštinski će predstavljati oblik jasne obrazovne strategije države kojom se nastavnici stimulišu dakontinualno rade na svom usavršavanju i sticanju novih znanja i veština.
Navedeni indikatori predstavljaju smernice za definisanje i izračunavanje koeficijenata u okviru
centralne formule koji opredeljuju nivo dodatnih sredstava u odnosu na cenu jediničnog učenika(učenik od prvog do četvrtog razreda osnovne škole). To konkretno znači da će se u okviru centralne
formule iznos sredstava koji lokalna samouprava dobija za preduniverzitetsko obrazovanjeizračunavati množenjem cene jediničnog učenika sa brojem učenika i zbirom svih koeficijenata, kojiodražavaju specifičnost obrazovnog procesa u lokalnoj samoupravi. Samim tim, cena učenika istog
obrazovnog nivoa neće biti ista u svim lokalnim samoupravama, već će odražavati realne razlike koje
postoje u realizaciji obrazovnog procesa.
Na pravila o centralnoj formuli se naslanja i mogućnost da lokalne samouprave razvojem posebnih
modela lokalnih formula izvrše dodatna prilagođavanja i uvrste dodatne indikatore i izračunaju
dopunske koeficijente, čijom primenom će sredstva biti transferisana do svake pojedinačne škole.
Težište finansiranja u novom modelu potrebno je prebaciti s finansiranja postojeće mreže ustanova
na finansiranje programa obrazovanja koji se definišu republičkim propisima, kao i na finansiranje
razvoja obrazovanja. Kroz novi sistem finansiranja moraju da se obezbede sredstva za finansiranje:
1) tekućih rashoda vezanih za obrazovni proces;2) kapitalnih izdataka;3) sredstava za razvoj obrazovanja.

Finansiranje tekućih rashoda
Principi novog modela finansiranja tekućih rashoda su:
1) fiskalna decentralizacija;
2) efikasnost;3) efektivnost;4) jednakopravnost.
Navedeni principi međusobno su povezani i čine koherentnu celinu. Dok princip fiskalne
decentralizacije predstavlja opredeljenje da je potrebno podeliti nadležnosti vezane za finansiranjeobrazovanja između centralnog i lokalnog nivoa, ostala tri principa stvaraju vezu između modela
finansiranja i ciljeva obrazovne strategije. Princip fiskalne decentralizacije podrazumeva dve osnovne
vrste nadležnosti centralnog nivoa:

1) definisanje centralne formule i propisivanje obavezujućih pravila u vezi sa strukturom modela
finansiranja i vrednostima koeficijenata za različite kategorije ulaznih varijabli - dece i učenika;
2) kontrola prenosa sredstava s nivoa lokalne samouprave ka školama i kontrola strukture alociranihsredstava u skladu s jasno definisanim pravilima na osnovu principa obrazovne strategije.
Ovime se uloga lokalne samouprave povećava kroz upravljanje sredstvima i resursima na mikronivou,
a to su: mreža predškolskih ustanova, osnovnih i srednjih škola, formiranje odeljenja u skladu s
propisanim maksimalnim brojem učenika po odeljenju, zavisno od vrste škole i odeljenja, razvoj
sistema prevoza učenika, stipendiranje učenika iz socijalno ugroženih porodica i dr.
Za povećanje efikasnosti, efektivnosti i jednakopravnosti, i smanjenje tekućih jediničnih troškova po
detetu, odnosno učeniku te povećanje ulaganja u opremu i razvoj obrazovnog sistema, moguća su
sledeća sredstva:
1) optimizacija mreža osnovnih i srednjih škola;2) povećanje radnog angažovanja nastavnika u školama;3) smanjenje broja učenika u srednjim stručnim školama i povećanje broja učenika u gimnazijama;4) smanjenje broja časova neposredne nastave u srednjim školama.
Efikasnost i efektivnost su osnovni kriterijumi za usmeravanje sredstava koja koja mogu biti ušteđena
na određenom nivou obrazovanja ka drugim nivoima ili drugim ciljevima finansiranja u okviru istog
nivoa obrazovanja.
Svrha kriterijuma jednakopravnosti jeste obezbeđivanje dodatne obrazovne podrške deci i učenicima
na osnovu dodatnih obrazovnih potreba koje proističu iz ličnih potreba i mogućnosti, ili iz
socioekonomskog porekla deteta i učenika. U praksi, ovaj princip mora da se ispuni tako što će seuvesti različiti korektivni faktori.
Veza između efikasnosti, efektivnosti i pravednosti ima uzročno-posledični sled: efikasnija upotrebasredstava i resursa (efikasnost) stvara uslove za definisanje i sprovođenje mera kojima se postižu
poželjni efekti (efektivnost), što u krajnjoj instanci smanjuje socijalne i druge razlike nastale zbog
socioekonomskog porekla ili ličnih karakteristika deteta i učenika. Time se i doprinosi smanjenju
socijalnih razlika između najugroženijih delova stanovništva i populacije u proseku i smanjuje sepotreba za različitim oblicima socijalne pomoći u budućnosti.

Finansiranje razvoja obrazovanja
Sredstva za finansiranje razvoja obrazovanja deo su budžeta MP i imaju karakter programskog delabudžeta. Programski deo budžeta funkcioniše po sistemu spojenih sudova s delom budžeta koji jealociran za tekuće troškove obrazovnog procesa. Time se obezbeđuje održivost nivoa finansiranja
preduniverzitetskog obrazovanja u bruto domaćem proizvodu i u slučaju smanjenja broja učenika uodnosu na prethodnu godinu ili smanjenja određenih varijabli koje određuju nivo tekućih rashoda.
Dakle, za isti ukupni budžet (ne računajući usklađivanje za inflaciju), nivo tekućih izdvajanja će sesmanjivati, a nivo sredstava za razvoj obrazovanja povećavati.
Sredstva za razvoj obrazovanja obezbediće uslove za sprovođenje školskih razvojnih planova, koji
obuhvataju različite aktivnosti vezane za unapređenje funkcionisanja i kvaliteta nastavnog procesa(profesionalno usavršavanje nastavnika, realizacija seminara, radionica, sekcija za učenika, nabavka
opreme i savremenih učila i sl.). Lokalna samouprava će zajedno sa školama na svojoj teritoriji
definisati predloge školskih razvojnih planova i predlagati nivo procentualnog učešća u finansiranju
realizacije razvojnih planova. MP će na osnovu definisanih prioriteta donositi odluke o prihvatanju inivou finansiranja pojedinačnih školskih razvojnih planova.

Kao dodatni oblik finansiranja razvoja obrazovanja, MP će alocirati određena sredstva, u okviru
programskog dela budžeta, namenjena za sprovođenje određenog razvojnog prioriteta značajnog za
naciju. U tom slučaju, MP će raspisivati konkurs za finansiranje razvojnog prioriteta, i škole koje
ispune definisane uslove dobiće sredstva za realizaciju određenog programa.

Izuzeci od modela finansiranja prema broju učenika
Kad se imaju u vidu negativni demografski trendovi i migracije prema većim centrima, sistem
finansiranja prema broju dece i učenika ne može se primeniti u određenom broju lokalnihsamouprava. Naime, u pojedinim lokalnim samoupravama (posebno u osnovnom obrazovanju), zbog
malog broja dece, kroz novi sistem finansiranja obrazovanja ne bi se alocirao dovoljan nivo sredstava
za nesmetano i kvalitetno odvijanje nastavnog procesa. U tim slučajevima predviđaju se sledeći
mehanizmi:
1) definisati kriterijume na osnovu kojih se određene lokalne samouprave, odnosno vrste škola
(četvorogodišnje, osmogodišnje, male seoske škole sa izdvojenim i kombinovanim odeljenjima),
izuzimaju iz sistema finansiranja prema broju dece i učenika;
2) pored varijabilnog dela finansiranja na osnovu broja upisane dece i učenika, prilagoditi novi sistem
finansiranja uvođenjem fiksnog dela - institucionalnog granta, čija će visina zavisiti od broja izdvojenih
odeljenja, broja kombinovanih odeljenja i drugih faktora.
Nov sistem finansiranja će predstavljati pravilo, dok su predložena dopunska rešenja samo potvrda
da nijedan sistem finansiranja nije idealan i da je neophodno uočiti izuzetke. Održivost sistema
finansiranja je moguća samo ukoliko se obezbedi ispunjenje proklamovanog cilja da povećanje
efikasnosti ne sme ugroziti efektivnost, kvalitet i jednakopravnost.

Potrebni uslovi za implementaciju novog modela finansiranjaUvođenje novog modela finansiranja već je, u načelu, propisano ZOSOV te će u narednom periodu
biti neophodno usvajanje izmena i dopuna tog zakona, kojima će biti detaljnije definisan način
usvajanja centralne formule, sistema podele troškova i uloge lokalnih formula. Takođe, nakon izmena
i dopuna navedenog zakona, uslediće i usvajanje novih podzakonskih akata, kojima će biti
obezbeđeno zaokruživanje novog modela finansiranja i time stvoreni preduslovi za uspešnu primenu
u praksi.

3. Finansiranje visokog obrazovanja
Kratak opis postojećeg sistema
Tekući model finansiranja regulisan je Uredbom o normativima i standardima uslova rada univerziteta
i fakulteta za delatnosti koje se finansiraju iz budžeta ("Službeni glasnik RS", br. 15/02, 100/04, 26/05,
38/07 i 110/07), čiji su elementi vezani za stari sistem studija (nebolonjski), pa je samim tim
neophodno tu uredbu uskladiti s novim sistemom studiranja ili zameniti drugim modelom finansiranja.
S druge strane, Zakonom o visokom obrazovanju predviđeno je zaključivanje posebnih ugovora ofinansiranju između MP i svake samostalne VŠU, što, takođe, još uvek nije realizovano u praksi. Zatou široj, a i užoj javnosti vlada uverenje da je potrebno kritički preispitati i poboljšati sistem finansiranja.
Uredba u najvećoj meri alocira sredstava u srazmeri s brojem prvi put upisanih budžetskih studenata,uz uzimanje u obzir i drugih elemenata kao što su: veličina nastavne grupe, broj grupa, broj
nastavnog osoblja za te grupe, površina zgrade, broj određenih nenastavnih pozicija itd. Na taj načinodređuje se ukupan nivo sredstava (iskazan i kroz broj potrebnih zaposlenih), koji se koriguje uzavisnosti od stvarnog stanja zaposlenih na VŠU. Na osnovu godišnjeg obračuna, određeni nivo
sredstava mesečno se uplaćuje svakoj VŠU za plate, bez obzira na to da li je svako zaposleno lice
finansijski pokriveno. Svaka VŠU iz te sume (i eventualnih sopstvenih prihoda) određuje nivo platasvojih zaposlenih.

Sredstva za materijalne troškove određuju se na osnovu utvrđenih normativa i završnih računa VŠU iu tekućim troškovima predstavljaju procenat učešća budžetskih sredstava u ukupnim sredstvima VŠU
primenjen na svaki realan račun. Troškove za opremu i investiciono održavanje budžet, zbog
nedostatka sredstava, praktično ne isplaćuje iako je po Uredbi na to obavezan (sredstva za te
namene MP koristi samo interventno).
Država već više godina ne isplaćuje materijalne troškove na nivou definisanom prema formuli iz
Uredbe. To stvara velike probleme državnim VŠU kad treba da obezbede sredstava za grejanje idruge operativne troškove svog poslovanja, a posledica je ugrožavanje odvijanja i kvaliteta nastave.
Sadašnji sistem obezbeđuje jednom delu studenata finansiranje obrazovanja na državnim VŠU na
teret republičkog budžeta (oko 50% upisanih studenata). Pritom su nekima pokriveni i troškovi života,
dok drugima nisu, što otežava situaciju studentima koji studiraju van mesta u kome žive a nisu u
studentskim domovima. Jedan deo studenata državnih VŠU (koji nisu u kategoriji budžetskih
studenata) i svi studenti na privatnim VŠU sami plaćaju svoje školarine.
Naučno-istraživački rad na univerzitetima nije sastavni deo Uredbe, već se realizuje putem projektnog
finansiranja, na osnovu Strategije naučnog i tehnološkog razvoja Republike Srbije za period od 2010.
do 2015. godine. Tako formalno postoji razdvojenost u finansiranju istraživanja i visokog obrazovanja,
što ne odgovara suštini misije akademskog obrazovanja gde su ove dve oblasti nerazdvojivo
povezane.
Realizacija doktorskih studija, koje objedinjuju obrazovnu i naučnoistraživačku delatnost, na nekim
univerzitetima započela je još 2006. godine, a još ne postoji definisan sistem finansiranja. Samistudenti doktorskih studija u najvećem broju nadoknađuju školarine koje su ustanovili univerziteti.
Nešto iznad 50% procenata studenata doktorskih studija uključeno je u projekte preko kojih sefinansiraju troškovi istraživanja, i kroz koje su studenti angažovani ili kao stipendisti (obezbeđeno
samo zdravstveno osiguranje) ili kao mladi istraživači sa statusom istraživača pripravnika u institutima
ili asistenata na univerzitetima (obezbeđeno zdravstveno i penziono osiguranje).
Školarine na svim nivoima studija, koje su ustanovili univerziteti, na pojedinim fakultetima veoma su
visoke i nisu zasnovane na transparentnim kalkulacijama stvarnih troškova studiranja.

Glavni nedostaci postojećeg sistema
Primenu postojećeg modela finansiranja visokog obrazovanja u Republici Srbiji prate sledeći
problemi:
1) VŠU, ponekad vođene kratkoročnim finansijskim interesima, prevelikim upisom i nekontrolisanim
otvaranjem svojih odeljenja širom zemlje, ugrožavaju kvalitet i efikasnost studija;
2) Dosadašnja državna upisna strategija i delom način finansiranja doveli su do neadekvatnog broja
upisanih (i posledično diplomiranih) studenata po stručnim i naučnim oblastima u odnosu na potreberazvoja zemlje. Manji broj studenata upisuje fakultete prirodnih i tehničkih nauka, a veći broj fakultete
društvenih nauka. Zbog toga je neophodno sprovesti planski upis studenata na fakultete, usklađen sa
prioritetima privrednog i društvenog razvoja;
3) Sadašnji sistem finansiranja pravi veliku razliku između budžetskih i samofinansirajućih studenata.
Deo budžetskih studenata, nakon ispunjenja odgovarajućih uslova, dobija i dodatnu budžetsku
podršku koja obezbeđuje vrlo povoljan smeštaj i ishranu, te druge studentske beneficije.
Samofinansirajući studenti sami plaćaju školarinu i nemaju nikakvo pravo na korišćenje navedenih
beneficija;
4) Istraživanja su pokazala da učenici boljeg materijalnog stanja postižu i bolji uspeh tokom
srednjoškolskog obrazovanja, tako da se primenom rangiranja samo po uspehu studentima koji su
slabijeg materijalnog stanja smanjuje dostupnost studijama;

5) Sistem finansiranja je netransparentan - javnost ne zna se koliko košta školovanje jednog studenta
na nekom fakultetu. Studenti takođe ne znaju koliko država izdvaja za njihovo obrazovanje;
6) Nije postavljen valjan celovit sistem finansiranja doktorskih studija. Sistem prijema studenata
doktorskih studija na finansirane istraživačke projekte nije u dovoljnoj meri transparentan. Studentima
nisu javno dostupne informacije o mogućnostima uključivanja u projekte;
7) Gledano u celini, postojeći sistem finansiranja visokog obrazovanja ne rešava probleme ni
ravnopravnosti u dostupnosti obrazovanja, ni efikasnosti studiranja, ni kvaliteta studija, niti podržava
studiranje u onim oblastima koje su posebno važne za razvoj privrede i društva u Republici Srbiji.
Navedeni nedostaci pokazuju da finansiranje visokog obrazovanja nije na adekvatan način
postavljeno, pa se kao posledica javlja socijalno nezadovoljstvo i među studentima, i međunastavnicima, i u segmentima društva koja se oslanjaju na visoko obrazovanje.

