Inkluderende samfunnsbygging
og gode liv for barn, unge og framtidige
generasjoner i Trondheim
Anbefalinger til etablering av et tiårig
innovasjonsprogram

IPLs rapportserie nr: 11/2024
Inkluderende samfunnsbygging og gode liv for barn, ungeog framtidige generasjoner i Trondheim
Samarbeid mellom NTNU WellFare, Universitetskommunen Trd 3.0
og Trondheim kommune
NTNU WellFare:
Nordisk forskningsenter for livskvalitet og sosial bærekraft
Institutt for pedagogikk og livslang læring
Fakultet for samfunns- og utdanningsvitenskap
7491 Trondheim
Web: NTNU WellFare
ISSN: 2535-714X

Inkluderende samfunnsbygging
og gode liv for barn, unge og framtidige
generasjoner i Trondheim
Anbefalinger til etablering av et tiårig
innovasjonsprogram

NTNU Wellfare

INNHOLD

Innhold
K AP I T T E L 1

Innledning....................................................................................................................................................................................................................................................................................................................... 8
Rapportens struktur og leseveiledning........................................................................................................................................................................................ 11
Oppsummering av anbefalinger i rapporten ................................................................................................................................................................ 12

K AP I T T E L 2

Teoretisk rammeverk og metodisk tilnærming.................................................................................................................................................................. 21
Utenforskap er en kompleks samfunnsfloke................................................................................................................................................................. 23Påvirkningsfaktorer for livskvalitet, medborgerskap og samfunnsdeltakelse........................................ 27
Metodisk tilnærming til gjennomføring av utredningsarbeidet............................................................................................. 31

K AP I T T E L 3

Folkehelsetilstanden blant barn og unge i Trondheim............................................................................................................................................... 35
Helse, livskvalitet og framtidshåp............................................................................................................................................................................................................ 36

4InnholdNTNU Wellfare

INNHOLDK AP I T T E L 4

Sosiale påvirkningsfaktorer for livskvalitet og samfunnsdeltakelse blant barn og unge......... 48
A: Gi alle barn en best mulig start på livet............................................................................................................................................................................ 50
B: Gi alle barn, unge og voksne mulighet til å realisere sitt potensial fullt ut
og ha kontroll over sine liv.................................................................................................................................................................................................................................. 62
C: Skape et rettferdig arbeidsliv og gode jobber for alle....................................................................................................................... 81
D: Sikre en helsefremmende levestandard for alle........................................................................................................................................... 96
E: Skape og utvikle helsefremmende og bærekraftige steder og lokalsamfunn.......................... 107
F: Ta tak i sosial ekskludering av minoriteter og andre grupper som faller utenfor............ 128
G: Styrke rollen til og effektene av sykdomsforebyggende arbeid ........................................................................... 149
H: Fremme miljømessig bærekraft og utjevning av helseforskjeller samtidig................................... 160

K AP I T T E L 5

Mot et system for rettferdig og grønn omstilling i Trondheim................................................................................................... 170
Samskaping og samstyring................................................................................................................................................................................................................................ 174
Demokrati og politikk .................................................................................................................................................................................................................................................. 185
Råd, utvalg og ombudspersoner........................................................................................................................................................................................................... 196
Ledelse, kompetanse og organisatorisk kapasitet ....................................................................................................................................... 199
Forskning, utvikling og innovasjon................................................................................................................................................................................................... 232
Data og samfunnsanalyser................................................................................................................................................................................................................................ 242

K AP I T T E L 6

Utvikling av et innovasjonsprogram........................................................................................................................................................................................................ 248
Vurdering og anbefalinger for utvikling av innovasjonsprogrammet ................................................................ 251
Utforming, etablering og porteføljestyring av innovasjonsprogrammet...................................................... 255
Organisering av innovasjonsprogrammet ..................................................................................................................................................................... 258
Mulige roller for ulike aktører i et innovasjonsprogram................................................................................................................... 261
Finansiering av innovasjonsprogrammet.......................................................................................................................................................................... 269
Referanser............................................................................................................................................................................................................................................................................................................. 279
Vedlegg......................................................................................................................................................................................................................................................................................................................... 299

5InnholdNTNU Wellfare

INNHOLD

Bidragsytere
Forfatterteam og ledere

Eksterne mentorer

Bidragsytere til case-studier

av arbeidslag

Peter Goldblatt,kunnskapsgrunnlag

Dina von Heimburg,

Professor,

workshop og prosessdesign

NTNU WellFare,

Institute of Health Equity

tilbakemeldinger og rådgivning

Institutt for pedagogikk

University College, London,og livslang læring

EnglandNTNU
NTNU WellFare

Joakim Caspersen,

Josina Vink,

Ottar Ness, Helene Berntsen

NTNU, Samfunnsforskning AS

Førsteamanuensis,

Svensson

Institutt for Design,

Institutt for pedagogikk

Trude J. Arntsen,

Arkitektur- og designhøgskolenog livslang læring

NTNU, Institutt for designi OsloCamilla Fikse
Marit Uthus

Ruca Maass,

Morten Hulvej Rod,Hans Petter Ulleberg

NTNU, Institutt for nevromedisin

Professor og direktør,

Ellen Saurog bevegelsesvitenskap

Statens Institut for Folkesundhed,Oscar Amundsen

Syddansk Universitet, Danmark
Morten Krokstad,

Institutt for samfunnsmedisin

NTNU WellFare,

Dataanalyse og litteratursøk

og sykepleie

Institutt for pedagogikk

NTNU, Universitetsbiblioteket

Steinar Krokstadog livslang læring

Solvor Solhaug

Karen Walseth Hara

Lene Elisabeth Bertheussen

Unni Karin Moksnes

Karen Walseth Hara,

Magnus Rom Jensen

NTNU, Institutt for samfunns­
medisin og sykepleie

Institutt for tverrfaglige kulturstudier
NTNU, HUNT Forskningssenter

Siri Øyslebø Sørensen

Erik Sund

Arild Ohren

NTNU, Fakultet for medisin

KORUS St. Olavs Hospital

Institutt for lærerutdanningog helsevitenskap

Renate Kleivhaug Vesterbekkmo

Elisabeth Rønningen

Ann Iren Jamtøy,

Marit Uthus
SINTEF
Arnhild Myhr

Institutt for sosialt arbeid

Silje Lill Kaspersen

Alexander Gamst Page
Henrik Hayes Nielsen

Trondheim kommune
Heidi Jensberg

Institutt for psykisk helse
Odd Morten Mjøen

6

Bidragsytere

NTNU Wellfare

INNHOLD

Institutt for psykologi

University of Southern Denmark

Prosessledelse og -design

Charlotte Fiskum

Karoline Duus Lindegaard

Terese Høstad,rådgiver oppvekstadministrasjonen

Institutt for bygg- og miljøteknikk

Andre bidragsytere

Coline Senior

Birgit Valla (psykologspesialist

Monica Holden Aasen,

Savis Gohari

selvstendig næringsdr.)rådgiver oppvekst­-

Kristin Solhaug Næss (administrasjonen

Institutt for musikk

Steds­skaping)Thomas Richard Hilder

Ingvild Dahl (Trondheim kommune)

Kontaktpersoner pr. område
Trondheim kommune (i forb.

Institutt for arkitektur og planlegging

Prosessdesign og fasilitering

m/datainnsamling fase 1)

Rolee Aranya

av workshops

Martine Elise Skoglund Kløften

Masterstudenter i industriell designThomas Hugaas Molden,(integrert masterprogram) ved Insti-rådgiver stab helse og velferd

Institutt for design

tutt for design NTNU

Brita Fladvad Nielsen

Hilde Aurvoll

Pernille Thingstad,

Aurora Myhrumrådgiver Trondheim

Hedda Wilhelmsen Græerehabiliteringssenter

Institutt for samfunnsøkonomi
Per Tovmo

Arbeidsteam Trondheim

Tone Merethe Aasen,

HF Fakultetsadministrasjonen

kommunesenior­rådgiver stabDagfinn Døhl Bybvig

Prosjektleder utredningorganisasjon/KS

Marit Hovdal Moan,
AFINO (Ansvarlig Forsking

prosjektleder Universitets­

Anne Reinton,og Innovasjon i Norge)kommunen TRD3.0 – Trondheim

seniorrådgiver enhet for næring og

Giovanni De Grandis

kommune/NTNU Fakultet for sam-samfunnsutvikling (pr.d.d. konst.

funns- og utdanningsvitenskapnærings- miljø- og samferdselsdi-

NTNU Samfunnsforskningrektør)Sonia Tangen

Prosjektstøtte

Melina Røe

Maria Azucena Gutierrez Gonzalez,

Maria Azucena Gutierrez Gonzalez,

Ingrid Holmedahl Hermstad

prosjektleder Universitets­prosjektleder Universitets­kommunen TRD3.0 – Trondheim

kommunen TRD3.0

NAV

kommune/NTNU Fakultet for

Heidi Fossen

arkitektur og design

Tina Beate HalleØyvind Hognestad Karlsen,rådgiver finans, sektorøkonom

Bjørg Johanne WarøNina Stiklestad Holmen,

oppvekst og utdanningrådgiver oppvekstKORUS St. Olavs Hospital
Renate Kleivhaug Vesterbekkmo

administrasjonen

Design og layout
Layout: Tank Design Trondheim
Grafikk/ill.: Astrid Strømmen,
NTNU Grafisk Senter

7

Bidragsytere

NTNU Wellfare

KA P ITTEL 1 :Innledning
Denne utredningen handler om en av de største samfunnsflokene vi står ovenfor i det
21. århundret – ikke bare i Trondheim, men også nasjonalt og internasjonalt: Økende
sosiale ulikheter, og at alt for mange barn og unge mangler reelle muligheter til å deltaog bidra i fellesskap og samfunn.
Utgangspunktet for utredningen var Trondheim kommunes ambisjon om å utvikle et langsiktig innovasjonsprogram for å utvikle kunnskapsbaserte tiltak på kommunenivå for å
inkludere flere barn og unge i utdanning, arbeid og samfunnsliv, rettet mot å forebyggeog håndtere ungt utenforskap. Innovasjonsrogrammet, som har arbeidstittel UNGT LØFT,skal bidra til å realisere målet i «Trondheims­løftet» om at «Trondheim skal være en mang­foldig by med et sterkt fellesskap» (Trondheim kommune, 2020; Trondheim kommune 2024).
Utredningen er forankret politisk gjennom vedtak i Formannskapet i Trondheim kommune(Trondheim kommune, 2023 a), som slår fast at utredningsarbeidet blant annet skal sikre«identifisering av kunnskapsbehov, og skissering av et tilhørende innovasjonsprogram»(Trondheim kommune, 2023 b).

8InnledningNTNU Wellfare

Utredningen har vært gjennomført som et samarbeidsprosjekt mellom Trondheim kommune og NTNU, ved WellFare: Nordisk forskningssenter for livskvalitet og sosial bærekraft
ved Institutt for Pedagogikk og livslang læring (heretter NTNU WellFare). Organiseringen av
utredningsarbeidet som et samarbeidsprosjekt er forankret i universitetskommuneavtalen
mellom Trondheim kommune og NTNU.

der Matthias

Foto: Alexan

9

Seifried

Innledning

Foto: Tatyana Tomsickova

NTNU Wellfare

INNHOLD

Utredningen har hatt som formål å:•

Samle og systematisere erfaringsbasert kunnskap om dagens lokale praksis.

•

Analysere dagens praksis i lys av relevant forskningsbasert kunnskap.

•

Identifisere aktuelle praksiser og innsatser som bør styrkes.

•

Identifisere barrierer for å ta i bruk tiltak og innsatser vi vet har effekt.

•

Identifisere nye kunnskapsbehov og skissere et tilhørende innovasjonsprogram.

Utredningen former et kunnskapsgrunnlag for det planlagte innovasjonsprogrammet
og inneholder:→ oppdatert kunnskap om ulikheter i helse, livskvalitet og framtidshåp blantbarn, unge, og deres familier og medborgere i Trondheim kommune→ anbefalinger til innsats- og innovasjonsområder for å håndtere samfunnsfloker
knyttet til utenforskap og ulikhet i livsmuligheter→ lovende eksempler på innsatser, praksis, verktøy eller systemer som har
potensialer for spredning og tilpasning til nye kontekster

Basert på denne innsikten gir rapporten kunnskapsbaserte anbefalinger til fokus i og etablering av et innovasjonsprogram som er tilpasset utfordringer og muligheter i Trondheim.
Anbefalingene har til hensikt å fungere som en «lommelykt» for å belyse hvilke områder
Trondheim kommune bør fokusere på for å løse samfunnsfloker knyttet til fellesskap og
utenforskap. Det innebærer at anbefalingene i rapporten er av en generell karakter, og ikke
er formulert som anbefalinger til konkrete tiltak. Rapporten gir likevel eksempler på mulig
konkretisering av anbefalingene og innhold i innovasjonsprogrammet, ved å dokumentere
eksisterende lovende praksiser i, og utenfor, Trondheim kommune og løfte frem noen
caser som er særlig lovende. Casene er ment å illustrere praktiske eksempler på tiltak og
virkemidler knyttet til rapportens anbefalinger, med vekt på caser som har særlig potensial
for organisatorisk læring, spredning, tilpasning og oppskalering.
Selv om anbefalingene retter seg mot det planlagte innovasjonsprogrammet, presenterer
rapporten et helhetlig perspektiv, der det planlagte innovasjonsprogrammet ses i sammenheng med behovet for en omstilling av hele samfunnssystemet, som samlet bidrar til å
bygge opp under felleskap, inkludering og deltakelse. Anbefalingene i rapporten vil derforogså være relevant for øvrig arbeid med innovasjon og omstilling i Trondheim kommune.
Vi har lagt vekt på at målet for et innovasjonsprogram bør formuleres som noe man viloppnå (inkluderende samfunn som skaper livskvalitet for alle), snarere enn noe man vilunngå (utenforskap). Anbefalingene i rapporten preges derfor av en positiv og konstruktivtilnærming til noe man bør strebe etter å oppnå.

10

InnledningNTNU Wellfare

INNHOLDSom vi beskriver nærmere i kapittel 2, er det mange personer og organisasjoner både i og
utenfor akademia som har bidratt til kunnskapsgrunnlaget som denne rapporten bygger
på. Det er likevel forskernettverket og forfatterne som har utviklet rapporten som fritt oguavhengig står ansvarlig for innholdet i rapporten og anbefalingene den gir.

Rapportens struktur og leseveiledning
I rapporten gjør vi følgende:→ I kapittel 2 presenterer vi det teoretiske rammeverket og metodisketilnærmingen til utredningsarbeidet.
→ I kapittel 3 gjennomgår vi den viktigste tilgjengelige dokumentasjonen på
ulikheter i helse, livskvalitet og framtidshåp i Trondheim, med fokus på barn,unge og deres familier.
→ I kapittel 4 beskriver vi utfordringsbildet og ulikhetene som eksisterer innenfor
sentrale påvirkningsfaktorer for helse, livskvalitet og samfunnsdeltakelse.
Kapittelet er strukturert etter åtte kunnskapsbaserte prinsipp («Marmotprinsippene», som beskrevet nærmere i kapittel 2). I hvert delkapittel gjør vi
følgende:• Vi identifiserer mekanismene og livsløpsprosessene som gir opphav
til ulikhetene.
• Vi ser utfordringene i lys av eksisterende praksis og satsinger
i Trondheim kommune, og viser til identifiserte barrierer formåloppnåelse og lovende praksiser. Eksemplene på lovende praksiserer ikke nødvendigvis basert på lokale forskningsbaserte evalueringer
om hva som virker. Eksemplene illustrerer snarere hvordan de anbefalte
prinsippene for handling som vi beskriver i rapporten kan gjennomføres
i praksis, med tanke på spredning til nye kontekster.
• Vi identifiserer innovasjonsområder med stort potensial for utviklingog forbedring.
→ I kapittel 5 beskriver vi utvikling av et system for rettferdig og grønn omstillingi Trondheim. Dette kapittelet omhandler samfunnssystemet som rammer inn
barn, unge og deres familiers liv, og som påvirker deres livsvilkår. Vi beskriversamfunnssystemet som Trondheim kommune er en del av, og som rammer
inn og skaper betingelser for å håndtere utfordringer, påvirkningsfaktorer
og innovasjonsområder som beskrives i kapittel 4. Kapittelet er delt inn i åtteundertema: 1) samskaping og samstyring, 2) demokrati og politikk, 3) ledelseog kompetanse, 4) organisering og forvaltning, 5) nettverk og partnerskap, 6)
finansiering og budsjettering, 7) forskning, utvikling og innovasjon, og 8) dataog samfunnsanalyser. For hvert undertema løfter vi frem lovende innsatser

11

InnledningNTNU Wellfare

INNHOLDsom kan gi inspirasjon til systeminnovasjon.
→ I kapittel 6 skisserer vi forslag til utvikling, gjennomføring og evaluering av etinnovasjonsprogram rettet mot å inkludere flere barn og unge i utdanning,arbeid og samfunnsliv. Vi foreslår at programmet innrettes mot å fremme
utjevning av sosiale forskjeller i helse, livskvalitet og framtidshåp i Trondheim,for å håndtere ulikhetene og systemutfordringene som er beskrevet i deforegående kapitlene.

Oppsummering av anbefalinger i rapporten
Som en introduksjon til å lese rapporten, oppsummerer vi her alle anbefalingene vi gir.
Vi gir anbefalinger på tre områder:→ Fokusområde for innhold i innovasjonsprogrammet (grønt innovasjonsområde 1). Disse anbefalingene er strukturert etter «Marmotprinsippene»,som utdypes nærmere i kapittel 2 og kapittel 4.

→ Fokusområde for systeminnovasjon (gult innovasjonsområde 2). Disse
anbefalingene følger forskningsbaserte anbefalinger til systemforandring som
utdypes nærmere i kapittel 2 og kapittel 5.

→ Innspill til utforming, etablering og evaluering av innovasjonsprogrammet(blått innovasjonsområde 3) som beskrives i kapittel 6.

I kapitlene som følger gir vi utfyllende begrunnelser for hvorfor vi har kommet frem til
nettopp disse anbefalingene. Anbefalingene bør leses som forskningsinformerte innspill til
utvikling av det planlagte tiårige innovasjonsprogrammet i Trondheim, rettet mot å utvikle
kunnskapsbaserte tiltak på kommunenivå for å inkludere flere barn og unge i utdanning,arbeid og samfunnsliv. Vårt håp er at anbefalingene også vil være nyttig for utvikling av
Trondheim kommune generelt, så vel som andre kommuner, både som fellesskap, sted,organisasjon, lokaldemokrati og samfunn.
På de neste sidene oppsummerer vi samtlige anbefalinger vi gir gjennom denne rapporten,
fordelt på de tre innovasjonsområdene (grønt, gult og blått) beskrevet ovenfor:

12

InnledningNTNU Wellfare

INNHOLDÅtte kunnskapsbaserte prinsipp(Marmot-prinsippene)
SE KAP. 4 FOR NÆRMERE UTDYPING

Anbefalt fokus i innovasjonsprogrammet for å styrke praksiser som kan inkludereflere barn og unge i utdanning, arbeid og samfunnsliv.

Prinsipp A:
Gi alle barn en best mulig start på livet
Motvirke videreføring av ulikheter fra en generasjon til den neste ved å:→

Styrke universell svangerskaps-, fødsels- og barselomsorg, og særlig tilpasse støtte hos familier i sårbare situasjoner
med helhetlig oppfølging etter behov.

→

Utvikle sammenhengende, koordinert og kontinuerlig støtte og veiledning i overganger og til nye faser i familieliv,
barnehage og skole for å motvirke stigmatisering, fragmentert hjelp og fattigdom.

→

Videreutvikle tilbud og tilnærminger knyttet til trygg, inkluderende og kultursensitiv barnehagestart for foreldreog barn, og styrke det holdningsskapende arbeidet rundt mobbing og ekskludering.

→

Bygge tillit mellom familier, tjenester og offentlige institusjoner, gjennom å balansere utvikling av universelle tilbud
og spesifikke støtteordninger tilpasset innbyggernes egne ressurser, behov og bakgrunn.

Prinsipp B:
Gi alle barn, unge og voksne mulighet til å realiseresitt potensial fullt ut og ha kontroll over sine liv
Øke andelen barn og unge som inkluderes i utdanning, fritid og nærmiljø der alle oppleverå ha en betydningsfull sosial rolle og å ha framtidstro ved å:→

Videreutvikle støttende relasjoner, læringsarenaer og tverrfaglige arbeidsfellesskap som bidrar til sosial, emosjonellog kognitiv utvikling gjennom hele barndommen, og som ivaretar kritiske overganger i hverdagsliv og utdanningsløp.

→

Etablere alternative kvalifiseringsløp og varierte læringsformer frem mot yrkesfaglig utdanning tilpasset barn og
unges interesser og motivasjon, og etablere støtteordninger som reduserer individuelle, relasjonelle og strukturelle
barrierer og negativt prestasjonspress.

→

Videreutvikle og beskytte trygge og psykisk helsefremmende digitale arenaer og utvikle prososiale digitale ferdigheter
som forebygger mobbing og gruppepress.

→

Videreutvikle virkemidler i utdanning, fritid og lokalsamfunn der mangfoldet av alle barn og unge kan være seg selv,
oppleve å bety noe for andre, bli lyttet til og positivt bidra til å påvirke egen situasjon og sine omgivelser.

13

InnledningNTNU Wellfare

INNHOLD

Prinsipp C:
Skape et rettferdig arbeidsliv og gode jobber for alle
Sikre at alle får tilgang til arbeidslivet og arbeid av god kvalitet ved å:→

Finne og forsterke innsatser i utdanning, arbeidsliv og organisasjonsliv som legger til rette for inkluderende og
individuelt tilpasset kvalifisering og arbeidstrening der ungdom og unge voksne kan oppleve mestring, mening,tilhørighet og samfunnsnytte.

→

Utvide lokalt handlingsrom som sikrer at lønnsnivå og arbeidsvilkår er tilstrekkelig for å ivareta arbeidstakernes
helse og livskvalitet på tvers av alle sektorer og for alle sosiale grupper gjennom systemer og kulturer som inkludererborgere i utsatte situasjoner, og som gir likelønn og like vilkår for likt arbeid.

Prinsipp D:
Sikre en helsefremmende levestandard for alle
Sikre tilstrekkelig inntekt for å ivareta helse og livskvalitet ved å:→

Utforske lokale handlingsrom til å sikre bedre sammenheng mellom et progressivt skattesystem og velferdssystemet
med tanke på omfordeling, forutsigbare trygdeordninger og inntektssikring, og sørge for at barn, unge og familier iutsatte situasjoner ikke marginaliseres.

→

Utvikle tillitsbaserte løsninger for tildeling av tjenester og ytelser for å fremme nyttig og tilpasset hjelp basert på deunge og deres familiers unike ressurser og behov framfor fokus på medisinske kriterier som grunnlag for vedtak.

→

Styrke digital inkludering ved å sørge for tilgjengelighet og infrastruktur for alle uavhengig av den unges og familiens
sosioøkonomiske status.

Prinsipp E:
Skape og utvikle helsefremmende og bærekraftige steder og lokalsamfunn
Skape og utvikle helsefremmende og bærekraftige lokalsamfunn ved å:→

Utvikle og planlegge systemer som støtter opp under utvikling av mangfoldige og inkluderende nærmiljø gjennom
reguleringer og planlegging som sikrer et mangfold av boligtyper, nærhet til private og offentlige tilbud og varierte
sosiale møteplasser og aktivitetstilbud på tvers av bydeler.

→

Videreutvikle og etablere sammenhengende grøntstruktur, inkludert parkanlegg, stier og muligheter til friluftsliv.

→

Videreutvikle ankerinstitusjoner som sosiale møteplasser og lokaldemokratiske arenaer i nærmiljøet.

→

Videreutvikle praksis med å understøtte lokalt engasjement og eksisterende initiativer i nærmiljø, og sikre involvering
av innbyggere på måter som synliggjør sammenhenger mellom mål, innsats og resultat av medvirkning.

14

InnledningNTNU Wellfare

INNHOLD

Prinsipp F:
Ta tak i sosial ekskludering av minoriteter og andre grupper som faller utenfor
Fremme sosial og økonomisk inkludering av minoritetsgrupper i sårbare situasjoner, og redusere
diskriminering ved å:→

Utvikle strategier for å sikre en balanse mellom å tilby varierte aktiviteter for alle, og støtte opp under utsatte
gruppers deltagelse gjennom spesifikke program, tilnærminger, møteplasser og ressurser.

→

Ta tak i interseksjonalitet for å sikre tilpasset støtte til individer som opplever flerfoldig diskriminering.

→

Styrk muligheter for demokratisk dialog i trygge omgivelser rundt vanskelige og globale tema som barn og ungdom
berøres av, for å motvirke økt polarisering, diskriminering og ekstremisme.

Prinsipp G:
Styrke rollen til og virkningen av sykdomsforebyggende innsatser
Styrke forebyggende innsats ved å:→

Omfordele ressurser til forebyggende tiltak, og prioritere tidlig innsats hos barn, unge og deres familier.

→Finne og skalere praksiser som legger prinsippet om proporsjonal universalisme til grunn for tiltak som reduserer
sosiale forskjeller i helseatferd.

Prinsipp H:
Fremme miljømessig bærekraft og rettferdig fordeling av helse samtidig
Fremme miljømessig bærekraft og utjevning av helseforskjeller samtidig ved å:→

Utvikle sammenhengende og helhetlig infrastruktur som sikrer rettferdig tilgang til aktiv og kollektiv transport
og strukturer for utlån og gjenbruk av utstyr i hele kommunen.

→Øke innsats rundt energieffektivisering og miljøvennlige oppvarmingsløsninger i kommunale boliger, og øke
incentiver i privat sektor→

Bygge videre på erfaringer fra byøkologiske prosjekt og tilnærminger ved å gi innbyggere handlingsrom og ansvar
til å forme sine egne nabolag og bidra med utvikling av bærekraftige løsninger gjennom innbyggerinnovasjon.

15

InnledningNTNU Wellfare

INNHOLD

Drivere for systemforandring
SE KAP. 5 FOR NÆRMERE UTDYPING

Anbefalt fokus i innovasjonsprogrammet for å styrke et system som ivaretar
en grønn og rettferdig omstilling.

Samskaping og samstyring→

Forenkle og forbedre kontinuerlig bruk av plan- og styringssystemet, der koordinert innsats og et helhetlig hensyn
til barn, unge og fremtidige generasjoner prioriteres i all samfunnsplanlegging og tjenesteutvikling.

→

Forsterke systematisk evaluering og vurdering av måloppnåelser som en integrert del av plansystemet, og sørgefor å avslutte tiltak og virkemidler som ikke virker.

→

Utvikle nye måter å involvere barn og unge i realiseringen av Trondheimsløftet, gjennom samskaping av aktiviteter/tiltak rettet mot barn og unges livskvalitet, livsmuligheter og samfunnsdeltakelse.

→

Styrke kommunens kollektive kapasitet til å jobbe med samskaping og tjenestedesign av kommunal infrastruktur,
tilbud og tjenester, inkludert kapasiteten til å fordele og følge opp ansvar på tvers av sektorer.

Demokrati og politikk
Videreutvikle fysiske og digitale plattformer og arenaer for demokratisk deltakelse som gjør det
intuitivt, enkelt og naturlig for utsatte barn, unge og familier å delta i den demokratiske dialogen.
→

Teste ut nye måter å koble sammen inkluderende demokratisk deltakelse med formell representasjon i politiskeorganer.

