Center for the Study of Traumatic StressЦентр досліджень посттравматичного стресуCSTS | Відділення психіатрії | Військово-медичний університет | 4301 Jones Bridge Road, Bethesda, MD 20814-4799 | www.CSTSonline.org

Розуміння впливу ЧМТ на родинита дітей військовихВажливим і часто ігнорованимтранспортних засобів. Крімаспектом черепно-мозковоїбойових, багато ЧМТ можутьВажливим і часто ігнорованим аспектом
травми (ЧМТ) є її вплив навиникнути в гарнізоні підчерепно-мозкової травми (ЧМТ)сім’ї та дітей травмованих.
час навчань. ЧМТ може бутиє її вплив на сім’ї та дітей травмованих.
ЧМТ особлива, оскільки часто
легкою (називається ЛЧМТ абопризводить до різких змінструсом мозку), середньою абоособистості та поведінки без змінитяжкою. Навіть у більш легкихзовнішнього вигляду. Невидимі травми, такі як ЧМТ,формах, коли учасники бойових дій кажуть, що вониможуть бути особливо тривожними, незрозумілими тапочуваються «добре», вони можуть демонструвати
бентежними для дітей і родини.
зміни у своїй особистості чи поведінці. При більшСім’ї військовослужбовців надзвичайно вразливі
серйозній ЧМТ, яка часто виникає при складнихдо наслідків ЧМТ через її поширеність і різну
бойових пораненнях, можуть спостерігатися глибокі
ступінь тяжкості у учасників бойових дій. ЧМТ, якузміни в особистості або неадекватна поведінкачасто називають «характерним пораненням» нашої(відсутність стримування, гнів і спалахи або, можливо,війни з тероризмом, є результатом впливу вибуху,замкнутість, апатія та депресія).
вогнепальних поранень і осколків, падінь і аварій
Незважаючи на обмежені дослідження впливу ЧМТна дітей, дослідження клінічних випадків, фокус-групита невеликі вибірки показали, що реакція дітей на ЧМТбатьків різна і може включати наступне:Вплив ЧМТ батьків на дітей:■ Почастішання істеричних поведінкових проявів, якот непослух, неконтрольовані емоційні спалахи абоповедінка «на грані фолу»■ Емоційне нездужання, таке як плач, підвищенатривожність або замкнутість■ Почуття втрати та скорботи, пов’язані зі змінами упостраждалого батька■ Відчуття замкнутості■ Взяття на себе додаткових обов’язків, таких якдогляд за молодшими дітьми, домашні справи тадогляд за пораненим батьком■ Почуття сорому з приводу зовнішнього вигляду абоповедінки постраждалих батьків■ Невірне тлумачення втоми та апатії батьків,пов’язаних із ЧМТ, як показників того, що батьки їхбільше не люблять■ Почуття гніву або образи з приводу новихобов’язків або змін у сім’ї■ Почуття власної провини за дратівливість
постраждалих батьківЧМТ впливає на виховання дітей, оскількияк постраждалі, так і непостраждалі чоловікиабо дружини намагаються адаптуватися до змінособистості, сімейних стосунків і розпорядку дня.
Для здоров’я та розвитку дітей менша емоційна чифізична доступність батьків, менша послідовність іпередбачуваність можуть мати короткострокові тадовгострокові наслідки. Фахівці з підтримки сім’їта зацікавлені сторони повинні бути чутливими довпливу ЧМТ на дітей і допомагати сім’ям отриматидоступ до послуг, які забезпечують ефективне
батьківство та підтримують потреби дітей, якіпостраждали від батьківської травми.

Див. даліЯк допомагати дітям зрозуміти батьківську травму:План дійЯк сім’ї можуть допомогти дітям інтегрувати
досвід у сімейний контекстЩо важливо для сімей:1. Шукайте джерела інформації та дієву підтримку.
Оскільки сім’ї мають справу з пристосуваннямдо змін у поведінці батька, їм може знадобитися
допомога в забезпеченні базових потреб у сферах
роботи та фінансів, медичного обслуговування,військової служби, житла, освіти та догляду задітьми. Дітям можуть знадобитися спеціальні
послуги чи підтримка для вирішення проблем
поведінки/психічного здоров’я, що розвиваються,або для зв’язку з громадськими ресурсами(наприклад, спортивними організаціями, освітнімипрограмами або бойскаутами), які надають їмсоціальну підтримку та структуровані заходи.
2. Підтримуйте дітей, допомагаючи їм стежити зазмінами або екстремальними проявами в їхньому
емоційному стані та зменшувати емоційний стрес.
Коли діти намагаються переборювати стрес, їмможе бути важко висловити емоції, розслабитисячи заспокоїтися. Батьки можуть допомогтидітям, навчивши їх позначати та виражати своїемоції та даючи їм спеціальні стратегії (такі якглибоке дихання/дихання животом, поступоверозслаблення м’язів або візуалізація безпечногопростору) для боротьби з сильними емоціями та/або стресом.
3. Поділіться з дітьми інформацією про травму
таким чином, щоб вони могли її зрозуміти.
Особливо важливою є інформація, яка допомагає
дітям зрозуміти, що це за травма, які наслідки
травми з точки зору функціонування батьків та/або симптомів і чого очікувати з часом. Дітямможе знадобитися запевнення, що травма сталасяне з їхньої вини і що очікуються певні симптоми/емоційні зміни у батьків. Це сприяє сприйманню
поточних труднощів сім’ї у її повсякденному життіта допомагає дітям зрозуміти, що відбувається вїхній родині.

4. Розмовляйте про травму один з одним та зіншими членами громади, зокрема з медичнимипрацівниками та працівниками соціальних служб.
Слід заохочувати дітей ставити запитання протравму членам сім’ї та медичним працівникам,а також заохочувати їх говорити про травмуз людьми, яким вони довіряють (наприклад, зіншими членами сім’ї, близькими друзями та/абовчителями). Слід заохочувати дітей говорити проте, що вони переживають і відчувають, щоб можна
було краще зрозуміти їхні проблеми та вирішити їх.
5. Розвивайте навички вирішення проблем.
Особливо важливо допомогти дітям визначати
актуальні проблеми, формулювати їхні цілі,провести мозковий штурм можливих рішень іобирати рішення для випробування на практиці. Цедопомагає дітям розбивати проблеми на частини,які можна вирішити, і дає їм інструменти, необхіднідля планування майбутніх завдань.
6. Залучайте дітей до визначення спільних сімейних
цілей. Постановка цілей допомагає членам сім’ївизначити пріоритети, що саме є найважливішим,і розглянути, які види діяльності вони хотіли бспробувати швидше. Батьки та діти можуть разом
обирати сімейні цілі та практикувати їх, плануючимайбутні розваги чи завдання, з плином часувизнаючи поступові покращення.
7. Пам’ятайте, що адаптація до життя з ЧМТможе зайняти певний час. Сім’ї повинні бутитерплячими та мати надію, коли вонинавчаються жити зі змінами, які є наслідкомтравми. Хоча сімейне життя може змінитися,батьки та діти можуть навчитися бути разом інасолоджуватися одне одним і у нових обставинах.

Центр досліджень посттравматичного стресу
Відділення психіатрії
Військово-медичний університет4301 Jones Bridge Road, Bethesda, MD 20814-4799
www.CSTSonline.org
Caring for Your Family afer a Service Member’s TBI (Ukrainian) (11-23)