Socijalni, ekonomski, obrazovni i drugi razlozi za formulisanje novog modela finansiranja
Smernice za usvajanje novog sistema finansiranja proističu iz pobrojanih uočenih slabosti sadašnjeg
sistema finansiranja.
Važan i uvek prisutni parametar svakog dobrog sistema finansiranja je podizanje kvaliteta
obrazovanja. Postojeći sistem finansiranja podstiče sve VŠU na što veći upis studenata, a implicitno ina veću efikasnost studiranja, tj. prolaznost na ispitima. To, samo po sebi, nisu neprihvatljivi ciljevi, jer
i novi sistem treba da ih ostvaruje. Međutim, postojeći sistem nije obezbedio mehanizme koji bisprečavali da se ti ciljevi ostvare na račun kvaliteta obrazovanja. Novi sistem bi takve korektivne
mehanizme trebalo da obezbedi, jer kvalitet obrazovanja je primarni cilj, a iz njega se izvode dva
sekundarna cilja - povećanje broja studenata i povećanje efikasnosti studiranja.

Model unapređenja finansiranja visokog obrazovanja na državnim fakultetima
Novi model finansiranja mora i dalje jedinstveno obuhvatati različite nivoe i vrste studija (akademske i
strukovne) i ustanovljavati jedinstvena pravila. Strateški cilj je dostizanje evropskog proseka
relativnog izdvajanja za visoko obrazovanje iz javnih sredstava njegovim povećanjem na 1,25% BDP.
Ispunjenje datog cilja može se postići postepeno, sledećom dinamikom: u 2014. godini povećanje na
0,9%, u 2016. godini povećanje na 1,05%, u 2018. godini povećanje na 1,15% i u 2020. godini
povećanje na 1,25%. Ovde su uračunate sve vrste sredstava koja se izdvajaju - školarine,
subvencionisanje kredita i školarina, studentski standard, i sva druga sredstva koja se iz budžeta, pobilo kom osnovu, usmeravaju u visoko obrazovanje za finansiranje tekućih troškova i za razvoj.
Osnovna ideja novog modela finansiranja je javno utvrđivanje iznosa troškova studiranja po pojedinimoblastima i institucijama i za najveći broj studenata (sufinansirajući) uvođenje obaveze da i država istudenti plaćaju po deo školarine. Tako raspodeljena državna i studentska participacija ima za cilj
ukidanje sadašnje nepravedne velike razlike među onim studentima koji ništa ne plaćaju i onim koji
plaćaju sve. Osnovu sistema finansiranja i dalje predstavlja broj studenata, ali će na VŠU čiji jeosnivač Republika Srbija sada postojati:
1) budžetski studenti (samo uspešni i nadareni studenti slabijeg imovnog stanja koji znaju koliko košta
njihovo studiranje, a država u potpunosti pokriva utvrđene troškove studiranja);
2) sufinansirajući studenti (kojima deo troškova studiranja pokriva država, a drugi deo do punog
iznosa školarine plaćaju sami, uz mogućnost da ako žele koriste subvencionisani kredit od države);3) samofinansirajući studenti (koji pun iznos školarine plaćaju sami, takođe uz mogućnost da ako želekoriste subvencionisani kredit od države).
Rang-liste studenata, po kojima će država definisati kvote za budžetske i sufinansirajuće studente,
kao i kvote po oblastima i ustanovama visokog obrazovanja, biće jedinstvene za neku instituciju i za

prvu godinu studija formirane ne samo na osnovu pokazanog uspeha (kakvo je sadašnje stanje), već ina osnovu socijalnog statusa studenta. Svake školske godine država utvrđuje navedene kvote i
striktno kontroliše njihovu primenu u skladu sa uslovima akreditacije.
Svake godine država donosi odluku o nivou sredstava i o strukturi raspodele tih sredstava po
oblastima, u zavisnosti od procene prioriteta. Stoga je potrebno pažljivo planirati kvote za upisbudžetskih i sufinansirajućih studenata po pojedinim oblastima na osnovu kriterijuma kvaliteta i
relevantnosti VŠU i njihovih studijskih programa. Kvote moraju da budu usklađene s utvrđenim
strateškim prioritetima i s potrebama javnog i privatnog sektora. U početnom trenutku ovom
strategijom se predviđa da bi odnos upisanih budžetskih i sufinansirajućih studenata trebalo da bude
oko: 15% - prirodne, 35% - tehničko-tehnološke, 15% - medicinske i 35% - društveno-humanističke
nauke. Osim toga, u novi model finansiranja potrebno je ugraditi i posredne podsticaje za studiranjeprirodnih i tehničko-tehnoloških nauka.
Novi model finansiranja se dalje oslanja na postojeću Uredbu, gde je posebno značajan načinutvrđivanja potrebnog broja nastavnog i nenastavnog osoblja, kao i princip postojanja i raspodele
sopstvenih prihoda. Pored potrebnog inoviranja u pogledu usaglašavanja sa studiranjem po
Bolonjskim principima (modeli finansiranja OAS, OSS, MAS, MSS i doktorskih studija), Uredbu je
potrebno posebno doraditi na sledeći način:
1) Utvrditi iznose troškova studiranja po pojedinim oblastima i institucijama uzimajući u obzir
normative Uredbe, pritom vodeći računa o kvotama broja studenata koje MP planira da odobri uskladu s akreditacionim uslovima. Utvrditi faktore koji utiču na nivo potrebnih rashoda, uraditi
neophodne korekcije nivelisanja po ustanovama i odrediti iznos troškova studiranja koji bi studentuslužio kao referentni iznos u odnosu na koji će mu se tražiti sufinansiranje. Pojedine VŠU mogu
propisati školarinu i veću od iznosa troškova studiranja, uračunavajući i javno prikazujući i ostale
troškove koji nisu obuhvaćeni normativima Uredbe;
2) Ukinuti nepravednu razliku između budžetskog i samofinansirajućeg studenta, što se odnosi na
ekstremne slučajeve potpunog neplaćanja školarine i plaćanja u celini, i to uvođenjem linearne skale
sufinansiranja školarine svakog sufinansirajućeg studenta. Dakle, za neku visokoškolsku instituciju bi
se formirala jedinstvena rang-lista studenata rangiranih po uspehu, i samo za prvu godinu studija
kombinovana i sa kriterijumom socijalnog stanja (odnos kriterijuma može biti na primer 50:50%, uz
striktnu kontrolu validnosti socijalnog statusa). Na osnovu nje, postojali bi potpuno budžetski studenti(najbolje plasirani na rang-listama), dok bi se za ostale studente uvela lična participacija u školarini(do maksimalnog iznosa kvote za sufinansirajuće studente). Iznos participacije bi se utvrđivao prema
mestu koje student zauzme na rang-listi. Studenti iz gornjeg dela liste imali bi manje učešće ufinansiranju školarine, dok bi oni pri dnu imali veće. Sredstva za sufinansiranje školarine studenti bi
obezbeđivali ili gotovinskim uplatama (kako je u sadašnjem sistemu) ili iz kredita koje bi nudila
Nacionalna razvojna banka i zainteresovane komercijalne banke (i koje bi svi takvi studenti pozavršetku studija vraćali), a sve te kredite bi subvencionisala država. U iznos kredita mogu da se
dodaju i životni troškovi, posebno za one studente koji studiraju van mesta u kome žive, a nisu dobili
mesto u studentskom domu. U tom cilju, država bi pregrupisala raspoloživa budžetska sredstva istvorila poseban budžetski konto za te namene. Akcionim planom će se detaljnije definisati različiti
načini su - i samofinansiranja kroz ugovore i kredite;3) Novi sistem finansiranja će i dalje stimulisati VŠU da deo sredstava ostvaruju kroz saradnju s
privredom i učešće u različitim tipovima projekata. U tom smislu, uz striktno poštovanje normativa
kvaliteta nastave i istraživanja, VŠU bi se omogućilo:(1) da samostalno (uz aktivno delovanje saveta VŠU gde radi uticaja i kontrole postojedržavni predstavnici) raspolažu imovinom koju su stekle iz sopstvenih prihoda, dasamostalno raspolažu sopstvenim prihodima, uključujući njihovo ukamaćivanje, kao i dasamostalno odlučuju, bez postojećih ograničenja, o raspodeli tih prihoda za platezaposlenih i sl;

(2) da pokriju sve fiksne materijalne troškove (npr. grejanje i sl.), a delimično i ostale
troškove (struja, komunalije, telefoni i sl.) i to primenom postojećeg principa iz Uredbe oprocentu kojim sopstveni prihodi učestvuju u pokriću ukupnih materijalnih troškova (tj.
VŠU pokrivaju materijalne troškove iz sopstvenih prihoda u procentu kojim njihovi prihodi
učestvuju u ukupnim prihodima). Takođe bi se, u značajnoj meri, povećali troškovi za
tekuće i investiciono održavanje, troškovi za rad biblioteka, laboratorija i sl. i to premazahtevima Bolonjskog procesa;
4) Koeficijente za složenost posla zaposlenih na državnim VŠU postepeno povećavati, do odnosa 1:7
od najniže do najviše kvalifikovanog, a tzv. vrednost boda povećati, u skladu s budžetskim
mogućnostima;5) Razviti i u model finansiranja ugraditi indikatore kojima se meri kvalitet obrazovnog procesa i
podstiče izvrsnost nastavnog kadra. Pritom, posebnu pažnju posvetiti pooštravanju uslova za izbor
nastavnika i postojanju i primeni stvarne ocene njihovog pedagoškog rada;
6) Ako novi model finansiranja (na primer, zbog malog broja upisanih studenata) ugrožava rad iposlovanje nekih državnih VŠU koje su posebno značajne za naciju, ili posebno bitne za nacionalnu
kulturu, država treba da primeni institucionalno budžetsko finansiranje. Pritom, svi studenti mogu imati
status budžetskih;7) Za pojedine discipline MP može od državne ili privatne VŠU da naruči poseban obrazovni programkoji će posebno i da finansira;8) Model finansiranja doktorskih studija mora da obuhvati: školarinu (troškove nastave, mentorstvo,
administrativne troškove); troškove istraživanja (materijalni i režijski troškovi, oprema za istraživanje,
mobilnost, učešće na naučnim skupovima, podrška za publikovanje); rad studenta doktorskih studija mladog istraživača početnika (lična primanja, zdravstveno i/ili penziono osiguranje). Statusi studenata
su analogni s onim statusima na osnovnim i master studijama, i potrebno je definisati prava i obaveze
kako studenta, tako i VŠU korisnika budžetskih sredstava. Broj studenata doktorskih studija, kao i
kvote budžetskih i sufinansirajućih studenata, zasnivati na potrebi za razvojem neophodnih
akademskih disciplina na univerzitetima i prioritetnih oblasti naučnog, tehnološkog, privrednog,
društvenog i kulturnog razvoja. Broj budžetski finansiranih i sufinansiranih studenata doktorskih
studija treba da raste kako bi do 2020. godine dostigao 10% studenata koji završavaju master studije;
Pored toga, potrebno je uspostaviti i druge modalitete finansiranja doktorskih studija kroz delimično
finansiranje iz javnih izvora, uz učešće privatnog sektora, fondacija, pri čemu je neophodno osigurati
da svaki student doktorskih studija bude uključen u organizovan naučno-istraživački rad. Potpuno
finansiranje doktorskih studija od strane studenata omogućiti samo u onim slučajevima kada VŠU
studentu garantuje organizaciju istraživačkog rada koji je obuhvaćen školarinom. Posebnim aktom
potrebno je odrediti pravila finansiranja doktorskih studija, čije će odrednice biti sprovođene javno ikonsekventno. Njime je potrebno predvideti sredstva za podsticanje mobilnosti studenata i profesora,
posebno dolazaka studenata i profesora iz inostranstva. Po mogućstvu uvesti poreske podsticaje za
privredna društva koja šalju svoj mladi kadar na doktorske studije;9) Definisati pravila alokacije sredstava za investiciono održavanje (prostor, infrastruktura), kao i za
finansiranje razvoja visokog obrazovanja - nabavka didaktičke opreme (audiovizuelnih sredstava,
informatičke opreme za nastavu, opremanje laboratorija za nastavu u VŠU), izvora za učenje
(literature, pretplata na časopise i baze podataka), podrška osnivanju centara za unapređenje ievaluaciju nastave, finansiranje nezavisnih recenzenata nastavnog procesa, itd;
10) Potrebno je uraditi stručnu ekonomsku analizu efikasnosti postojeće mreže VŠU i jasno definisati
kriterijume za gašenje nekih institucija i za otvaranje novih. Naročito se mora voditi računa oodrživosti pojedinih institucija i cele mreže, uz jasnu ideju o uključivanju kvalitetnih naučnoistraživačkih instituta u akademsku mrežu;11) Intenzivirati stručni i finansijski nadzor nad radom VŠU, uključujući i angažovanje eksternih
evaluatora, uz striktno praćenje usklađenosti rada po akreditacionim i finansijskim normativima;
12) Uslove akreditacije i standarde kvaliteta treba uskladiti s metodologijom obračuna ceneobrazovanja, kako bi se odredio optimalni odnos kvalitet/troškovi, pri čemu je gornji nivo troškova
ograničen mogućnostima finansiranja, a donji nivo - troškovima koji obezbeđuju minimalno prihvatljiv
kvalitet obrazovanja (koje se najčešće definiše standardima akreditacije);13) Novi način finansiranja uskladiti sa finansiranjem naučno-istraživačkog rada, kao i uvođenjem
elemenata koji se odnose na: opremanje, naučno i stručno usavršavanje nastavnika, podsticanje
razvoja nastavno-naučnog i nastavno-umetničkog podmlatka; rad sa darovitim studentima;međunarodnu saradnju i mobilnost; informacionu podršku istraživanjima; finansiranje opreme i uslova
za studiranje studenata sa hendikepom, itd.
Efekti uvođenja novog modela finansiranja bili bi:
1) veća pravednost u dostupnosti studiranja;
2) transparentnost: za svakog studenta je poznato koliko košta njegovo obrazovanje i koliko država u
to ulaže;3) studenti imaju ista prava, tj. pravo na državnu pomoć, zavisno od svog materijalnog stanja, uspehau studiranju i oblasti studiranja;
4) unapređenje strukture diplomiranih studenata (po oblastima/disciplinama), putem finansijskih
podsticaja za usmeravanje studenata pri izboru studija;
5) ostvarenje veće efikasnosti studiranja (studiranje u roku), zbog gubljenja prava na budžetsko(su)finansiranje u slučaju slabih rezultata u studiranju i odgovornost studenta za sredstva koja suuložena u njegove studije, jer ima obavezu da vrati ta sredstva ako ne završi studije;6) zadovoljstvo studenata (i njihovih roditelja), jer svako može da dobije i budžetsko (su)finansiranje(u meri definisanoj određenim uslovima) i povoljan studentski kredit, čime se može pokriti ceo iznosškolarina, a deo se mora vratiti kroz otplatu kredita nakon zapošljavanja.
S druge strane, najosetljivije je pitanje reakcije studenata koji su do sada u mnogo većoj meri imali
potpuno besplatno studiranje, a koji s novim sistemom to sebi ne uspeju da obezbede. Procena je dabi mnogo veći broj studenata trebalo da prihvati s odobravanjem ovaj novi sistem finansiranja, jer onsvim budžetskim i sufinansirajućim studentima obezbeđuje delimično besplatno finansiranje, uz
mogućnost da, korišćenjem povoljnog studentskog kredita, plaćaju deo školarine koji nije pokriven izbudžeta. Studentski kredit se otplaćuje po završetku studija, tako da tokom studija studenti nisu
opterećeni otplatom kredita.