→

Utnytte mulighetsvinduet i overgangen til ny parlamentarisk styringsmodell til å videreutvikle folkevalgtopplæring
for et godt samspill mellom administrasjon og politikk, og for å styrke politikernes rolle som samfunnsledereog brobyggere.

→

Prøve ut demokratiske innovasjoner som motvirker sektorisering og symbolpolitikk, og som ivaretar langsiktige
perspektiver og hensynet til framtidige generasjoner.

Ledelse, kompetanse og organisatorisk kapasitet→

Videreutvikle kompetansehevende tiltak og team som styrker relasjonell og tillitsskapende ledelse, samskaping og
brobygging, innovasjonsarbeid knyttet til målrettede samfunnsoppdrag (missions) og framtidstenkning på tvers av
sektorer og nivå.

→Utvikle systemer for å finne og forstørre lovende og spirende praksiser og tjenester, og arbeidsformer som kan
fremme rask og systematisk evaluering som gir organisatorisk læring på tvers av sektorer.

→

Teste ut nye former for nærværsarbeid for å forebygge sykefravær og høy turnover, og utvikle arbeidsformer som
skaper motivasjon, mestring, støtte, tverrfaglighet og «stabile arbeidslag» rundt utsatte barn, unge og familier.

16

InnledningNTNU Wellfare

INNHOLD

Organisering og forvaltning→

Videreutvikle tillitsbaserte forvaltningsmodeller og videre utprøving av ubetinget, koordinert og helhetlig tildeling av
tjenester og ytelser som tar utgangspunkt i skjønnsmessige vurderinger av barn, unge og familiers unike hverdagsliv,
ressurser og behov.

Nettverk og partnerskap→

Videreutvikle metoder for å stimulere til etablering av robuste nettverk, partnerskap og ulike fysiske og digitalelæringsarenaer som drivere for utvikling og deling av lovende praksiser, og demonstrasjoner på kunnskapsutvikling,
innovasjon og systemforandring.

Finansiering og budsjettering→

Videreutvikle tverrgående budsjetteringsmodeller som proporsjonalt prioriterer barn, unge og familier i utsattesituasjoner så tidlig som mulig i livet, med livskvalitet for alle som overordnet målsetting.

→

Teste ut deltakende budsjetteringsmodeller i større skala, som vektlegger utsatte barn og unge sine stemmer,
behov og drømmer.

→

Utvikle lokale programfinansieringer som samordner økonomiske virkemidler og andre ressurser fra et mangfold
av relevante aktører i offentlig, frivillig og privat sektor (kollektiv påvirkning), og samordne innsatsen slik at ulike
finansielle instrumenter aktiveres og blir en del av porteføljestyring i retning av samfunnsmål.

Forskning, utvikling og innovasjon→

Videreutvikle Trondheim kommune som en universitetskommune, gjennom etablering av samarbeidsplattformer
for samskaping både på styrings- og operativt nivå, mellom en rekke aktører i offentlig, ideell og privat sektor og
UH-sektor, og der barn, unge og familier i utsatte situasjoner inngår som medspillere og bidragsytere.

→

Videreutvikle modeller for kunnskapsoverføring og spredning av kunnskap og kompetanse.

→

Innenfor rammen av samarbeidsplattformer på styrings- og operativt nivå, styrke samarbeid med relevanteutdanningsløp om utvikling av kompetanse til innovasjon, tverrsektoriell samhandling og samskaping med utsattebarn, unge og familier.

→

Utforske og utvikle nye innovasjonsløyper og tilhørende virkemidler i innovasjonsøkosystemet mellom kommunenog aktuelle samarbeidspartnere.

Data og samfunnsanalyser→

Forsterke kompetanse og bruken av koblede og delte datasett og bruk av KI i analyse- og modellering
av styringsdata i samfunnsplanlegging.

→

Forbedre og forsterke bruk av kvalitative data og indikator-triangulering i styring som kombinerer dataog folkedrevet styringsinformasjon.

→

Utvikle en brukervennlig oversikt som utnytter og framstiller tilgjengelige data, for eksempel i form av
et dashboard med nøkkelindikatorer, koblet til relevante taksonomier (eks. SDG, EU-taksonomi).

→

Initiere nasjonalt utviklingsarbeid for å inkludere mer registerdata i mikrodata.no for å legge til rettefor indikatorutvikling og rammeverk for evaluering.

17

InnledningNTNU Wellfare

INNHOLD

Utvikling av innovasjonsprogrammet
SE KAP. 6 FOR NÆRMERE UTDYPING

Anbefalt fokus for å utvikle, organisere, finansiere og evaluere innovasjonsprogrammet.

Organisering av innovasjonsprogrammet→

Programmet kan organiseres i tråd med prinsipper om «kollektiv påvirkning» (collective impact), både på strategisk
og operativt nivå. Dette innebærer at kommunen fasiliteter samarbeid med andre aktører i offentlig sektor,
sivilsamfunn og frivillighet, næringsliv, fond, stiftelser og finansinstitusjoner, forskning og utdanning, media,
fagforeninger, politiske institusjoner og andre relevante aktører som kan bidra med ideer, ressurser og virkemidler
i programmet for å oppnå felles målsettinger.

→

Programmet kan operativt organiseres gjennom en plattform for samskaping med et egnet programteam som legger
til rette for sammenheng mellom utvalgte innovasjonsprosjekter, kommunikasjon med samarbeidspartnere, og
styringsdialog med administrativ og politisk ledelse. Dette innebærer å rigge en organisatorisk struktur for å fasilitere
nettverk og samarbeid som etableres på kryss og tvers i programmet. Vurder å knytte programteamet til mulig
etablering av en overordnet utviklingsstab som koordinerer innovasjonsporteføljer i hele organisasjonen,
med forankring i samfunnsmålene i Trondheimsløftet.

→

Sørge for at alle sektorområder i kommunen er representert i programmet og porteføljens styringsstruktur, med
tydelige forbindelser til kommunens linjeorganisasjon og politiske ledelse, som sikrer betingelser for tilpasning,
spredning og oppskalering av vellykkede forsøk.

→

Sikre at barn og unges stemmer blir hørt og har påvirkningskraft i programmet. Sørge for at målgrupper i
programmet er aktivt deltakende og representert i programmets organisasjons- og styringsstruktur og i de konkrete
innovasjonsprosjektene som velges ut.

Finansiering av innovasjonsprogrammet→

Utvikle finansieringsordninger i tråd med programfinansiering, der offentlige, private og ideelle aktører kan bidra
inn med økonomiske ressurser og andre relevante virkemidler og ta eierskap til programmet.

→

Utvikle incentiver som fremmer felles budsjettering og risikovillig kapital, og teste ut sosiale investeringsmodelleri samspill med investorer.

→

Søke samarbeid og samkjøre finansielle virkemidler hvor det er felles satsinger og interesser med universitets-,
høgskole og instituttsektoren.

18

InnledningNTNU Wellfare

INNHOLD

Evaluering og læring
→Utvikle prinsipper for adaptiv evaluering i programmet som gjør det mulig å tilpasse og justere innsats og planer
underveis.

→

Utvikle to fleksible rammeverk av kvalitative og kvantitative indikatorer som legger til rette for adaptive og
utviklingsorienterte evalueringer, og som kan tilpasses og justeres til å evaluere hvert enkelt innovasjonsprosjekt.
Det første rammeverket bør fokusere på fellesskapsverdier/ønskede effekter, og det andre rammeverket påkapabiliteter i offentlig sektor.

→

Skissere ulike tilnærminger til evaluering tilpasset nivå og skalering – småskala piloter og eksperimentelleinnovasjonsprosjekter krever andre evalueringsdesign enn storskala og «mainstream» oppskalering av en innovasjon.

→

Integrere kost-nytte-beregninger i evalueringsdesignet dersom det er mulig.

→

Sørge for at barn, unge, og familier i utsatte situasjoner har en viktig stemme i evalueringsprosessene.

→

Fortell om forandring, og utvikle en læringsbank for å dele og spre erfaringer fra innovasjonsprosjektene.

→

Bygge organisatoriske strukturer og partnerskap på strategisk og operativt nivå som sikrer langsiktige ogtransdisiplinære forskningssamarbeid for å ivareta helhetlig evaluering av prosjekter og aktiviteter i programmet
over tid. Dette vil innebære at ulike fagfelt kommer sammen for å belyse aktuelle forskningsspørsmål i samarbeid
med praksisfeltet, og gjennom tverrfaglig studentaktiv forskning i relevante utdanningsløp.

19

InnledningNTNU Wellfare

20

InnledningNTNU Wellfare

KA P ITTEL 2 :Teoretisk rammeverkog metodisk tilnærming
I dette kapittelet presenterer vi det teoretiske rammeverket og metodisk tilnærming til
utredningsarbeidet. Utredningen tar utgangspunkt i forskningsbaserte tilnærminger som
kan fremme inkludering og rettferdige livsmuligheter, og som motvirker og forebygger
marginalisering, utenforskap og sosiale forskjeller i helse og livskvalitet. I tråd med en hel­
hetlig tilnærming til samfunnsfloken om «ungt utenforskap» legger vi følgende definisjon
på utenforskap til grunn:

Utenforskap er en dynamisk tilstand der mennesker mangler en objektivog subjektiv tilknytning til de deler av samfunnslivet der de kan tilføre
verdi og oppleve seg verdifull, på grunn av materielle, sosiale, kulturelle og
psykologiske faktorer og betingelser» (Nord-Baade, i review).

En slik forståelse av utenforskap innebærer et fokus på innsatser som påvirker barn
og unges muligheter til å leve et liv de verdsetter, der de kan delta og bidra i samfunnet
gjennom hele livet.

21

Teoretisk rammeverk og metodisk tilnærming

NTNU Wellfare

INNHOLD

Utredningen bygger på åtte kunnskapsbaserte prinsipp for utvikling av praksiser og samfunnsplanlegging som kan bidra til å forebygge og håndtere utenforskap som definert
ovenfor. Vi refererer til disse prinsippene som «Marmot-prinsippene», etter forskeren som
utarbeidet dem, sir Michael Marmot og fagmiljøet hans ved University College London(Goldblatt et al., 2023; Marmot, 2024; Marmot et al., 2020).
De åtte Marmot-prinsippene er:

A.

Gi alle barn en best mulig start på livet

B.

Gi alle barn, unge og voksne mulighet til å realisere sitt potensial fullt ut
og ha kontroll over sine liv

C.

Skape et rettferdig arbeidsliv og gode jobber for alle

D. Sikre en helsefremmende levestandard for alleE.

Skape og utvikle helsefremmende og bærekraftige steder og lokalsamfunn

F.

Ta tak i diskriminering, rasisme og konsekvensene av detteG. Styrke rollen til og effektene av sykdomsforebygging
H. Fremme miljømessig bærekraft og utjevning av helseforskjeller samtidig

Disse åtte prinsippene dekker sentrale påvirkningsfaktorer for utvikling av helse og livs­
kvalitet gjennom livsløpet (Marmot, 2024; Marmot et al., 2020). Prinsippene er tidligere lagt
til grunn i anbefalingene til utjevning av sosial ulikhet i helse og livskvalitet i Norge (Goldblatt et al., 2023) og internasjonalt (Marmot, 2024; Marmot et al., 2020).
Marmot-prinsippene kan knyttes til en kunnskapsbasert visjon om å gi alle barn, unge og
fremtidige generasjoner like muligheter til å leve et liv de verdsetter, der de utvikler seg og bidrar
til et bedre samfunn til det beste for alle.
Systematisk arbeid for å oppnå denne visjonen krever en grønn og rettferdig omstilling
av samfunn og organisasjoner som kan ivareta det universelle målet om å «ikke etterlate
noen i samfunnsutviklingen» (leave no one behind), hverken i nåværende eller kommende
generasjoner (UN General Assembly, 1989; United Nations, 2015). Sosial bærekraft henger
uløselig sammen med økologisk og økonomisk bærekraft. Uten at generasjoner kommer
sammen for å ta vare på hverandre og jorda vi bor på, ødelegges livssjanser for de som
kommer etter oss.
Visjonen om å gi alle barn, unge og fremtidige generasjoner like muligheter til å leve et liv
de verdsetter, der de utvikler seg og bidrar til et bedre samfunn til det beste for alle er med
dette i tråd med Trondheim kommunes nye samfunnsplan «Trondheimsløftet» (Trondheim
kommune, 2022) og det nasjonale målrettede samfunnsoppdraget om å inkludere flerebarn og unge i utdanning, arbeid og samfunnsliv (Meld. St. 5, 2022).

22

Teoretisk rammeverk og metodisk tilnærming

NTNU Wellfare

INNHOLDI det videre begrunner vi hvorfor «ungt utenforskap» er best forstått som en kompleks
samfunnsfloke, samt det teoretiske grunnlaget for utredningen som knyttes til de åtteMarmot-prinsippene. Avslutningsvis beskriver vi den metodiske tilnærmingen til utredningsprosessen.

Utenforskap er en kompleks samfunnsfloke
Den norske velferdsmodellen, der en stor del av ansvaret for det operative arbeidet er
lagt til kommunene, er under høyt press. Dette presset kommer til å øke i årene framover.
­Sentrale samfunnstrekk som påvirker denne utviklingen inkluderer (Ansell & Torfing, 2021;
Bason, 2023; Goldblatt et al., 2021):→ Folkehelsa er i endring, med psykiske helseproblemer, levevanerelatert
sykdomsbyrde, pandemier og økende helseforskjeller som hovedutfordringer.
→ Stadig flere livsområder klassifiseres som medisinske diagnoser, og folk sine
forventninger til hjelp og behandling øker.
→ Utenforskap og sosiale ulikheter tapper samfunnet for store ressurser, bådemenneskelig og økonomisk, men er først og fremst et etisk problem knyttet
til verdighet og likeverd.
→ En relativt høy andel barn og unge får en for dårlig start på livet, som påvirker
livssjanser og sosial mobilitet på tvers av generasjoner.
→ Samfunnets aldersbæreevne blir redusert (det blir færre i arbeidsfør alder
per innbygger som trenger hjelp og støtte fra offentlig velferd).
→ Fellesskapsløsninger trues av økende individualisering, kommersialiseringog økende polarisering, som igjen påvirker samfunnssikkerhet og trygghet.
→ Medienes narrativer påvirker befolkningens forventninger til, oppfatninger
om, og krav til offentlig velferd.
→ Tillit og legitimiteten til politikere og demokratiske institusjoner trues av
populisme, falske nyheter og nyhetsunngåelse.
→ Ny teknologi og kunstig intelligens skaper både muligheter og utfordringer,og påvirker arbeid, utdanning og kompetansekrav.
→ Klimaendringene, som også påvirker arbeidsmarkeder og andre forhold
som kan øke sosial ulikhet.

Disse trekkene ved dagens samfunn påvirker hverandre gjensidig og kan bidra til at barn
og unge skyves ut av utdanning, arbeid og samfunnsliv (Ekspertgruppen om barn i fattige ­familier, 2023; Goldblatt et al., 2023; Loga, 2018). Innovasjoner rettet mot å fremme
felles­skap og motvirke utenforskap bør derfor bygge på en erkjennelse av at utenforskap

23

Teoretisk rammeverk og metodisk tilnærming

NTNU Wellfare

INNHOLDskapes og opprettholdes i komplekse systemer der ulike faktorer, som samfunnstrekkene
beskrevet ovenfor, virker inn på hverandre (Bason, 2023). Figur 1 illustrerer et eksempel påhvordan ulike faktorer som kan påvirke langvarig utenforskap henger sammen og gjensidigpåvirker hverandre:nog

arkede
t

lig
Bo
ro

gm

øte

pla

ing

ng

k

Språ

fila

Ind

omi

Økon

m

Dyr

e
van

e
Lev

er

tid

litet og

avvisn

eid

ort o

ann

ed
m
le
sia
So

ark

ed

aldersbæreevnTrans
p

Fritiddringerklimaen

sm

vold

ing

ing
ier

Klæ

Krimina

grin
g

arb

gs

r

Utd

e
r, l

Veldedighet

leve

ro

ke

ter

jenes

st
lferd
og ve

Trygd

sty

t
gu

et

rus

r og

Fe
n

eld

g

digh

el

Gj

rin

veld
e

sko
sso

lise

r

Famil
ie

fter
vgi
ga

Innka

pi

ua

ro

tte
Ska

nt
ro

ivid

likte

Ska

krig

ia
os

k

t
ne

og p
Krav

r

Stres
s

lt

S

sse

Mo
bb

aliseri

Glob

sse

Boligm

pla

g
ola
ab

Lek
e

er
tv

rg

Omso

g mo

e

bilite

t

r
velse

le

Opp

Figur 1. Komplekse sammenhenger må forstås før de kan håndteres (Heimburg et al., 2024, s. 16).

Kompleksiteten i påvirkningsfaktorer for utenforskap og sammenhengen mellom disse
krever at vi tenker nytt om hvordan kommunen utøver sine samfunnsroller som arbeidsgiver, tjenesteyter, myndighet, samfunnsutvikler og lokaldemokrati (Ansell & Torfing, 2021;
Bason, 2023). Mange organisasjoner, profesjoner og forskere er trent i å tenke i lineære årsak-virkningssammenhenger for å finne mulige forklaringer på et problem. En slik tilnærming innebærer at løsninger på problemet som undersøkes også reduseres, til få faktorer
eller ett perspektiv. Lineære årsaksforklaringer er imidlertid et lite hensiktsmessig utgangspunkt når man står overfor komplekse samfunnsutfordringer, som illustrert i figur 2:

24

Teoretisk rammeverk og metodisk tilnærming

NTNU Wellfare

INNHOLD

Hmm...

B
A

Figur 2. Illustrerer misforholdet mellom kompleksiteten i samfunnsfloker og en reduksjonistisk tilnærming til åløse slike problemer. Figuren er Inspirert av Virpi/BusinessIllustrator.com, gjengitt i Stronks et al., (2023).

Et klassisk eksempel på feilslått forenkling av samfunnsfloker er folkehelseproblemer knyt­
tet til overvekt og fedme. Store deler av forskningen og folkehelsetiltak på feltet rettes mot
individuell livsstil og atferdsendring. Imidlertid stikker rotårsakene til overvekt og fedme
langt dypere, og handler blant annet om alt fra biologisk arv, levekår, matvareindustrien og
kommersielle krefter, kultur, kvaliteter i nærområdet, muligheter for aktiv transport, og vår
digitale og teknologiske hverdag (Allender et al., 2015). Det samme gjelder for ungt utenforskap. Sammenhengene er komplekse, rotårsakene er dype, og det finnes ingen enkle og
standardiserte svar og tiltak basert på antakelser om lineære sammenhenger (Bason, 2023;
Goldblatt et al., 2023).
For å inkludere flere barn og unge i utdanning, arbeid og samfunnsliv er det nødvendig
å anerkjenne kompleksiteten i utfordringsbildet og utforske sammenhenger mellom virke­
midler, nivå og systemer som kan bidra til å løse samfunnsfloken «ungt utenforskap».
Å forenkle kompleksiteten, for eksempel ved å anvende lineære årsaksmodeller, kan bidra
til å forsterke problemet; avhengigheter mellom faktorer i systemet som påvirker utenforskap kan bli oversett, og med det muligheten for at tiltak med positiv effekt ett sted isystemet kan bidra til å forsterke drivere for utenforskap et annet sted. Behovet for dyptgripende systemforandring er også anerkjent innen nyere epidemiologisk forskning (Rodet al., 2023; Skivington et al., 2021), som fremhever nødvendigheten av å bevege seg ut
over en individuell forståelsesramme (I-frame) til å tydeliggjøre og fokusere på et systemisk
rammeverk som har hovedfokus på å endre systemer og strukturer (S-frame) (Chater &Loewenstein, 2023).

25

Teoretisk rammeverk og metodisk tilnærming

NTNU Wellfare

INNHOLD

Innsats i tråd med de åtte Marmot prinsippene innebærer en systemisk og ikke-lineær
tilnærming til komplekse utfordringer. Dyptgripende endringer som kan bidra til å løse
samfunnsfloker krever innsats for å skape forandringer på mange områder samtidig: verti­
kalt (fra genetikk til politikk), horisontalt (på tvers av alle sektorer og samfunnsområder),samtidig som man jobber kontinuerlig for å tilpasse systemisk innsats til ulike mennesker,og på ulike steder (adaptiv kapasitet) (Rod et al., 2023; Stronks et al., 2023). Å løse kom­plekse problemer innebærer en erkjennelse av at ingen «one size fits all», hverken når det
kommer til folk eller (lokal)samfunn. En systemisk tilnærming innebærer dermed en helhetlig og tilpasset innsats for å utvikle rettferdige livsmuligheter for nåværende og framtidige
generasjoner (Kickbusch et al., 2022; Luna Pinzon et al., 2022).
Kommunen har en sentral rolle i utvikling av et samfunnssystem som kan fremme grønn
og rettferdig omstilling samtidig, gjennom rollene som tjenesteyter, myndighet, samfunns­
utvikler, lokalpolitisk arena og arbeidsgiver. Gjennom alle disse rollene har kommunen
et ansvar for å fremme bærekraftig utvikling og folkehelse, utjevne sosiale forskjeller og
beskytte befolkningen mot ulykker, skader og lidelser. Kommunen har et lovpålagt ansvar
for å sikre at denne type innsatser er kunnskapsbasert, gjennom regelmessig og kontinu­
erlig monitorering av folkehelsetilstand og påvirkningsfaktorer. På denne måten kan kommunen finne ut av hvor skoen trykker, og hvor innsatser kan være mest effektive.
For å fremme samordnet innsats på tvers av sektorer og videre ut i samfunnssystemet,skal kommunen også medvirke til at hensyn til helse og livskvalitet blir ivaretatt av andre
myndigheter og virksomheter. Kommunen har dessuten et ansvar for å legge til rette forsamarbeid på tvers av sektorer, og sammen med relevante og berørte aktører i samfunnet.
Det stilles krav til kommunen om involvering og medvirkning i planlegging og oppgave­
løsning. Disse kravene er blant annet tydeliggjort i kommuneloven (Kommunal- og distrikts­
departementet, 2018), Plan- og bygningsloven (Kommunal- og distriktsdepartementet,2008) og Folkehelseloven (Helse- og omsorgsdepartementet, 2011). Alle rollene og opp­
gavene vi har beskrevet her er avgjørende for å fremme en grønn og rettferdig omstilling
av samfunnet som skaper livskvalitet for alle.

Et livsløps- og generasjonsperspektiv på utenforskap og sosial ulikhet
At ungdom skyves ut i et utenforskap er ikke noe som skjer helt plutselig. Beskyttelses- og
risikofaktorer for utenforskap er i utvikling gjennom hele livet, der ulike generasjoner gjensidig påvirker hverandre. Utredningen legger derfor til grunn et livsløps- og generasjons­perspektiv, i tråd med de åtte Marmot-prinsippene. Prinsippene vektlegger ulike livsfaser,i sammenheng med livsbetingelser som påvirker helse og livskvalitet for alle aldersgrupper.
Samtidig bygger prinsippene på erkjennelsen av at innsatser som for eksempel rettes inn
mot foreldres inntektssikring, boforhold og nærmiljø, både har direkte og indikerte konse­
kvenser for barn og unges livskvalitet og livsmuligheter på kort og lang sikt (Bøe et al.,2018; Marmot, 2017a; Mølland et al., 2023). Levekår og livssjanser har dessuten en tendenstil å overføres på tvers av generasjoner gjennom sosial arv, noe som kan bidra til å opp­
rettholde eller forsterke sosial ulikhet og utenforskap. Siden en slik «arv» i all hovedsak er

26

Teoretisk rammeverk og metodisk tilnærming

NTNU Wellfare

INNHOLDsosialt skapt, er det mulig å bryte mønstre og utjevne sosiale forskjeller innen en genera­sjon (Marmot, 2017b; World Health Organization, 2008).
Figur 3 illustrerer hvordan alt dette henger sammen:

Opprettholdelse eller forsterking av ulikhet og utenforskap
Figur 3. Et livsløps- og generasjonsperspektiv på utvikling av helse, livskvalitet og samfunnsdeltakelse. Figuren
er oversatt og tilpasset fra Marmot (2014, s. 11).

Vi som lever i dagens samfunn har stor innvirkning på framtidige generasjoners mulighetertil å leve godt, i sterke fellesskaper, på en frisk planet. Utredningen og en kompleksitetsforståelse av samfunnsfloken «ungt utenforskap» legger derfor også vekt på barna som
ikke er født enda. Disse barna vil være framtidas ungdommer og foreldre til senere genera­
sjoner, og det er de som må bære vekten av samfunnets aldersbæreevne i framtida.
Vi legger derfor til grunn at et livsløps- og generasjonsperspektiv må sees i sammenheng
med en grønn og rettferdig omstilling av samfunnet.

Påvirkningsfaktorer for livskvalitet,medborgerskap og samfunnsdeltakelse
Muligheter for å utvikle helse og livskvalitet, og til å delta i utdanning, arbeidsliv og samfunnsliv påvirkes av hele samfunnet og systemer som former samfunn, tjenester og ytelser
innen en gitt institusjonell, politisk og økonomisk kontekst som vist i modellen nedenfor(figur 4). Dette utredningsarbeidet baserer seg på en helhetlig tilnærming til samfunns-

27

Teoretisk rammeverk og metodisk tilnærming

NTNU Wellfare

INNHOLD

forandring, som bygger på WHO-kommisjonen om sosiale helsedeterminanter sitt ramme­verk fra 2008 (WHO, 2008) og sosiale påvirkningsfaktorer for helse og livskvalitet i Norge(Goldblatt et al., 2023). I tillegg har vi valgt å vektlegge relasjoner og opplevelsen av å ha en
betydningsfull rolle i eget og andres liv, da dette er særlig viktig for problemstillingene som
utredningen adresserer (Fyhn et al., 2021; Prilleltensky & Prilleltensky, 2021).
Rammeverket som presenteres i figur 4 vektlegger betingelser og sosiale påvirkningsfaktorer (1), som påvirker innbyggernes opplevelser og erfaringer (2), og som fører til endringer ilivskvalitet, medborgerskap og samfunnsdeltakelse (3) (se også Heimburg et al., 2024). Det
som binder dette sammen er «Mattering»- opplevelsen av å være betydningsfull og sam­tidig har reelle muligheter til å gjøre andre betydningsfulle og bidra i samfunnet.

Sosioøkonomisk og politisk kontekst
Nasjonal/lokal styring

Politiske og økonomiske strukturer
Natur og fysisk miljø, klimaendringer

Kultureller og sosiale normer
og verdierInterseksjonalitet: Kjønn/legning/
innvandring/funksjonsnedsettelse
Materielle levekår
Samhold
Fellesskap
Relasjoner
Psykososiale faktorer
Fritid og lek
AtferdBiologiske faktorer

Sosial status

Utdanning
ArbeidInntekt

Opplevelse
av å være
betydningsfull:TillitVerdighet
MeningAnerkjennelse
Verdsettelse

Livskvalitet,medborgerskap
og samfunnsdeltakelse

Sosial sikkerhet, velferds- og helsesystem

Menneskerettigheter

Sosiale påvirkningsfaktorer og forskjeller i livskvalitet og samfunnsdeltakelse

Figur 4. Rammeverk for livskvalitet, medborgerskap og samfunnsdeltakelse, Inspirert av Goldblatt et al., (2023);
Prilleltensky (2020); WHO (2008), hentet fra Heimburg et al., (2024, s. 39).

Rammeverket for livskvalitet, medborgerskap og samfunnsdeltakelse gir et bakteppe for å
forstå hvordan handlingsrom for praksis i tråd med de åtte Marmot-prinsippene påvirkes
av samfunnssystem, sosioøkonomisk og politisk kontekst. Figuren viser hvordan de sosialepåvirkningsfaktorene som dekkes av de åtte Marmot-prinsippene virker inn på menneskers
opplevelse av å være betydningsfull, med direkte og indirekte påvirkning på livskvalitet,medborgerskap og samfunnsdeltakelse.

En relasjonell tilnærming til velferd og samfunnsutvikling
Denne utredningen legger til grunn en relasjonell tilnærming til velferds- og samfunns­
systemer som kan bidra til en omstilling som er både rettferdig og grønn. Med dette menervi at relasjoner og samarbeid er en grunnleggende driver for systemforandring og praksisi tråd med de åtte Marmot-prinsippene. En relasjonell tilnærming til velferd- og samfunns­
utvikling vektlegger betydningen av menneskelige relasjoner og livsbetingelser. Velferd
blir forstått som «det vi gjør for å skape livskvalitet», og målet med velferd blir dermed

28

Teoretisk rammeverk og metodisk tilnærming

NTNU Wellfare

INNHOLDå fremme livskvalitet og livsmuligheter for alle (Cottam, 2020; Heimburg &Ness, 2021; Heimburg et al., 2021c).
Forskning viser at relasjoner er den viktigste påvirkningsfaktoren for helse og
livskvalitet. Sterke sosiale bånd i lokalsamfunnet og gode relasjoner til profesjonelle hjelpere former beskyttende faktorer mot sosial ekskludering av barn
og unge, og er særlig viktig for å støtte livskvalitet og samfunnsdeltakelse forsmå og store innbyggere som står utenfor fellesskapet (Fyhn et al., 2021; Prilleltensky, 2010; Prilleltensky, 2020). Relasjoner mellom ulike aktører er ogsåden mest sentrale driveren for organisatorisk endring og samfunnsforandring(Bartels, 2024; Bolton et al., 2021; Wilson et al., 2024)«Relasjonell velferd» går lenger enn tradisjonelle velferdsmodeller i å fokusere på sammenhenger mellom velferdsstat og velferdssamfunn, og hvordan
kommuner og lokalsamfunn kan virke sammen for å forbedre sosialt rett­ferdige livsbetingelser, deltakelsesmuligheter og livskvalitet for alle (Cottam,
2018, 2020; Heimburg et al., 2022; Sangiorgi, 2011). Relasjonelle tilnærminger
til velferd vektlegger tillitsbyggende samskaping og deltakende metoder iutvikling av samfunn og tjenester som er tilpasset behov og ressurser i ulike
folk, familier og lokalsamfunn. Selv om mange aktører kan bidra til å skape
velferd, innebærer en slik tilnærming at offentlige myndigheter bærer ansvar­
et i velferdssystemet (Heimburg & Ness, 2021; Topor et al., 2022). Dette inne­bærer en endring i forståelsesramme for kommunens samfunnsoppdrag, noe
vi kommer tilbake til i kapittel 5.

Opplevelsen av å være betydningsfull
Barn og unge bør inkluderes og medvirke i utviklingen av samfunnsforandring. Dette er både et demokratisk og etisk tema, og en rettighet nedfelt
i barnekonvensjonen (UN General Assembly, 1989). Rapporten om sosial
ulikhet i helse og livskvalitet i Norge (Goldblatt et al., 2023) viste også at det
er sosial ulikhet i demokratisk deltakelse og fremtidshåp blant barn og unge,
samtidig som livskvalitetsmålingene i Norge viser at det er de yngste aldersgruppene som har lavest livskvalitet (FHI, 2019; 2021). Noe av forklaringen har
handlet om at barn og unge ikke har opplevd at deres stemme og eksistens
har betydning. For å inkludere barn og unge i samfunnsforandring er det
viktig å rigge relasjoner, samfunn, tjenester og fellesskap der de føler at debetyr noe og har reelle muligheter for samfunnsdeltakelse gjennom å bidra
med å gjøre andre betydningsfulle og å kunne bidra i samfunnet. Dette kaller
Prilleltensky et al., (2023) for «mattering», som på norsk kan oversettes somen blanding av verdighet, anerkjennelse, og å føle at en er en betydningsfull
person. Mattering innebærer to psykologiske erfaringer som henger sammen
med hverandre – å føle verdi og å balansere med å tilføre verdi, se «the Mattering Wheel» i figuren under. For å arbeide med mattering fremhever Pril-

29

Teoretisk rammeverk og metodisk tilnærming

NTNU Wellfare

INNHOLDleltensky et al. (2023) betydningen av å jobbe med betingelsene for fellesskap og deltakelsefor å skape «mattering». Det kan man gjøre gjennom å ha fokus på de sosiale påvirkningsfaktorene (jfr. de åtte Marmot-prinsippene) for å sikre gode levekår, tilgang til gode og
rause fellesskap der folk har reel betydning og påvirkning, og at det arbeides systematisk
med å fremme rettferdighet og rette opp i urettferdigheter.

Samfunn

SamfunnArbeidArbeidFøle segverdifull

Bidra
med noeverdifullt
Betydningsfull

Sosialerelasjoner

Sosialerelasjoner

En selv

En selv

Figur 5. The Mattering Wheel (Prilleltensky 2020), gjengitt i Krokstad (2021) og Heimburg et al., (2024).

Proposjonal universialisme
Forskning har vist at det er en grunnleggende sammenheng mellom sosial rettferdighetog livskvalitet på individ-, relasjons- og samfunnsnivå (Scarpa et al., 2021). Et viktig prinsippfor å utjevne sosiale forskjeller er å rette innsats som favner universelt, men der styrke og
intensitet i støtte og hjelp innrettes etter behov. Dette prinsippet omtales gjerne som proporsjonal universalisme, og er en nødvendig tilnærming i arbeidet med å redusere sosiale
forskjeller i livskvalitet og samfunnsdeltakelse. Proposjonal universalisme innebærer atfordeling av ressurser bør tilpasses den sosiale gradienten. Kort forklart vil det innebære
en strategi der hovedvekten av tiltak bør være universelt innrettet, men virke best for desom trenger det mest. Samtidig er det viktig å rette målrettet innsats mot grupper som ersærlig utsatt for marginalisering og utenforskap (se figur 6).

30

Teoretisk rammeverk og metodisk tilnærming

NTNU Wellfare

INNHOLD

Livskvalitet og samfunnsdeltakelse

Sosial fordeling

Figur 6. Proposjonal universialisme: prioritere innsats som treffer hele eller store grupper av befolkningen,og særlig løfte de som treger det mest. Basert på Goldblatt et al., (2023, s. 12).

Anbefalingene som vi skriver om i denne rapporten bygger på betydningen av å utvikle
innovasjoner som virker på tvers av hele den sosiale gradienten. Uten en slik tilnærming
vil det ikke være mulig å nå målsettinger om å bygge fellesskap og samfunn som gir livs­
kvalitet for alle, forebygge at utenforskap oppstår i utgangspunktet, og sikre sosial mobilitet mellom generasjoner.

Metodisk tilnærming til gjennomføring
av utredningsarbeidet
Forskernettverket ved NTNU og samarbeidspartnere har vært organisert i fem ulike arbeids­lag som til sammen har utviklet innholdet og anbefalingene i denne rapporten. Arbeids­
lagene er ledet av en kjernegruppe/redaksjon som har ledet og koordinert innspill og innsikt fra et mangfold av aktører, på tvers av fakulteter og institutter ved NTNU og i samspill
med relevante aktører i Trondheim kommune og samarbeidspartnere. På denne måten
har vi søkt å fremme en form for «kollektiv intelligens», der mange ulike aktører har bidratt
med erfaring og innsikt fra praksis og akademia.
Utredningsarbeidet har med dette vært organisert som en nettverks-drevet innsikts­
prosess med tre undertema:→ Utfordringsbildet (hvor trykker skoen mest i Trondheim kommune?)→ Eksisterende satsinger og innsatser (hva gjøres allerede, og hvilke innsatser
er særlig lovende?)→ Innovasjonsområder (hvilke innsatsområder bør prioriteres for å utvikle nyeog forbedrede praksiser og systemer?)

31

Teoretisk rammeverk og metodisk tilnærming

NTNU Wellfare

INNHOLDDe tre temaområdene har bygd på hverandre gjennom utredningsprosessen, og munner
ut i anbefalinger for det planlagte innovasjonsprogrammet.

Datagrunnlag
I rapporten begrunner vi forslag til anbefalinger ut fra innsikt samlet inn gjennom
analyser av:→ Litteratursøk og utvalg av relevante publikasjoner som har anvendt og
analysert data fra Trondheim.
→ Kvantitative data basert i eksisterende datagrunnlag hentet fra f. eks. Ungdata,
HUNT, SSB, og, nye analyser gjennomført ved bruk av Microdata.no.
→ Kvalitative data basert i eksisterende datagrunnlag fra relevante prosjekter
med data fra Trondheim, samt innhenting av ny innsikt gjennom:• Spørreundersøkelser i Trondheim kommune med kartlegginger av
1) eksisterende kunnskapsgrunnlag som kommunen vektlegger selv,og 2) kartlegging av pågående og lovende praksiser.
• Spørreundersøkelse blant ansatte ved NTNU for å kartlegge relevante
prosjekter og datagrunnlag med innsikt fra situasjonen i Trondheim.
• Dokumentasjon fra innsiktsworkshoper med ansatte i Trondheim
kommune, aktuelle samarbeidspartnere og forskere ved NTNU, og andre
representanter fra UH-sektor (til sammen 2 forberedende workshops
og 3 innsiktsworkshoper).

I arbeidet med analysene har ikke kildene til innsikt beskrevet over fungert som tradisjo­
nelle forskningsdata, men snarere hatt som hensikt å få overblikk over utfordringer,muligheter og pågående praksis i Trondheim. Prosjektet ble meldt inn og godkjent hos
Personvernombudet for forskning, NSD (nå Sikt; prosjektnr: 924555). Deltakere på de ulike
workshopene fikk tilsendt informasjons- og samtykkeskriv i forkant av deltakelse med
informasjon om formålet med workshopene og hvordan den planlagte innsamlingen av
innsikt fra deltakerne skulle behandles, og deltakerne fikk anledning til å stille spørsmål.
Signerte samtykker ble samlet inn på workshopen.

Innsikt- og analyseprosess
De åtte Marmot-prinsippene og tilhørende anbefalinger til et system som kan fremme en
grønn og rettferdig omstilling er anvendt som en analytisk ramme i innsiktsarbeidet. På
denne måten har analysearbeidet blitt gjennomført som en abduktiv prosess, som betyr

32

Teoretisk rammeverk og metodisk tilnærming

NTNU Wellfare

INNHOLD

kontinuerlige vekselvirkninger mellom utforsking og analyse av datamaterialet sett i lys av
relevant teori og tidligere forskning (Timmermans & Tavory, 2012).
I forberedelser og gjennomføring av innsiktsworkshopene har vi fått hjelp og støtte fra tre
masterstudenter tilknyttet Institutt for design ved NTNU, som har jobbet med prosjektet
som en del av en prosjektoppgave (se vedlegg 1 for dokumentasjon av prosessbeskrivelser,
metoder og design). Innsiktsarbeidet har også fått praktisk bistand og prosess-støtte fra
ansatte i oppvekstadministrasjonen i Trondheim kommune.
Figur 7 visualiserer tidslinje og sentrale milepæler i innsiktsprosessen:

Figur 7. Tidslinje og milepæler i innsiktsprosessen.

Gjennom innsiktsworkshoper og innsamlet kunnskapsgrunnlag har vi i utredningsarbeidet
lagt vekt på å lære av lovende innsatser – det vil si, noe som allerede gjøres eller fins i
Trondheim, som speiler de kunnskapsbaserte prinsippene vi legger til grunn for utredningen. Slike lovende innsatser innebærer dermed eksempler på praksiser, verktøy eller systemer som kommuneansatte, forskere og andre samarbeidspartnere har beskrevet som
virkningsfulle. I denne rapporten viser vi til et utvalg case-eksempler som kan inspirere til
innovasjon, og/eller har potensialer for spredning og tilpasning til nye kontekster.
På denne måten kan innsiktsprosessen beskrives som det å legge et puslespill, der vi gradvis har forsøkt å legge brikker for å forstå utviklingstrekk og mulighetsrom for innovasjonog samfunnsbygging til det beste for barn og unge i Trondheim.

Figur 8. Innsiktsarbeid der bildet av kunnskapsbaserte anbefalinger tydeliggjøres gjennom utredningsprosessen.
Illustrasjonen er inspirert av Hill (2022).

Oppsummert har innsiktsarbeidet informert anbefalingene vi legger fram i denne rapporten.

33

Teoretisk rammeverk og metodisk tilnærmingFoto: TKs bildedatabase

NTNU Wellfare

34

Teoretisk rammeverk og metodisk tilnærming

NTNU Wellfare

KA P ITTEL 3 :Folkehelsetilstanden blantbarn og unge i Trondheim
I dette kapittelet beskriver vi utfordringsbildet knyttet til helse, livskvalitet og framtidshåp
blant barn og unge i Trondheim kommune. I kapittel 4 går vi nærmere inn på faktorer sompåvirker folkehelsetilstanden, og fordeling av helse, livskvalitet og samfunnsdeltakelse.
Dermed er hovedfokuset i dette kapitlet å gi en kortfattet oversikt over folkehelsetilstanden
blant barn og unge i Trondheim.

35

Folkehelsetilstanden blant barn og unge i Trondheim

NTNU Wellfare

INNHOLD

Helse, livskvalitet og framtidshåp
Trondheim kommune er den største kommunen i Trøndelag, og er Norges tredje mest
folkerike kommune. Per 1.1.2024 var det 214 565 innbyggere i kommunen, hvorav 48.135
var mellom 0–20 år. Trondheim kommune har et stort ansvar for å sikre livskvalitet og samfunnsdeltakelse for alle disse innbyggerne, og for generasjonene som kommer etter dem.
Trondheim kommune strever med mange av de samme helseutfordringene blant barn
og unge som man ser i resten av landet, slik som økning i ulike psykiske helseplager og
ensomhet, andel som er misfornøyd med egen helse, fysiske smerter, økning i fedme,
og andelen som opplever mye stress og press i hverdagslivet. Populasjonsstudier med
utgangs­punkt i Trøndelag og Trondheim viser stort sett en negativ utvikling over tid i disse
helse­variablene, og at det stort sett er de samme utsatte gruppene (barn og unge fra familier med lav sosioøkonomisk status, og spesielt jenter) som er i risikosonen, og som harvært det over tid. At vi ser en økning i andelen barn og unge som rapporterer at de er mindre fornøyd med helsa si, føler på mye press og stress og som er mye plaget av psykiske
symptomer er bekymringsfullt, da vi vet at helseplager i barne- og ungdomstiden er knyttet
til andre negative sosiale og helserelaterte utfall senere i livet - og at mange barn og unge
derfor starter voksenlivet med risikofaktorer for dårligere helse senere i livet (Surén et al.,2022).
Det er viktig å påpeke at flesteparten av barn og ungdom i Norge, og i Trondheim, i all
hoved­sak har god fysisk og psykisk helse. Dette gjelder både når vi ser på trender i ethistor­isk perspektiv, men også sammenlignet med andre deler av verden. Dødsfall og­alvorlig sykdom blant barn og unge er lite utbredt, og dødeligheten i Norge er svært lav.
Med andre ord, norske barn fødes stort sett med utsikter for et godt og langt liv (Surénet al., 2022). Til tross for dette viser likevel datagrunnlaget i Trondheim at en relativt stor
gruppe barn og unge og familier står utenfor i et helseperspektiv, og at disse gruppene
har økt over tid.

Foto: Alexander Matthias Seifried

36

Folkehelsetilstanden blant barn og unge i Trondheim

NTNU Wellfare

INNHOLD

Selv-rapportert helse og livskvalitet
Ifølge resultater fra Ungdata-undersøkelser i 2020 og 2021 ser vi at en tredjedel av elevenepå ungdomsskolene i Trondheim kommune rapporterer at de er «litt» eller «svært misfornøyd» og «verken misfornøyd eller fornøyd» med helsa si. På videregående skole svarer
opp mot 40% av elevene det samme på tilsvarende spørsmål. Det er tydelige kjønns- og
aldersforskjeller i selvopplevd helse, hvor jenter både på ungdomsskole og videregående
skole rapporterer dårligere helse enn jevnaldrende gutter. Endringene over tid i prosent­
andelen som er misfornøyd med egen helse er også større blant ungdomsskoleelever enn
elever i videregående skole. I figur 9 nedenfor ser vi at andel som er misfornøyd med egenhelse har forverret seg over tid hos jenter, men vært relativt stabil (med en liten nedgang)
hos gutter.

Andel som er misfornøyd, eller verken fornøyd eller misfornøyd, med helsa si.
Utvikling over tid, fordelt etter kjønn og skolenivå (Ungdomsskole)
50%
45%
40%
35%
30%
25%
20%
2010-122011-132012-142013-15

2014-16

2015-17
Gutter2016-18

2017-192018-20

2021

2022

JenterFigur 9. Prosentandel ungdomsskoleelever som er misfornøyd, eller verken misfornøyd eller fornøyd, med helsa si,
fordelt etter kjønn og årstall. Ungdata 2010–2022.

I kommunehelsa sin statistikkbank har det vært mulig å hente ut resultater fra Ungdata
fordelt etter de fire bydelene i Trondheim (Midtbyen, Lerkendal, Østbyen og Heimdal). I
statistikkbanken ser vi noen små, merkbare forskjeller i de ulike bydelene når det kommer
til selv-rapportert helse blant ungdomsskoleelevene i Trondheim. Blant elevene i Midtbyen,Østbyen og Lerkendal rapporterer mellom 27–29% at de ikke er fornøyd med helsa si, og
ligger like under gjennomsnittet i Trondheim på 30%. Heimdal er den bydelen som skiller
seg ut, hvor 36% av ungdomsskoleelevene rapporterer at de ikke er fornøyd med helsa si.
Resultater fra Ungdata viser også sosiale ulikheter i selv-rapportert helse blant ungdoms­
skoleelever i Trondheim, hvor jenter og gutter fra familier med lav sosioøkonomisk status(SØS) rapporterer at de er mindre fornøyd med helsa enn jevnaldrende fra familier med
høy SØS (se figur 10). Sosioøkonomisk status er i denne rapporten målt etter tre dimen­
sjoner: foreldres utdanningsnivå, kulturelle kapital og veldstandsnivå – med spørsmål someksempelvis om man har eget soverom, hvor ganger man har reist på ferie siste år, og hvor
mange PC'er og nettbrett familien har.

37

Folkehelsetilstanden blant barn og unge i Trondheim

NTNU Wellfare

INNHOLD

Prosentandel ungdomsskoleelever som er fornøyd med helsa si,
fordelt etter sosioøkonomisk status og kjønn - Ungdata 2021
90%
80%
70%
60%
50%
40%
30%
20%
10%
0%
Lav SØS

Middels SØS
GutterHøy SØS

JenterFigur 10. Prosentandel ungdomsskoleelever som er fornøyd med helsa si, fordelt etter sosioøkonomisk status og
kjønn. Ungdata 2021.

Det er færre som rapporterer at de har dårlig livskvalitet enn dårlig helse, men også når
det kommer til spørsmål om livskvalitet ser vi forskjeller mellom skolenivå og kjønn blantskoleelever i Trondheim. Resultater fra Ungdata (2020 og 2021) viser at i underkant av en
av fem ungdomsskoleelever (19%) ikke er tilfreds med livet sitt, og på videregående skole
er prosentandelen noe lavere (16%).
Det er relativt store kjønnsforskjeller i rapportering av livskvalitet, spesielt blant ungdoms­
skoleelever, men både gutter og jenter på ungdomsskolene rapporterer generelt lavere
livskvalitet enn elever i videregående skole. På ungdomsskolen er det en fjerdedel av jent­ene, og 12% av guttene som rapporterer dårlig livskvalitet. På videregående skole er det
en femtedel hos jentene og 13% av guttene. Vi ser også en trend hvor det er færre gutter
som rapporterer at de er fornøyde med helsa si fra 8. trinn til Vg3, og en motsatt trend hos
jenter hvor det er flere som er fornøyd med helsa si fra 8. trinn til Vg3 (figur 11).

38

Folkehelsetilstanden blant barn og unge i Trondheim

NTNU Wellfare

INNHOLD

Prosentandel gutter og jenter som er tilfreds med livet sitt, fordelt etterskolenivå. Ungdata 2020/21
100%
90%
80%
70%
60%
50%

8. trinn

9. trinn

10. trinn

Vg1

GutterJenterVg2

Vg3

Figur 11. Prosentandel gutter og jenter på ungdomsskole (8–10. trinn) og videregående (Vg1-Vg3) som er tilfreds
med livet sitt. Ungdata 2020 og 2021.

Vi ser lignende kjønnsforskjeller i spørsmål som omhandler andre aspekter ved livskvalitet
på ungdomsskolen, hvor flere jenter enn gutter rapporterer at de misliker seg selv i større
grad (37% jenter og 14% gutter), at de ikke har hva de ønsker seg i livet (26% jenter og 20%
gutter), og at livet deres ikke er bra (15% jenter og 7% gutter). På videregående skole er
tallene lavere, og kjønnsforskjellene betydelig mindre.
Kommunehelsa statistikkbank har også oversikt over Ungdata-variabler på livskvalitet og
hvordan disse fordeler seg i de ulike bydelene. På spørsmålet om tilfredshet har statistikk­
banken benyttet en noe strengere kategorisering, og den gjennomsnittlige prosentandelen
ungdomsskoleelever i Trondheim som svarer at de har høy tilfredshet med livet er 46%.
Hos elever i Midtbyen bydel er det 48% som svarer at de har høy tilfredshet med livet,
mens 46% og 45% svarer det samme på Østbyen og Lerkendal. Lavest gjennomsnittlig
prosentandel finner vi på Heimdal, hvor 44% av elevene rapporterer høy tilfredshet med
livet.
De samme forskjellene mellom bydelene ser vi også når ungdomsskoleelevene ble spurtom hvor fornøyd de er med ulike deler av livet. Gjennomsnittlig prosentandel av elever i
Trondheim som er misfornøyd med flere sider av livet ligger på 6%. Både Midtbyen og Østbyen bydel scorer bedre enn gjennomsnittet i Trondheim (5%), Lerkendal ligger på gjennomsnittet, mens Heimdal bydel har en høyere prosentandel elever som er misfornøyd med
flere sider av livet (8%).

39

Folkehelsetilstanden blant barn og unge i Trondheim

NTNU Wellfare

INNHOLD

Psykiske plager, ensomhet og mobbing
Begrepet psykisk helse blir i mange sammenhenger benyttet som et samlebegrep som
dekker alt fra god psykisk helse og livskvalitet til psykiske plager og lidelser (Helsedirektoratet, 2022). Å ha en god psykisk helse kan beskrives som en generell opplevelse av «å ha det
bra, med muligheter til å virkeliggjøre sine talenter, mestre vanlig belastninger i livet, finnerglede i arbeid og aktivitet samt delta og bidra i samfunnet» (Andersen, 2021). Dette er forhold ved livet som varierer, og som gjør psykisk helse til et komplekst, individuelt fenomen.
Overordnet handler det om tankene og følelsene våre, og hvordan vi har det med oss selv imøte med andre i hverdagslivet.
Flesteparten av barn og unge i Trondheim har generelt god helse og livskvalitet, og de aller
fleste rapporterer også at de har en god psykisk helse. Vi har over tid likevel observert en
markant økning i psykiske helseplager blant barn og unge, både nasjonalt og her i Trondheim. Økningen i psykiske helseplager forekommer i hele ungdomspopulasjonen og ikkebare i tradisjonelle risikogrupper, og jenter rapporterer mer psykiske plager enn gutter,både når det gjelder symptomtrykk og forekomst.

Psykiske plager
Ifølge Ungdata er det en fjerdedel av jenter og 1 av 10 gutter blant ungdomsskoleelever i
Trondheim som rapporterer at de har opplevd mange psykiske plager den siste uka, med
en samlet økning fra 8. trinn (17%) til 10. trinn (21%). De samme tallene viser også at det
har vært en økning over tid i selv-rapporterte psykiske plager hos ungdomsskoleelever,fra 11% i 2013 til 19% i 2021. På videregående skole ser vi lignende tall, hvor 24% av jenter
og 9% av gutter rapporterer at de har opplevd mange psykiske plager siste uka. Her ser vi­derimot ingen særlig økning fra Vg1 til Vg3, eller i et historisk perspektiv.
Figuren nedenfor viser til økningen over tid i selv-rapporterte psykiske plager hos ungdomsskoleelever i Trondheim. Vi ser en økning blant alle de 6 ulike målene på psykisk
uhelse, og per 2021 rapporter ca. 30% av alle ungdomsskoleelever at de er ganske ellerveldig mye plaget av søvnproblemer, er ulykkelig, trist eller deprimert, tanker om håpløs­
het mtp. framtiden, og er stiv eller anspent. Nesten 4 av 10 synes alt er et slit, og nesten
halvparten av ungdomsskoleelevene i Trondheim bekymrer seg mye. Resultatene for
elever i videregående skole viser mye av det samme, med en noe lavere prosentandel.
Det er heller ikke like tydelige endringer over tid, og endringene varierer i større grad hos
elevene i videregående skole enn på ungdomsskolen.

40

Folkehelsetilstanden blant barn og unge i Trondheim

NTNU Wellfare

INNHOLD

Prosentandelen ungdomsskoleelever som siste uke har vært ganske mye ellerveldig plaget av psykisk uhelse, Ungdata 2013-2021
60%
50%
40%
30%
20%
10%
0%

Alt er et slit

Søvnproblemer

Ulykkelig, trist
eller deprimert
2013

2017

Håpløshet mtp.
framtiden

Stiv eller anspentBekymret seg
mye

2021

Figur 12. Prosentandel elever ved ungdomsskole som siste uka har vært ganske eller veldig mye plaget med psykisk
uhelse. Ungdata 2013–2021.

Når man ser på andre aspekter ved psykisk helse, ser man de samme trendene. En relativt stor andel barn og unge i Trondheim rapporterer psykisk uhelse også i form av
følelse av glede, engasjement, energi, å være nyttig, og mestring. I figuren under (figur13) ser man tydelig kjønnsforskjeller, hvor en forholdsmessig mye større andel jenter på­ungdomsskolen rapporterer psykisk uhelse enn jevnaldrende gutter. Over 6 av 10 jenter
rapporterer at de sjeldent eller aldri har følt seg nyttig, eller følt på mestring. Resultatene
fra videregående skole viser en noe lavere prosentandel. Også i videregående skole er
kjønnsforskjellene tydelige.

Prosentandel elever på ungdomsskolen som sjeldent eller
aldri har følt mestring, følt seg nyttig, hatt masse energi, værtengasjert eller vært glad, fordelt etter kjønn
80%
60%
40%
20%
0%

Vært glad

Engasjert

Masse energi
GutterFølt seg nyttig

Følt mestring

JenterFigur 13. Prosentandel skoleelever på ungdomsskolen som sjeldent eller aldri har følt mestring, følt seg nyttig,
hatt masse energi, vært engasjert eller vært glad, fordelt etter kjønn. Ungdata, 2021.