Potrebni uslovi za implementaciju novog modela finansiranja
Neophodno je da se formira nacionalna razvojna banka i da se predvidi fond sredstava za
subvencionisanje kredita studenata. Nacionalna razvojna banka i zainteresovane komercijalne bankebi sa studentom ugovorali uslove kreditiranja radi plaćanja školarina. Iz predviđenog fonda sredstava
bi se kroz subvencije bankama obezbedili posebno povoljni kreditni uslovi (dugi poček, niske kamate).
Neophodno je da Vlada usmerava VŠU na racionalnije poslovanje, uz bolje korišćenje svih resursa
kojim VŠU raspolažu, ali nikako na način koji bi prouzrokovao da VŠU zbog toga umanjuju kvalitet
obrazovanja.
Radi ostvarivanja i praćenja potrebne strukture visokokvalifikovanog kadra, trebalo bi razmotriti
mogućnost osnivanja nove ili osposobljavanja neke od postojećih nacionalnih institucija, skvalifikovanim i nezavisnim stručnjacima, za razmatranje pitanja i predlaganje mera na osnovu kojih

bi Vlada donosila odluke o prioritetima i o broju studenata (po oblastima) za koje se obezbeđuje
budžetsko finansiranje s različitim nivoom sufinansiranja. Ta institucija mogla bi biti i u sastavu NSZ,
ili u okviru neke druge postojeće organizacije koja raspolaže kapacitetima za blagovremeno i
kontinualno praćenje kretanja u društvu i potreba za kadrovima, trendove razvoja u svetu i u Republici
Srbiji, i na osnovu toga pravi procene potrebnih kadrova i njihovih kompetencija.

4. Finansiranje obrazovanja odraslih
Model finansiranja celoživotnog učenja, odnosno posebno obrazovanja odraslih, nije sistemskiutvrđen, pa u ovom trenutku i ne postoji. Dodatno obrazovanje i usavršavanje nije usklađeno s
potrebama društva i tržišta, pa finansiranje bilo iz javnih, bilo iz privatnih izvora nije kontinualno, većsporadično, od slučaja do slučaja.
Hroničan nedostatak sredstava u budžetu i njihovo usmeravanje za osnovne vrste obrazovanja, činida za obrazovanje odraslih ne postoje posebni javni fondovi. Tako je nastala velika nesrazmera u
izdvajanju sredstava za obrazovanje mlađih i odraslih, kao i ostale nesrazmere opisane u delu
strategije posvećene obrazovanju odraslih. S druge strane, kao blaga (jer ulaganja nisu velika)
kompenzacija, u ovoj vrsti obrazovanja najizraženije je samofinansiranje privatnih kompanija i lica.
Stoga, u ovom trenutku odmah treba primeniti sledeće mere:
1) U skladu s budžetskim mogućnostima, tamo gde država (na republičkom ili lokalnom nivou) ima
interes da finansira one oblike obrazovanja odraslih koji su joj potrebni (razne dokvalifikacije, inovacije
znanja, sticanje novih potrebnih kompetencija itd.), naročito u javnom sektoru, primeniti opisani model
finansiranja visokog obrazovanja. Dakle, kombinovati javno i individualno finansiranje (participaciju
odraslih koji se obrazuju, pošto će oni od toga imati dobit u vidu lakšeg zapošljavanja ili novog i bolje
plaćenog posla), pri čemu to uključuje i pravo odraslih koji se obrazuju na podizanje subvencionisanih
kredita;
2) Uvoditi mere koje očigledno dovode do povećanja finansijskih ulaganja u ovu vrstu obrazovanja i tonaročito iz privatnog sektora, npr. usvajanjem određenih oblika poreskih podsticaja. Naime, kadpostoje poreski podsticaji, kompanije bi sredstva alocirale u profesionalno usavršavanje i trening
zaposlenih, umesto da uplaćuju sredstva u budžet. Time bi se stvorila i pozitivna povratna sprega jer
bi kompanije direktno sagledavale pozitivne efekte ulaganja u zaposlene i poboljšanje svog
poslovanja. Podsticaje treba uvesti i za pojedince koji sami žele da nastave svoje obrazovanje, kao i
za formiranje tržišta ponude i potražnje u ovoj vrsti obrazovanja.
Na osnovu primera dobre prakse, postepeno se može ustanoviti održiv sistem finansiranja
obrazovanja odraslih i doživotnog učenja, uz korišćenje svih vrsta izvora finansiranja - budžeta,privatnih ulaganja poslodavaca i pojedinaca, kao i međunarodnih donatorskih projekata.

5. Finansiranje učeničkog i studentskog standarda
Tekući model finansiranja učeničkog i studentskog standarda vrlo je dobar, ali ne i dovoljan. Nivo
izdvajanja, kao i pravila za dobijanje povlastica, godinama su razrađeni i uhodani. S obzirom na
ukupnu ekonomsku situaciju, nivo izdvajanja omogućava relativno širok obuhvat učenika i studenata
kojima se dodeljuju povlastice, ali sve više se oseća nedostatak kapaciteta. Zato u ovom segmentu s
takvom praksom obavezno treba nastaviti, uz povećanje kapaciteta i time dostupnosti obrazovanju.
Važnost održanja postignutog nivoa finansiranja, kao i njegovog podizanja, naročito će se ogledati u
odnosu na novi model finansiranja školarina. Dakle, kako će veliki broj studenata morati da plaćaškolarinu, to će sigurno porasti zahtevi za boljim (za studenta jeftinijim, a za državu skupljim)
standardom (smeštaj, hrana, prevoz, džeparac itd.). U odnosu na sadašnji sistem, moraće nastati
promene, što znači da se povlastice dele svaka posebno (a ne nekom sve, a nekom ništa), a takođe ida se deo tih troškova vraća kroz kredit koji student podiže (analogno sa školarinom). Dakle, kao što
se procentualna participacija države predviđa u školarinama, tako će se ona vršiti i kod studentskog
standarda.

6. Finansiranje obrazovanja iz drugih izvora
U odnosu na finansiranje iz javnih izvora (kome je dominantno bila posvećena pažnja), finansiranjeobrazovanja mora sve više da uključuje i druge izvore kao što su privatni (lično, porodično,
kompanijsko i drugo nevladino) i međunarodni (donatorski i drugi projekti). U sistemima i
preduniverzitetskog i visokog obrazovanja prikazani su načini privatnog ulaganja, i oni se uglavnom
ogledaju kroz samofinansiranje i sufinansiranje. Ako se samo za visoko obrazovanje uzme u obzir daje broj studenata na privatnim univerzitetima oko 20% ukupno upisanih, a da je na državnim
univerzitetima odnos budžetskih i samofinansirajućih približno pola-pola, to znači da u sistemu
visokog obrazovanja pored prikazanog nivoa sredstava iz javnih prihoda, postoji još približno 40 50% sredstava iz privatnih izvora.
Nivo ulaganja javnih sredstava meren procentom BDP predstavlja jasan cilj ove strategije a to je
dostizanja proseka razvijenih zemalja i zemalja u razvoju, dok što većim podsticajima (od kojih su
neki opisani ranije) treba podići i nivo ulaganja iz privatnih izvora. Takođe, do 2020. godine visinasredstava koja se može dobiti iz međunarodnih projekata uopšte nije mala, i zadatak svih obrazovnih
ustanova na svim nivoima obrazovanja jeste da se uključe u te projekte. Ovo je sigurno bitno sfinansijske strane, ali još više s obrazovne, kako bi se oni koji upravljaju finansijama kroz te projektebolje obučili i usaglasili s borbom za finansije koja se svuda vodi.

III. OBRAZOVANJE I VASPITANJE POJEDINIH KATEGORIJA UČENIKA
1. Obrazovanje i vaspitanje pripadnika nacionalnih manjinaObrazovanje pripadnika nacionalnih manjina je integralni deo sistema obrazovanja Republike Srbije.
Iz toga sledi da i za obrazovanje pripadnika nacionalnih manjina važe sva strateška opredeljenja iz
SROS, uz uvažavanje svih prava koje manjine imaju u oblasti obrazovanja na osnovu ustavnih izakonskih odredbi.
U tom smislu misija obrazovanja nacionalnih manjina je da osigura, s jedne strane, pravo na
kvalitetno obrazovanje, kao i za sve građane Republike Srbije, i time omogući integraciju pripadnika
manjina u društvenu zajednicu, a s druge starne, da osigura pravo na očuvanje i razvijanje
nacionalnog i kulturnog identiteta svih nacionalnih manjina.
Posebne strateške mere kojima se ostvaruje takva misija obrazovanja nacionalnih manjina su
sledeće:1) dodatno finansiranje specifičnih troškova obrazovanja nacionalnih manjina (npr. štampanje
niskotiražnih udžbenika na jezicima nacionalnih manjina);
2) razvijanje obrazovnih programa u onim disciplinama (školskim predmetima) koje su od posebnog
značaja za očuvanje i razvoj nacionalnog i kulturnog identiteta;
3) posebno pravo na negovanje maternjeg jezika svake nacionalne manjine, pravo na izvođenje
nastave na maternjem jeziku, a u slučajevima kada je to moguće i obezbeđivanje obrazovanja
nastavnika na maternjem jeziku za izvođenje nastave na maternjem jeziku i obezbeđivanjeobrazovnih resursa na maternjem jeziku;
4) odgovarajuće predstavljanje u organima upravljanja i rukovođenja obrazovno-vaspitnim
ustanovama;5) pravo na učešće u donošenju odluka o mreži obrazovno-vaspitnih ustanova kada je to važno za
prava nacionalnih manjina na obrazovanje;
6) posebne mere za povećanje dostupnosti obrazovanju i druge mere podrške, posebno za one
nacionalne manjine čiji pripadnici u većoj meri pripadaju obrazovno defavorizovanim socijalnim
grupama (Romi, Vlasi);

7) u obrazovanju pripadnika nacionalnih manjina treba, gde god je to moguće, razvijati prave
dvojezične institucije i programe koji obuhvataju pripadnike i manjinskih zajednica i većinskog naroda
u cilju razvijanja dobrih međuetničkih odnosa i bolje socijalne kohezije i integracije.

2. Obrazovanje i vaspitanje obdarenih i talentovanih učenika i studenata
Obdareni/talentovani učenici, odnosno učenici i studenti koji postižu izuzetno visoka obrazovna
postignuća predstavljaju onaj deo populacije dece i mladih koji imaju potencijale da postanu vodeći
resurs u stvaranju novih vrednosti u različitim oblastima. Ovim kategorijama učenika i studenata treba
omogućiti obrazovanje koje će podsticati puni razvoj njihovih sposobnosti uz vođenje računa onjihovom celovitom razvoju. Da bi se izašlo u susret njihovim potrebama i mogućnostima u okviru svih
vaspitno-obrazovnih podsistema, obezbediće se mere za kontinuiranu podršku radu i razvoju ovih
učenika i studenata:1) Razvijanje sistema za identifikaciju talentovane i obdarene dece bez obzira na sredinu u kojoj žive.
Posebno je važno prepoznavanje te dece u nerazvijenim, siromašnim i socijalno defavorizovanim
sredinama, gde lokalna zajednica, seoski učitelji i saradnici u odeljenjima MP mogu da imaju ključnu
ulogu. Veće uključivanje dece iz osetljivih kategorija u predškolsko vaspitanje i obrazovanje
omogućiće i bolju ranu identifikaciju talentovanih;
2) Primenom modernih koncepcija nastave/učenja i metoda aktivnog učenja/nastave, istraživačke
nastave i slično u pred-univerzitetskom i univerzitetskom obrazovanju obezbeđuje se veći stepen
individualizacije nastave i prilika da obrazovanje izađe u susret različitim tipovima dece i mladih;
3) Postojanjem izborne nastave i bogate ponude vannastavnih aktivnosti u školi otvara se prostor za
razvoj specifičnih interesovanja, sposobnosti i talenata učenika i uvođenje široke palete različitih
aktivnosti prema vrstama i složenosti. Vannastavne aktivnosti koje uključuju saradnju škole sanaučnim, kulturnim, sportskim, tehničko-tehnološkim i drugim institucijama i organizacijama poseban
su prostor za talentovane i obdarene učenike;4) Jednosmenski rad i dobri uslovi za rad u školi (oprema, knjige, materijali za učenje i rad)omogućavaju višenamensko korišćenje školskih prostora i opreme i stvaranje uslova za grupni rad,vršnjačku edukaciju, razmenu i saradnju sa referentnim stručnjacima i institucijama u okviru malih
istraživanja i projekatske nastave, što sve zajedno daje mogućnosti da se na različite načine uključe
svi koji imaju posebna interesovanja, sposobnosti i talente;5) Postojanje mogućnosti modularizacije nastave i da se različitim trajektorijama učenik kreće kroz
opšte srednje obrazovanje daje priliku da se biraju različiti programi i izazovnije metodenastave/učenja (istraživačka nastava, projekatsko-mentorski sistem rada, uključivanje u projekte
istraživačkih institucija, individualni projekti);
6) Razvijeni standardi postignuća definišu i postignuća u najvišim kategorijama, a mere i akcije
planirane u okviru ove strategije usmerene su na značajno povećanje broja učenika u tim najvišim
kategorijama postignuća;
7) Razvijeni sistem karijernog vođenja i savetovanja u školama i visokoobrazovnim ustanovama;8) Razvoj aktivnog učenja u vanškolskim aktivnostima (istraživačke, umetničke, sportske i druge
letnje škole, kampovi, ekskurzije, nastava u prirodi, i sl.) daje mogućnost da se školska i akademska
znanja povežu, osmisle i praktično primene, što je dodatni izazov za školski i akademski uspešne
mlade;
9) Pored podsticanja intelektualnog razvoja i razvoja određenih talenata, jednaka pažnja se posvećuje
i drugim aspektima razvoja ove kategorije učenika. U radu sa talentovanom i obdarenom decom i
mladima posebna pažnja će se obraćati na vaspitni aspekt: na podsticanje njihove saradnje sa
drugima; na odnos prema vlastitoj sredini; na razvoj svesti o međusobnoj međuzavisnosti; narazumevanje prava i obaveza; i na psiho-socijalnu podršku toj grupi učenika u razvoju realne slike osebi, sposobnosti samoevaluacije, metakognitivnih znanja i veština, radi boljeg i efikasnijeg
upravljanja vlastitim životom i karijerom;10) Razvijanje etosa škole i VŠU mora uključivati stvaranje klime u kojoj se podržavaju i vrednuju:uloženi trud i istrajan rad, inicijativnost, konstruktivna saradnja sa drugima, široko i raznovrsno znanje
i umenje koje se ume povezati i primeniti u svakodnevnom životu, težnja ka izvrsnosti i vrhunskim
postignućima, participacija i svest o vlastitoj odgovornosti, briga o dobrobiti vlastite zajednice iodrživom razvoju, humanitarni rad i rad u zajednici. Takva sredina koja podržava i ukazuje na sve
dobre i kvalitetne aktivnosti i produkte podiže opšti nivo i kvalitet rada u školi i stvara plodnu osnovu i
za razvoj vrhunskih dostignuća;
11) U obrazovanju i vaspitanju obdarenih/talentovanih treba izbegavati tendenciju trke za nagradama,naročito u takmičenjima koja se fokusiraju na jednostrane i uprošćene pokazatelje uspešnosti koji
potiskuju obrasce učenosti koju karakteriše dubina i širina znanja, umenja, umešnosti i stvaralačkih
rezultata i unutrašnja motivacija. Potrebno je koncipiranje novih oblika takmičenja koji podržavaju
zaista vrhunska postignuća u učenju i stvaralačko učenje, koji podržavaju istinske produkte
stvaralaštva mladih;
12) U vrednovanju rada škola, i specijalizovanih i redovnih, ključno merilo je procena pedagoške
dodate vrednosti škole, tj. specifičnog doprinosa škole razvoju, vaspitanju i obrazovanju učenika, ane ono što je efekat sposobnosti i talenata učenika, dobrih kućnih, socio-kulturnih i ekonomskih
okolnosti, ili rada sa privatnim nastavnicima;13) Razviti celoviti sistem podrške i podsticaja obdarenim i talentovanim učenicima i studentima.
Osnovna misija tog sistema je da formira vrhunske stručnjake koji se dokazuju kvalitetom rezultata,da uvede standarde izvrsnosti u naš obrazovni sistem koji na najvišim nivoima obrazovanja (master idoktorske studije, postdoktorski programi) stvara nove vrednosti inovacije, istraživačke i umetničke
produkte;
14) Sistem podsticaja obdarenim/talentovanim učenicima i studentima, odnosno učenicima istudentima koji postižu izuzetne rezultate u učenju čine: razne nagrade, posebne stipendije, fondovi i
fondacije za naučni i umetnički podmladak, centri izvrsnosti, centri za talente, specijalizovane škole i
programi, istraživačke stanice, regionalni centri za talentovane, umetničke kolonije, letnje škole, itd.
Svi ti oblici podsticaja obdarenih /talentovanih koji se finansiraju iz javnih izvora treba da budu
usklađeni u pogledu funkcija koje imaju, da budu povezani sa društvenim prioritetima, da budu
zasnovani na istim principima davanja finansijske podrške. Svi ti sistemi podrške moraju biti u okviru
MP, jer su važan deo sistema obrazovanja i vaspitanja i treba da budu usklađeni sa misijomobrazovanja u celini;15) Država treba da podstiče (putem poreskih olakšica, isticanjem onih koji pokazuju društvenu
odgovornost u ovoj oblasti) formiranje sistema podrške obdarenim/talentovanim učenicima istudentima od strane privrednih društava, lokalnih samouprava, privatnih osnivača koji treba da imaju
punu slobodu da definišu oblasti u kojima se postižu vrhunski rezultati i načine podsticaja i podrške.