41

Folkehelsetilstanden blant barn og unge i Trondheim

NTNU Wellfare

INNHOLDI tillegg til at barn og ungdom rapporterer sosiale ulikheter i helse, ser man også gjennomgående sosiale ulikheter i psykisk helse. Så til tross for at økningen av psykiske helseplager
er noe som har forekommet i hele ungdomsbefolkningen, så er det likevel noen gruppersom rammes hardere enn andre. Blant de fem områdene nevnt ovenfor (følelse av glede,engasjement, energi, å være nyttig, og mestring), ser man at prosentandelen varierer med
sosioøkonomisk bakgrunn:→ Blant gutter og jenter med lav SØS er det hhv. 53% og 37% som har følt på detå være engasjert, hos gutter og jenter med høy SØS er andelen 66% og 44%.
→ Vi ser de samme trekkene når det gjelder andelen som har følt seg nyttig. Blant
gutter og jenter med lav SØS er det hhv. 49% og 28% som har følt seg nyttig.
Blant gutter og jenter med høy SØS gjelder dette 61% og 38% jenter.
→ Avslutningsvis ser vi at blant gutter og jenter med lav SØS er det hhv. 56% og
28% som har kjent på følelsen at de mestrer ulike ting. Blant gutter og jenter
med høy SØS gjelder dette hhv. 68% og 40%.

Dette gjelder også når man ser på selv-rapporterte depressive symptomer og hvor forskjellen blir markant når man sammenligner gutter og jenter. Blant gutter med høy SØS er det iunderkant av 1 av 10 som rapporterer høyt nivå av depressive symptomer, sammenlignet
med jenter med lav sosioøkonomisk status, hvor andelen er over 30% (figur 14 under).

Høyt nivå av depressive symptomer fordelt etter kjønn og
sosioøkonomisk status
35%
30%
25%
20%
15%
10%
5%
0%
Lav SØS

Middels SØS
GutterHøy SØS

JenterFigur 14. Prosentandelen elever på ungdomsskoleelever som rapporterer høyt nivå av depressive symptomer fordelt
etter kjønn og sosioøkonomisk status. Ungdata, 2021.

42

Folkehelsetilstanden blant barn og unge i Trondheim

NTNU Wellfare

INNHOLD

Ensomhet
Ensomhet har vist seg å være et økende problem, og har i forskningssammenheng blitt
omtalt som et fremtredende folkehelseproblem internasjonalt (Cacioppo & Cacioppo,
2018). Å føle seg ensom av og til er vanlig, og er en følelse mange har kjent på. Data fra
Ung-HUNT (Helseundersøkelsen i Trøndelag) har vist at forekomsten av ensomhet blantbarn og unge i alderen 13–19 år har doblet seg de siste tiårene, og forekomsten er spesielt
høy blant barn og unge som rapporterer psykiske plager og dårlig helse (Parlikar et al.,2023). Tall fra Ungdata i Trondheim understøtter dette, og 25% av skoleelevene både på
ungdomsskolen og i videregående skole rapporterer at de har vært ganske eller veldig mye
plaget av ensomhet den siste uka. På ungdomsskolen ser vi også en økning over tid, fra
18% i 2013. Elevene på videregående skole rapporterer ikke samme utvikling over tid, menprosentandelen har vært generelt høyere (22–23% i 2013).

Prosentandel som har vært veldig mye plaget av
av følelsen av å være ensom siste uke, fordelt
etter kjønn og klassetrinn
16%
14%
12%
10%
8%
6%
4%
2%
0%
8. trinn

9. trinn

10. trinn
Jenter

Vg1

Vg2

Vg3

GutterFigur 15. Prosentandel elever i Trondheim som har vært veldig mye plaget av følelsen av å være ensom siste uke,
fordelt etter skolenivå og kjønn. Ungdata 2020/2021.

Tall fra kommunehelsa statistikkbank, med data fra Ungdata, viser en økning av ensomhet
over tid. Gjennomsnittlig prosentandel i Trondheim som er plaget av ensomhet har steget
fra 20% i 2017 til 24% i 2021. Vi ser også en økning innad i de forskjellige bydelene, Midtbyen (19% til 22%), Østbyen (20% til 24%), Lerkendal (21% til 25%) og Heimdal (22% til 23%).
Jenter rapporterer generelt mer ensomhet enn gutter, og tall fra Ungdata viser også atblant prosentandelen som ofte er ensom, så finner vi høyere andel blant jenter på ungdomsskolen som kommer fra familier med lav SØS (36%) enn jenter som kommer fra familier med høy SØS (28%).

43

Folkehelsetilstanden blant barn og unge i Trondheim

44

Foto: Alexander Matthias Seifried

NTNU Wellfare

NTNU Wellfare

INNHOLD

Framtidstanker, stress og press
Blant ungdomsskoleelever i Trondheim er det en relativt stor andel som er usikker på sinegen framtid. På spørsmål om de tror de kommer til å bli arbeidsledig er det 16% som svarer ja, og i underkant av 50% svarer at de ikke vet. Det er heldigvis en større andel som hartroen på at de kommer til å få et godt og lykkelig liv, men også her svarer i underkant av en
tredjedel at de ikke vet. Vi ser mye av det samme i det som rapporteres også av elever påvideregående skole.
På ungdomsskolen er det tydelige kjønnsforskjeller på både spørsmål om arbeidsledighetog troen på et lykkelig liv hvor en større andel gutter enn jenter tror at de kommer til å
bli arbeidsledig, men likevel i større grad tror de kommer til å få et godt og lykkelig liv.
Prosentandelen som tror at de blir arbeidsledig er mindre på 10. trinn (16% gutter og 8%
jenter) enn 8. trinn (23% gutter og 16% jenter), men vi ser også en liten prosentvis nedgang
i de som tror at de får et godt og lykkelig liv.
På videregående skole ser vi lignende kjønnsforskjeller, men motsatte effekter på trinn. Fra
Vg1 til Vg3 er det en liten prosentvis økning hos gutter som tror de noen gang kommer til å
bli arbeidsledig (fra 19% til 23%), mens tallene er stabile hos jenter (11%). Prosentandelen
som har troen på et godt og lykkelig liv er stabil hos gutter (72%) fra Vg1 til Vg3, men vi ser
en liten økning hos jenter (70% til 73%).
I et tidsperspektiv ser vi at prosentandelen ungdomsskoleelever som har troen på et godtog lykkelig liv har sunket fra 2013 til 2021 (73% til 67%), men på videregående skole økerden (fra 68% til 70–72%).
Kjønnsforskjellene blir tydeligere og større når vi sammenligner ungdomsskoleelever med
ulik sosioøkonomisk bakgrunn. Blant ungdomsskolegutter med høy SØS er det i underkant
av 80% som tror de kommer til å få et godt liv, og hos jenter med lav SØS er det kun i overkant av 50% (figur 16).

45

Folkehelsetilstanden blant barn og unge i Trondheim

NTNU Wellfare

INNHOLD

Prosentandelt ungdomsskoleelever som tror de får et godt liv,
fordelt etter kjønn og sosioøkonomisk status
100%
90%
80%
70%
60%
50%
40%
30%
20%
10%
0%

Lav SØS

Middels SØS
GutterHøy SØS

JenterFigur 16. Prosentandel ungdomsskoleelever som tror de får et godt liv, fordelt etter kjønn og sosioøkonomisk
status. Ungdata, 2021.

Når det kommer til tanker om framtiden ser vi at én av fire gutter på ungdomsskole og
videregående skole svarer ja eller vet ikke på spørsmålet om de en gang i framtiden tror
de kommer til å bli arbeidsledig. Hos jenter er det 1 av 6 på ungdomsskolen og 10% på vgs
som tror det samme. På ungdomsskolen og videregående skole er det mellom 30–40%
som svarer nei eller vet ikke på spørsmålet om de tror de kommer til å få et godt og lykkelig liv. Hos jenter på ungdomsskolen med lav sosioøkonomisk status er det kun halvparten
som tror at de kommer til å få et godt og lykkelig liv (Ungdata, 2020; Ungdata, 2021).

Stress og press
Stress og press trenger ikke utelukkende å handle om noe negativt. Det kan ha positive
effekter i form av ekstra energi og som gjør oss i bedre stand til å prestere eller gjøre detvi skal. I Ungdata er spørsmålene stilt på en slik måte at de fanger opp negative sider ved
stress og press, ved å stille spørsmål om ungdommene har hatt problemer med å håndtere
dette i hverdagslivet sitt.
I figur 17 nedenfor er det hentet ut tre spørsmål knyttet til press i ulike aspekter ved hver­
dagslivet til ungdomsskole- og videregåendeelever: kroppslige/fysisk trekk, idrett og sosiale
medier. Som vi ser, er det i overkant av 4 av 10 elever som kjenner på press om å gjøre det
bra i idrett og se bra ut eller ha en fin kropp, og 1 av 5 elever ved Vgs kjenner på press om
å ha følgere og få «likes» på sosiale medier (Ungdata, 2020; Ungdata, 2021).

46

Folkehelsetilstanden blant barn og unge i Trondheim

NTNU Wellfare

INNHOLD

Prosentandel elever ved ungdomsskole og Vgs som opplever "endel" til "svært mye" press i hverdagen sin
50%
45%
40%
35%
30%
25%
20%
15%
10%
5%
0%

Se bra ut eller ha en ﬁnkropp

Gjøre det bra i idrett
Vgs

Følgere og likes på sosiale
medierUskoleFigur 17. Prosentandel elever ved ungdomsskole og Vgs som opplever «en del» til «svært mye» press i hverdagen sin.
Ungdata, 2020 og 2021.

Det er store forskjeller mellom jenter og gutter når det kommer til følelse av stress og
press. Kjønnsforskjeller er også tydelige når man ser på prosentandelen som opplever
mye press på minst to områder, og som i løpet av den siste uka har hatt problemer med åhåndtere presset. Andelen som rapporterer om mye press øker med alder, og på 10. trinn
rapporterer i underkant av halvparten av jenter og 16% av gutter at de opplever mye presspå minst to områder, og 9% av gutter og 27% av jenter sier at de i stor grad har hatt vanskeligheter med å håndtere dette presset.

47

Folkehelsetilstanden blant barn og unge i Trondheim

NTNU Wellfare

KA P ITTEL 4 :Sosiale påvirkningsfaktorer
for livskvalitet og samfunnsdeltakelse blant barn og ungevold

ne H. Tømmer

Foto: John Ar

48

Foto: Alexander Matthias Seifried

Sosiale påvirkningsfaktorer for livskvalitet og samfunnsdeltakelse blant barn og unge

NTNU Wellfare

I dette kapittelet omtaler vi sentrale sosiale påvirkningsfaktorer for livskvalitet og samfunnsdeltakelse blant barn og unge i Trondheim, der vi vektlegger faktorer som kan skape
ekskluderingsspiraler som gjør at barn og unge kan havne i et utenforskap, og inkluderingsfaktorer som kan bidra til at de inkluderes i fellesskap – i utdanning, arbeid og samfunnsliv.
Kapittelet er strukturert etter Marmot-prinsippene beskrevet i innledningen:A

Gi alle barn en best mulig start på livet

B

Gi alle barn, unge og voksne mulighet til å realiseresitt potensial fullt ut og ha kontroll over sine liv

C

Skape et rettferdig arbeidsliv og gode jobber for alleD

Sikre en helsefremmende levestandard for alleE

Skape og utvikle helsefremmende og bærekraftige
steder og lokalsamfunn

F

Ta tak i diskriminering, rasisme og konsekvensene
av dette

G

Styrke rollen til og effektene av sykdomsforebygging

H

Fremme miljømessig bærekraft og utjevning
av helseforskjeller samtidig

I delkapitlene som følger beskriver vi mekanismene og livsløpsprosessene som påvirker
utenforskap og sosiale ulikheter blant barn og unge. Utfordringene vi peker på sees og
vurderes i lys av eksisterende praksis og satsinger i Trondheim kommune. Vi viser til identifiserte barrierer for måloppnåelse og lovende praksiser. Ved å beskrive hvor skoen trykker,
sett i lys av eksisterende praksiser i kommunen, identifiserer vi innovasjonsområder med
stort potensial for utvikling og forbedring. Disse innovasjonspotensialene er uttrykt som
anbefalinger, som oppsummeres avslutningsvis i hvert delkapittel.

49

Sosiale påvirkningsfaktorer for livskvalitet og samfunnsdeltakelse blant barn og unge

NTNU Wellfare

INNHOLD

4 A: Gi alle barn en best mulig start på livet
Hvordan skal vi klare å gi alle barn, unge og deres familier i Trondheim en best mulig startpå livet? Først er det viktig at vi enes om at våre liv ikke kan forstås i en isolert kontekst –vi skapes, formes og styres i ulike retninger som er avgjørende for hvordan livene våre blirog utvikler seg. Nærmiljøfaktorer som familie, venner, barnehage, skole og fritidsinteresser
har stor betydning for barn og unges liv, men storsamfunnet og politikken legger også istor grad føringer for mulighetene vi har og hvordan det går med oss.
Barns muligheter for et godt liv starter allerede før de er født. Gravides helse og helse­
atferd kan gi store helsegevinster-, eller tap til fosteret, og en sunn og god svangerskaps­
periode er avgjørende for at friske barn fødes. Dette gjør at barsel,- fødsels og svangerskapsomsorgen har en spesielt viktig rolle i å gi alle barn en best mulig start på livet.
Å sørge for lik og rettferdig tilgang på gode helsetilbud og oppfølging til gravide både før,
under og etter graviditet er en nødvendighet, spesielt når det gjelder sårbare grupper. Sliksituasjonen er i dag vet vi at noen barn fødes inn i sosial ulikhet og utenforskap (Granone
et al., 2022), og dermed starter livet med et dårligere utgangspunkt enn mange andre.

Barsel-, fødsels- og svangerskapsomsorg
Som i resten av landet har vi sett en nedgang over tid i fødsels- og fruktbarhetstall og enøkning i gjennomsnittsalder på førstegangsfødende/foreldre i Trondheim. Ifølge SSB har
Norge sine samlede fruktbarhetstall gått ned hvert år de siste ti årene, og lå i 2023 på
1,40 barn, det laveste som er målt i Norge noen gang (Krokedal, 2023). I Trondheim ser vi
en nedgang i antall fødsler/levendefødt de siste ti årene, fra 2417 fødsler i 2013 til 2123
fødsler i 2023. I tillegg har gjennomsnittsalderen på førstegangsfødende og foreldre økt,fra 31,2 i 2018 til 32,2 i 2023 hos mødre og 33,9 til 34,4 hos fedre.
Et lavt samlet fruktbarhetstall er uheldig med tanke på befolkningsutviklingen, men tall fra
SSB viser at Trondheim til tross for lavere fødselstall har hatt en økning i antall innbyggere
i aldersgruppen 0–17 år, de siste ti årene. Høyere gjennomsnittlig alder for førstegangs­
fødende og fødsel generelt er også ugunstig ved økt forekomst av livsstilssykdommer
iblant kvinner i fertil alder (som for eksempel overvekt, rusmiddelbruk og psykiske lidelser),som igjen øker risikoen for komplikasjoner knyttet til svangerskap og fødsel (Macsali, m.fl.
2023). Vi vet også at sosioøkonomisk bakgrunn, kultur og språklige utfordringer er risikofaktorer knyttet til svangerskap og fødsel. Kvinner i sårbare grupper med lite kunnskap om
egen kropp og seksualitet, deriblant innvandrerkvinner med svakere norskkunnskaper og
mange forsørgeroppgaver, er spesielt utsatt for gjentatte og uønskede svangerskap. Tallfra SSB viser også at innvandrere har i gjennomsnitt høyere fruktbarhetstall, hvor kvinner
med afrikansk landbakgrunn har de høyeste tallene (SSB, 2024).
For å utjevne sosiale forskjeller i helse og redusere overføring av levekårsutfordringer mellom generasjoner trengs en god, tverrfaglig svangerskapsomsorg som tilpasser tjenestene
ut fra ulike forutsetninger, og med det gi likeverdige tjenester.

50

Sosiale påvirkningsfaktorer for livskvalitet og samfunnsdeltakelse blant barn og unge

NTNU Wellfare

INNHOLD

En god barsel-, fødsels- og svangerskapsomsorg er viktig for kvinners helse, for familien, og
for å gi barn en best mulig start på livet. I Norge har vi en rekke universelle helsetjenesterav høy kvalitet som alle mødre og barn har tilgang til, som ulike tilbud i svangerskapet, forberedelse til fødsel og til tiden etter fødsel, og om det å være foreldre. En del av den helhetlige omsorgen innebærer også fastleger, helsestasjoner, skolehelsetjenesten og helsestasjon for ungdom, som bidrar og har en viktig rolle i forhold til forebygging av uønskede
svangerskap og aborter.
Gravide og barselkvinner har en lovfestet rett til nødvendig helsehjelp, og barsel-, fødselsog svangerskapsomsorgen skal både ha et helsefremmende og helseforebyggende perspektiv. Til tross for dette ser vi en del sosiale forskjeller i erfaringer og utfall, spesielt blant
minoriteter, innvandrerkvinner og innbyggere med lav sosioøkonomisk status (Goldblatt etal., 2023).
I temaplan for Svangerskaps- fødsels-, og barselomsorgen i Trondheim kommune 2019–2022 fremheves noen særlige utfordringer og muligheter (Trondheim kommune, u.å.):→ Reduserte fødselstall, økende alder ved fødsel og mer komplisertesvangerskap/barselforløp→ God tverrfaglig samhandling mellom fastleger og helsestasjoner med
jordmødre→ Helsefremmende innsats, hvor svangerskapsomsorgen i sin kjerne er et
betydelig helsefremmende tiltak, og som er avgjørende for barnedødelighet→ Familieplanlegging og forebygging av uønskede svangerskap og aborter→ Hjemmebesøk ved kommunejordmor→ Gravides valgfrihet til tjenestene→ Brukermedvirkning→ Stabilisere og utvide arbeidet overfor gravide rusmisbrukere
og barn av rusmisbrukere

Organisering og kapasitet i Trondheim
Det er St. Olavs hospital som har ansvaret for tilretteleggingen og gjennomføringen av
fødsler og de første fasene av barselomsorgen blant befolkningen i Trondheim kommune,
men det finnes også privatpraktiserende tilbud i svangerskap og hjemmefødsel uten
avtaler med eller avtalte roller i kommunens svangerskaps-, fødsels- og barselomsorg.
Fastleger, jordmødre og helsesykepleiere utgjør de største yrkesgruppene som er involvert
i kommunenes barsel-, fødsels- og svangerskapsomsorg. Fastlegene i Trondheim er privatpraktiserende, selvstendig næringsdrivende med kontrakt med kommunen, ved Enhet for

51

Sosiale påvirkningsfaktorer for livskvalitet og samfunnsdeltakelse blant barn og unge

NTNU Wellfare

INNHOLD

legetjenester og smittevern (ELS). Jordmødre er organisert bydelsvis i Heimdal, Lerkendal,
Midtbyen og Østbyen under etat for oppvekst og utdanning i Barne- og familietjenesten(BFT) og er integrert i helsestasjonene for 0–5 år.
Som et ledd i å styrke Trondheim kommunes tilbud til førstegangsfødende med sammensatte utfordringer startet kommunen i 2021 et tilbud innenfor det statlig finansierte programmet «Sammen på vei», som innebærer «flere hjemmebesøk fra tidlig i graviditeten og
til barnet fyller 2 år» (Trondheim kommune 2023b). Det overordnede målet for tilbudet er«sunne svangerskap, barnets helse og utvikling og foreldrenes framtidige selvstendighet»(Trondheim kommune 2023b). Tilbudet er lokalisert med Barne- og familietjenesten i Heimdal bydel og er byomfattende. Sammen på vei-teamet består av åtte helsefagarbeidere i
100%-stilling, inkludert familiesykepleiere og jordmødre, som møter familiene der de er.
Teamet ledes av en teamleder, og samarbeider med barnevernet, barnehager, NAV og­helsestasjonstjenester. Fra 2023 inngår Sammen på vei i «Mor i Norge-studien». Tilbudet
varer frem til 2027 (Trondheim kommune 2023b).
For å sikre «ammeveiledning av god kvalitet slik at flere barn får morsmelk i tråd med­norske myndigheters anbefalinger» (FHI, 2023), har Trondheim kommune i samarbeid med
NTNU og Enhet for amming ved Folkehelseinstituttet (FHI) utviklet det digitale ammeveiledningskurset AmmE-læring. Alle ansatte i TK som jobber med amming skal ta kurset, og er
et godt eksempel på et tiltak som bidrar til å styre kommunens helsefremmende innsats ibarselomsorgen. Det digitale opplæringsverktøyet er gratis (FHI, 2023), og er tatt i bruk av
de fleste jordmor- og helsesykepleierutdanninger. Flere kommuner og helseforetak harogså tatt det inn i sine opplæringsplaner (innspill helsesykepleier i Trondheim kommune/
FHI, ansvarlig for vedlikehold og videreutvikling av verktøyet)Helsestasjon, skolehelsetjenesten og helsestasjon for ungdomBåde helsestasjoner, skolehelsetjenesten og helsestasjoner for ungdom er helsefremmende og forebyggende populasjonstjenester for alle barn og unge i alderen 0–20 år.
­Gjennom gratis standardiserte konsultasjoner og drop-in tilbud skal disse tjenestenevære et sikkerhetsnett for individider og barnefamilier, som bidrar til å avverge, forebygge
avdekke risikogrupper og barn og unge med utviklingsavvik, mistrivsel, vold, overgrep og
omsorgssvikt (Helsedirektoratet, 2021).

Helsestasjon 0–5 år
Kommunene har etter folkehelselovens et ansvar for å fremme befolkningens helse og
forebygge sykdom, og er lovpålagt å ha oversikt over helsetilstand og faktorer som har
innvirkning på helsen i kommunen. Helsestasjons- og skolehelsetjenesten har begge plikti å bidra til en slik oversikt når det gjelder barn og unge i alderen 0–20 år og gravide som
går til kontroll (Helsebiblioteket, 2023). Barn har lovfestet rett til helsekontroller i de kommunene barnet bor i eller midlertidig oppholder seg i, og retten til helsekontroll er spesielt
utformet slik at barn kan tilbys helsekontroller på helsestasjonene. For at helsestasjonene

52

Sosiale påvirkningsfaktorer for livskvalitet og samfunnsdeltakelse blant barn og unge

NTNU Wellfare

INNHOLDskal kunne oppfylle de pliktene som er i tråd med nasjonalt lovverk og forskrifter har Helsedirektoratet kommet med nasjonal faglig retningslinje for det helsefremmende og forebyggende arbeidet i helsestasjon, som inneholder en sterk anbefaling i helsestasjonsprogrammet om at alle barn i alderen 0–5 år bør få tilbud om regelmessige konsultasjoner, og bør
følge et standardisert program som også inkluderer hjemmebesøk til nyfødte (Helsebiblio­
teket, 2023).
Helsestasjonsprogrammet har følgende målsetninger:→ at foreldre opplever mestring i foreldrerollen→ å bidra til godt samspill mellom foreldre og barn
→ å fremme fysisk, psykisk og sosial utvikling hos sped- og småbarn
→ å forebygge, avverge og avdekke vold, overgrep og omsorgssvikt→ å avdekke fysiske og psykiske utviklingsavvik tidlig→ å bidra til at barn får oppfølging og henvises videre ved behov

I tillegg til standard konsultasjoner og drop-in timer skal også helsetjenesten tilby ekstra
oppfølging ved behov, for eksempel i situasjoner hvor mor og/eller far viser tegn til psykisk
uhelse, eller familier som av ulike årsaker har behov for ekstra støtte eller veiledning (familier med innvandrerbakgrunn og/eller hvor det er språklige eller andre utfordringer), ellerom barnet ikke går i barnehagen (Helsebiblioteket, 2023).
For veldig mange barn og barnefamilier er helsestasjonen den eneste offentlige instansende møter før barna starter i barnehagen, og har derfor en viktig forebyggende og helsefremmende rolle i å styrke mestring i foreldrerollen, oppdage avvik i utvikling, og avdekke
vold, overgrep og omsorgssvikt. Det standardiserte helsestasjonsprogrammet er et universelt tilbud for alle familier i tilhørende kommuner, som gir disse tjenestene en unik
mulighet til å nå alle befolkningsgrupper. I en evaluering av forvaltningsreformen i barnevernet ble det poengtert at «desto større ressurser kommunene bruker på helsestasjoner i
forhold til antall barn i kommunen, desto mindre blir det udekkede behovet for ulike typer
barneverntiltak i hjemmet – som kan være en god indikator på at det forebyggende arbeidet i helsestasjonene fungerer» (Myrvold et al., 2011).
Et universelt helsestasjonstilbud med tett individuell oppfølging ved behov, er viktig forå bidra til å redusere sosiale ulikheter i helse og hindre utenforskap i et helseperspektiv.
Barn har ingen muligheter til å påvirke sine egne rammer og sosiale forutsetninger, og
forskning viser en økning i andelen barn i familier med vedvarende lavinntekt og som
lever i fattigdom, også i Trondheim (Heimburg et al., 2024). I økningen av barn og barnefamilier som lever i fattigdom ser vi også en økning i familier med innvandrerbakgrunn,noe vi omtaler videre i kapittel 4 D. Lavterskeltilbud som helsestasjoner har vist seg å
redusere helserisiko i spedbarnsår, og effektene som kan vare helt til voksen alder, har

53

Sosiale påvirkningsfaktorer for livskvalitet og samfunnsdeltakelse blant barn og unge

NTNU Wellfare

INNHOLDvært sterkere for barn av foreldre med lav sosioøkonomisk status (Butikofer et al., 2015).
Helse­stasjonene har også hatt en stor økning i antall familier med innvandrerbakgrunn,
der både kulturelle og språklige utfordringer kan være til hinder for kommunikasjon med
tjenesten, som igjen understreker betydningen av særlig tilrettelegging og oppfølging(Helsebiblioteket, 2023).

Skolehelsetjenesten og helsestasjon for ungdom (HFU)
Skolehelsetjenesten og helsestasjon for ungdom er et gratis tilbud i Trondheim kommune
for barn og unge og deres foreldre, som kan benyttes uten avtale eller henvisning. For atdisse tjenestene skal fungere som lett tilgjengelige lavterskeltilbud, er det viktig at åpnings­
tidene er tilpasset målgruppen, at det er gratis, at tjenesten har universell utforming (forblant annet rullestol og barnevogn), at de ansatte har riktig kompetanse, og at barn, ungeog foreldre trygt og enkelt kan ta kontakt uten henvisning eller avtale (Helsedirektoratet,2023).
På samme måte som helsestasjoner for barn er utformet som universelle tilbud som skaltreffe hele befolkningen uavhengig av sosioøkonomisk status og kulturell bakgrunn, er
skolehelsetjenesten og helsestasjoner for ungdom universelle tilbud. Slike universelle tiltak
og tidlig innsats er viktige faktorer i arbeidet med å utjevne sosiale ulikheter i helse (Syseet al., 2022). Men selv om tilbudene er universelle bør de tilpasses den enkeltes forutsetninger og behov. Dette innebærer blant annet at tjenestene tar hensyn til språklige og
kulturelle forskjeller i minoritetsgrupper, tar høyde for sosiale helseforskjeller og ivaretar
brukerens behov uavhengig av utdanningsbakgrunn, økonomi og klassetilhørighet, tilpas­
ses barn og unge med fysiske og/eller psykiske funksjonsnedsettelser, er tilgjengelig og at
tidsbruk i konsultasjoner tilpasses ut i fra den enkeltes behov (spesielt i tilfeller hvor det er
nød­vendig med bruk av kvalifisert tolk)» (Helsedirektoratet, 2022).

Barnehage
Faren for utenforskap eller å havne utenfor eksisterer gjennom hele livsløpet, men barn
og unge er spesielt utsatt i ulike overgangsfaser. Etter fødsel er det barnehagen som er
den neste store overgangen for barn og småbarnsfamilier, en overgang som for mange
kan oppleves svært utfordrende. Forskning har vist at utenforskap og mobbing ofte starter
allerede i barnehagen (Midtsand, 2004; Helgeland & Lund, 2017). I 2020 ble barnehageloven endret, nettopp for å sikre at barna har et trygt og godt psykososialt miljø. Ifølge
barnehagelovens paragraf 41, skal barnehagen «ikke godta krenkelser som for eksempel
utestenging, mobbing, vold, diskriminering og trakassering», og skal i tillegg «forebygge
tilfeller hvor barn ikke har et trygt og godt barnehagemiljø ved å arbeide kontinuerlig forå fremme helsen, trivselen, leken og læringen til barna» (Barnehageloven, 2022, §41).
Barnehagen er ansett som en av de viktigste arenaene for sosial inkludering og utviklingi Norge, og motvirkning av utenforskap. Norske barnehager har gjennomgått en radikal

54

Sosiale påvirkningsfaktorer for livskvalitet og samfunnsdeltakelse blant barn og unge

NTNU Wellfare

INNHOLDtransformasjon de siste tiårene. Fra å være en omsorgsoppgave for utsatte barn og barn
av arbeidende mødre, til å bli en sentral og universell velferdsinstitusjon og første del av
utdanningsløpet. Barnehagene preges av langvarige relasjoner mellom familier og tjeneste­ytere, og barnehager har potensielt stor innvirkning på helse, livskvalitet og samfunnsdeltakelse gjennom livsløpet (Ekspertgruppen om barn i fattige familier, 2023; Haug &Storø, 2013; Heckman, 2006).
I barnehagens rammeplan heter det at «Barnehagens samfunnsmandat er, i samarbeid og
forståelse med hjemmet, å ivareta barnas behov for omsorg og lek og fremme læring og
danning som grunnlag for allsidig utvikling. Lek, omsorg, læring og danning skal ses i sammenheng» (Rammeplan for barnehagen, del 1). For barn i barnehagen er de ansatte viktige
for å skape struktur, orden, forutsigbarhet og støtte, og å organisere hverdagen, og barn
legger vekt på ansattes engasjement, lekenhet og tilstedeværelse (Åmot & Ytterhus, 2023).
Ifølge Utdanningsdirektoratets statistikk (Utdanningsdirektoratet, 2023) gikk det i 2023 littover 10 000 barn i barnehage i Trondheim. 46 prosent av barnehagene er kommunale, og
59 prosent av barna går i disse kommunale barnehagene (altså er de kommunale barnehagene større enn de private som også omfatter familiebarnehager og mindre barnehager). Flere av de kommunale barnehagene omfatter også flere ulike hus og avdelinger.
Trondheim er i øvre del av storbykommunene i Norge når det gjelder andel barn som går ibarnehage i aldersgruppen 1–2 år, og også 3–5 år, og har også en høyere andel barn med
minoritetsspråklig bakgrunn som går i barnehage enn de fleste andre storbykommuner(KOSTRA 2022, oppsummert på ASSS-samarbeidet sine sider på KS.no, KS, 2024).
De kommunale barnehagene i Trondheim har et utdanningsnivå blant de ansatte som ikke
skiller seg veldig fra resten av landet, og i så fall i positiv retning: 44,9 prosent oppgis å habarnehagelærerutdanning i de kommunale barnehagene (mot 41,2 prosent i resten av
landet), mens 28,5 prosent har fagbrev som barne- og ungdomsarbeider (mot 28,6 prosent
i resten av landet). Trondheim kommune har også god voksendekning i barnehagen: De aller fleste barnehagene (unntatt 7 barnehager i 2023) oppfyller pedagognormen (med minstén pedagogisk leder per 7 barn under tre år og minst én pedagogisk leder per 14 barnover tre år), og kun en barnehage oppfylte ikke bemanningsnormen for barnehage i 2023
(minimum én ansatt per tre barn under tre år og én ansatt per seks barn over tre år) (KS,2024). I Utdanningsdirektoratets foreldreundersøkelse er det undersøkt foreldres vurdering av ute- og innemiljø, barnets trivsel i barnehagen, informasjonen fra barnehagen, deres
vurdering av barnets utvikling i barnehagen og foreldres generelle tilfredshet. I Trondheim
kommunes kommunale barnehager er foreldrene i hovedsak fornøyde, og d
­ eler denne
vurderingen med foreldre i resten av landet, med identisk gjennomsnitt på indikatorene(Utdanningsdirektoratet, 2024).
Andel barn som får ekstra ressurser til styrket tilbud til førskolebarn, i forhold til alle barn ibarnehage, er i Trondheim noe lavere enn resten av landet, med henholdsvis 19,2 prosent i
Trondheim, mot 24 prosent i 2023 i resten av landet. Andelen barn som får spesialpedagogisk hjelp i barnehagen er 2,2 prosent i Trondheim, mot 2 prosent i resten av landet.

55

Sosiale påvirkningsfaktorer for livskvalitet og samfunnsdeltakelse blant barn og unge

NTNU Wellfare

INNHOLDI det store bildet skiller altså Trondheimsbarnehagene seg ikke nevneverdig ut fra resten
av landet, og stort sett i positiv retning, på de overordnede indikatorene for barnehage­kvalitet.

Utenforskap i barnehagen og barnehagen som inkluderingsarena
Det er mye forskning på barnehage med utspring i Trondheim, takket være sterke fagmiljøer blant annet ved Dronning Mauds Minne Høgskole, og ved NTNU (særlig kan NOSEBNorsk senter for barneforskning trekkes fram, men også RKBU). Det har likevel vært vanskelig å få dokumentert prosjekter som direkte omhandler Trondheim. Det er likevel grunn
til å anta at generelle problemstillinger også gjelder for barnehagene i Trondheim. Et av
temaene som er løftet fram i den innsamlede litteraturen er utestengningen av barn som
foregår i leken i barnehagen, og viktigheten deltagelse i lek har for barns utvikling (Nergaard 2020, 2022).
I prosjektet Inclusive and healthy spaces in early childhood: Kindergartens (Inkluderendeog helsefremmende rom i barnehagen) har man undersøkt hvordan barn selv oppfattersin hverdag i barnehagen, og hva som skal til for at de opplever å ha det bra (se for eksem­
pel Ytterhus & Åmot, 2021). Som nevnt innledningsvis i avsnittet om barnehage pekes
det på de ansattes viktige rolle for å skape struktur, orden, forutsigbarhet og støtte, og
å organisere hverdagen, og at barna legger vekt på ansattes engasjement, lekenhet og
tilstedeværelse. Kalkman (2017) løfter fram barnehagen som viktig integreringsarena for
flyktninger, en tematikk som selvsagt går igjen i mye barnehageforskning. Han peker påviktigheten av å forstå at minoriteters (helt spesifikt nyankomne flyktningers) mulighet tilå være aktive integreringsagenter på egne vegne, også i stor grad henger sammen med
strukturert arbeid for å legge til rette for dette.
Perspektivet om tilrettelegging for integrering er kjent, men understrekingen av at det ogsågjelder helt ned i barnehagen er viktig og til dels nytt. De ansattes kompetanse og evne til å
forstå og håndtere integreringsarbeidet blir av avgjørende betydning, og forskningen peker
dermed på det viktige poenget (som også gjelder for skole og SFO i tillegg til barnehage)om at inkluderingsarbeid ikke kan reduseres til spørsmål om tilstedeværelse, det å for eksempel ha en barnehage eller SFO-plass, men også må handle om innholdet i barnehagen(og SFO) (Caspersen & Hermstad, 2022).
Franck (2022) ser på hvordan den spesialpedagogiske tilretteleggingen i barnehagen, gjennom sakkyndige vurderinger fra PPT, er med på å prege nettopp hvilken forståelse av inkluderingsspørsmål som legges til grunn. Franck viser hvordan sakkyndige vurderinger i ulik
grad legger vekt på barnets vansker med tanke på inkludering, og hvordan de i ulik grad
tar inn barnehagen og barnehagens omgivelser og forutsetninger for å finne løsninger på
utfordringer barn opplever. Resultatene sier ikke noe om omfang av ulike måter å tenke
slike løsninger, men løfter også her fram viktigheten av å ha med et perspektiv på inkludering som fanger opp omgivelsenes rolle i å tilrettelegge for inkludering/integrering av den
enkelte.

56

Sosiale påvirkningsfaktorer for livskvalitet og samfunnsdeltakelse blant barn og unge

NTNU Wellfare

INNHOLD

Tiltak i barnehagen
Barnehagen er en av få universelle arenaer i samfunnet, der et mangfold av familier møter
hverandre og fagprofesjonelle ansatte, i nærmiljøer der familier lever og bor. Nyere forskning har utforsket barnehager som møteplasser og arenaer for sosial inkludering, med
lovende resultater (Heimburg et al., 2021a; Heimburg & Røiseland, 2023). Liknende tiltak
er også testet ut og videreutviklet i Trondheim. Gjennom prosjektet Innbyggernes modell testet Brundalen barnehage og Lademoen barnehage ut anvendelse av barnehager
som ankerinstitusjoner for samskaping på tvers av sektorer og velferdstjenester (f.eks.
NAV, politi, barnevern, boligstiftelse, helse- og velferdskontoret), og i samspill med lokale
organisasjoner og aktører. Gjennom innbyggernes modell utviklet barnehagene dermednyskapende praksiser med tilpasset og tverrfaglig hjelp og støtte til hele familier, integrerti nærmiljøarbeid og områdesatsing. Slike lovende praksiser for å bygge både det «lille» og«store» laget rundt familier er nærmere beskrevet i kap 4 E. I og med at Trondheim harsterke forskningsmiljø som også er praksisnære, spiller mange av tiltakene i kommunenogså på lag med forskningen. Et annet eksempel i så måte, som også trekkes frem i mange
av beskrivelsene av tiltak i Trondheim kommune, er prosjektet Liten og ny i barnehagen(NTNU, u.å.; Drugli et al., 2023). 32 barnehager i Trondheim deltok i dette utviklingsprosjektet, der man over år fem år utviklet og forbedret en modell for femdagers aktiv tilvenning ibarnehagen. Casen på neste side oppsummerer sentrale lærings­punkter fra arbeidet med«Liten og ny i barnehagen».

57

Sosiale påvirkningsfaktorer for livskvalitet og samfunnsdeltakelse blant barn og unge

NTNU Wellfare

INNHOLD

Case: Liten og ny i barnehagen
Liten og ny i barnehagen er en tilvenningsmodell som er utviklet for å sikre deyngste barnehagebarna en god overgang fra hjem til barnehage. Modellen ble
utviklet i et samarbeidsprosjekt mellom Trondheim kommune og RKBU Midt-Norgefra 2018 til 2023
I løpet av prosjektperioden ble femdagers foreldreaktiv tilvenning prøvd ut og evaluert
gjennom følgeforskning i en trinnvis modell. Foreldre og ansatte bidro hvert år med
tilbakemeldinger som la grunnlaget for neste års utprøving. På denne måten har data
fra foreldre og ansatte i stor grad bidratt til utviklingen av Liten og ny i barnehagen,slik modellen nå foreligger. Blant annet ble korte ukentlige besøk i barnehagen, før
selve oppstarten, tatt inn i modellen fra og med 2021 som følge av svært positive
tilbakemeldinger. Ansatte rapporterer i kvalitative intervju at de ved å være mer
sammen med foreldre og barn før og underveis i forbindelse med tilvenningen, bådelettere ser hvem som trenger ekstra oppfølging og har et bedre utgangspunkt enn
før for å gi tilpasset støtte. Bystyret vedtok i 2023 å innføre tilvenningsmodellen i alle
kommunale barnehager i Trondheim, samt private barnehager som ønsker det.
Liten og ny i barnehagen er bygget opp med tilgjengelige nettressurser både foransatte og foreldre, og med nettsider som tipser om ulik type litteratur som er relevant
for barnehageoppstarten.
Korte ukentlige besøk i barnehagen før selve oppstarten beskrives som en sentral
suksessfaktor, noe som også har blitt løftet fram som et viktig tiltak fra barnehagene i
Trondheim for å nå foreldregrupper som ellers ikke har sterk kjennskap til barnehage.
Både foreldre og ansatte syntes å være «moden» for en endring av tilvenningsrutinene
for de yngste barna. Liten og ny legger til rette for økt medvirkning fra foreldre og barn
i forbindelse med barnehagestart. Dette er i takt med kunnskapsgrunnlaget om små
barn, samt moderne barnesyn og foreldrerolle. En annen grunn er at prosjektet ble
gjennomført gjennom et tett samarbeid mellom praksisfeltet og forskere over flere år.
Foreldre og ansatte er opptatt av at små barn skal ha en god overgang fra hjem tilbarnehage.
Det tar tid for små barn å venne seg til å være i barnehagen og de drar nytte av en
gradvis prosess. Den første tiden uten foreldre er krevende for dem, selv med en god
start.
Samarbeidet mellom foreldre og ansatte er helt sentralt, både før under og etter selve
tilvenningsdagene.

58

Sosiale påvirkningsfaktorer for livskvalitet og samfunnsdeltakelse blant barn og unge

NTNU Wellfare

INNHOLD

Publikasjoner
Drugli, M.B. (2023) Overgang fra hjem til barnehage – en prosess i tre faser.
Barnehage.no https://www.barnehage.no/overgang-fra-hjem-til-barnehage-en-prosessi-tre-faser/247238
Drugli, M.B. (2023). Den tredje uka er faktisk en tøffeste.
Barnehage.no https://www.barnehage.no/den-tredje-uka-er-faktisk-dentoffeste/246953
Drugli, M. B., Nystad, K., Lydersen, S., & Brenne, A. S. (2023). Do toddlers’ levels ofcortisol and the perceptions of parents and professional caregivers tell the same
story about transition from home to childcare? A mixed method study. Frontiers in
Psychology, 14, 1165788.
Drugli, M.B., Brenne, A.S. og Midtsand, M. (under publisering). Development of aparent-active transition model for toddlers starting in childcare – a case study
Nettside: https://www.ntnu.no/rkbu/litenogny/

Foto: John Arne H. Tømmervold

59

Sosiale påvirkningsfaktorer for livskvalitet og samfunnsdeltakelse blant barn og unge

NTNU Wellfare

INNHOLD

Andre tiltak som løftes fram fra kommunens ansatte er skrivedans gjennom ergoterapitjenesten, for å fremme mestringsglede og øve opp ferdigheter i aktiviteter som tegning,maling, skriving og klipping. Dette brukes også på lavere skoletrinn. Det finnes også ulike
foreldreveiledningskurs, der barnehager også er involvert, for eksempel gjennom foreldreveiledning i grupper gjennom ICDP-rammeverket (International Child Development Programme). I tillegg til slike formaliserte og strukturerte opplegg i kommunal regi (som ogsåkrever sertifisering), er også mange barnehager aktive med å involvere foreldre i uformelle
aktiviteter som foreldrekafeer, morgen/ettermiddagskaffe og annet, noe som oppleves å gi
positive relasjoner og samarbeidsmuligheter som igjen fremmer integrering og inkludering.

Foto: Trondheim kommune

60

Sosiale påvirkningsfaktorer for livskvalitet og samfunnsdeltakelse blant barn og unge

NTNU Wellfare

INNHOLD

Oppsummering og anbefalinger
For å kunne ta fatt på å løse samfunnsutfordringen med å redusere, og i aller beste fall
hindre ungt utenforskap, er det viktig at arbeidet og innsatsen legges inn tidlig. I det norske
velferdssamfunnet så finnes det plass og ressurser til alle. Det handler om å sørge for en
rettferdig fordeling av de felles godene slik at vi kan gi alle barn en best mulig start på livet.
Det eksisterer god og bred kunnskap om utsatte grupper i Norge, og hvem det det er som
faller utenfor og hvorfor. Grunnleggende universelle tilbud er grunnpilarene for å sikre
inkludering og likeverdige tilbud, men individrettede, tilpassede tiltak er helt avgjørendefor å plukke opp de som av ulike årsaker havner utenfor- i tråd med prinsippet om proposjonal universialisme. Ved å tillate at en økende andel barn og unge og deres familier fallerutenfor samfunnet, så forteller vi at det er forskjeller på folk og at noen har en større verdi
enn andre. Gjennomgang av kunnskapsgrunnlaget for utredningen viser at det er mange
gode tiltak og innsatser på gang i Trondheim for å gi alle barn en best mulig start på livet.
Likevel er det enkelte grupper som er særlig utsatt for utenforskap, både på grunn av sårbare overganger, for at de ikke blir fanget opp, eller at fragmentering i hjelpeapparat og
støttesystemer skaper barrierer for tilpasset hjelp.
Gjennomgangen av foreliggende forskning og dokumentasjon fra innsiktsarbeidet
begrunner følgende anbefalinger for å gi alle barn en best mulig start på livet:

Motvirke videreføring av ulikheter fra en generasjon til den neste ved å:→ Styrke universell svangerskaps-, fødsels- og barselomsorg, og særlig tilpasse
støtte hos familier i sårbare situasjoner med helhetlig oppfølging etter behov.
→ Utvikle sammenhengende, koordinert og kontinuerlig støtte og veiledningi overganger og til nye faser i familieliv, barnehage og skole for å motvirke
stigmatisering, fragmentert hjelp og fattigdom.
→ Videreutvikle tilbud og tilnærminger knyttet til trygg, inkluderendeog kultursensitiv barnehagestart for foreldre og barn, og styrke det
holdningsskapende arbeidet rundt mobbing og ekskludering.
→ Bygge tillit mellom familier, tjenester og offentlige institusjoner, gjennom åbalansere utvikling av universelle tilbud og spesifikke støtteordninger tilpasset
innbyggernes egne ressurser, behov og bakgrunn

61

Sosiale påvirkningsfaktorer for livskvalitet og samfunnsdeltakelse blant barn og unge

NTNU Wellfare

INNHOLD

4 B: Gi alle barn, unge og voksne mulighet tilå realisere sitt potensial fullt ut og ha kontroll
over sine liv

En skole hvor elever trives, lærer og får ut ikle seg til å bli mennesker som bidrar
i ­samfunnet, er sentralt i skolens formål. En helsefremmende skole og et godtlæringsmiljø har sammenfallende elementer, som opplevelse av trygghet for elevene,
faglig støtte fra lærere og gode relasjoner mellom elever, og mellom elev og lærer»(Skole og utdanning– Helsedirektoratet).

Hva skal til for at alle barn, unge og voksne realiserer sitt potensiale fullt ut og har kontroll
over sine liv? Overgangen fra barnehage til skole kan oppleves som svært krevende for små
barn og deres foreldre. Utenforskap og andre utfordringer i overgangen fra barnehage til
skole er et kjent problem, noe som har ført frem til flere gode innovasjonsprosjekter, ogsåi Trondheim (Norkyn et al., 2021). «Bedre skolestart for alle» er et godt eksempel på dette,
hvor det fremheves at et systematisk samarbeid mellom barnehage og skole er nødvendig
for å sikre en god, trygg og inkluderende overgang for de minste barna (Hermstad et al.,2023). Ved å sørge for sammenheng og kontinuitet i overgangen mellom barnehage og
skole, øker sjansen for at barn og unge enklere kan lykkes i det sosiale læringsmiljøet med
nye krav til atferd, klasse­romsregler, språk og samspill. Trondheim kommune har ulike
prosjekter, tiltak og innsatser på dette området, som vi kommer tilbake til senere i dette
kapittelet.

62

Sosiale påvirkningsfaktorer for livskvalitet og samfunnsdeltakelse blant barn og unge

NTNU Wellfare

INNHOLDDet er også knyttet store utfordringer til overgangen mellom skolenivå, hvor blant annet
faglige resultater, frafall, mobbing og sosiale relasjoner er risikofaktorer for utenforskap(Fyhn et al., 2021). Utfordringene kan bli spesielt vanskelige hos sårbare individer som
allerede har opplevd utenforskap i barnehagen eller grunnskolen, både sosialt og faglig,og særlig minoriteter og flyktningbarn som kommer sent til Norge (og i det norske skole­systemet) som har liten skolebakgrunn fra hjemlandet. Hos disse gruppene vil også detspråklige skape store utfordringer knyttet til utenforskap, og være med på å skape mindre
opplevd tilhørighet (Svendsen et al., 2019). I tillegg vet vi fra nasjonale skole­undersøkelser(eksempelvis Ungdata) at det eksisterer relativt store sosioøkonomiske forskjeller i flere
ulike skolerelaterte variabler, hvor elever fra familier med lavere sosioøkonomisk status
gjør det dårligere på skolen og har større sjanse for frafall. Utenforskap i og gjennom utdanningsløpet knyttes ikke bare til skoleprestasjoner, men også til sosiale rela­sjoner mellom elever, elever og lærere, motivasjon og mestring, og likeverdige muligheter (Goldblatt
et al., 2023).
Skolen har et ansvar i å gi alle elever mulighet til læring og utvikling, uavhengig av elevenssosiale, økonomiske, språklige og kulturelle bakgrunn og forutsetninger. Vi vet at det eksi­
sterer store sosioøkonomiske ulikheter i skolen, og fullført utdanning er en av de viktigste
faktorene for å unngå arbeidsledighet, uførhet og en ungdomsbefolkning som ender opp
på offentlige stønadsordninger. I tillegg har utdanningsnivå vist seg å ha stor betydning forhelse og helserelatert atferd, og både nasjonal og lokal forskning viser at barn og unge av
foreldre med høy utdanning trives bedre på skolen, får bedre karakterer, opplever mindremobbing og fullfører skolen i større grad, sammenlignet med barn og unge av foreldre
med lavt utdanningsnivå.

Skolemiljø
Nasjonale tall fra Ungdata (2020/2021) og Elevundersøkelsen (2023) viser at den generelle
trivselen på skolen er høy (Hygen et al., 2023). Dette ser vi også blant både ungdomsskoleog videregåendeelever i Trondheim, hvor de aller fleste rapporterer at de trives i skolen,
og ligger på nasjonalt gjennomsnitt på ulike skolerelaterte faktorer som måler trivsel og
fornøydhet (Elevundersøkelsen, 2023). Også tall fra Ungdata understøtter dette, og viser
at mellom 70–90% prosent av elevene i ungdomsskolen og videregående rapporterer høy
skoletrivsel, føler at lærerne bryr seg, og føler at de passer inn blant de andre elevene(Ung­data, 2021).
Bydelsinndelingen i kommunehelsa statistikkbank (med data fra Elevundersøkelsen 2023)
viser likevel variasjoner i skoletrivsel mellom bydeler, og at den generelle skoletrivselen har
falt det siste tiåret. Østbyen bydel skiller seg ut positivt, hvor vi ser en økning av skoletrivsel
hos jenter ved 7. trinn fra skoleåret 2013/14 til 2023/24 (se figur 18 under).

63

Sosiale påvirkningsfaktorer for livskvalitet og samfunnsdeltakelse blant barn og unge

NTNU Wellfare

INNHOLD

Endring i prosentandel jenter ved 7.trinn som trives på skolen fra
2013/14 til 2023/24, fordelt etter bydeler
100%
90%
80%
70%
60%
50%
40%
30%
20%
10%
0%

Trondheim

Midtbyen bydelØstbyen bydel

Lerkendal bydel

Skoleåret 2013/14

Skoleåret 2015/16

Skoleåret 2017/18

Skoleåret 2019/20

Skoleåret 2021/22

Skoleåret 2023/24

Heimdal bydel

Figur 18. Prosentandel jenter ved 7.trinn som trives på skolen. Prosentvis endring fra skoleåret 2013/14 tilskoleåret 2023/24, fordelt etter bydeler. Elevundersøkelsen 2013–2024.

Vi ser de samme prosentandelene og samme utvikling hos gutter på ungdomsskolen, bortsett fra denne økningen i Østbyen bydel hos jenter. Heimdal bydel skiller seg ut på den
negative siden, med lavest andel elever som trives på skolen, både hos gutter og jenter.
I 10. trinn ser vi de samme tendensene som vi ser i 7. trinn og i figuren ovenfor. Det er
ingen tydelig kjønnsforskjeller, og relativt store forskjeller mellom bydelene. Også ved
10. trinn ser vi en økning i skoletrivsel over tid hos jenter i Østbyen bydel (84% til 90%).
Skoleelevene på Heimdal er minst fornøyd, og dette ser vi både hos jenter og gutter, og
forskjell i andelen som trives på skolen er størst mellom jenter på Østbyen (90%) og gutter
på Heimdal (74%) i skoleåret 2023/24.

Fornøydhet med skolen
Tall fra Ungdata (2020/2021) understøtter at flesteparten av elevene i Trondheim trives påskolen, og i tillegg til relativt høyt nivå av skoletrivsel ser vi også at flesteparten er fornøyde
med skolen de går på. Omtrent 7 av 10 elever ved 8. trinn i ungdomsskolen er fornøyd,sammenlignet med i underkant av 6 av 10 elever ved 10. trinn. På videregående er tallene
mer stabile, og i underkant av 8 av 10 elever er fornøyd med skolen de går på. Trondheimselevene, både på ungdomsskolen og i videregående skole, er også mer fornøyd med
skolen de går på, sammenlignet med nasjonalt gjennomsnitt. Til tross for dette ser vi en
negativ utvikling over tid, hvor 73% og 82% av ungdomsskole- og videregåendeelevene var
fornøyde i 2013, opp mot 64% og 76% i 2020/21 (Ungdata, 2020; Ungdata, 2021).
Ifølge kommunehelsa statistikkbank (med tall fra Ungdata 2021) finner vi høyest andel
elever som er mest fornøyd med skolen sin på Østbyen, hvor 71% av ungdomsskoleelevene rapporterer at de er litt eller svært fornøyd med skolen – som også er over gjennomsnittet i Trondheim by (65%). Ellers ser vi at Midtbyen (66%) og Lerkendal (65%) ligger på

64

Sosiale påvirkningsfaktorer for livskvalitet og samfunnsdeltakelse blant barn og unge

NTNU Wellfare

INNHOLD

gjennomsnittet, mens lavest prosentandel elever som er fornøyd med skolen sin finner vi
på Heimdal (59%).
Tall fra Ungdata (2020/21) viser også at selv om en stor andel Trondheimselever har det relativt bra på skolen, er det en forholdsvis høy andel som rapporterer at de kjeder seg (77%på ungdomsskole og 67% i Vgs), ofte gruer seg til å gå på skolen (28% på ungdomsskoleog 21% i Vgs), opplever en del og svært mye press om å gjøre det bra i skolen (63% på ungdomsskole og 67% i Vgs), og som ofte eller svært ofte blir stresset av skolearbeid (54% påungdomsskole og 52% på Vgs).
Vi ser samme tendenser i Ungdata-spørsmål knyttet til skulking, hvor Trondheimselever
har en høyere andel som skulker sammenlignet med resten av landet. Andelen som skul­
ker eller har skulket øker med skoletrinn, og omtrent en fjerdedel av ungdomsskoleelevene
har skulket minst én gang siste året, mens på Vg3 er det ca. 63% som rapporterer dette.
Andelen elever som rapporterer at de har skulket minst én gang siste år, har også økt fra
2013 til 2021 både blant ungdomsskoleelever (fra 19% til 30%) og elever i Vgs (40% til 46%
i Vg2).

Sosioøkonomiske forskjeller i skolerelaterte forhold
Som nevnt innledningsvis vet vi at det finnes til dels store sosioøkonomiske forskjeller iulike skole-relaterte forhold. Tall fra Ungdata (2020/21) understøtter dette, og viser blant
annet at en mindre prosentandel elever fra familier med lavere SØS trives på skolen og
føler at lærerne bryr seg enn jevnaldrende fra familier med høy SØS, og at av prosent­
andelen som ofte gruer seg til å gå på skolen finner vi en høyere andel hos elever fra­familier med lav SØS (figur 19 nedenfor).