3. Obrazovanje i vaspitanje osoba sa invaliditetom i smetnjama u razvoju, osoba sa
teškoćama u učenju i osoba iz defavorizovanih sredina
Osobe sa invaliditetom i smetnjama u razvoju, osobe sa teškoćama u učenju i osobe iz
defavorizovanih sredina i socijalnih grupa (deca, adolescenti i odrasli) imaju puno pravo na kvalitetno
obrazovanje i vaspitanje uz uvažavanje njihovih specifičnosti (OECD klasifikacija).
Osnovno strateško opredeljenje u obrazovanju ovih osoba je inkluzivni pristup u obrazovanju koji
obezbeđuje njihova prava i omogućava njihovu socijalnu inkluziju.
Uzimajući u obzir karakteristike ovih osoba u realizaciji obrazovanja primenjivaće se sledeća dva
modela obrazovanja:

1) inkluzivno obrazovanje;2) specijalno obrazovanje (obrazovanje u specijalnim vaspitno-obrazovnim ustanovama iprogramima).
Model inkluzivnog obrazovanja će se primenjivati po pravilu za sve osobe koje spadaju u kategorije
osoba iz defavorizovanih sredina (društvenih grupa), za sve osobe sa teškoćama u učenju i za sve
osobe sa smetnjama u razvoju za koje je to rešenje najpovoljnije.
Odluke o tome koji od dva modela će se primenjivati treba da se zasniva na stručnoj proceni koje
rešenje je u najboljem interesu osoba sa invaliditetom i smetnjama u razvoju, osoba sa teškoćama uučenju i osoba iz defavorizovanih sredina, ali i procene efekata inkluzije i za ostale osobe u
inkluzivnim grupama.
Odluke o tome koji model obrazovanja je najpovoljniji za osobe sa invaliditetom i smetnjama u
razvoju, za osobe sa teškoćama u učenju i za osobe iz defavorizovnih sredina u praksi će se donositi
na osnovu mišljenja stručnjaka (lekara, pedijatara, dečjih psihijatara, psihologa, defektologa ipedagoga). Uvođenje modela inkluzivnog obrazovanja i postepeno prevođenje pojedinih kategorija izmodela specijalnog obrazovanja u model inkluzivnog obrazovanja, naročito za osobe sa smetnjama u
razvoju, donosiće se na osnovu mišljenja stručnjaka i pošto se obezbede svi uslovi za to prevođenje:
osiguranje dodatnog finansiranja, priprema ustanova i posebna pomoć ustanovama koje imaju veći
broj takvih osoba, obuka kadrova, obezbeđivanje adaptiranih prostornih i drugih uslova, razvijanje
odgovarajućih programa (uključujući i individualnih obrazovnih planova), resursa za učenje i tehničkih
pomagala, obezbeđivanje posebnih sistema podrške (uključujući i personalne/pedagoške asistente).
Uvođenjem inkluzivnog modela i ustanove za specijalno obrazovanje nužno menjaju svoj karakter (upogledu osoba koje obuhvataju, načina rada, dobijaju i novu ulogu specifičnog resursnog centra).
Napredovanje u učenju osoba u inkluzivnom obrazovanju treba redovno da prate stručni timovi i dana osnovu praćenja određuju koje vrste specifične podrške treba pružati tim osobama u daljem radu.
S ciljem obezbeđivanja dostupnosti obrazovanja za osobe sa smetnjama u razvoju, pored opštih
uslova, moraju se osigurati i posebni uslovi, kao što su: obezbeđivanje prevoza kada su obrazovne
institucije na većoj udaljenosti, fizička dostupnost prostora u kojima se odvija vaspitno-obrazovni
proces, obezbeđivanje tehničkih pomagala, mogućnost korišćenja adaptiranih informacionokomunikativnih sredstava i učenja na daljinu, pomoć personalnog asistenta, itd.
U pogledu standarda obrazovnih postignuća osoba sa smetnjama i teškoćama u razvoju koje se
mogu obrazovati potrebno je da se razmotre sledeće alternative: da za njih važi osnovni nivo
standarda koji su urađeni za odgovarajući nivo obrazovanja u redovnim školama ili da se definišu
posebni standardi (ili da to bude zavisno od kategorije i stepena smetnji u razvoju). Programi
obrazovanja ovih osoba moraju da se razvijaju polazeći od tako definisanih standarda postignuća.
Prednosti inkluzivnog pristupa u obrazovanju ne ogledaju se samo u realizaciji prava na obrazovanje
za sve, povećanju socijalne inkluzije i smanjenju siromaštva, već on ima značajne vaspitne efekte.
Inkluzivni pristup u školama i u VŠU stvara osnovu za formiranje i razvoj saradnje, solidarnosti iuzajamnog poštovanja, tolerancije na različitost, otvorenosti prema drugom i drugačijem i preventive
za sprečavanje predrasuda i stereotipa u mišljenju i ponašanju.

Deo peti
IMPLEMENTACIJA
1. Akcioni plan
Dalje aktivnosti na razradi dokumenta SROS uključiće izradu akcionog plana i definisanje konkretnih
mera, nosilaca aktivnosti, rokova za realizaciju aktivnosti i potrebnih sredstava.

Sprovođenjem akcionog plana realizovaće se ciljevi postavljeni ovim dokumentom.
Sredstva za realizaciju SROS biće predviđena akcionim planom u skladu sa sredstvima obezbeđenim
u budžetu Republike Srbije.

2. Odnos SROS i ranije donetih strateških dokumenata
Strategija razvoja stručnog obrazovanja u Republici Srbiji ("Službeni glasnik RS", broj 1/07) i
Strategija razvoja obrazovanja odraslih u Republici Srbiji ("Službeni glasnik RS", broj 1/07)
primenjivaće se do isteka perioda na koji su donete, s tim što će se Akcioni plan za sprovođenje
Strategije razvoja stručnog obrazovanja u Republici Srbiji, za period 2009 - 2015. godine ("Službeni
glasnik RS", broj 21/09) primenjivati do početka školske 2013/2014. godine, do kada će se doneti
akcioni plan za sprovođenje SROS, kojim će biti obuhvaćene i mere i aktivnosti relevantne za
realizaciju Strategije razvoja stručnog obrazovanja u Republici Srbiji i Strategije razvoja obrazovanja
odraslih u Republici Srbiji.

3. Prilozi
Ova strategija sadrži: Prilog 1. - Srbija 2020+: Vizija razvoja i zahtevi prema sistemu obrazovanja i
Prilog 2 - Razvoj i upotreba obrazovne statistike i informacionog sistema u obrazovanju, koji su
odštampani uz ovu strategiju i čine njen sastavni deo.

4. Objavljivanje
Ovu strategiju objaviti u "Službenom glasniku Republike Srbije".

Prilog 1:
SRBIJA 2020+: VIZIJA RAZVOJA I ZAHTEVI PREMA SISTEMU
OBRAZOVANJA
Opšti trendovi dugoročnih strukturnih promena u privređivanju, javnim delatnostima,
nauci i tehnologiji, kulturi i stilu života u širem okruženju Republike SrbijeUvažavajući opšte trendove dugoročnih strukturnih promena u širem okruženju primarni razvojni cilj
Republike Srbije jeste podizanje konkurentnosti srpske privrede. Opšti trendovi ukazuju da dinamičan
razvoj srpske privrede nije moguć bez strukturnih promena, čiji će tempo prevashodno zavisiti od tri
faktora: (1) povećanja investicija; (2) reforme obrazovnog sistema; (3) unapređenja poslovne klime.
Samo nova ulaganja mogu da stvore konkurentnu proizvodnju i održivi privredni rast zasnovan na
otvaranju novih radnih mesta. Pod ulaganjima se ovde smatraju i privatna ulaganja, koja u značajnoj
meri zavise od poslovne klime, ali i ulaganja države, posebno u infrastrukturu. Ulaganje u javnu
infrastrukturu moguće je ostvariti i bez ozbiljnog povećanja zaduženosti ukoliko se unapredi
efikasnost javnog sektora; to podrazumeva uspostavljanje programskog budžeta, suzbijanje korupcije
i restrukturiranje javnih preduzeća.
Pored negativnih demografskih trendova, tehnološkog i industrijskog zaostajanja i velikih regionalnihrazlika, uporedna analiza razvojnog jaza, posebno ukazuje na trend obrazovnih razlika:
Tabela 1. Obrazovne razlike

Očekivani broj godina školovanja
dece
Prosečan broj godina obrazovanja

Norveška Češka Slovenija Mađarska Rumunija Bugarska Srbija
17,3 15,6
16,9
15,3
14,9
13,7 13,7
12,6

12,3

11,6

11,1

10,4

10,6 10,2

25+
Indeks obrazovanosti

0,985 0,924

0,933

0,933

0,831

0,802 0,790

Izvor: UNDP, HDR 2011.
Vizija sistema obrazovanja u Srbiji u 2020. godini oslanja se na usvojeni strateški koncept novog
modela privrednog rasta Srbija 2020: Koncept razvoja Republike Srbije do 2020. godine, koji
pretpostavlja nekoliko bitnih promena u okruženju: makroekonomski rizici biće sve izraženiji,
regulatorni zahtevi na nacionalnom i međunarodnom planu će se pooštriti, a rast javnih rashoda
najvećeg broja zemalja u svetu koji je sprečio drastično smanjenje tražnje privremenog je karaktera.
Pored navedenih spoljnih faktora, privredni rast Republike Srbije u ovoj deceniji biće uslovljen idomaćim nasleđenim problemima i budućim izazovima. Ključni nosilac ekonomskog razvoja
Republike Srbije u prethodnoj dekadi bilo je unapređenje produktivnosti rada, ali prevashodno na
osnovu smanjivanja broja zaposlenih, a u strukturnom smislu to je bilo praćeno naglim razvojem
sektora usluga i proizvodnje nerazmenljivih dobara, uz nagli pad učešća industrije, posebno
prerađivačke i poljoprivrede. Globalni razvojni trendovi nedvosmisleno ukazuju da ovakav karakter
rasta nije održiv i ta se tendencija mora preokrenuti u pravcu povećanja zaposlenosti i
reindustrijalizacije.
Reindustrijalizacija će se u Republici Srbiji odvijati kroz dva uporedna procesa:
1) revitalizaciju i modernizaciju prerađivačke industrije i za nju vezane usluge;2) razvoj niza industrija zasnovanih na znanju, a posebno kreativnih industrija.
Obrazovni sistem mora pružiti ovim procesima snažnu podršku. Suština reforme obrazovanja ogleda
se u prilagođavanju celog sistema obrazovanja potrebama ukupnog razvoja Republike Srbije, aposebno budućeg tržišta rada, zadovoljavajući tražnju koju će formirati poslodavci krajem ove
decenije.
Uvažavajući globalne trendove dugoročnih strukturnih promena vizija razvoja Republike Srbije u ovoj
deceniji treba da bude izrastanje u društvo u kome obrazovani i kreativni ljudi stvaraju
visokokvalitetne inovativne robe i usluge. Težište se mora staviti na podizanje konkurentnosti,
odnosno na povećanje produktivnosti i bolje korišćenje svih raspoloživih resursa, kao i na
transformaciju privrede ka oblastima sa višom produktivnošću, a koje podržavaju rast kreativnog
potencijala privrede Republike Srbije. Jedino tako je moguće smanjiti apsolutni i relativni jaz u razvoju
u odnosu na druge zemlje. Uloga obrazovanja u Republici Srbiji, kao poluge privrednog rasta i
društvenog napretka, jeste da razvija sposobnosti razumevanja i kritičkog razmišljanja, kao i da
podstiče inicijativu, stvaralaštvo i preduzetnički duh, uz timski rad i pozitivne društvene vrednosti.
Slobodno, otvoreno i kvalitetno obrazovanje, svima dostupno kao osnovno demokratsko pravo, ono
koje se proteže na ceo život i koje uključuje i etički i estetski odnos prema svetu, treba da predstavlja
okvir za razvijanje naših potencijala i za pomeranje našeg društva na lestvici kompetencija i aktivnog
učešća na svetskom tržištu. Stvaranje nove klase mladih ljudi, dobro obrazovanih, kreativnih,
energičnih, uz vrednosti individualne slobode i društvene odgovornosti koju odlikuje posvećenost
radu, racionalno postizanje dobiti, zdrava konkurencija i takmičenje na tržištu, štednja i investicije,biće odrednica budućeg ekonomskog rasta. Istovremeno treba napraviti jednako veliki napor da se
prekvalifikuje i usavršava sadašnja radna snaga, sticanjem znanja i veština koje iziskuje nova
privredna struktura.