Prosentandel jenter på ungdomsskolen som trivses påskolen, føler at lærerne bryr seg om dem, og gruer seg til
skole, fordelt etter sosioøkonomisk status
100%
80%
60%
40%
20%
0%
Trives på skolenLærerne mine bryr seg om
meg
Lav SØS

Middels SØS

Gruer meg til skole

Høy SØS

Figur 19. Prosentandel jenter på ungdomsskolen som trives på skolen, føler at lærerne bryr seg om dem, og gruer
seg til skole, fordelt etter sosioøkonomisk status. Ungdata, 2021.

65

Sosiale påvirkningsfaktorer for livskvalitet og samfunnsdeltakelse blant barn og unge

NTNU Wellfare

INNHOLDVi ser de samme trekkene hos gutter på ungdomsskolen, men en større andel gutter rapporterer at de trives på skolen og føler at lærerne bryr seg, og gruer seg mindre til skolen,
i alle SØS-grupper. Vi observerer også en økende prosentandel over tid i alle sosioøko­
nomiske grupper som gruer seg til skole, og færre som føler lærerne bryr seg om de og
som trives på skolen i 2021, sammenlignet med 2017. Et viktig poeng i så måte er også atskolekretsene i Trondheim har blitt mer sammensatte og med større forskjeller, noe somogså gir større sosioøkonomiske forskjeller innad på hver skole. Dette speiles også i større
forskjeller iblant annet psykisk helse mellom elever fra ulik sosioøkonomisk bakgrunn iskol­ene. Upubliserte resultater fra Unequal Childhood-prosjektet ved NTNU1 dokumenterer for eksempel at de sosioøkonomiske forskjellene mellom elevene har vokst fra tidlig
2000-tallet til i dag, og at det også er en kjønnsdimensjon i dette, der jente-elever ved skoler i utsatte områder har dobbelt så høy sannsynlighet for å utvikle depresjon enn gutter
ved samme skole, og 4–6 ganger så høy sannsynlighet for å utvikle depresjon sammenlignet med jenter fra skoler med generelt høy sosioøkonomisk status i elevgruppen. Dette
speiler nasjonale trender med en mer enn dobling av selvrapporterte depresjonssymptomer og ensomhet blant jenter i perioden 1996 til 2021 (Lien et al., 2023), men dataene
fra Trondheim løfter tydeligere frem den sosioøkonomiske gradienten i utviklingen.

Mobbing
Hvordan man velger å måle og kategorisere mobbing har mye å si for hvordan resultatet
fordeler seg, noe man ser i de ulike skoleundersøkelsene Ungdata og Elevundersøkelsen.
Ved å bruke inndelingen fra Ungdata 2020/21 (blir mobbet minst hver 14. dag) ser man
at de aller fleste barn og unge i Trondheim sjeldent opplever å bli mobbet. Ifølge disse
dataene er det ca. 7% hos gutter og 6% hos jenter som blir mobbet på ungdomsskolen.
Prosentandelen er enda lavere når det kommer til mobbing på nett, hvor dette gjelder
4% av guttene og 3% av jentene. På videregående skole er mobbetallene enda lavere, og
her er det ca. 4,5% av guttene som opplever å bli mobbet og 3,5% av jentene. Også tallene for mobbing på nett er lavere, hvor 4% av guttene og 2% av jentene opplever dette.
Utviklingen over tid har variert, og tall fra Ungdata viser at andel som blir mobbet ikke harendret seg stort de siste 10 årene verken på ungdomsskole eller i videregående skole. Fra
2017 til 2021 har det også vært en nedgang i mobbing, og ved å bruke bydelsinndelingen
i Kommune­helsa statistikkbank ser man også at mobbetallene har gått ned i Trondheim
generelt (fra 9% til 7%) og i alle bydelene (Midtbyen, Østbyen, Lerkendal og Heimdal).
Elevundersøkelsen (2023) har brukt en noe bredere kategorisering, og har inkludert de som
har svart at de blir mobbet 2–3 ganger i måneden eller mer, og mobbetallene blir høyere
og endringene større over tid. Ved å bruke bydelsinndelingen i kommunehelsa statistikk­bank, som også har data fra Elevundersøkelsene, ser vi store variasjoner mellom bydeler.
I Trondheim by ser vi en økning i prosentandelen som blir mobbet både på 7. trinn

166

https://www.ntnu.edu/iss/childhood-school-inequality

Sosiale påvirkningsfaktorer for livskvalitet og samfunnsdeltakelse blant barn og unge

NTNU Wellfare

INNHOLD

(7,6% til 12,8%) og i 10. trinn (5,1% til 8,0%) fra 2016 til 2024. Prosentandelen som blir
mobbet er høyest ved 7. trinn i Heimdal bydel (16%), som også har størst økning over tid
fra 2016 til 2024. Vi ser en nedgang i mobbing i perioden 2019–2020, som antakeligvis har
sammenheng med pandemien og nedstengingen av skolene. Til tross for dette har Midtbyen bydel en økning av mobbing i samme periode (figur 20 nedenfor).

Endring over tid i prosentandel elever ved 7. trinn i Trondheim som
opplever å bli mobbet 2 eller 3 ganger i måneden eller mer, fordelt
etter bydeler
18%
16%
14%
12%
10%
8%
6%
4%
2%
0%

2016/20172017/2018

Mid tbyen bydel

2018/20192019/2020Østbyen bydel

2020/2021

2021/2022

Lerkendal bydel

2022/2023

2023/2024

Heimdal bydel

Figur 20. Endring over tid i prosentandel elever ved 7. trinn i Trondheim som opplever å bli mobbet 2 eller 3
ganger i måneden eller mer, fordelt etter bydeler. Kommunehelsa statistikkbank, 2016 til 2024.

Det foregår generelt mindre mobbing i 10. trinn, og her er det Midtbyen bydel som har
høyest andel som rapporterer at de blir mobbet (9,4%), og Lerkendal som har størst endring
over tid (4% til 8,6%). Også i 10. trinn ser vi en nedgang i mobbing i pandemiårene, men ogsåher har Midtbyen bydel en økning i mobbing i samme periode (figur 21 nedenfor).

20%
18%
16%
14%
12%
10%
8%
6%
4%
2%
0%

Endring over tid i prosentandel elever ved 10. trinn i
Trondheim som opplever å bli mobbet 2 eller 3 ganger imåneden eller mer, fordelt etter bydeler

2016/20172017/2018

Mid tbyen bydel

2018/20192019/2020Østbyen bydel

2020/2021

2021/2022

Lerkendal bydel

2022/2023

2023/2024

Heimdal bydel

Figur 21. Endring over tid i prosentandel elever ved 10. trinn i Trondheim som opplever å bli mobbet 2 eller 3
ganger i måneden eller mer, fordelt etter bydeler. Kommunehelsa statistikkbank, 2016 til 2024.

67

Sosiale påvirkningsfaktorer for livskvalitet og samfunnsdeltakelse blant barn og unge

NTNU Wellfare

INNHOLDVi observerer til dels tydelige kjønnsforskjeller og sosiale ulikheter i både å bli mobbet og
det å selv være med på å mobbe andre. I motsetning til andre helse- og psykisk helserelaterte variabler er det gutter som i større grad rapporterer mobbing enn jenter. Prosentandelen av elever med lav SØS som blir mobbet er høyere (10% av gutter og 7% av jenter) enn
hos elever med høy SØS (6% av gutter og 5% av jenter).
Ungdata viser også at det er også en større andel barn og unge fra familier med lav sosioøkonomisk status som er med å mobbe og plage andre (7%), enn barn og unge fra familier med høy sosioøkonomisk status (4%).

Gjennomføring og frafall
Gjennomføring av grunnskoleopplæring og videregående utdanning er viktig for å unngå
at ungdom og unge voksne ikke havner utenfor både sosialt og i samfunnet ellers. Å sørge
for at alle barn og unge gis like muligheter og forutsetninger for å fullføre videregående
opplæring er en av de viktigste oppgavene til fylkeskommunene. Elever som ikke fullfører
videregående opplæring vil ha dårligere forutsetninger i arbeidsmarkedet, og i gjennomsnitt ha lavere inntekt, høyere arbeidsledighet, og blir mer avhengig av offentlige stønader
og trygd (Falch & Nyhus, 2011). Dette er faktorer som har direkte tilknytning til utenforskap,og i tillegg vet vi at frafall i videregående skole henger sammen med sosial ekskludering(Bergsli, 2013), kriminalitet, dårlig helse og dårligere materielle vilkår (Lamb et al., 2011).
På den positive siden viser statistikk fra SSB at andel elever i Trøndelag som har fullført
med studie- eller yrkeskompetanse etter 5/6 år i videregående opplæring, har økt de sistetiårene (SSB, 2023). Samtidig ser vi at det er store sosioøkonomiske ulikheter i hvem det er
som fullfører videregående opplæring og ikke.

Kulturelle og geografiske ulikheter i gjennomføring av videregående opplæring
Forskjellen i andelen som gjennomfører videregående opplæring blant innvandrere, norskfødte med innvandrerforeldre og den øvrige befolkningen er relativt store. Nasjonalt servi at 64% av innvandrere, 79% av norskfødte med innvandrerforeldre og 82% av den øvrige
befolkningen gjennomfører videregående opplæring (SSB, 2023). I Trondheim er det færre
innvandrere (60%) og norskfødte av innvandrere (78%) som fullfører videregående opplæring enn i resten av landet.
Ved bruk av kommunehelsa statistikkbank (med data fra SSB, 2022) ser vi at hvilken
bydel innvandrere bor i har betydning for andelen som fullfører:→ I Midtbyen fullfører 58% av innvandrere og 84% av den øvrige befolkningen→ I Østbyen fullfører 57% av innvandrere og 83% av den øvrige befolkningen→ På Lerkendal fullfører 60% av innvandrere og 83% av den øvrige befolkningen

68

Sosiale påvirkningsfaktorer for livskvalitet og samfunnsdeltakelse blant barn og unge

NTNU Wellfare

INNHOLD→ På Heimdal fullfører 63% av innvandrere og 78% av den øvrige befolkningenPå den positive siden har vi observert en økning over tid i prosentandelen innvandreresom fullfører videregående opplæring fra 2014 til 2022. I Trondheim har prosentandelenøkt fra 54% til 60%, og lignende tall ser vi også for Midtbyen (55% til 58%) og Østbyen (51%til 57%). Heimdal har hatt størst økning i andelen innvandrere som fullfører videregående
opplæring (fra 47% til 63%), men på Lerkendal ser vi nedgang fra 66% til 60%. På en annenside ser vi at kjønnsforskjellen blant innvandrere som fullfører videregående opplæring erstor. Blant innvandrergutter er det mellom 40–50% som fullfører videregående opplæring
i Heimdal, Østbyen og Midtbyen, og 56% på Lerkendal. Hos jenter er det mellom 60–70%
som fullfører videregående opplæring på Østbyen, Midtbyen og på Lerkendal, og 76% på
Heimdal.
Det har også forekommet en heterogenisering innad i skolekretsene i Trondheim. Dette
innebærer at skoler som i utgangspunktet omtales som å ha elever med høy SØS har fåttet mer sammensatt elevgrunnlag, og det samme gjelder også skoler med elever med lavere
SØS. Figur 22 nedenfor viser hvordan de ulike grunnkretsene (som til sammen utgjør enskolekrets) har utviklet seg med hensyn til andel innvandrerforeldre med ikke fullført videregående opplæring, på en skole i Trondheim som vanligvis antas å ha elever med lav SØS(skolen er anonymisert som del av prosjektet). Også denne figuren er baser på upubliserte
data fra Unequal Childhood-prosjektet, hentet inn fra Statistisk Sentralbyrå. I starten av
perioden (2002) ser vi at avstandene mellom grunnkretsene (de horisontale linjene) er
klart mindre enn i 2019, og at forskjellene innad i skolen dermed har blitt større over tid.

Figur 22. Andel innvandrerforeldre uten videregående opplæring i ni ulike grunnkretser som til sammen utgjør enskolekrets. Skolen (anonymisert) oppfattes vanligvis som en skole med elever med lav-sosioøkonomisk bakgrunn.
Dataene er ikke tidligere publisert, men er en del av Unequal Childhood-prosjektet, se omtale i teksten.

69

Sosiale påvirkningsfaktorer for livskvalitet og samfunnsdeltakelse blant barn og unge

NTNU Wellfare

INNHOLD

Sosioøkonomiske og geografiske ulikheter i gjennomføring av videregående
opplæring
Som nevnt innledningsvis vet vi at det er store forskjeller i prosentandelen som fullfører
videregående opplæring etter foreldres utdanningsnivå, som også har stor betydning for
karakterer og gjennomsnittlige grunnskolepoeng (Ekren & Arnesen, 2022). I Trondheim
er det relativt stor forskjell i gjennomføring av videregående opplæring mellom barn av
foreldre med grunnskoleutdanning (57%) og universitets-/høgskoleutdanning (86%). Ved
bruk av data fra SSB har kommunehelsa statistikkbank oversikt over gjennomføring i­videregående opplæring etter foreldres utdanningsnivå, fordelt etter bydelene i Trondheim(figur 23 nedenfor).

Prosentandel elever som har fullført videregående opplæring etter
foreldres utdanningsnivå, fordelt etter bydeler

100%

90%
80%
70%
60%
50%
40%
30%
20%
10%
0%

Midtbyen bydelØstbyen bydel
Foreldre lav utd.

Lerkendal bydel

Heimdal bydel

Foreldre høy utd.

Figur 23. Prosentandel som har fullført videregående opplæring i løpet av 5/6 år, fordelt etter bydel og foreldres
utdanningsnivå. Kommunehelsa statistikkbank (SSB), 2022.

I tillegg til å vise store kjønnsforskjeller i prosentandelen som fullfører videregående opp­læring, viser samme data en gjennomgående sosioøkonomisk gradient hos begge kjønn,
hvor en forholdsvis mye større andel barn og unge av foreldre med høy utdanning fullfører
videregående opplæring sammenlignet med barn og unge av foreldre med lav utdanning.
Den største forskjellen ser vi mellom gutter av foreldre med lav utdanning på Lerkendal(38% som fullfører) og jenter av foreldre med høy utdanning i Midtbyen (91% som fullfører).

Utdanningsnivå
Utdanningsnivå gjenspeiler livssituasjon og helseatferd hos individer, og helseatferd og
leveforhold har vist seg å variere i stor grad etter yrke, utdanning og inntekt, men også etter bosted. I Trondheim er det store variasjoner i utdanningsnivå mellom de ulike bydelene,
men også mellom kjønn blant unge voksne i alderen 25–29 år (se figur 24 n
­ edenfor).

70

Sosiale påvirkningsfaktorer for livskvalitet og samfunnsdeltakelse blant barn og unge

NTNU Wellfare

INNHOLD

Prosentandel menn og kvinner (25-29 år) med
universitets-/høgskoleutdanning, fordelt etter bydel
100%
90%
80%
70%
60%
50%
40%
30%
20%
10%
0%

MidtbyenØstbyen
Menn

Lerkendal

Heimdal

Kvinner

Figur 24. Prosentandel personer i alderen 25–29 år i Trondheim med universitets-/høgskoleutdanning, fordelt etter
kjønn og bydel. Kommunehelsa statistikkbank (SSB), 2022.

Elever med behov for særskilt tilrettelegging
Inkludering i skolen har vist seg å være utfordrende å få til også for elever med nedsatt
funksjonsevne (f.eks. Hjulstad, 2017) og elever som mottar spesialundervisning (f.eks. Nes
et. al., 2018). Opplæringsloven understreker at barn som ikke har tilstrekkelig utbytte av
ordinær opplæring har rett på spesialundervisning. Organisering av spesialundervisning er
av flere påpekt å være en forsterker av sosialt utenforskap (f.eks. Finnvold, 2021).
I Trondheim kommunes strategidokument Stein Saks og Papir ble det påpekt at særskiltebehov kan oppstå som følge av at systemene har snevre grenser for hva som betraktessom normalt. Ambisjonen var å utvikle miljø som er tilpasset elevmangfoldet, og slik for­hindre at barn utvikler særskilte behov, med dertil behov for spesialundervisning (Ekspert­
utvalget, 2018, s.15). Systemorienterte tiltak er avgjørende for inkludering for barn og unge
med særskilte behov. Samtidig kan en ensidig systemorientering resultere i at de som
har slike behov ikke gis like vilkår for deltakelse, utvikling og læring. Inkludering vil alltidogså måtte innebære tiltak som ivaretar barn på et individuelt plan, i form av nødvendige
timeressurser og spesialpedagogisk kompetanse (Uthus, 2014), og slik det er fastslått iOpplæringsloven. I Trondheim kommune har rektorer beskrevet i media at skolebudsjet­
tet tvinger dem til å enten bryte norm for lærertetthet eller retten til spesialundervisning.
Ombud for oppvekst i Trondheim kommune, Tonje Ottosen Johnsen, har vist til varsler frapårørende som viser til at barnet deres ikke får de antall timene med spesialundervisningbarnet har krav på, noe som gjenspeiles i et organisert Foreldreopprør i trondheimsskolen,
der det å sikre barns rett til spesialundervisning var særlig vektlagt – som ble omtalt blant
annet i Adressa (Foreldreopprør i skolen i Trondheim) og Nidaros (Varsler om flere bruddpå retten til spesialundervisning i trondheimsskolen). Vellykket inkludering i barnehage og

71

Sosiale påvirkningsfaktorer for livskvalitet og samfunnsdeltakelse blant barn og unge

NTNU Wellfare

INNHOLDskole krever tiltak som er rettet mot individet, og som samtidig jobber mot å utvikle kompetanse, holdninger og verdier på et overordnet nivå (såkalte systemrettede tiltak).
På nasjonalt nivå er det 8,1% av elevene som hadde enkeltvedtak om spesialundervisningi 2023, og Trondheim har over tid ligget noe lavere enn landsgjennomsnittet. Tall fra Tettpå-prosjektet (Caspersen et al., 2024) viser at det også her finnes interessante variasjoner
på bydelsnivå (se figur 25 nedenfor).

Figur 25. Andel elever med behov for tilrettelegging slik lærere vurderer det, i bydelene i Trondheim.
Kilde: Caspersen et al., 2024).

Basert på læreres vurdering av elevers behov for tilrettelegging, sammenlignes kjønnsforskjeller i behov for tilrettelegging (uavhengig av enkeltvedtak) mellom bydeler i Trondheim.
Den gule søylen viser andelen elever som lærerne oppgir har enkeltvedtak, mens den grå
søylen er andelen elever som læreren mener har behov for tilrettelegging utover det ordinære, uavhengig av om de har enkeltvedtak eller ikke. De blå og oransje søylene viser
andelen gutter og jenter med behov for tilrettelegging, slik lærerne vurderer det (grunnen
til at den grå søylen er høyere enn den oransje og blå i Midtbyen er at ikke alle elevene
har oppgitt kjønn). Tallene viser at man i Lerkendal og Østbyen, og til dels i Heimdal bydel,
vurderer guttene (på femte og åttende trinn) sitt behov for tilrettelegging som mye større
enn jentenes behov, men at lærerne i Midtbyen ikke vurderer kjønnsforskjellene i behov
for tilrettelegging på samme måte. Det er også slående at andelen elever som av lærerne
vurderes å ha behov for tilrettelegging er betraktelig lavere i Midtbyen enn i de andre
bydelene.

72

Sosiale påvirkningsfaktorer for livskvalitet og samfunnsdeltakelse blant barn og unge

NTNU Wellfare

INNHOLD

Bydelsforskjeller finner vi også i hvordan elevene som av lærerne er vurdert å ha behov fortilrettelegging oppgir at undervisningen foregår (også fra Tett på-prosjektet). På Heimdal,
Lerkendal og i Østbyen er det mellom 22 og 25 prosent av elevene som lærerne vurderer
har behov for tilrettelegging som oppgir at undervisningen foregår mest i mindre grupper eller med voksne. De resterende 75–78 prosentene oppgir at de har undervisningensammen med alle andre elever. I Midtbyen er det derimot kun 5 prosent som oppgir å haundervisningen mest i mindre grupper eller voksne, mens 94 prosent oppgir å ha den sammen med alle andre elever. Det er også 40 prosent av elevene som er mest i mindre grupper eller med voksne som oppgir at de ønsker å være mer sammen med medelever.
Casen under fra INCLUSCHOOL-prosjektet viser et lovende eksempel på hvordan skoler
kan jobbe for å fremme sosial og faglig inkludering:Case: Forskningsprosjektet INCLUSCHOOL (2023–2026)
Prosjektet skal utvikle ny kunnskap om inkludering og inkluderende praksiseri skolen i tett samarbeid med elever og lærere ved den unike mangfoldskolen i
Trondheim kommune; Huseby barneskole – AC Møller tegnspråksenter. Målet er
å forstå inkludering (og ekskludering) slik dette erfares av elever og lærere, og
å vinne ny kunnskap om hvordan elevenes egne stemmer kan inngå i og legges
til grunn for utvikling av inkluderende praksiser.
Prosjektet startet med at alle skolens ansatte skrev en logg om hva de forstår med
inkludering akkurat på denne skolen, der det viste seg at de beskrev inkludering som
en unik opplevelse som de enkelte elevene har – av å høre til. Tilhørighet besto ifølge
loggene av flere opplevelses-dimensjoner – både opplevelsen av a) å ha betydning, b)
å inngå i trygge relasjoner med andre barn og voksne, c) å være engasjert i de felles
aktivitetene, og av d) å bli sett og hørt (se vedlagt bilde nedenfor). Basert på dette
foreslo en av lærerne i prosjektet å utvikle skolens formelle elevsamtale til å omhandle
nettopp elevenes opplevelse av tilhørighet. Elevsamtalen ble så prøvd ut av lærere og
elever med formål å fremme elevenes opplevelse av inkludering ved skolen (som ble
elevsamtale-data). Deretter oppsto en ide om å vinne ny innsikt om inkludering ved
at elevene tok bilder av det som er viktig for dem i skolen og fortalte om bildene til
forskeren (ble også data til forskning). Forskeren oppsummerte så dette i et tankekart,og ba elevene om å utdype, om de kjente seg igjen i tankekartet, om det var noe demente skulle tas ut, og om det var noe mer de ville ha inn (ble nye data til forskning).
Som følge av dette foreslo så en elev at dette tankekartet var fint å ta i bruk for eleveneselv, som et utgangspunkt for å formidle hva som er viktig for dem i skolen, både tillærerne på trinnet (ble enda mer data til forskning) – men også til andre lærere og
rektor både ved denne skolen og ved ungdomsskolen, siden disse elevene nå gikk på
7. trinn og var spent på overgangen dit. På denne måten ble det skapt enda en ny
praksis ved skolen der elevene ble gitt en stemme og mulighet til å påvirke eget skoleliv
til det bedre.
Prosjektet har vært opptatt av å etablere trygghet mellom partene i prosjektet.

73

Sosiale påvirkningsfaktorer for livskvalitet og samfunnsdeltakelse blant barn og unge

NTNU Wellfare

INNHOLDSom en del av dette var det viktig å forstå hverandres usikkerhet. Mens lærerne
opplevde usikkerhet omkring egen fagkunnskap, var forskerne usikre på egenpraksiskompetanse. Dette tok det tid å finne ut av – og lande trygt i. I tillegg viste det
seg avgjørende at det var lærerne, og etter hvert elevene, som initierte prosjektets
neste steg, for deres eierskap og motivasjon, og for praksisrelevans. Praksisrelevansen
har også vært en viktig for inspirasjon og motivasjon for forskerne.
Vi har lært at samskapt kunnskap er praksisrelevant kunnskap – nå «på sporet»
av inkluderende praksiser i skolen. Verktøyene og praksisen som er utvikla i detteprosjektet kan tas i bruk ved alle skoler i kommunen.
Foreløpige publikasjoner
Uthus, M., & Sivertsen, K. I. H. (2023). Samskapt kunnskapsutvikling om inkludering i en
mangfoldig skole – med eleven i sentrum. I A. B. Emstad (Red.), Samskapt kunnskap iskole og lærerutdanning. Der praksis og forskning møtes (s. 180–199). Cappelen Damm
Akademisk
Uthus, M. & Aas, H.K. (i review). Inclusion explored through student voices within theframework of formal teacher-student conversations.

Et annet lovende eksempel på praksis er «Tett på-piloten» som prøver ut nye samarbeidsformer mellom PPT (BFT), skole og barnehage, gjennom å øke tilstedeværelsen ute i barnehage og skole. Prosjektet går frem til 2026, og har Heimdal og Midtbyen bydel som sine
nedslagsfelt (Caspersen et al., 2024). Foreløpige resultater viser til positiv mottakelse ute iskoler og barnehager, men et stort press på PPT og en vanskelig organisatorisk forankring
i kommunen.
«Bedre skolestart for alle» har også vært et viktig prosjekt for utvikling av skolene i Trondheim (se Schanke & Øksnes 2022; Hermstad et al., 2023; og Trondheim kommunes egne
nettsider: Bedre skolestart), som har fått mye oppmerksomhet nasjonalt. Utgangspunktet
for Bedre skolestart-prosjektet var et vedtak i formannskapet i Trondheim kommune iokto­ber 2019 om utredning av mulige modeller for fleksibel skolestart. Etter prosessen ble
det politisk vedtatt utprøving av tre ulike modeller. I tillegg til dette fikk Trondheim kommune også midler fra Norges forskningsråd til et innovasjonsprosjekt i samarbeid med
NTNU, Dronning Mauds Minne Høgskole, Roskilde Universitet og Linné Universitet. De firemodellene ble beskrevet som: Felles siste halvår i barnehagen og første halvår i skolen.
Personalet i skole og barnehage samvirker; Endret praktisering av dagens lovverk når det
gjelder forskjøvet skolestart; Foreldres stemme skal tillegges større vekt; SFO som brobygger mellom barnehage og skole med fokus på lek, fysisk aktivitet og kosthold; Innovasjons­prosjekt, med aldersblandede grupper i barnehage, 1. og 2. trinn i skolen; utveksling av
personale mellom barnehage og skole/SFO og økt fokus på lek og på praktiske og estetisketilnærminger til læring.

74

Sosiale påvirkningsfaktorer for livskvalitet og samfunnsdeltakelse blant barn og unge

NTNU Wellfare

INNHOLDEt siste eksempel på godt, tverrfaglig samarbeid rundt utsatte barn og unge med utgangs­
punkt i skolen som universell arena er arbeid knyttet til sosialveiledere og miljøterapeuterpå skolen. Slike voksenpersoner og tverrfaglige samarbeid gir trygge rammer, og et puste­
rom for dem som sliter uansett grunn. I forskningsprosjektet SoVei (Sosialveiledning i skolen) som tar utgangspunkt i utvalgte skoler i Trondheim utarbeides en kunnskapsbasert og
strukturert arbeidsmodell for sosialfaglig ansatte/miljøterapeuter i barneskolen. Arbeidsmodellen vil kunne overføres til andre skoler og implementeres på landsbasis etter utprøving (Singstad et al., 2023), og kan være til inspirasjon i videre innovasjonsarbeid.

Studenter og unge voksneOvergangen fra å være ferdig med grunnskole og videregående opplæring til å begynne
med studier er nok en fase i livet som kan oppleves krevende og utfordrende for mange.
Selv om man per aldersdefinisjon har blitt voksen, så kan overganger til nye faser i livet
oppleves like voldsomt (med både positivt og negativt blikk) for unge voksne som for små
barn. Studietiden er en tid preget av store overganger, nye nettverk, og ofte endring av
bosted – som også av og til innebærer å flytte vekk fra familie, venner og andre nære rela­sjoner.
Som vi ser hos barn og unge i Trondheim så har også flesteparten av studentene det
ganske bra, og Trondheim som studentby rangeres høyt i kåringer om Norges beste studentbyer (Studentum, 2024). Resultater fra SHoT-undersøkelen (2022) viser også at blant
studentbyer i Midt-Norge, så er Trondheim byen flest studenter er tilfreds med (90%). Det
er også en stor andel som er tilfreds med kulturtilbudet (82%), helsetilbudet (64%), kollektivtilbudet (57%), utelivstilbudet (78%), og sist, men ikke minst, studentmiljøet (81%).
Likevel ser vi at de utfordringene barn og unge opplever i tenårene og på skolen, blir med
inn i 20-årene og studenttilværelsen. Forskning med data fra gamle Nord-Trøndelag (HUNT)
viser at det i tillegg til økning i psykiske helseplager blant barn og unge, har det vært en
markant økning også blant unge voksne i alderen 20–29 år, og spesielt blant unge kvinner(Krokstad et al., 2024). Dette understøttes av resultater fra SHoT-undersøkelsene, som
nasjonalt viser en betydelig økning av psykiske plager og selv-rapporterte psykiske lidelser
blant studenter det siste tiåret (Sivertsen & Johansen, 2022).
Når det kommer til økonomi skiller Trondheimsstudentene seg noe ut fra de andre studiebyene, hvor de i størst grad er aktiv i frivillig arbeid gjennom semesteret, og har ogsåhøyest andel som velger å ha sommerjobb heller enn jobb gjennom semesteret (Lervåg
et al., 2022). Til tross for at studentene i Trondheim har noe lavere medianinntekt, virker
de ikke ha å større økonomiske utfordringer enn studenter i andre storbyer. Det er like­vel verdt å nevne at 40% av Trondheimsstudentene ikke har råd til en uforutsett utgift
på 20.000,-, og skiller seg med dette ut fra andre storby-studenter (Lervåg et al., 2022).
Student­er som ikke har mulighet til å få økonomisk støtte fra foreldre og andre støtte­spillere er særlig utsatt for økonomiske problemer, noe som kan resultere i dårlig helseog utenforskap.

75

Sosiale påvirkningsfaktorer for livskvalitet og samfunnsdeltakelse blant barn og unge

NTNU Wellfare

INNHOLD

Rapporter fra IME-prosjektet i Trondheim (In my Experience) viser at manglende tilknytning
er en følelse som mange sliter med, blant annet å ikke være en del av lokal (nasjonal) kultur
og språk, som naturligvis er en utfordring for utvekslingsstudenter (Bjørntvedt et al., 2024).
Også det å være kjønnsminoritet eller befinne seg i en annen aldersgruppe enn de man
studerer med, nevnes også som utfordringer. I rapporten til Bjørntvedt et al., (2024) påpekes det at konsekvensene av manglende tilknytning er mange, og helt konkret nevnes
det å ha noen å kunne sitte med i de store forelesningene, som for mange studenter preger de første studieårene. Dette understøttes av nasjonale tall fra SHoT-undersøkelsen,
som viser at ensomhet er et stort problem hos studenter, hvor 1 av 3 oppgir at de ofte ellersvært ofte savner noen å være sammen med. I tillegg rapporterer 1 av 5 at de ofte ellersvært ofte føler seg utenfor og isolert (Sivertsen & Johansen, 2022).
SiT Labs ved Studentskipnaden i Trondheim (SiT) ble startet opp i 2021, som et prosjekt forå ta fatt på utfordringen med økningen i psykisk uhelse blant studenter. SiT Labs har startet opp flere prosjekter anerkjent av både Kunnskapsdepartementet og Helsedepartementet, for deres kreative måter å skape og drive folkehelsearbeid (Sit Labs). Et annet lovende
initiativ er forskningsprosjektet StudyWell som utforsker bedring av studenters psykiske
helse og livskvalitet gjennom tjenestedesign og relasjonell velferd.

FritidUtenforskap handler om så mye. Det er ikke bare i skole- eller arbeidssammenheng atbarn, unge og unge voksne kan oppleve å havne utenfor. Utenforskap handler også om
lavere deltakelse i idrett og fritidsaktiviteter. Signe Horn i organisasjonen Voksne for Barnbeskriver dette på en god måte:«For mange barn og unge er utestengelse fra fritidsaktiviteter en særlig vond del av
oppveksten. Det er riktig å kalle det utestengelse: Når kostnadene er høye, familien ikke
har råd og samfunnet ikke stiller opp, er det i realiteten lagd en effektiv barriere mot
deltagelse. Resultatet blir at mange ikke deltar i aktiviteter klassekameratene er med
på, og bruker oppveksten på å finne strategier for å skjule familiens fattigdom og egen
opplevelse av ensomhet og skam» (Horn, 2023).

Det å være en del av en organisasjon, klubb, lag eller forening kan bidra med følelse av
felleskap, identitet og mestring, og deltagelse i slike arenaer er viktig for inkludering og
sosiale interaksjoner for og mellom barn og unge, og for å hindre utenforskap. I en rapport som har analysert Ungdataundersøkelsene, har Jacobsen et al., (2021) konkludert
med at sosial og økonomisk bakgrunn utgjør en viktig del av hvorfor noen barn og ungedeltar og ikke deltar i fritidsaktiviteter. Foreldres sosioøkonomiske status har betydning
for deltakelse i organiserte fritidsaktiviteter for barn og unge, og mens tre av fire barn og
unge fra hjem med høy SØS deltar i organiserte fritidsaktiviteter, er det kun halvparten fra
hjem med lav SØS som gjør det samme (Jacobsen et al., 2021). Et viktig poeng er at ikke alle76

Sosiale påvirkningsfaktorer for livskvalitet og samfunnsdeltakelse blant barn og unge

NTNU Wellfare

INNHOLDbarn og unge ønsker å delta i organiserte fritidsinteresser. Alle bør likevel ha lik mulighet,
uavhengig av sosioøkonomisk og kulturell bakgrunn.
Tall fra Ungdata (2020) viser at de aller fleste barn og unge er med eller har vært med på
en eller annen form for organisert fritidsaktivitet; likevel er det mellom 12% og 16% blant
ungdomsskoleelever som rapporterer at de aldri har vært med. På videregående skole er
andelen noe lavere (mellom 5% og 13%). Vi ser noen interessante kjønnsforskjeller, hvor
gutter i større grad aldri har deltatt i organiserte fritidsaktiviteter på ungdomsskolen, mens
dette snur på videregående, hvor dette plutselig gjelder jenter (bortsett fra i Vg3).
Tall fra Kommunehelsa statistikkbank (med data fra Ungdata) viser at sosioøkonomiske
ulikheter i deltagelse i organiserte fritidsaktiviteter også er en utfordring i Trondheim.
Prosentandelen ungdomsskoleelever som er med i, eller har vært med tidligere i organiserte fritidsaktiviteter er høyest blant de som kommer fra familier med høy SØS (74%), og
lavest blant de som kommer fra familier med lav SØS (47%). Vi ser også relativt store forskjeller mellom de ulike bydelene (se figur 26 nedenfor).

Prosentandel ungdomsskoleelever som er med eller harvært med før, på organiserte fritidsaktiviteter, fordelt
etter SØS og bydel
100%
90%
80%
70%
60%
50%
40%
30%
20%
10%
0%

MidtbyenØstbyenLav SØS

Middels SØS

Lerkendal

HeimdalHøy SØS

Figur 26. Prosentandel ungdomsskoleelever som har svart ja på spørsmålet om de er med på organiserte fritidsaktiviteter nå eller har vært med tidligere, fordelt etter SØS og bydel. Kommunehelsa statistikkbank (Ungdata), 2021.

Det har vært en nedgang i prosentandelen ungdom som er med, eller har vært med tidligere i organiserte fritidsaktiviteter fra 2017 til 2021. Denne nedgangen ser vi i alle sosio­økonomiske grupper i alle bydelene, men nedgangen er større hos barn og unge fra familier med lav SØS enn høy SØS.
Ungdata viser også at det er en relativt stor forskjell mellom ungdomsskoleelever fra familier med lav og høy SØS når det kommer til spørsmål som omhandler familieøkonomi og
fritidsaktiviteter. På spørsmålet «hender det at familien din ikke har råd til fritidsaktiviteter»
er det 81% av gutter og 77% av jenter fra familier med lav SØS som svarer nei. Hos gutter
og jenter fra familier med høy SØS er prosentandelen som svarer nei, 97% og 94%.

77

Sosiale påvirkningsfaktorer for livskvalitet og samfunnsdeltakelse blant barn og unge

NTNU Wellfare

INNHOLDPå spørsmål om de «opplever at foreldre/foresatte har penger til å betale for fritidsaktiviteter» så er det 97% av gutter og 94% av jenter fra familier med høy SØS som svarer ja.
Andelen gutter og jenter fra familier med lav SØS er 81% og 77%.
Kvalitative data fra intervjuer med ungdommer og foreldre i Innbyggernes modell visteogså at opplevelsen av å ikke kunne delta på lik linje med andre barn og unge opplevdes
som svært vanskelig for levekårsutsatte familier (Heimburg et al., 2024). Erfaringene fra
Innbyggernes modell viste også hvordan både familier og ansatte i kommunen la vekt påhjemmet som fritidsarena, noe som omtales videre i kapittel 4 E.
I tillegg til sosioøkonomiske forskjeller på deltagelse og økonomiske utfordringer i
forbindelse med organiserte fritidsaktiviteter, ser vi at barn og unge fra familier med lav
SØS også er mer misfornøyd og utrygge i egne nærområder, nærmiljø og fritid. Tall fra
Ungdata viser at en større prosentandel barn og unge fra familier med lav SØS som skjuler
fritiden sin for foreldre, i mindre grad opplever at nærområdene er trygge, i mindre grad er
fornøyd med nærmiljøet, og er mindre fysisk aktive. Disse sosioøkonomiske forskjellene er
like tydelig både hos jenter og gutter på ungdomsskolen, og nedenfor vises tall fra jenterpå ungdomsskolen (se figur 27 under).

100%

Prosentandel ungdomsskolejenter som skjuler fritidensin, er trygg i næromåde, fornøyd med lokalmiljø og erukentlig fysisk aktiv, fordelt etter SØS

80%
60%
40%
20%
0%

Skjuler fritid

Trygt nærområde

Lav SØS

Middels SØS

Fornøyd med
lokalmiljø

Ukentlig fysisk
aktivtet

Høy SØS

Figur 27. Prosentandel jenter på ungdomsskolen som holder fritiden skjult for foreldre, føler at nærområde
er trygt, er fornøyd med lokalmiljøet, og er ukentlig fysisk aktiv. Fordelt etter sosioøkonomisk status.
Ungdata, 2021.

Ved bruk av Ungdata (2021) har også Kommunehelsa statistikkbank kartlagt ungdoms­
skoleelevers svar på spørsmål om de opplever nærområdet som trygt, og om de er
fornøyd med lokalmiljøet, etter bydelsnivå. Gjennomsnittlig prosentandel i Trondheim
som opplever nærområdet som trygt ligger på landsgjennomsnittet (85%), og her liggerogså prosentandel for Østbyen og Lerkendal. I Midtbyen er det en større andel ungdoms­
skoleelever som rapporterer at de opplever nærområdet som trygt (87%), og på Heimdal
er det færre (82%). Lignende trender ser vi på spørsmål om hvor fornøyde ungdoms­

78

Sosiale påvirkningsfaktorer for livskvalitet og samfunnsdeltakelse blant barn og unge

NTNU Wellfare

INNHOLDskoleelever er med lokalmiljøet sitt. Her scorer gjennomsnittlig prosentandel i Trondheim(73%) høyere enn landsgjennomsnittet (68%). For bydelene scorer både Midtbyen (76%),Østbyen (76%) og Lerkendal (75%) over gjennomsnittet, mens Heimdal bydel scorer lavere(67%). Nærmiljø og lokalsamfunn omtales i mer detalj i kapittel 4 E.

Oppsummering og anbefalinger
De aller fleste barn og unge i Trondheim kommune har høy skoletrivsel, og rapporterer at
de er fornøyde med skolen de går på. Dette er samme trender som vi ser ellers i landet, og
Trondheimselevene ligger på nasjonalt gjennomsnitt i de aller fleste skolerelaterte forhold.
Vi ser likevel en nedgang over tid i antallet elever som trives på skolen i de ulike bydelene.
Vi ser også at det er en relativt stor andel elever som ofte gruer seg og kjeder seg på skolen, og som opplever mye press og stress når det kommer til skolearbeid. Skulking er en av
variablene som skiller seg ut, hvor elevene i Trondheim rapporterer mer skulking sammenlignet med resten av landet, og hvor vi også ser en økning over tid. Mobbing har også vist
seg som et økende problem. Det er utfordrende å måle mobbing, men ved å bruke Elev­
undersøkelsen sin kategorisering ser vi en forholdsvis stor økning i mobbing fra 2016 i allebydelene i Trondheim. Økningen er størst på 7. trinn, og andelen som blir mobbet har mer
enn doblet seg i ulike bydeler. Både på 7. og 10. trinn (med få unntak) i alle fire bydelene er
prosentandelen som blir mobbet høyere enn nasjonalt gjennomsnitt.
Det er en lavere andel innvandrere og innvandrere av norskfødte foreldre som gjennomfører videregående opplæring, enn den øvrige befolkningen. Og i Trondheim er det færre
innvandrere og norskfødte av innvandrere som fullfører opplæring sammenlignet med
resten av landet. På den positive siden har vi likevel sett en økende andel som gjennomfører over tid i alle bydeler, som samsvarer med det vi også ser i resten av landet. Utford­
ringen er å i større grad å hjelpe innvandrergutter å fullføre videregående opplæring, davi observerer relativt store kjønnsforskjeller.
Det er noen nøkkelfaktorer som skiller seg ut når vi ser på skolerelaterte forhold og utenforskap; kjønn, geografi og sosioøkonomisk status. Selv om jenter til dels rapporterer mer
misnøye og mindre skoletrivsel på noen områder, vet vi at jenter gjør det faglig bedre
på skolen, har mindre behov for særskilt tilrettelegging, og fullfører videregående og
tar høyere utdanning i større grad enn gutter. Vi observerer også geografiske ulikheter i
Trondheim, hvor Heimdal bydel ofte kommer dårligere ut i ulike skolerelaterte forhold, enn
Midtbyen, Lerkendal og Østbyen. Sist, men ikke minst ser vi gjennomgående sosioøkonomiske ulikheter i alle skolefaktorer. Barn og unge fra familier med lav sosioøkonomisk statusrapporterer dårligere og mer misnøye med skolemiljø, de opplever mer mobbing, og degjennomfører videregående opplæring i mindre grad og har mer frafall. Vi ser de sammetrendene når det gjelder organiserte fritidsaktiviteter og fritid, hvor barn og unge fra familier med lav sosioøkonomisk status i mindre grad deltar i organiserte aktiviteter, trives og er
mindre trygg i nærmiljøene sine, og holder fritiden sin skjult for foreldre i større grad.

79

Sosiale påvirkningsfaktorer for livskvalitet og samfunnsdeltakelse blant barn og unge

NTNU Wellfare

INNHOLD

Gjennomgangen av foreliggende forskning og dokumentasjon fra innsiktsarbeidet begrunner følgende anbefalinger for å gi alle barn, unge og voksne mulighet til å realisere sitt potensial fullt ut og ha kontroll over sine liv:Øke andelen barn og unge som inkluderes i utdanning, fritid og nærmiljø
der alle opplever å ha en betydningsfull sosial rolle og å ha framtidstro ved å:→ Videreutvikle støttende relasjoner, læringsarenaer og tverrfaglige
arbeidsfellesskap som bidrar til sosial, emosjonell og kognitiv utvikling
gjennom hele barndommen, og som ivaretar kritiske overganger i hverdagsliv
og utdanningsløp.
→ Etablere alternative kvalifiseringsløp og varierte læringsformer frem mot
yrkesfaglig utdanning tilpasset barn og unges interesser og motivasjon,og etablere støtteordninger som reduserer individuelle, relasjonelle og
strukturelle barrierer og negativt prestasjonspress.
→ Videreutvikle og beskytte trygge og psykisk helsefremmende digitale arenaer
og utvikle prososiale digitale ferdigheter som forebygger mobbing og
gruppepress.
→ Videreutvikle virkemidler i utdanning, fritid og lokalsamfunn der mangfoldet
av alle barn og unge kan være seg selv, oppleve å bety noe for andre, bli lyttet
til og positivt bidra til å påvirke egen situasjon og sine omgivelser.

Foto: Petr Bonek

80

Sosiale påvirkningsfaktorer for livskvalitet og samfunnsdeltakelse blant barn og unge

NTNU Wellfare

INNHOLD

4 C: Skape et rettferdig arbeidsliv
og gode jobber for alle
Hvordan er det mulig å skape et rettferdig arbeidsliv som gir gode jobber for alle? Dette
handler både om kvalifisering til arbeidslivet, og om arbeidslivets tilrettelegging og inklu­
dering av personer med forbigående eller varig nedsatt arbeidsevne. Arbeidsgivere og
politiske føringer legger i stor grad premissene for ungdom, unge voksnes og foreldrenes
muligheter til å delta i, og bidra til fellesskapet gjennom arbeidslivet. I dette delkapitlet
omtaler vi deltakelse i utdanning, opplæring og arbeid, og der vi peker på utfordringsbilder,områder for oppskalering av lovende praksiser og/eller behov for innovasjon.

Arbeidsledighet, sysselsettingsgrad, trygd og uførhet
Arbeidsledighet medfører en betydelig reduksjon av materiell standard for den som
rammes og for deres familier. Arbeidsledighet fratar dessuten individet muligheten til å ta
del i det sosiale fellesskapet som en arbeidsplass representerer, og evnen til selv å kunne
forsørge seg og sine.
Trondheim har per mai 2024 en arbeidsledighet på 1,6% som er på likt nivå med arbeids­
ledigheten for Trøndelag totalt og lavere enn landet for øvrig på 2,5%. Dette er ifølge Navs
statistikk der man for å bli definert som arbeidsledig må være registret jobbsøker og til­gjengelig for å begynne å jobbe. De fleste som ikke jobber er ikke arbeidsledige, men studenter, skoleelever, pensjonister eller uføre (SSB, 2024).

81

Sosiale påvirkningsfaktorer for livskvalitet og samfunnsdeltakelse blant barn og unge

NTNU Wellfare

INNHOLD

Arbeidsledigheten i Trondheim kommune var i 2022 på 1,4% en nedgang fra 2,8 prosent
i 2021. I figuren under er andel arbeidsledighet brutt ned på bydel. Den laveste andelen
finner vi i bydelen Lerkendal, men forskjellene er svært små.

Andel registert arbeidsledighet etter bydel
3.5
3.0
2.5
2.0
1.5
1.0

2013

2014

2015

2016

2017

2018

Trondheim

Midtbyen bydel

Lerkendal bydel

Heimdal bydel

2019

2020

2021

2022

Østbyen bydel

Figur 28. Andel registrert arbeidsledighet2 etter bydel i Trondheim, 2013–2022.
Kilde: Kommunehelsa statistikkbank, FHI.

Arbeidsledigheten påvirkes av en rekke faktorer som økonomisk vekst eller nedgang,tekno­logisk endring, endringer i tilgang til jobber, arbeidsstyrkens deltakelse og etterspørselen etter arbeidskraft, politikk, internasjonale forhold i et komplekst samspill. Lokale
tiltak og politikk kan i noen grad påvirke nivået på arbeidsledigheten.
Bydelsvise forskjeller er fremtredende også for forbruk av trygdeytelser:•

Heimdal bydel skiller seg ut når det kommer til ulike trygdeytelser, blant annet med
høyere andel mottakere av stønad til livsopphold (økonomisk sosialhjelp) (18%),
mottakere av uføreytelser (4,6%), og barn av sosialhjelpsmottakere (6,5%). Bydelen
har også har høyest andel barn av eneforsørgere (16%). (Kommunehelsa (fhi.no))•

Det er store forskjeller mellom bydeler i andel kvinner (15–74 år) som deltar iutdanning eller arbeid og som bor i husstand med barn i alderen 0–17 år.

2https://khs.fhi.no/webview/ Statistikken omfatter alle personer som står registrert i NAVs arbeidssøkerregister enten
som helt arbeidsledig eller som deltaker på et arbeidsmarkedstiltak (vanlige arbeidssøkere i ordinære tiltak og yrkes­
hemmede i tiltak). Dette inkluderer også personer som identifiseres med såkalte D-nr i stedet for fødsels­nummer,
dvs. utenlandske personer uten oppholdstillatelse som er på korttidsopphold i Norge. Registrerte arbeidsledige
omfatter i utgangspunktet alle aldre, men det er svært få under 16 år eller over 66 år.

82

Sosiale påvirkningsfaktorer for livskvalitet og samfunnsdeltakelse blant barn og unge

NTNU Wellfare

INNHOLD

Unge utenfor arbeid, utdanning og opplæring (NEET)NEET er forkortelse for ‘Not in Employment, Education or Training’, som på norsk tilsvarer
utenfor arbeid, utdanning eller opplæring, og er tett koblet også til begrepet sosial eksklu­
sjon (Levels et al., 2022). Det er ulike måter å operasjonalisere NEET på som avhenger av
datakilde, og andelen NEET vil også variere med dette3.
Figuren under er hentet fra SSBs statistikkbank og viser andel NEET i de største byene i
Norge.

Andel NEET i storbyene (SSB tabell 13563)
14.0 %
13.0 %
12.0 %
11.0 %
10.0 %
9.0 %
8.0 %
7.0 %
6.0 %

2008

2009

2010
Oslo

2011

2012

Stavanger

2013

2014
Bergen2015

2016
Trondheim

2017

2018
Tromsø

2019

2020

2021

2022

Norge

Figur 29. Andel personer 15–29 år registrert utenfor arbeid, utdanning og arbeidsmarkedstiltak i Trondheim, Oslo,
Bergen, Stavanger, Tromsø og nasjonalt. Kilde SSB tabell 13563.

Andelen NEETs i Trondheim, målt på denne måten, har ligget mellom 9 og 11% siden 2008.
Dette er ganske likt det nasjonale nivået av andel NEET, og ikke svært ulikt andre norske
storbyer.

383

https://www.ssb.no/arbeid-og-lonn/artikler-og-publikasjoner/ungdom-som-verken-er-i-arbeid-eller-utdanning

Sosiale påvirkningsfaktorer for livskvalitet og samfunnsdeltakelse blant barn og unge

NTNU Wellfare

INNHOLD

SSB sin statistikkbank gir begrensede muligheter til å se nærmere på hva mer som
kjenne­tegner unge i Trondheim som ikke er i utdanning eller arbeid. Gjennom tjenesten
microdata.no4 har vi imidlertid tilgang til SSBs registerdata og kan gjøre egne undersøkelser
og deskriptive analyser av personer som verken er i utdanning eller arbeid.
Figuren under gir en oversikt over andelen unge personer i alderen 15–29 år som ikke var
registrert i utdanning eller arbeid i 2021 i de største byene i Norge. Dette er en enkel beregningsmetode basert på registerdata hos SSB, og fanger åpenbart ikke opp alle personer
som inkluderes i NEET-kategorien i den offisielle statistikken fra SSB. Den gjør oss imidlertid i stand til å lage et estimat på hvor stor denne gruppa kan være i Trondheim. Beregnet
på denne måten er andelen i Trondheim i underkant av 6 prosent, eller opp mot 3 900 personer. Dette gir oss en indikator på utenforskap, men det er ikke fasitsvaret på hvor mange
som faktisk opplever å være utenfor5.

Andel unge utenfor utdanning og arbeid 1.1.2022
9
8
7
6
5
4
3
2
1
0

Trondheim

OsloBergenTromsø

Stavanger

Nasjonalt

Figur 30. Andel unge personer utenfor utdanning og arbeid i større norske byer samt nasjonalt, 2021.
Kilde: Microdata.no.

4

Microdata.no er en tjeneste som gir tilgang til store mengder data om alle som har eller har hatt fast eller midlertidig
fødselsnummer og alle familier og husholdninger. Fordelen med microdata.no er tilgang til personunike registerdata
som gjør det mulig å følge personer over tid og mellom ulike samfunnsfelt som utdanning, arbeid, inntekt med mer.
Det er altså mulig å identifisere utvalg basert på ulike kjennetegn som for eksempel fødselsår og bostedskommune,og se hva som kjennetegner dette utvalget med utgangspunkt i tilgjengelige variabler på microdata.no, og å gjøre
analyser av ulike aspekter ved utvalget.

5

https://www.ssb.no/arbeid-og-lonn/artikler-og-publikasjoner/ungdom-som-verken-er-i-arbeid-eller-utdanninghttps://www.ssb.no/arbeid-og-lonn/sysselsetting/statistikk/arbeidskraftundersokelsen/artikler/norge-blant-landenemed-lavest-neet-andel-i-europa

84

Sosiale påvirkningsfaktorer for livskvalitet og samfunnsdeltakelse blant barn og unge

NTNU Wellfare

INNHOLDDet kan være ulike årsaker til at en person ikke er registrert i utdanning eller arbeid. Det er
ikke uvanlig at personer i denne aldersgruppa tar en pause fra utdanning og arbeid. Det
er en pågående diskusjon om hvordan best definere NEETs, og om en operasjonaliseringbasert på registerdata nødvendigvis avdekker de med størst risiko for utenforskap. Selv om
NEET-gruppen er en svært viktig målgruppe i arbeidet med ungt utenforskap, tyder forsk­
ning på at et altfor ensidig fokus på effektmål koblet til en uklar definisjon av NEETs oppmuntrer til en «brannslokkings»-tilnærming til arbeidet med unge mennesker, i stedet forå fokusere på utvikling av støtte og intervensjoner innen sentrale påvirkningsfaktorer for
utenforskap og sosial ulikhet (Levels et al., 2022; Maguire et al., 2022; Yates & Payne, 2006).
Alle de store byene ligger noe lavere andelsmessig på NEET-statistikken enn det nasjonalenivået. Det er altså færre unge i alderen 15–29 år som ikke er registrert i utdanning ellerarbeid i de store byene, enn totalt i Norge. Dette er et mønster som korresponderer med
SSBs statistikk over andel NEET i storbyene (SSB tabell 13563). Det er noe flere menn enn
kvinner i denne gruppa, men dette ser ut til å variere noe etter alder. Det kan se ut som det
er noe flere kvinner enn menn blant de eldste, men forskjellene er små (Jensberg 2024).
Vi har videre sett på fødeland6 som en indikatorer for innvandringsbakgrunn, se figur
under. Generelt er det en langt høyere andel med innvandringsbakgrunn blant personer
utenfor utdanning og arbeid enn for gruppa som er i utdanning eller arbeid. For unge personer utenfor utdanning og arbeid er denne andelen i Trondheim ca 50 prosent, mens den
er 40 prosent nasjonalt. Det er altså en tydelig overrepresentasjon av personer med innvandringsbakgrunn blant unge utenfor utdanning og arbeid, også i Trondheim.

Andel med innvandringsbakgrunn blant unge mellom 15 og 29 år
60.0
50.0
40.0
30.0
20.0
10.0
0.0

Trondheim
Utenfor utdanning og arbeidNorge
I utdanning/arbeid

Figur 31. Andel med innvandringsbakgrunn basert på fødeland, Trondheim og Norge.2021. Kilde: Microdata.no.