Očekivane promene u zahtevima tržišta rada u Evropi koje proizlaze iz strategije"Evropa 2020"
Osnovna pretpostavka strategije Evropa 2020 jeste da buduće tržište rada u Evropi treba učiniti
obrazovanijim, inovativnijim i preduzetnijim s ciljem održavanja i podizanja konkurentnosti u
globalnom kontekstu. S obzirom na to da cena rada u našoj zemlji raste, zaključak je da Republika
Srbija treba da pokrene istu inicijativu, stremeći razvoju obrazovane radne snage koja će privući

ulaganja u proizvodnju više dodate vrednosti, a istovremeno biti podloga za podsticanje stvaranja irast inovativnog preduzetništva.
Jačanje znanja i inovacija kao pokretača budućeg "pametnog" rasta podrazumeva napređivanje
kvaliteta obrazovanja na svim nivoima, slobodno kretanje ljudi, veću mobilnost studenata i radne
prakse, učenje stranih jezika, sticanje iskustva kroz studiranje i život u inostranstvu, izgradnju mreža,podizanje istraživačke infrastrukture i kvaliteta istraživanja, promovisanje inovacija i prenosa znanja,
maksimiziranje praktične koristi od istraživanja za mala i srednja preduzeća, razvoj javno-privatnih
partnerstava, podsticanje karijere istraživača, pristup povoljnim kreditima za inovativne proizvode,kvalitetan pristup internetu itd.
EU je odredila ključne kompetencije opisane u Evropskom okviru kvalifikacija koje treba steći: 1)
komunikacija na maternjem jeziku; 2) komuniciranje na stranim jezicima; 3) poznavanje matematike iosnovnih znanja iz nauka i tehnologije; 4) poznavanje rada na računaru; 5) naučiti kako se uči; 6)društvena i građanska osposobljenost; 7) smisao za inicijativu i preduzetništvo; 8) svest o kulturi ikulturno izražavanje. Sa ciljem podizanja nivoa kvaliteta rada na univerzitetima u EHEA utvrđeni su
sledeći standardi: odgovornost za kvalitet; interes društva za visoki standard; kvalitet akademskog
programa; efikasna organizacija; transparentnost i spoljna ekspertiza za osiguranje kvaliteta;
odgovornost prema privatnim i državnim investicijama; otvorenost za raznolikost, kreativnost i
inovacije.
Proces prilagođavanja promenama u Evropi Republika Srbija je započela sa iniciranjem Bolonjskog
procesa reforme univerziteta kao ravnopravan partner, ali i uz određenu nedoslednost. Posebnu brigu
predstavljaju činjenice da i danas imamo veliki broj studenata po profesoru, da veliki broj studenata
ne diplomira u roku, da je niska interaktivnost na nastavi, da profesori i dalje napreduju u zvanju bez
objavljenih radova itd. Zatvorenost univerziteta prema novim ljudima i novim idejama smatra se
ključnom preprekom za ostvarenje potrebnih reformi i pored mnogih TEMPUS i drugih univerzitetskih
programa EU koji su za cilj imali veću integraciju srpskih univerziteta sa tokovima reformi i
unapređenih obrazovnih programa i standarda nastave u EU. Proces prilagođavanja promenama u
Evropi podržan je u Republici Srbiji i uključivanjem u istraživačke projekte poput Okvirnog programa 7(u daljem tekstu: FP7) sa više uspeha u odnosu na prosek u regionu Zapadnog Balkana. Ovo jeposebno značajno, zbog toga što oko polovine srpskih FP7 projekata imaju za cilj podizanje
istraživačkih kapaciteta. Međutim, do reforme naučnoistraživačkih organizacija i vrednovanja
naučnoistraživačkog rada instituta nije došlo, imajući u vidu da je finansiranje samo po imenu
projektno jer prolaznost iznosi oko 90%, a zarade svih istraživača su slične (samo delimično utiče
uspeh u objavljivanju), čime se ne podstiču najbolji već prosečni. Sticanjem statusa zvaničnog
kandidata za članstvo u EU, Republici Srbiji se otvaraju dodatne prilike za naučne i obrazovne
evropske integracije uz značajnu podršku EU.

Predviđanje demografskih kretanja
Demografsku tranziciju Republike Srbije, posebno u poslednje dve dekade, odlikuje izražena
demografska regresija: ukupan broj stanovnika se u periodu 2002 - 2011. godine smanjio za 377.335
ili za više od 5%. Regionalno posmatrano, broj stanovnika manji je u 146 opština, a veći samo u njih
22. Prirodni priraštaj konstantno opada od 1992. godine, što se odrazilo na apsolutni pad broja
stanovnika, bez obzira na pozitivan migracioni saldo. Zabeležen je pad stope fertiliteta sa 1,6 na 1,4
deteta po ženi, čime se Republika Srbija svrstala u grupu zemalja koje nisu obezbedile ni prostu
reprodukciju stanovništva.
Indeks starenja Republike Srbije se za poslednjih 50 godina udvostručio. U strukturi ukupnog
stanovništva Republike Srbije u 2010. godini mladi do 14 godina starosti učestvuju sa svega 15%, štoje manje od učešća stanovništva starijeg od 65 godina (17%). Radnosposobno stanovništvo činesvega 67,6% ukupnog stanovništva u 2010, što je manje nego u većini tranzicionih država. Očekivano
trajanje života muškog stanovništva Republike Srbije u 2010. godini iznosilo je 71,4, a ženskog 76,6
godina. U proteklih 60 godina srednje trajanje života ženskog stanovništva Republike Srbije
produženo je za 20 godina (sa 56,9 na 76,6).

Trend regionalnog demografskog pražnjenja nerazvijenih i prigraničnih područja vodi ka njegovom
potpunom demografskom gašenju. Prostorno, preovlađuju naselja sa malim brojem stanovnika,
odnosno, naselja do 300 stanovnika. Unutrašnje migracije se i dalje odvijaju ustaljenim pravcima, tj. iz
područja nerazvijenih, izolovanih u privredno razvijenija, sa boljim uslovima za život i višim životnim
standardom (prednjače Grad Novi Sad sa stopom migracionog salda od 9,4‰ i Grad Beograd sa
stopom od 7,8‰).
Karta 1. Regionalna demografska tipologija područja

Demografske projekcije, zasnovane na aktuelnim pretpostavkama, ukazuju na to da će ukupno
projektovano stanovništvo Srbije do 2020. biti manje u svim varijantama u odnosu na 2011. godinu.
Pod pretpostavkom ostvarenja niske varijante, broj stanovnika u Srbiji 2052. godine bio bi za oko dva
miliona manji nego u 2002. godini. U periodu 2010 - 2050. godine učešće mladog stanovništva (15 24) u ukupnom stanovništvu palo bi sa 12,1% na 11,2% (prema srednjoj varijanti).
Tabela 2. Projekcija demografske strukture Srbije do 2050. godine
Ključni demografski pokazatelji
Mladi (15-24) % ukupnog
Stariji (65+) % ukupnog
Radni kontigent (15-64) % ukupnog
Stopa demografske zavisnosti starijih
Učešće starijih u radnosposobnom
Učešće jako starih (80+) u starim (65+)

2010
12,1
16,9
67,6
24,9
20,9
22,3

2050
11,2
23,2
61,1
37,9
21,6
26,4

Rast/pad
-0,9
6,3
-6,5
13
0,7
4

Izvor: RZS
Sve varijante demografskih projekcija pokazuju značajan rast učešća starijih osoba (65+) u ukupnoj
populaciji, sa 16,9% u 2010. na 23,2% u 2050. godini. Stopa aktivnosti u Republici Srbiji, usled
relativno niskog nivoa (62% u 2010. godini) u poređenju sa državama članicama EU, postepeno će se
povećavati, na šta upućuju i projekcije Evropske komisije. Za oba pola u starosnoj grupi 15 - 24
godina stope aktivnosti će se tokom čitavog perioda smanjivati, što odražava trend očekivanog
povećanja vremena trajanja obrazovanja.

Porast prosečne starosti, povećanje očekivanog trajanja života i učešća starijeg stanovništva
uzrokovaće promene u starosnoj strukturi radne snage. Očekuje se određeno povećanje učešća
starijih radnika (55+) u ukupnoj radnoj snazi, sa 13% u 2010. godini na 14% u 2040. godini. Međutim,
ukoliko dođe do porasta aktivnosti osoba starijeg uzrasta oba pola, a posebno žena, učešće starijih
radnika bi se u intervalu 2010 - 2050. godine moglo uvećati za 3%.
Tabela 3. Projekcija strukture radne snage - prema srednjoj demografskoj varijanti uz rastuću stopu
aktivnosti -Mladi 15 - 24
Radni uzrast 25 - 54
Stariji radni uzrast 55 - 64

2010
8,6
78,2
13,3

2020
9,0
78,6
12,5

2030
9,3
76,1
14,6

2040
9,0
74,4
16,7

2050
9,4
75,0
15,7

Rast/pad 2010 - 2050
0,8
-3,2
2,4

Izvor: RZS
Najveći broj radnika u 2010. godini nalazio se u starosnoj grupi 30 - 34 godine, a u 2020. godine
najviše potencijalno zaposlenih se može očekivati u starosnoj grupi 35 - 39. Predviđa se da će za 20
godina polovina zaposlenih u nekoj organizaciji u svetu biti angažovana na osnovu nepunog radnog
vremena (što direktno utiče na način obrazovanja). Takvi trendovi će značiti rast imigracija, a za
Republiku Srbiju opasnost od još većeg odliva talenata i stručnjaka i nemogućnost privlačenja
stručnjaka iz inostranstva, ukoliko se proizvodni sistem, društveni ambijent i kultura ne promene. Kao
što je gore prikazano, fundamentalne promene na tržištu rada, pre svega smanjenje učešća mlađih
generacija, dovešće do nove strukture zapošljavanja koja treba da privuče i zadrži stariju populaciju uradnom statusu. Intenzitet ove promene neposredno će zavisiti od nivoa i kvaliteta stečenog
obrazovanja, ali i od uspostavljanja veće rodne ravnopravnosti i veće socijalne uključenosti svih
marginalizovanih grupa.
Otuda su od posebnog značaja razvoj celoživotnog obrazovanja i masovnije obrazovanje odraslih kao
mehanizama strukturnog prilagođavanja radne snage novim zahtevima tržišta rada. Ti procesi se
mogu podstaći inovacijama znanja, prekvalifikacijama, dokvalifikacijama itd.

Struktura budućeg proizvodnog sistema Republike Srbije i vrsta tehnologija koje će sekoristiti - promene u strukturi tražnje na tržištu rada
Industrija i obrazovni sistem su povezani i funkcionalno komplementarni sistemi, a njihov razvoj ustabilnom društvenom okruženju je uvek koevolutivni proces. Zato SROS u jednom svom značajnom
delu, mora da bude usklađena sa strategijom razvoja industrije i aktivno doprinese ostvarivanju
ključnih ciljeva industrijske politike.
Industrijski sistem Republike Srbije nalazi se u stanju duboke krize. Razvojni diskontinuitet koji sedogodio početkom devedesetih godina prošlog veka, u svojim osnovama održava se do današnjih
dana i samo delimično je nadomešćen novim ulaganjima koja su pokrenuta tranzicijom započetom
krajem 2000. godine. Svetska ekonomska kriza iz 2008. godine dodatno je otežala situaciju,
ograničavajući ulaganja a istovremeno pooštravajući konkurenciju. Ovaj proces je imao velike
posledice na stanje tržišta rada i na tehnološki profil aktivnog dela privrede. Danas je težište
tehnološkog profila Republike Srbije u sektorima niskih i srednjeniskih tehnologija u kojima jezaposleno preko 80% industrijskih radnika i u okviru kojih se ostvaruje isti toliki udeo od ukupnog
obima industrijskih aktivnosti. Industrijska proizvodnja, kao i struktura izvoza, najvećim je delomzasnovana na proizvodima male dodate vrednosti.
U strateškom dokumentu Srbija 2020: Koncept razvoja Republike Srbije do 2020. godine, prepoznaje
se ovo stanje i konstatuje da "nastavak privrednog rasta po postojećem modelu osim što nijepoželjan, više nije ni moguć", pri čemu se izričito navodi neophodnost uspostavljanja "noveindustrijske politike zasnovane na proizvodnji industrijskih dobara, podsticanju izvoza, štednji resursa
i energetskoj efikasnosti" (2010). U ovom kontekstu, Strategija i politika razvoja industrije RepublikeSrbije za period od 2011. do 2020. godine dalje razrađuje postavljene okvire i detaljno ih kvantifikuje(2010).
Tabela 4: Projekcija broja zaposlenih do 2020. godine u privredi Srbije

Delatnost
Ukupno zaposlenih
Poljoprivreda
IndustrijaVađenje ruda i kamena
Prerađivačka industrija
El. energija, gas, vodaGrađevinarstvo
Uslužne delatnosti
Trgovina
Hoteli i restorani
Saobraćaj i veze
Kom. i lične usluge
Nekretnine, iznajmljivanje
Finansijsko posredovanje
Administracija, vojska, MUP
Obrazovanje
Zdravstveni i socijalni rad

Stanje u2010. god.
(x1000)Relativno
učešće(%)

2.540,0
621,0
614,5
27,3
422,1
45,8
119,3
1.304,5
347,2
76,4
158,4
119,1
89,6
55,5
128,2
148,6
174,1

100
24,4
24,2
1,1
16,6
1,8
4,7
51,4
13,7
3,0
6,2
4,7
3,5
2,2
5,1
5,9
6,9

2020. godina
Relativno
Rast
učešće
(%)
(%)
16,9
100
3,2
21,6
27,3
26,4
26,4
1,2
17,8
16,7
3,0
1,6
70,6
6,9
18,4
52,1
43,5
16,8
7,9
2,8
29,5
6,9
7,9
4,3
14,8
3,5
7,9
2,0
1,7
4,4
2,5
5,1
2,4
6,0

Izvor: Strategija i politika razvoja industrije Republike Srbije od 2010. do 2020. godine
Privrede zasnovane na uslugama uspešne su ukoliko u svojoj strukturi imaju razvijenu prerađivačku
industriju. Zbog toga su Republici Srbiji potrebni:
1) revitalizacija i tehnološki reinženjering prerađivačke industrije, koja je tesno povezana sa razvojem
klastera, otvorena za saradnju sa univerzitetima i naučnoistraživačkim institutima, konkurentna iizvozno orijentisana;2) razvoj širokog spektra uslužnih delatnosti koje prate tu proizvodnju.
U skladu sa aktuelnom industrijskom politikom, osnove budućeg proizvodnog sistema Republike
Srbije do 2030. godine biće određene procesom obnove i transformacije tehnoloških osnova u oblasti
tradicionalnih (nižih i srednjih), odnosno LMT (Low and middle technologies) industrijskih sektora.
Nova industrijska strategija određuje da će ovaj proces biti ostvaren primenom tri transformaciona
instrumenta (3R paket): revitalizacija (2011 - 2015. godine), reinženjering (2015 - 2020. godine) i
razvojna ekspanzija (2020 - 2030. godine), pri čemu se neki od ovih instrumenata mogu vremenski
preklapati.
U ovom kontekstu, transformacioni procesi i vrste tehnologija budućeg proizvodnog sistema Srbije
biće dominantno određeni uticajem tri ključna faktora, koja su povezani sa opštim trendovima razvoja
proizvodnih tehnologija u globalnim okvirima i globalnim društvenim megatrendovima povezanim sainženjerstvom:
1) nova proizvodna paradigma personalizovane, odnosno multivarijantne proizvodnje;

2) standardi energetske efikasnosti, obnovljivih izvora energije i efikasnosti u korišćenju prirodnih
resursa;3) standardi zaštite životne sredine i klimatske promene.
Tehnološku osnovu nove proizvodne paradigme čine industrijske ICT tehnologije, osnažene
kognitivnim funkcijama ugrađenim u proizvodnu opremu: inteligentni roboti, inteligentne numerički
upravljane mašine, inteligentna automatizacija, inteligentni proizvodni sistemi. Sa aspektainženjerstva u decenijama koje dolaze od značaja su strateški programi koje je uspostavila Evropska
komisija pod nazivom Factories of Future (FoF), koji obuhvata tri ključne komponente:1) pametne fabrike (Smart Factories) - tehnološka platforma za agilnu proizvodnju i personalizaciju,
uključujući automatsko upravljanje proizvodnim procesima, planiranje proizvodnje, simulaciju ioptimizaciju, robotiku i kompleks alata za održivi razvoj;
2) virtuelne fabrike (Virtual Factories) - tehnološka platforma za stvaranje nove vrednosti u okvirima
globalno umreženog poslovanja, uključujući menadžment globalnih lanaca snabdevanja;
3) digitalne fabrike (Digital Factories) - tehnološka platforma za projektovanje proizvodnih procesa isistema za efektivno upravljanje životnim ciklusom proizvoda, uključujući simulaciju, modeliranje idruge ICT CAx inženjerske tehnike, koje zahvataju kompletan životni ciklus proizvoda.
Bez obzira na aktuelno stanje domaće industrije i njenu objektivnu distancu od ovakvih proizvodnih
koncepata, za Republiku Srbiju je od egzistencijalne važnosti da kroz obrazovni sistem stvori
potrebne resurse, posebno u delu inženjerstva i istraživanja s ciljem da u bliskoj budućnosti stvori
jaku i dovoljnu bazu za efikasan transfer proizvodnih tehnologija ove vrste i njihovu inkorporaciju u
industrijski sistem Republike Srbije.
Energetska efikasnost i obnovljivi izvori energije stvoriće vrlo širok korpus proizvodnih aktivnosti kroz
tehnološke promene koje će zahvatiti LMT industrijske sektore i kroz osvajanje novih proizvoda. S tim
u vezi, pojaviće se potreba za sasvim novim zanimanjima / kompetencijama / veštinama, koje u ovom
trenutku u industriji Republike Srbije ne postoje. Na primer, vrlo veliki prostor se otvara u deluobnovljivih izvora energije: energija vetra, solarna energija i energija izvedena iz biomase, štopredstavlja potpuno novi prostor za razvoj novih industrijskih sektora i stvara novu tražnju radne
snage specijalizovanog profila. Energetska efikasnost takođe nosi velike potencijale, pre svega zagrađevinarstvo, koje kroz različite RJR programe može da dobije veliki razvojni zamah u izgradnjitranssektorskog korpusa industrijske proizvodnje proizvoda visoke dodate vrednosti. Ovde je posebno
značajan program energetski efikasnih i ekološki neutralnih zgrada, uključujući i pametne zgrade koje
povlače razvoj novih, visokovrednih građevinskih tehnologija sa mehatronskim osnovama, novim
materijalima i novim proizvodnim procesima (industrijska fabrikacija zgrada). U sektoru saobraćajnih
sredstava, posebno automobilska industrija, različiti aspekti energetske efikasnosti i uticaja na životnu
sredinu u narednim decenijama dominantno će uticati na tehnološki razvoj.
Standardi zaštite životne sredine i klimatske promene, kao odgovor na korespondentni globalni
megatrend, imaju veliki potencijal tehnološkog razvoja sa izuzetno širokim transsektorskim zahvatom
u kompletnom LMT domenu, uključujući i kapacitet individualnog razvoja specifičnih i sada nepoznatih
tehnologija i industrijskih sektora. Industrija Republike Srbije će u sklopu evropskih integracionih
procesa morati da se prilagodi tim standardima, a taj proces mora da započne odmah, jer ćestandardi ove vrste morati da budu primenjeni na izvozne proizvode. Industrija reciklaže će u
narednoj deceniji imati značajan razvojni prostor, pri čemu će se pojam reciklaže značajno izmeniti utehnološkom smislu, na primer kroz intenzivni razvoj tehnologije demontaže (minimalna degradacija
materijala) sa masovnom primenom industrijskih robota na ovim zadacima. Paralelno, standardi uovoj oblasti drastično će izmeniti industrijske proizvode kroz uvođenje novog konceptualnog okvira za
projektovanje, danas poznatog kao sustainable/environmental design, sa fokusom na primenu
ekološki neutralnih materijala, funkcionalni kvalitet i trajnost, ponovnu upotrebljivost, pogodnost za
recikliranje, energetsku efikasnost sa niskom emisijom ugljenika, biomimikriju i slično. Korpus ovihtehnologija mora da bude široko zastupljen na svim nivoima obrazovanja, uz paralelno izgrađivanje
svesti o značaju uticaja tehnologije na okruženje i sa tim u vezi posledica na kvalitet života.
U kontekstu LMT tehnoloških sektora posebno su značajni agrar i prehrambena industrija. Republika
Srbija poseduje ogroman prirodni potencijal za razvoj agrara, ali se on ne može valorizovati bez: 1)
radikalne promene tehnoloških osnova (mehanizacija, automatizacija procesa i digitalizacija procesa
kroz ekstenzivnu primenu ICT u organizacionom korpusu); 2)ekstenzivni razvoj i primenu
biotehnologija; 3) izgradnju jakog sektora industrije hrane, sa dva osnovna cilja: proizvodnja zdrave
hrane i proizvodnja proizvoda visoke dodate vrednosti. Zato SROS u ovom kontekstu mora da bude
opredeljena tako da razvoj agrara treba imperativno posmatrati u okviru razvoja šire tehnološke
platforme za proizvodnju hrane, a ne kao izolovanu privrednu granu. Za Republiku Srbiju bi bilokorisno da strane investicije budu orijentisane ka izvoznim sektorima.
Iz navedenog, očigledna je velika tehnološka i programska distanca između postojećeg stanja
proizvodnog sistema, odnosno industrije Republike Srbije i stanja u koje taj sistem treba da seprevede do 2020. godine. S tim u vezi, pred obrazovni sistem postavljaju se vrlo obimni i kompleksnizadaci. Bez obzira na stereotip kojim se kao komparativna prednost Republike Srbije navodi
visokokvalitetna radna snaga, zbog stanja u kome se industrija nalazi, odnosno enormnog razvojnog
diskontinuiteta i enormnog gubitka industrijskih radnika, Republika Srbija u ovom trenutku objektivno
ne raspolaže kvalifikacionom strukturom zaposlenih koja je usklađena sa zahtevima koje će planirani
industrijski razvoj u procesu revitalizacije i tehnološkog reinženjeringa proizvodnih osnova postaviti
pred tržište rada u narednim decenijima. Erozija intelektualnog kapitala za domen proizvodnih
tehnologija i industrijske proizvodnje je enormnih razmera i taj proces ima stabilan negativan trend.
Sličan stav se može izvesti i za obrazovni sistem, posebno na nivou SSOV i na kompletnom nivou
tercijarnog obrazovanja, gde su očigledne neusaglašenosti aktuelne ponude kompetencija, znanja iveština, sa očekivanim stvarnim potrebama industrijskih kompanija u LMT industrijskim sektorima.
Intenzivan razvoj proizvodnih tehnologija neminovno povlači za sobom promene na tržištu rada usmislu pomaka njegovog težišta ka kvalifikacijama tercijarnog nivoa obrazovanja (u modernim
fabrikama inženjeri upravljaju cnc mašinama, robotima i fleksibilnim linijama). U tom smislu,
indikativno je opredeljenje EU koja je kao svoj primarni cilj postavila da u oblasti proizvodnih
tehnologija najmanje 40% industrijskih radnika mora da poseduje kvalifikacije nastale na tercijarnom
nivou obrazovanja do 2030. godine (projektovana struktura za 2020. godinu EU27 + Norveška +Švajcarska: visoko - 34.9%, srednje - 50.1%, nisko - 15%). Polazeći od ovih činjenica Republika
Srbija mora da uskladi svoj industrijski i obrazovni sistem, ne samo zbog procesa priključivanja EU,
već pre svega zbog podizanja konkurentnosti ekonomskog sistema na globalnom tržištu. U tomsmislu revitalizacija inženjerstva je od suštinskog značaja. Transfer tehnologija, transfer tehnološkog
znanja, kao i postepeno jačanje sopstvenih razvojnih aktivnosti ne mogu se ostvariti bez jakog
inženjerskog korpusa. Za industrijski razvoj od suštinskog značaja je postojanje preduzetničkog duha
kao nacionalnog obeležja i usmerenost preduzetništva ka proizvodnji i proizvodnim tehnologijama.
Mlade generacije, počev od osnovnog obrazovanja, moraju da se usmeravaju u ovom pravcu, sa
posebnim fokusom na sistematski razvoj sledećih osobina: inovativnost, agilnost, sklonost ka riziku,
spremnost suočavanja sa neuspehom i kreativnost u stvaranju poslovnih ideja koje mogu da se
komercijalizuju i donesu profit. U procesu stvaranja preduzetničkog duha i veština koristiti
multidiciplinarne pristupe. Tehnički, ekonomski i pravni fakulteti su posebno značajni za razvoj
preduzetništva. Pored obrazovnih sadržaja, neophodno je stvaranje opšteg ambijenta u društvu kojiće afirmisati i podsticati preduzetništvo i samoinicijativu ove vrste.
Usklađivanje tehnološkog razvoja industrije i obrazovnog sistema ostvaruje se kroz interakciju koja
nastaje na tržištu rada. Polaznu tačku u ovom procesu predstavlja međusobno razumevanje industrijei obrazovnog sistema, odnosno uspostavljanje zajedničkog jezika kroz izgradnju usaglašenog
klasifikacionog sistema veština/kompetencija, kvalifikacija i zanimanja. Takav klasifikacioni sistem
stvara osnove za dublje razumevanje potreba tržišta rada i tako omogućava uspostavljanje nastavnih
programa i planova koji efektivnije povezuju ishode obrazovnog procesa sa poslovima koji seobavljaju na industrijskim radnim mestima (fokus produktivna umesto pasivnih znanja). U tom smislu,
Republika Srbija treba da iskoristi okvir EU 2020 inicijative "Nove veštine za nove poslove" i uz
neophodna prilagođenja primeni evropski standard ESKO (European Skills/Competences,
Qualifications and Occupations standard - ESCO).

Politika međunarodne konkurentnosti Republike Srbije
Tranzicija Srbije od 2000. godine bila je praćena strukturnim promenama koje su izmenile osnovne
karakteristike srpske privrede, smanjujući učešće poljoprivrede i industrije u korist uslužnih delatnosti
u strukturi kako BDP, tako i dodate vrednosti. Ostvareni rast je bio zasnovan na prilivu stranih
ulaganja koja su, koristeći relativno jeftinu i kvalifikovanu radnu snagu, prevashodno bila usmerena nakupovinu domaćeg tržišta. Efekat priliva stranog kapitala nije se odrazio na povećanje zaposlenosti i
rast izvoza u meri koja bi obezbedila viši privredni rast i razvoj.
Nivo BDP Republike Srbije u 2010. godini iznosio je 36,5 mlrd USD (27,6 mlrd €), dok je u 2008.
godini, pre krize, iznosio 47,7 mlrd USD (32,7 mlrd €). Svetski BDP danas se kreće oko 63.000 mlrd
USD, tako da Republika Srbija zauzima 82. mesto u svetu po nivou BDP, sa učešćem od 0,058% usvetskoj privredi. Nivo BDP po stanovniku (BDPpc), iskazano po paritetu kupovnih snaga, koji sesmatra najboljom osnovom za poređenje zemalja, u Republici Srbiji u 2010. godini iznosio je oko
10.500 USD, dok je 2008. godine iznosio preko 11.000 USD. Po ovom pokazatelju Republika Srbija
se nalazi oko 75. mesta u svetu, a ovaj nivo odgovara svetskom proseku. Ostvareni izvoz roba i
usluga od 16 mlrd USD u 2011. učestvuje u ukupnom svetskom izvozu (12.650 mlrd USD) sa
0,126%. Po nivou konkurentnosti, iskazano po metodologiji Svetskog ekonomskog foruma i Svetskebanke, Republika Srbija je 2011. godine bila na 95. mestu, dok je 2008. godine bila na 85. mestu.
Republika Srbija je skromno popravljala svoju ocenu konkurentnosti; tempo popravljanja bio je znatno
sporiji od tempa koji su ostvarili naši ključni konkurenti tako da su nas u međuvremenu pretekli, zbogčega je rang pogoršan za čitavih 10 mesta. Radi podizanja rasta i životnog standarda građana
Republike Srbije potrebno je ostvariti srednjoročni rast od 4,5 - 5% godišnje, što u današnjim
okolnostima iziskuje značajna sredstva iz inostranih izvora i efikasnije reforme poslovne klime i javnog
sektora, pored ključne reforme obrazovanja. Makroekonomske nestabilnosti nas upozoravaju da je
ostvareni rast u Republici Srbiji nedovoljan. Mikroekonomske slabosti, pre svega one vezane za
funkcionisanje pravne države i kvalitet poslovnog okruženja, ukazuju na to da postoji ogroman prostor
za unapređenje konkurentnosti. Postoji veliki raskorak između ranga Republike Srbije prema GDPpc
na bazi pariteta kupovnih snaga (75. mesto) i nivou konkurentnosti (95. mesto), što govori da je
produktivnost upotrebe raspoloživih resursa (ljudskih, kapitalnih, finansijskih) na niskom nivou, atekuća potrošnja previsoka.
Velike slabosti u konkurentskom položaju Republike Srbije predstavljaju neefikasna antimonopolska
politika i nedostatak domaće konkurencije, problem svojinskih prava i izdavanja građevinskih dozvola,
loši odnosi poslodavaca i zaposlenih itd. Veoma zabrinjavaju i podaci o obrazovnoj strukturi
stanovništva. Najveća stopa nezaposlenosti je kod onih koji su završili srednju školu (pogotovo
stručnu), te se postavlja pitanje njihovih kompetencija, a verovatno i potrebe za nekim od tihzanimanja. Istovremeno se ne smanjuje broj profila koji su godinama višak, poput lekara, gde je idalje veoma visoka budžetska podrška, čime se na kraju paradoksalno podstiče "odliv mozgova".
U teoriji konkurentnosti određena su tri stanja razvoja nacionalne konkurentnosti: privrede vođene
faktorima, investicijama vođene privrede i inovacijama vođene privrede. Republika Srbija se nalazi u
ovoj drugoj fazi, gde ključne poluge razvoja predstavljaju unapređenje kvaliteta ljudskog kapitala, presvega podizanjem kvaliteta obrazovanja, posebno visokog; jačanje lokalnog rivaliteta; otvaranjetržišta; napredna infrastruktura; snažni podsticaji za jačanje produktivnosti i osnivanje i aktiviranje
klastera. Suština ove faze jeste podizanje nivoa produktivnosti u proizvodnji roba i usluga. Osnovno
obeležje nivoa konkurentnosti Republike Srbije predstavlja činjenica da je ona u središnu fazu ušla sa
nedovoljno razvijenom osnovnom (putevi, pruge, aerodromi, luke i dr.) i administrativnom
infrastrukturom (pravna država, javna uprava, suzbijanje korupcije i sl.), što je bitno uticalo na nizak
nivo konkurentnosti u svetu. Iz toga proizlazi da se Republika Srbija mora ozbiljno baviti
ostvarivanjem nezavršenog posla iz prethodne faze, a da istovremeno stvara uslove za jačanje onih
elemenata konkurentnosti u kojima ima dobru poziciju, a koji joj u perspektivi mogu biti osnov za
prelaz u višu, inovacionu fazu konkurentnosti. U tom procesu veoma je značajno stvoriti što
kvalitetnije uslove za razvoj inovativnosti. Snažan podsticaj ovim procesima treba da pruži država.
Institucionalno okruženje koje podstiče kulturu učenja, kreativnost, inovativnost i preduzetništvo
ključni su činioci ekonomije zasnovane na znanju.

Suština nove industrijske politike, tj. reindustrijalizacije, u potpunosti se razlikuje od starih industrijskih
politika vezanih za granske i sektorske politike koje su unapred proglašavale pobednike. Taj modeltzv. vertikalnog usmeravanja resursa napušten je u svetu pre više od 20 godina.
Nova industrijska politika se povezuje sa unapređivanjem konkurentnosti horizontalnim merama, tj.
merama koje su usmerene ka svim proizvođačima. Cilj ovih mera jeste da se ublaže nesavršenostitržišta, uz istovremeno izbegavanje rizika administrativnog usmeravanja resursa.
Nova industrijska politika ne treba da ulazi u tzv. vertikalne politike usmeravanja resursa ka
specifičnim podsektorima ili privrednim društvima. Umesto toga, potrebno je uklanjati eventualne
propuste tržišta ali i propuste regulatornog okvira koji sprečava održiv razvoj. Bolje je podsticati
potrošače da kupuju automobile iz "zelenog" programa nego stimulisati proizvođača "zelenih"
automobila; razlika je u tome što ovo jača konkurentnost i podstiče sve proizvođače, a ne samo
jednog, na inoviranje proizvoda. Država stoga treba da podstiče, recimo "zelene" tehnologijeuvođenjem tzv. horizontalnih mera koje podržavaju istraživanje i razvoj u tim tehnologijama, kao i
razvoj potrebnih veština koje vode inovacijama.
U okviru analize konkurentnosti Republike Srbije, Američka agencija za međunarodni razvoj - USAID,
pored prehrambene industrije, utvrdila je sledećih 12 privrednih aktivnosti kao izuzetno značajnih za
privredu Republike Srbije: turizam, obrazovanje, odevna industrija, građevinske usluge, film iprodukcija, medicinski materijali i uređaji, logistika i saobraćaj, obnovljiva energija, građevinski
materijali, informacione i komunikacione tehnologije, auto-delovi, obrada drveta i nameštaj.
Institucionalno okruženje koje podstiče kulturu učenja, kreativnost, inovativnost i preduzetništvo
ključna je determinanta ekonomije zasnovane na znanju. Sve više uticaja treba da preuzimaju
kreativne industrije koje su intenzivne znanjem (npr. računarsko programiranje, inženjering, privredna
istraživanja i razvoj, medicina i biotehnologija, hemijska industrija, energetika, univerzitetskoobrazovanje i istraživanje itd.), ali i mikrobiznis, umetnost, arhitektura, zanati, grafički, kompjuterski i
industrijski dizajn, marketing, moda, vizuelne i scenske umetnosti, film, internet, muzika, sport,
turizam, proizvodnja zdrave hrane, kulturna baština, usluge (finansije, zdravstvo, obrazovanje,državna uprava). Kreativnoj industriji su potrebni ljudi sa znanjem, ličnim idejama i iskustvom, pa se
ona oslanja na obrazovanje, istraživanje i razvoj.
Republika Srbija trenutno nema posebne mere za podsticanje razvoja kreativne industrije.
Svojevremeno je bilo potrebno da mere za podsticanje stranih ulaganja i zapošljavanje idu u tom
pravcu. Međutim, ta zamisao nije sprovedena u delo jer se podstiče i zapošljavanje niskokvalifikovane
radne snage, a mere za podršku izvozu su ograničene. Politika konkurentnosti, kako je definisana
Akcionim planom za jačanje konkurentnosti Republike Srbije iz 2010. godine, prevashodno predviđa
unapređenje poslovne klime dok se investicije u infrastrukturu i obrazovanje navode kao srednjoročni
prioriteti. Nažalost najveći broj mera, čak i onih koje ne zahtevaju nova ulaganja već samo dobru volju
za izmenu propisa, nije sproveden u delo. Percepcija korupcije je i dalje visoka i predstavlja ozbiljnu
prepreku za investitore.
Bez promene privredne strukture, u kojoj će nove industrije sa visokim sadržajem znanja dobiti na
značaju, Republika Srbija bi na dugi rok ostala u tzv. zamci srednje razvijenosti bez mogućnosti dapređe u višu fazu razvijenosti.

Politika socijalne kohezije i skladnog regionalnog razvoja uključujući decentralizaciju iruralni razvoj
Stvaranje kreativne preduzetničke i inovativne tržišne privrede treba da bude praćeno brigom osocijalnoj sferi društva. Borba protiv siromaštva i socijalne isključenosti predstavlja ključnu
komponentu socijalne politike država članica EU i svakako Republike Srbije. Politika socijalne
uključenosti ima za cilj otklanjanje uzroka siromaštva, obezbeđenje adekvatnog nivoa životnog
standarda i stvaranje uslova za aktivno učešće stanovništva u ekonomskom, socijalnom i kulturnomživotu. U evropskom socijalnom modelu, socijalna kohezija predstavlja sredstvo za postizanje
ekonomskog razvoja.

Snažni recesioni talasi, uz nedovršen proces transformacije srpske privrede i veliki tranzicioni
zaostatak, doprineli su povećanju socijalnih nejednakosti u Republici Srbiji. Na to ukazuju svi ključni
ekonomsko-socijalni parametri: najniža stopa učešća i najniža stopa zaposlenosti radnosposobnog
stanovništva u Evropi, visoko učešće zaposlenih u poljoprivredi, jedna od najviših stopa
nezaposlenosti u Evropi, posebno izuzetno visoke stope nezaposlenosti mladih i dugoročne
nezaposlenosti. U strukturi nezaposlenih prema nivou obrazovanja Republika Srbija ima u poređenju
sa državama EU najvišu stopu nezaposlenih sa srednjim obrazovanjem (15,9% u 2011. godini,
Bugarska 9,6%, itd.), dok je u 2011. godini stopa nezaposlenih sa visokim obrazovanjem od 3,3%
ispod proseka EU (5,7%) i jedna od najnižih u regionu (u Hrvatskoj 9,3%, Rumuniji 5,9%, itd.).
Siromaštvo je snažno povezano sa statusom na tržištu rada i nivoom obrazovanja. Sve je izraženiji
trend povećanja koeficijenta ekonomske zavisnosti: na jednog zaposlenog dolaze dva stanovnika koja
pripadaju jednoj od socijalnih kategorija (nezaposleni, penzioneri i mladi do 15 godina starosti) i taj se
odnos iz godine u godinu povećava:1) 670.000 siromašnih (9,2%);
2) 670.000 nezaposlenih (prema Anketi o radnoj snazi);3) 120.000 dece nema osnovne potrebne stvari za normalan život;4) 1,7% visokoobrazovanih je siromašno;
5) ruralno stanovništvo je dvostruko više izloženije siromaštvu od urbanog;
6) romska populacija je najugroženija grupa stanovništva.
Tranzicioni proces smanjio je stepen ionako niske regionalne kohezije u Republici Srbiji. Ekonomske
neravnomernosti na nivou makroregionalnih celina (NSTJ-2) iznose 3:1, na nivou regionalnih oblasti(NSTJ-3) iznose 4:1 (Grad Beograd u odnosu na Topličku, Jablaničku ili Pčinjsku oblast), dok su na
nivou opština iznose 11:1 (Grad Novi Sad u odnosu na Opovo, Lebane ili Bojnik).
Tabela 4: Stepen regionalne kohezije 2010. godine
Indikatori
Neto zarade
po stanovniku
Stopa nezaposlenosti

Demografsko pražnjenje
1971-2011
Stepen obrazovanja

Infrastrukturna
opremljenost

Region (NSTJ-2)
3: 1
Beogradski: Južna i Ist. Srbija
3: 1Južna i Istočna Srbija:
Beogradski(-16,3): (+36)
Južna i Istočna Srbija:
Beogradski
3: 1
Beogradski: Južna i Ist. Srbija
2: 1
Beogradski:Šumadija i Zap.
SrbijaOblast (NSTJ-3)
Opština
4: 1
11:1
Beograd: Toplička
Novi Sad: Opovo
4: 1
5: 1
Jablanička:
Lebane: Beograd
Beograd(-32,2): (+36)(-82,8): (+62)
Pirotska: Beograd Crna Trava: Novi Sad
4: 1
Beograd:Braničevska
3: 1Južnobačka:
Pčinjska

Izvor: RZS, Agencija za privredne registre
Razmere regionalnih neravnomernosti dodatno odlikuju sledeći procesi:

12: 1
Beograd: Malo Crniće
10,4: 1
Bačka Topola:
Bosilegrad

1) Intenzivan proces demografskog pražnjenja ruralnog, prigraničnog, nerazvijenog i industrijski
devastiranog područja. Prema indeksu demografskih resursa čak 110 opština je demografskiugroženo: 73 pripada grupi krajnje ugroženog, a 37 grupi već ugroženog područja;
2) Od ukupno 145 opština, u čak njih 85 stanovništvo se nalazi u stadijumu duboke demografske
starosti, dok je u 51 opštini zabeležen stadijum najdublje demografske starosti;
3) Tranzicioni trend koncentracije privrednih aktivnosti u dunavsko-savskom pojasu, odnosno
gradovima Beogradu i Novom Sadu;
4) Prema zakonskim rešenjima, nerazvijeno područje čini 46 opština u kojima živi nešto više od
813.000 stanovnika, ili 11% ukupnog stanovništva.
Problem regionalne distorzije kulminirao je nakon nakon razornih efekata globalne recesije na
zaposlenost i devastiranost prerađivačke industrije. Pored tridesetak hronično nerazvijenih opština,
grupi nerazvijenih opština priključila se i nova grupa od petnaestak opština, uzrokovana tzv. novim
tranzicionim siromaštvom - opštine koje su izgubile više od 70% dohotka ("gradovi fabrike") u protekle
dve decenije.
Regionalna ekonomska polarizacija je sve dublja, proces koncentracije privrednih aktivnosti u
dunavsko-savskom pojasu, odnosno gradovima Beogradu i Novom Sadu, sve je intenzivniji (više od
2/3 svih ekonomskih aktivnosti), dok je, sa druge strane, nerazvijeno područje (sa više od 800.000
stanovnika) prostorno sve veće.
Imajući u vidu opisano stanje potrebno je prilagoditi regionalni raspored VŠU, regionalnu mrežu
srednjih stručnih škola i postaviti sistem finansijske podrške siromašnim slojevima kako bi se
obezbedila socijalna inkluzija.

Proces regionalizacije i decentralizacije
Republika Srbija je danas 2012. godine, visokocentralizovana, ekonomski zatvorena i infrastrukturno
slabo povezana sa okruženjem. Uspostavljeni statistički makroregioni (2009. i 2010. godine)
nefunkcionalni su, ekonomska regionalizacija, kao sistemski instrument upravljanja državnim
resursima (prirodnim, kulturnim, ekonomskim, obrazovnim, demografskim) i kao instrument
interregionalne alokacije resursa, nalazi se na samom početku. Samim tim, zaustavljen je proces
decentralizacije i prenosa nadležnosti na nove teritorijalne jedinice, njihovo približavanje građanima,kako bi se racionalnije donosile odluke. U Republici Srbiji danas ne postoji srednji nivo planiranja
razvoja (izuzimajući asimetričan položaj Autonomne Pokrajine Vojvodina).
Proces decentralizacije nadležnosti do 2020. godine mogao bi da se razvija po sledećem modelu:
regulaciona funkcija ekonomskih aktivnosti pripada centralnom nivou, privatni sektor je nadležan za
proizvodnju i distribuciju javnih dobara i usluga. Generalno, regulaciona i nadzorna funkcija pripada
višim nivoima (državi i regionima), dok je izvršenje prepušteno nižim nivoima državne organizacije(regionu i opštini) i privatnom sektoru.
Kvalitetan obrazovni sistem nije moguć bez rešavanja problema finansiranja obrazovanja, odnosno
smanjivanja jaza između obrazovnih potreba i finansijskih mogućnosti države. Izlazi se traže utržišnim mehanizmima. S obzirom na to da je obrazovanje javna potreba i da tržišne mehanizme
finansiranja obrazovanja treba aktivirati u svim mogućim segmentima obrazovnog sistema (tržišne
mogućnosti finansiranja tercijarnog obrazovanja nesumnjivo su veće od finansiranja osnovnog isrednjeg obrazovanja), ključni zadatak jeste uspostavljanje efikasnog modela finansiranja
obrazovanja. Neophodno je uspostaviti pokazatelje uspeha koji prate finansiranje državnih obrazovnih
ustanova kao što su zapošljavanje diplomaca, vreme koje je potrebno da se zaposle i drugi
pokazatelji koji će voditi ka usklađivanju studijskih programa sa potrebama tržišta rada i podsticati
obrazovne reforme.

SROS treba da uvažava regionalne specifičnosti Republike Srbije i da, u skladu sa mogućnostima,reformski potezi u ključnim segmentima (standardizacija, fleksibilniji parcijalni nastavni programi,
motivacija, individualizacija) uključe regionalnu i socijalnu dimenziju.

Očekivane promene u zahtevima tržišta rada u drugim sektorima u Republici Srbiji zdravstvo, obrazovanje, kultura, javna uprava itd.
Reforma niza društvenih službi, zdravstva, obrazovanja, kulture ali i javne uprave, podrazumeva
decentralizaciju, depolitizaciju, profesionalizaciju, racionalizaciju i modernizaciju. U Republici Srbiji jeneophodno uspostaviti uređen sistem koji podrazumeva demokratski poredak, poštovanje pravila izakona. Taj zahtev podrazumeva efikasnu borbu protiv korupcije. Uporedne analize ukazuju na to dajavna uprava u Republici Srbiji nije prevelika ali da na nekim poslovima postoji prekomeran broj
zaposlenih, dok na drugim nema dovoljno stručnjaka. Očekivana tražnja na tržištu rada u oblasti
javnog sektora biće prvenstveno vezana za znanja koja iziskuju evropske integracije (posebno znanje
pravnih tekovina EU, tehničkih standarda) i veštine savremenog poslovanja, kao što su efikasna
komunikacija (uključujući poznavanje stranih jezika, rad na računaru, izradu prezentacija), upravljanje
kadrovima i dr.
Upotreba informacionih tehnologija kao što su elektronsko vođenje sudskih predmeta ili elektronskovođenje sednica, unapredila je rad javne uprave i povećala njenu produktivnost, ali je takođe
nametnula potrebu za dodatnim usavršavanjem zaposlenih.
Pored privlačenja novih stručnjaka obrazovanih u evropskom pravu i stranim jezicima, ili onih koji su
se usavršili u tehničkim oblastima koje zahtevaju evropske integracije (npr. poznavanje ekoloških
standarda), neophodno je podsticati usavršavanje, obučiti zaposlene u dodatnim znanjima iveštinama i nagrađivati ih. Od 2001. godine u mnogim institucijama u Republici Srbiji sproveden jeveliki broj obuka, ali još uvek nedostaje njihova sistematska organizacija. Strategija stručnog
usavršavanja državnih službenika u Republici Srbiji za period 2011 - 2013. godine ("Službeni glasnik
RS", broj 56/11), usvojena u julu 2011, usmerena je na unapređenje ovog procesa i pretpostavlja
izmene u Zakonu o državnim službenicima ("Službeni glasnik RS", br. 79/05, 81/05 - ispravka, 83/05 ispravka, 64/07, 67/07 - ispravka, 116/08 i 104/09) i jačanje Službe za upravljanje kadrovima i
uspostavljanje posebne, centralizovane vladine institucije za organizaciju obuka.
Određeni broj zaposlenih u društvenim službama treba podstaći i na akademsko usavršavanje. U
Republici Srbiji se, recimo, javna uprava izučava na pravnim, ekonomskim i politikološkim fakultetima,
ali ne interdisciplinarno. Za izučavanje javne uprave neophodno je da obavezni programi sadrže
predmete iz oblasti prava, ekonomije i menadžmenta (poslednje podrazumeva veštine komunikacije).
Važan segment razvoja su primarna zdravstvena zaštita i preventiva jer omogućavaju zdraviji život,
smanjuju troškove bolovanja i povećavaju produktivnost ljudi. Zdravstveni sistem može da podrži i viši
nivo razvoja u smislu pružanja usluga van granica zemlje u oblasti estetske hirurgije, banjskog
turizma ili stomatologije. Danas je u zdravstvu Republike Srbije raskorak između potreba tržišta rada istanja u prosveti posebno izražen. Godinama se upisuje veoma visok broj studenata medicine iako je
broj specijalizacija izuzetno ograničen. Istovremeno medicinski fakulteti nisu dovoljno napredovali u
dostizanju bolonjskih standarda nastave.
Značajna komponenta napretka društva jeste i razumevanje svoje kulture i drugih kultura, što
podrazumeva: znanje o kulturi i o osnovnim načelima interakcije među različitim kulturama, svesnost
da se opažaju i tumače posebne situacije; i, veštine potrebne da svoje ponašanje učinimo primerenim
i uspešnim u mnogim različitim situacijama Kulturne potrebe su sastavni deo razvoja društva jer se
pomoću njih izgrađuje čovekova ličnost i aktivno se deluje, stvaraju se nove duhovne i materijalne
vrednosti. To su potrebe za jezičkim izražavanjem i komunikacijom, saznavanjem, stvaralačke,
estetske i umetničke potrebe. Obrazovne institucije treba da budu na prvom mestu u usvajanju
kulturnih vrednosti. To podrazumeva poboljšanje saznajnih i stvaralačkih potencijala, kulturnihsadržaja u školama (organizovanje priredaba, predstava, likovnih radionica i izložbi, književnih večeri imuzičkih predstava), organizovanje periodičnih poseta pozorišnim predstavama, bioskopima,
muzejima, umetničkim izložbama, spomenicima kulture, književnim večerima, sajmovima itd. Pritom

je izuzetno značajan multidisciplinarni pristup, koji povezuje kreativno stvaralaštvo sa drugim
predmetima, tako da se u osnovnoj školi na likovnom crta ili vaja ono što se uči o istoriji ili o nekoj
prirodnoj pojavi, a kasnije se koriste filmovi kao dodatak nastavi, uz visok nivo interaktivnosti.

Zaključak - pretpostavke reformi
Razvoj Republike Srbije biće usmeren ka reindustrijalizaciji, i to u dva pravca:
Prvo, ka revitalizaciji i tehnološkoj modernizaciji prerađivačke industrije kao osnovne privredne
aktivnosti za stvaranje materijalnih proizvoda velike dodate vrednosti, uključujući i širok korpus
pripadajućih usluga; posebno industrija hrane (zdrava hrana i organska proizvodnja),
metaloprerađivačka industrija, industrija proizvoda za široku potrošnju (industrija nameštaja i prerade
drveta, tekstilna i industrija modnih proizvoda), industrija poljoprivrednih mašina, autoindustrija; zatim
sektor energetike sa fokusom na alternativne i obnovljive izvore energije (uključujući energiju biomaseu sprezi sa agrarom i industrijom hrane, energiju vetra itd.), građevinarstvo (zelena arhitektura i
inteligentne zgrade), širi korpus automobilske industrije i industrije transportnih sredstava sa fokusomna ekološku komponentu;
Drugo, ka razvoju niza privrednih aktivnosti zasnovanih na intenzivnoj primeni znanja, a posebno: (a)usluge zasnovane na znanju - komunikacije, obrazovni i istraživački projekti, vodeni i vazdušnitransport, nekretnine, finansijsko posredovanje, osiguranje i penzioni fondovi, zdravstvo i rekreativne,
kulturne i sportske aktivnosti; (b) kreativne i kulturne industrije - oglašavanje, arhitektura, film, video,
izrada računarskih programa, muzičke, vizuelne i scenske umetnosti, izdavaštvo, televizija, dizajn(modni i komunikacioni); (v) nauke o živim bićima - proizvodnja lekova i farmacija, kozmetika,
ekologija, proizvodnja medicinskih uređaja i pomagala, sport itd;
Treće, ka razvoju industrijske informaciono-komunikacione infrastrukture i široke primene u
upravljanju proizvodnim i poslovnim procesima industrijskih kompanija, uključujući i interakciju sa
akademskom, istraživačkom i širom obrazovnom zajednicom.
Republika Srbija danas nema potrebnu kvalifikacionu strukturu koja zadovoljava zahteve tržišta rada,a sasvim je sigurno da postojeći sistem neće moći da zadovolji potrebe tržišta rada koje će postojati
za deset i više godina imajući u vidu gore pomenuta dva ključna pravca budućeg razvoja. Očekivane
promene u strukturi tražnje na tržištu rada zahtevaju duboke promene u obrazovnom sistemu
Republike Srbije. Suština promena treba da bude u prilagođavanju sistema obrazovanja
zadovoljavanju potreba poslodavaca i bitnom smanjivanju broja onih koji ne mogu da se zaposle nabazi stečenih kvalifikacija i kompetencija.
Zbog toga je ključ razvoja Republike Srbije u sledećim decenijama u ostvarenju trougla znanja kojičine obrazovanje, istraživanje i inovacije. Srž stvaranja ekonomije zasnovane na znanju, kao
razvojnog okvira Republike Srbije, upravo leži u trouglu znanja koji treba da sledi gore pomenuta dva
osnovna razvojna pravca Republike Srbije.
Osnovni parametri za unapređivanja sistema obrazovanja Republike Srbije su sledeći:
1) stalno podizanje kvaliteta sistema obrazovanja i povećanje investicija u obrazovanje, ali uz
sistemske promene koje neće često menjati koncept reforme, kao što se dešavalo od 2001. godine
do danas i uz unapređen sistem finansiranja koji vodi računa o ishodu;
2) uspostavljanje obrazovnog sistema koji obezbeđuje veću fleksibilnost i sigurnost na tržištu
rada, na osnovu temeljnog opšteg obrazovanja koje pruža mogućnost izbora oblasti dodatnog
usavršavanja;
3) jačanje veza između obrazovnih institucija, istraživačkih centara i privrede podsticanjem
programa saradnje, što podrazumeva i izmene regulatornog okvira sa ovim ciljem; usklađivanjeobrazovnih profila sa potrebama poslodavaca; donošenje nacionalnog okvira kvalifikacija u skladu sa
potrebama tržišta rada u Republici Srbiji; razvoj klastera koji povezuju privatni i javni sektor i

obuhvataju grupu preduzeća, dobavljača, uslužnih delatnosti i povezanih institucija (obrazovne iistraživačke institucije, instituti, fakulteti, škole).
Radi boljeg određivanja potreba za odgovarajućim strukovnim profilima neophodno je da univerziteti i
srednje škole počnu da prate pokazatelje kao što su procenat zaposlenih, procenat studenata koji
nastavljaju drugu vrstu studija, vreme koje je potrebno da se oni zaposle, gde se zapošljavaju (uzemlji ili inostranstvu i u kom sektoru), kao i da se redovno sprovodi nezavisno anketiranje
relevantnog dela privrede u vezi sa osposobljenošću radne snage koju proizvodi određena škola iliodređeni fakultet. S tim ciljem, neophodno je institucionalno ojačati saradnju obrazovnih institucija iprivrede:
1) ojačati centre za razvoj karijere na obrazovnim ustanovama (osnovati ih tamo gde ne postoje);
2) osnovati savete za reformu planova rada pri obrazovnim ustanovama (posebno fakultetima) u
kojima će biti predstavnika privrednika;
3) unaprediti rad NSZ da poput institucije EU CEDEFOP može da predviđa potrebe tržišta rada.

Prilog 2:
RAZVOJ I UPOTREBA OBRAZOVNE STATISTIKE I
INFORMACIONOG SISTEMA U OBRAZOVANJUVođenje statistike pomaže nam da bolje upoznamo i pratimo obrazovanje i njegovo funkcionisanje, dadobijemo dobre uvide u kakvom je stanju sistem i da li je i na koji način potrebno intervenisati u njemu
da bi se obezbedila dostupnost, relevantnost, efikasnost i kvalitet obrazovanja. Dakle, ona značajno
utiče na mogućnost izvođenja sigurnih zaključaka i preporuka za obrazovnu politiku.
U Republici Srbiji postoje dobri preduslovi za vođenje validne obrazovne statistike: postoji duga
tradicija prikupljanja, obrade i analize statističkih podataka, razvijena infrastruktura, obučeni kadar,tehnička podrška i pravna regulativa. Za vođenje obrazovne statistike ključna su dva sistema, sistem
prikupljanja i obrade podataka o obrazovanju u RZS (uključujući i DevInfo bazu) i sistem prikupljanja ianalize podataka o obrazovanju u MP. Ova dva sistema nisu usaglašena i dosta često daju različite
informacije.
U obrazovnoj statistici u Republici Srbiji postoje brojni nedostaci, pa su ograničene i mogućnosti zaizvođenje pouzdanih zaključaka. Postoje višestruki ozbiljni problemi u vođenju obrazovne statistike:od problema s indikatorima, prikupljanjem i kontrolom kvaliteta prikupljenih podataka, preko izbora
metodologije koja se primenjuje, neadekvatnog izvlačenja zaključaka iz raspoloživih podataka, do
manjka koordinacije između različitih institucija koje prikupljaju podatke u zemlji i neusaglašenosti s
evropskim načinima vođenja obrazovne statistike. Po obrazovnim nivoima gledano, što je višiobrazovni nivo, to je manje podataka. Najviše podataka i najpouzdanije analize imamo za
predškolsko vaspitanje i obrazovanje i osnovnu školu, a najmanje imamo za visoko obrazovanje.
Rešavanje problema vođenja obrazovne statistike u Republici Srbiji podrazumeva više važnih mera, ameđu ključnima su sledeće:
1) Uspostavljanje jedinstvenog informacionog sistema koji može da obezbedi relevantne podatke ocelini sistema, njihovo redovno unošenje u sistem, ažuriranje i kontrolu njihovog kvaliteta. Da bi
sistem dobro funkcionisao neophodno je njegovo redovno održavanje i administriranje po svim
vaspitno-obrazovnim ustanovama;
2) Praćenje generacije (godišta) u kretanju kroz obrazovni sistem (umesto proseka, npr. računanje
stope završavanja osnovne škole u odnosu na ukupan broj dece koja su se upisala u OŠ bez obzirana eventualne promene u osipanjima ili prilivima dece iz različitih razloga). Praćenje generacije daje
mogućnost da tačno znamo šta se zbiva u obrazovnom sistemu, kao i razloge za ta zbivanja. Uz to,omogućava vrlo fokusiranu socijalnu i prosvetnu akciju (na primer, akcije za prevenciju siromaštva iza preduzimanje pravih mera za popravljanje nastalog stanja);
3) Svi podaci moraju se voditi raščlanjeno (dezagregisano) da bi se omogućile celovite analize
dostupnosti, efikasnosti i kvaliteta obrazovanja (kako izgleda obrazovanje u specifičnim podgrupama,npr. na selu, u siromašnim porodicama, za romsku decu, decu sa smetnjama i teškoćama u razvoju,
itd.). Važna je i dubina do koje se ide u prikupljanju podataka (nivo regiona, okruga, opštine ilinaselja), jer republički proseci mogu da zamagle i zakrive sliku o obrazovanju i pokriju probleme koji
se dešavaju na nivou lokalne samouprave;4) Odgovarajući broj kvalifikovanih ljudi koji se u bave vođenjem obrazovne statistike i potrebnim
analizama u RZS i MP. Za praćenje statističkih obrazovnih indikatora redovnost i ažurnost su odizuzetne važnosti, pa prekidi praćenja, "gašenje" aktivnosti i njihovo ponovno uspostavljanje nanoseveliku štetu celom poslu i znatno povećavaju finansijska ulaganja;
5) Definisanje međusobnih odnosa institucija koje vode obrazovnu statistiku i usaglašavanje
metodologije računanja i praćenja odabranih indikatora s međunarodnim standardima;5) Definisanje sistema statističkih pokazatelja koji su neophodni za praćenje realizacije usvojenih
strateških dokumenta i obrazovne politike u zemlji;
6) Razvijanje sistema indikatora u obrazovanju na takav način da omogućava međunarodne
komparacije (sa Eurydice sistemom EU, sa zajedničkim indikatorima UNESCO, OECD i EU);
7) Usaglasiti informacione sisteme u prosveti i referentnim državnim organima, što će omogućiti
kontinuirano praćenje indikatora kvaliteta i efikasnosti sistema i njegovih pojedinih nivoa. Pored toga,
to bi omogućilo praćenje specifičnih aspekata, pitanja kroz sistem, kao i veći stepen elektronske
administracije u obrazovanju.