685

https://microdata.no/discovery/variable/no.ssb.fdb/30/BEFOLKNING_FODELAND?searchString=f%C3%B8deland

Sosiale påvirkningsfaktorer for livskvalitet og samfunnsdeltakelse blant barn og unge

NTNU Wellfare

INNHOLD

Arbeidsmarked i endring
Trøndelag har estimert mangel på arbeidskraft på 5 400 personer. Mangelen på arbeids­
kraft kan gi alvorlige konsekvenser for arbeidslivet. Trondheim hadde ved utgangen av
2022 i snitt kun én jobbsøker per utlyste stilling. Det er paradoksalt at vi har et arbeidsmarked som trenger arbeidskraft, samtidig som vi vet at mange unge står utenfor arbeid
og utdanning, og lever i et utenforskap, av ulike grunner. Det pekes mot behov for kvalifiserende og kompetansehevende tiltak for utsatte grupper.
Arbeidsledigheten er høyest for personer med kun grunnskole eller uten registrert utdanning. De med grunnskole eller videregående skole som høyeste utdanning utgjør de største
gruppene av arbeidssøkerne i antall personer. 29 prosent av arbeidssøkere i februar stod
med grunnskole som høyeste fullførte utdanning (29 400 personer). Inkluderer vi dem med
ukjent eller ingen fullført utdanning utgjør de to gruppene 48 prosent av arbeidssøkerne.
29 100 personer hadde videregående som høyeste fullførte utdanning. Det siste året har
det særlig vært en økning i antallet arbeidssøkere med uoppgitt eller ingen fullført utdanning. I tillegg ser vi en økning i antall arbeidssøkere med høyere utdanning, mens antallet
med kun grunnskole har holdt seg relativt stabilt sammenlignet med februar i fjor.

Figur 32. Andel av arbeidsstyrken registrert som helt arbeidsledig, arbeidssøker på tiltak eller delvis arbeids­
ledig hos NAV. Etter fullført utdanningsnivå. Februar 2024.

86

Sosiale påvirkningsfaktorer for livskvalitet og samfunnsdeltakelse blant barn og unge

NTNU Wellfare

INNHOLD

Gjennomført utdanning har stor betydning for å komme i arbeid og for stabil arbeids­deltagelse (Veldman 2024). Mange tiltak i Trondheim kommune, ofte i samarbeid med NAV
og/eller fylkeskommunen, retter seg mot å gi tilrettelagte tilbud innen utdanning, opp­læring og kvalifisering.
Det er også verdt å merke seg at Ungdata for 2021 viser at prosentandelen som tror de vil
ta utdanning på universitet eller høyskole er høyere i Trondheim kommune (60%) enn
i landet for øvrig (55%)

IA-avtalen
Et av virkemidlene for å forhindre utenforskap og langvarig sykefravær er IA-avtalen. Det
overordnede målet for IA-avtalen er at så mange som mulig kan jobbe så mye som mulig
så lenge som mulig. Avtalen understreker betydningen av målrettet innsats mot bransjer
og yrker med spesielt høyt sykefravær eller utfordringer knyttet til inkludering. I IA-avtalen
er det derfor utviklet bransjeprogram for bransjene barnehage, næringsmiddelindustrien,
leverandørindustrien til olje- og gassnæringen, bygg og anlegg, persontrafikk og rutebuss,sykehjem og sykehus. Forskning har vist at bransjeprogrammene førte til nedgang i sykefravær (Deloitte, 2023). Casen nedenfor illustrerer en lovende praksis med tiltak på gruppe­nivå gjennom IA-avtalen:

Case: Helsefremmende arbeidsmiljø i barnehagene
og IA-bransjeprogram
Den inkluderende arbeidslivs (IA) avtalen har gjennom sine syv IA-bransjeprogram
satt bransjer med høyt sykefravær i sentrum. Hovedmålene er å redusere syke­fravær og frafall, samt legge til rette for inkludering. Noen av innsatsområdene
er forebyggende arbeidsmiljø- og sykefraværsarbeid, tidlig kartlegging og
kompetansehevning.
I barnehagesektoren antas ca. 30% av fraværet å være relatert til arbeidsmiljø.
Barnehagesektoren er en av bransjene som er prioritert av partene i IA-arbeidet.
I oppfølgingen av de ulike bransjene og innsatsområdene er det utviklet mange
verktøy. Ved en kombinasjon av ulike verktøy ut fra bransjen og arbeidsplassens behovfår man ofte gode resultater. Resultater fra siste kvartal i 2023 viste for sjette kvartal
på rad en nedgang i sykefravær i de 74 barnehagene som deltar i bransjeprogrammet(https://www.ks.no/fagomrader/arbeidsgiverpolitikk/inkluderende-arbeidsliv-ia/iabransjeprogram/bransjeprogram-barnehage/nedgang-i-sykefravaret-i-barnehagerfortsetter/).
Systematisk arbeidsmiljøarbeid gir resultater i form av helsefremmende miljø for deansatte, mer stabil bemanning og et bedre miljø for barna. Et godt barnehagemiljøer særlig viktig for barn i utsatte grupper. Videre vil et godt arbeidsmiljø virke

87

Sosiale påvirkningsfaktorer for livskvalitet og samfunnsdeltakelse blant barn og unge

NTNU Wellfare

INNHOLDrekrutterende i et presset arbeidsmarked. Dette kan gi vinn-vinn situasjon for
barna, deres familier og de ansatte. For nærmere kjennskap til bransjeprogrammet,
erfaringer, verktøy, gode historier, webinar mm. vises det til KS sine sider og
idebanken.
I Trøndelag har en utviklet en digital læringssti for arbeidsmiljøutvikling. Dette er etopplæringsprogram som går over ett år, med ulike samlinger ut fra den rollen den
enkelte har. Birralee er en av barnehagene i Trondheim som har deltatt i læringsstienog som viser til gode resultater.
Lovende praksiser: Arbeidslivssenteret i Trøndelag har sammen med arbeidslivet i
Trondheim utviklet Arbeidslivets ABC. Dette er en digital modul som hjelper bedrifterå utvikle et godt arbeidsmiljø. Arbeidslivets ABC er utviklet for å bedre trivsel og
arbeidsmiljø, og er et aktivt tiltak bl.a. HMS. Det er flere ulike prosessverktøy som
er lett å følge med råd, filmer, forslag mm. Det hadde vært spennende å foreta enreise sammen med en eller flere bedrifter som tar i bruk dette verktøyet for å sepå effekt. Dersom en ser på barnehagesektoren så viser forskning at ca. 30% av altfraværet innen sektoren skyldes arbeidsmiljø. Det å sette fokus på arbeidsmiljø vil
mest sannsynlig kunne gi store gevinster for den enkelte, for arbeidsplassen og forsamfunnet (Arbeidsplassen.no).
Kilder:KS – IA bransjeprogram
Idebanken – for et arbeidsliv som inkluderer

Arbeid og helse
Trondheim har flere tilbud til innbyggerne som faller inn under den nasjonale Arbeid og
helse satsingen (Helsedirektoratet, 2021). Strategien skal understøtte den nasjonale opp­
følgingen av FNs bærekraftsmål om å utrydde fattigdom, bekjempe ulikhet og stoppeklimaendringene. God helse og utdanning gir et bedre grunnlag for å få jobb, og gjør det
enklere å bekjempe fattigdom og redusere utenforskap. Et inkluderende samfunn gir
muligheter til flere, og deltakelse i samfunnsliv og arbeidsliv gir grunnlag for god helse.
Strategien favner vidt og omfatter innsats for å bygge helsefremmende arbeidsmiljø, forebygge sykefravær, redusere barrierer for å komme inn i arbeidslivet og hindre at enkelt­
individer faller ut av arbeidslivet. Dette inkluderer tilbud og tiltak på system- (makro),gruppe- (meso) og individnivå (mikro).

88

Sosiale påvirkningsfaktorer for livskvalitet og samfunnsdeltakelse blant barn og unge

NTNU Wellfare

INNHOLD

Lovende praksiser
Jobbhuset i Lademoen bydelshus er et tilbud til deltakere fra 18 til 25 år der målet er åøke den unges motivasjon til å søke jobb, gå tilbake til skole, eller annen aktivitet som ermenings­full og tilpasset den enkelte. På Jobbhuset får deltakerne tett oppfølging i et trygt
miljø, der de får utfordringer og mestringsopplevelser gjennom arbeidet i grupper. De
som deltar i gruppene på Jobbhuset følges opp av veilederne som jobber der. Det er fire
grupper på Jobbhuset som deltakerne kan delta i, de kan også kombinere ved å delta på
flere grupper. Dette avtales mellom veileder, arbeidsleder og deltakeren. En annen lovende
praksis er prosjektet «Mann om bord», som innebærer en ny måte å jobbe sammen på forå hjelpe utsatte unge menn mellom 18 og 30 år, bosatt i Trondheim kommune. I prosjektet
samarbeider NAV, Enhet for psykisk helse og rus og Kirkens bymisjon sammen med og
rundt den unge mannen for å støtte veien mot deltakelse i arbeid - og samfunnsliv.
I Trondheim finnes det en rekke andre lovende tiltak og praksiser som gjennomføres
mange steder. Eksempler på slike praksiser er:→ Den kunnskapsbaserte modellen for Individuell jobbstøtte, IPS(se case nedenfor).
→ Andre etablerte tilbud: Trøndelagsmodellen (se case nedenfor),Arbeidsforberedende trening, Fellesverket, Innafor, I jobb, mot og mestring,
Mestringskapital, Arbeidslivets ABC, Dagsverket på Stavne, RBK Ung i jobb
→ Bruken av VR i jobbintervju og karriereveiledning – forskningsprosjekt ved
NTNU i samarbeid med NAV og forskningsprosjekt finansiert av Erasmus med
NTNU, høyskolen i Køln og høyskolen i Delft, NAV og TFK v/Karrieresenteret.
→ HERBOR veileder som barne- og familietjenesten bruker til barn og ungdom.
→ Andre nasjonale tilbud: Oppfølgingstjenesten i VGS og OT kontakter i NAV,
Fagopplæring lærekandidater, Ressursteam, Miljøterapeuter på skolen,
Ungdomsgarantien.

Slike praksiser understøttes til dels av utviklingsmidler, skjønnsmidler og tilskuddsmidler
fra Statsforvalteren, Arbeids og velferdsdirektoratet mfl. hvor kommunene kan søke på det
de mener er viktig, opp mot gitte kriterier. De to casene på neste side viser eksempler på
lovende praksiser som har overførbar læring til nye innovasjoner:

89

Sosiale påvirkningsfaktorer for livskvalitet og samfunnsdeltakelse blant barn og unge

NTNU Wellfare

INNHOLD

Case: Trøndelagsmodellen – skreddersydd vei til
sikker jobb.
De neste årene kommer Norge til å mangle 100 000 fagarbeidere. Trøndelagsmodellenskal prøve å løse dette og tilbyr unge muligheten til å ta et fagbrev med støtte fra NAV.
Samarbeidet er mellom Trøndelag fylkeskommune og NAV Trøndelag, og er en felles
strategi for å redusere utenforskapet blant ungdom i Trøndelag. Unge interesserte
kan selv melde inn behov på nav.no, for å komme i kontakt med NAV-veileder.
Ungdommen starter gjerne med arbeidstrening i en bedrift og får da mulighet til åteste om yrket er riktig for hen. Når ungdommen har bestemt seg for læreløp, blir det
skreddersydd et individuelt opplæringsløp som tar hensyn til hens situasjon. Dette vil
ofte være en kombinasjon av opplæring på skole og i bedrift.

Det er ikke gjennomført forskning på tiltaket, men innholdet og modellen byggerpå flere anerkjente prinsipper. Det er planlagt forskning finansiert av Arbeids- og
velferdsdirektoratet.
https://www.nav.no/no/lokalt/trondelag/satsinger-og-aktiviteter/trondelagsmodellenskreddersydd-veg-til-sikker-jobb

Case: Hindre utenforskap: Windjammer.
Windjammer er et prosjekt der barn og unge som står i fare for å falle utenfor
arbeidsliv og utdanning, får tilbud om å delta på en måneds tokt til sjøs på Christian
Radich. Det er 40 ungdommer som sammen deltar på tokt med Christian Radich.
Ungdommene som deltar på Windjammer-tokt er gjerne rekruttert gjennom NAV eller
Oppfølgingstjenesten. Enkelte melder seg på direkte via prosjektets egne nettsider:
https://windjammer.no
Forskning viser at det å ha en følelse av mål og mening er spesielt viktig i
ungdomstiden. Det er derfor nærliggende å tro at mening også har en sentral
betydning for ungdom som står i faresonen for å havne utenfor utdanning, arbeid og
samfunnsliv. Gunvor Marie Dyrendal, psykolog og førsteamanuensis ved Institutt forhelsevitenskap på NTNU i Gjøvik og Helga Synnevåg Løvoll, Professor ved Institutt for
idrett og friluftsliv ved Høgskolen i Volda, har gjennomført et forskningssamarbeid
med Windjammer. Deres forskning viser at toktet hadde en positiv virkning pådeltakernes opplevelse av seg selv og livene sine. Ungdommene utrykker en følelse
av å være mer i kontroll, og de gir uttrykk for at tilværelsen har en tydeligere retning.
Slike endringsprosesser tar tid. Det er viktig at ungdommene følges opp også etterat de kommer tilbake fra toktet, slik at de får veiledning til på bygge videre på det de90

Sosiale påvirkningsfaktorer for livskvalitet og samfunnsdeltakelse blant barn og unge

NTNU Wellfare

INNHOLDhar lært om seg selv gjennom seilasen. Forskerne fant, gjennom sammenligning med
UngData, at Windjammer-deltakerne før toktet opplevde tilværelsen som mindre
meningsfull enn ungdommer flest. I tillegg fant de også det som de antyder kan væreen post-seilas-depresjon kort tid etter hjemkomst fra toktet. Den videre forskningen
ser nærmere på langtidsvirkninger av å være med som deltaker i Windjammer.
Windjammer er et nasjonalt tilbud, der innbyggere i Trondheim har mulighet til å delta.
Kilde: Dyrdal & Løvoll (2023)

Unge med uføretrygd
Psykiske plager og kroppslige smerter er hovedårsakene til sykefravær og arbeidsuførhet
i Norge. Samtidig er det store sosiale forskjeller i arbeidsuførhet. Levekår i barndommen
har stor betydning for helseutvikling og arbeidsevne (Thomasdottir, 2015; Krokstad 2002).
Psykiske lidelser utgjør den største diagnosegruppen ved helserelaterte ytelser til unge i
Trondheim som ellers i landet.
Tabellen under viser andel mottakere av uføreytelser i Trondheim og hele landet. Vi ser
at Trondheim har noe lavere andel uføretrygdede for aldersgruppen enn landet for øvrig,
og at andelen varierer mellom bydelene. Det er verdt å merke seg at andel med varig
uføretrygd blant unge i alderen 18–29 år er for bydel Heimdal 1,4 prosentpoeng høyere
enn Trondheim totalt og dobbelt så høyt som i de andre bydelene. Dette må det rettes
oppmerksomhet mot.

År

2016–20182017–20192018–2020

2019–2021

2020–2022

Hele landet

1,5

1,7

1,9

2,1

2,2

Trondheim Tråante

1,2

1,3

1,5

1,6

1,8

Midtbyen bydel

1,2

1,3

1,4

1,5

1,6

Østbyen bydel

1,1

1,1

1,2

1,4

1,5

Lerkendal bydel

1,1

1,1

1,3

1,4

1,5

Heimdal bydel

2

2,2

2,5

2,9

3,2

Tabell 1. Mottakere av uføreytelser (B, inndeling per 1.1.2024) − kjønn samlet, 18–29 år,
varig uførepensjon, andel (prosent), standardisert. Kilde: kommunehelsa statistikkbank
https://khs.fhi.no/webview/.

91

Sosiale påvirkningsfaktorer for livskvalitet og samfunnsdeltakelse blant barn og unge

NTNU Wellfare

INNHOLD

Figuren under er basert på microdata.no og viser andeler av de som mottar uføretrygd7
som står utenfor utdanning eller arbeid både for Trondheim og Norge totalt. Som for landet forøvrig er det mange unge uføretrygdede i Trondheim som er i utdanning eller arbeid,
men de utgjør en stor andel blant personer i denne aldersgruppa som er utenfor utdanning og arbeid.

Andel registrert med uføregrad 2021, Trondheim og Norge

I utdanning/arbeid

Utenfor utdanning og arbeid

0.0

5.0

10.0

Norge

Trondheim

15.0

20.0

25.0

Figur 33. Andel registrert med uføregrad blant personer i alderen 17–29 år, blant personer i og utenfor utdanningog arbeid, Trondheim og Norge. 2021. Kilde: Microdata.no.

Foto: Shock792

https://microdata.no/discovery/variable/no.ssb.fdb/30/UFOERP2011FDT_GRAD?searchString=uf%C3%B8regrad

Sosiale påvirkningsfaktorer for livskvalitet og samfunnsdeltakelse blant barn og unge

NTNU Wellfare

INNHOLD

Tiltaksporteføljen bør favne bredt og spenne fra helsefremmende og forebyggende tiltak forå redusere inngang til uføretrygd til intervensjoner som kan hjelpe de som allerede mottar
uføretrygd eller andre langvarige livsoppholdsytelser som arbeidsavklaringspenger. Disse unge
trenger ekstra støtte for å kunne komme inn i og delta i arbeidslivet. Lovende og kunnskaps­
baserte praksiser omfatter Individuell jobbstøtte (IPS), som beskrevet i casen nedenfor:

Case: Individuell jobbstøtte (IPS)
Individuell jobbstøtte er det norske navnet for et «Individual placement and support(IPS)» tilbud. Dette er en kunnskapsbasert oppfølgingsmodell som hjelper personer
med psykiske lidelser og/eller rusproblematikk til å komme i og til å beholde vanlig
lønnet arbeid.
Det er i modellen tett samarbeid mellom behandler, jobbspesialist og jobbsøker. I
Trondheim har NAV bl.a. tett samarbeid med rus og avhengighetsmedisin. I Trøndelagkalles IPS-tiltakene JobbResept1. JobbResept1 har over lengre tid bedre resultaterenn snittet for andre IPS-tilbud i landet for øvrig. Dette er et evidensbasert tilbud
som bygger på mangeårig internasjonal og nasjonal forskning. Flere norske studierer gjennomført på ulike diagnoser, såvel som ikke-diagnosespesifikke IPS tilbud(Sveinsdottir et al., 2020; Holmås et al., 2021). Trondheim har et IPS Ung tilbud som er
rettet spesielt mot unge i alderen 16–30 år: https://www.nav.no/ips-ung

Kontaktinformasjon: Marit Bø Olsborg, NAV Rådgivningstjeneste Trøndelag

Oppsummering og anbefalinger
Trondheim kommune ser stort sett ut til å stå ovenfor lignende utfordringer som landetfor øvrig med hensyn til arbeidsledighet og trygdeytelser. Utenforskap er på likt nivå med
det vi finner i andre store norske byer. Bydelsvise forskjeller er tydelige og ser ut til å følge
levekårssoner. Dette gjelder for arbeidsledighet og bruk av trygdeytelser. Uføretrygding
er ujevnt fordelt blant bydelene, med dobbelt så høy forekomst i bydel Heimdal som i de­andre bydelene. Dette bør det rettes særlig oppmerksomhet mot.
Unge som står utenfor arbeid og utdanning er på nivå med det vi ser i andre store n­ orskebyer og da lavere enn for landet i sin helhet. Økende uførhet blant unge er et særlig uro­vekkende trekk. Dette er unge som begrunnet i helserelaterte årsaker innvilges en varig
trygdeytelse. Det bør rettes særskilte tiltak mot å forebygge en videre utvikling i denne
retningen og skapes tilbud for å sikre at alle får en reell mulighet til å delta i arbeidslivet.
Det er viktig å komme tidlig inn og ta i bruk de unges egne ressurser og hjelpe dem til å
oppleve mestringstro på at de skal klare å gjennomføre utdanning og komme inn i og bli

93

Sosiale påvirkningsfaktorer for livskvalitet og samfunnsdeltakelse blant barn og unge

NTNU Wellfare

INNHOLDstående i arbeidslivet. Tidlig nok innebærer at det må jobbes med dette fra tidlig alder i etlivsløps- og familieperspektiv.
Det er igangsatt mange lovende praksiser og det er ikke avdekket åpenbare hull i bredden
av tjenestetilbudet i Trondheim kommune. Det er imidlertid en del unge som ikke hartilgang til de tiltakene de trenger når de trenger dem. En svakhet er at tjenestetilbudet
fremstår som uoversiktlig for både tjenesteyterne og brukerne. Dette bidrar til fragmen­
tert innsats og svekket koordinering mellom tiltakene. Det er fortsatt behov for å bygge og
styrke tillit mellom tjenesteytere i de ulike sektorene, helse, skole og velferd. Både de somjobber i tjenestene og de unge som trenger bistand mangler verktøy som gir en oversikt
over tilbudene (hvordan tilbudene skiller seg fra hverandre, målgruppe, innsøking, ventetid
og innhold). De som jobber i tiltakene støter på en del barrierer (juridiske, kulturelle, ogøkonomiske) som hemmer tverrsektorielt samarbeid både på system og individnivå.
Gjennomgangen av foreliggende forskning og dokumentasjon fra innsiktsarbeidet begrunner følgende anbefalinger:

Sikre at alle får tilgang til arbeidslivet og arbeid av god kvalitet ved å:→ Utvikle og forsterke innsatser i utdanning, arbeidsliv og organisasjonsliv
som legger til rette for inkluderende og individuelt tilpasset kvalifisering og
arbeidstrening der ungdom og unge voksne kan oppleve mestring, mening,tilhørighet og samfunnsnytte.
→ Styrke samarbeid og tillit mellom innsatsene og innbyggerne. Bidra til bruker­
sentrerte forløp som støtter opp under inkludering i skole- og arbeidsliv og
oppleves som en verdig prosess for den det gjelder.
→ Utvide lokalt handlingsrom som sikrer at lønnsnivå og arbeidsvilkår er til­strekkelig for å ivareta arbeidstakernes helse og livskvalitet på tvers av allesektorer og for alle sosiale grupper gjennom systemer og kulturer som inklu­
derer borgere i utsatte situasjoner, og som gir likelønn og like vilkår for likt
arbeid.

94

Sosiale påvirkningsfaktorer for livskvalitet og samfunnsdeltakelse blant barn og unge

NTNU Wellfare

INNHOLD

4 D: Sikre en helsefremmende levestandard for alle
Norge er et rikt land og har høy andel BNP pr innbygger, men likevel ser vi en økning i
fattig­dom og økt ulikhet i helse og livskvalitet. Langtidskonsekvenser av koronapandemienog dyrtid har bidratt til å forverre økonomisk utrygghet for grupper i en allerede utsatt
situasjon. I tillegg har dyrtid og generell samfunnsutvikling bidratt til at flere grupper som
tidligere var økonomisk trygge har havnet i en levekårsutsatt og sårbar situasjon (Poppe& Kempson, 2022, 2023). Den norske velferdsstaten er kjent som en gullstandard innen
velferdssystem, men likevel er det utfordringer knyttet til kompleksiteten i systemet og atnivået på inntekt i enkelte grupper er for lavt til å sikre en helsefremmende levestandard
for alle.
Det å ha nok ressurser til å ta valg som er helsefremmende, er helt avgjørende for å
forbedre egen helse og livskvalitet. Fattigdom og lav levestandard er sterke indikatorer fordårlig helse og ulikhet i helse og livsmuligheter. I denne delen ser vi på hvordan situasjonen
er for familier i Trondheim, i forhold til fattigdom og lavinntekt. Her vil vi se nærmere påden økende ulikheten i inntekt og velferd. Vi ser også nærmere på hvordan digitalt utenforskap kan bidra til å forsterke fattigdom og dårlig helse.

Vi hadde lite plass og
vi hadde ikke sengeller spisebord

Jeg må passe på
pengene, slik at
når brød er
tomt, at jeg har
penger å kjøpe
brød.

Jeg har bodd her iNorge i over to år,
og jeg har ikke ennorsk venn enda

Det er ikke lagt opp til at man
skal klare seg alene med
unger i byen.

Jeg har ikke penger på
kortet. Og jeg trenger
penger. Barna må ha mat.

Du blir sliten i hjertet. Det er
en type slitenhet, fordi
følelsene dine blir så herjet
med. Hele tiden må du prøve åvære så sterk.

Automatisk er selvbildet
ditt ødelagt. Du sitter på
foreldremøter og ikke tør åsnakke. Du vil ikke væresynlig. Du gjemmer deg
unna.

Jeg vet at dattera
mi på 18 år lyver
mye til vennene
sine om ting fordi
hun synes det er
flaut.

Figur X Sitater fra levekårsutsatte innbyggere i Trondheim som er intervjuet i forbindelse med «Innbyggernes modell»(Heimburg et al., 2024).
Figur 34. Sitater fra levekårsutsatte innbyggere i Trondheim som er intervjuet
i forbindelse med «Innbyggernes modell» (Heimburg et al., 2024).

95

Sosiale påvirkningsfaktorer for livskvalitet og samfunnsdeltakelse blant barn og unge

NTNU Wellfare

INNHOLD

Familie, lavinntekt og fattigdom
De siste ti årene har det i Trondheim vært en generell økning i andel barn i familier medved­varende lavinntekt (fra 6,7 til 8%). Dette er tydeligere i utsatte levekårsområder hvor
man ser en økning fra 30 til 40% (eksempelvis på Lademoen, Møllenberg og Tempe-­
Sorgenfri). Til sammenligning ser man en mye lavere andel barn i familier med lavinntekt ilevekårs­områdene Olderdalen og Nedre Charlottenlund (< 3%). Vedvarende lavinntekt er
spesielt fremtredende blant barn og unge (aldersgruppen 0–17) i bydelene Heimdal (9,7%),
Lerkendal (7,0%) og Østbyen (7,0%) (Kommunehelsa (fhi.no)). Sammenlignet med andre
store kommuner i Norge, ligger Trondheim midt på treet (Levekår og folkehelse i Trondheim kommune 2021 – Lavinntekt ).

Fattigdom
I kommunehelsa sin statistikkbank er det mulig å ta ut statistikk for «Husholdninger i vedvarende lavinntekt». Her ser vi at Trondheim hadde et høydepunkt i 2018–2020, men har
hatt en nedgang de to siste 3-årsperiodene (2019–2021 og 2020–2022). Det gjelder også forandel barn som bor i vedvarende lavinntektsfamilier. En sannsynlig forklaring på dette erøkningen i barnetrygd de siste par årene (Ekspertgruppen om barn i fattige familier, 2023).
34

16%
15%
14%
13%
12%
11%
10%
9%

Trondheim Tråante Alle aldre8%

Trondheim Tråante 0-17 år

7%

Trondheim Tråante 18-44 år

6%Trondheim Tråante 45 år+

5%
4%
3%
2%
1%

22

21
20

20

-2
0

20
20

19

-2
0

19
20

18

-2
0

18
20

17

-2
0

17
20

16

-2
0

16
20

15

-2
0

15
20

14

-2
0

14
20

13

-2
0

13
20

12

-2
0

12
20

11

-2
0

11

-2
0
10

20

20

09

-2
0

10

09
20

08

-2
0

08
20

07

-2
0

07

-2
0

-2
0

06
20

05
20

20

04

-2
0

06

0%

Figur 35. Andel personer i husholdninger med vedvarende lavinntekt, etter alder.
Kilde: Kommunehelsa statistikk­bank, FHI.

Barn 0–17 år i lavinntektshusholdninger
Andel barn 0–17 år i vedvarende lavinntektshusholdninger fordelt på bydeler illustrerer at
Heimdal bydel skiller seg fra de tre andre bydelene, se under. Heimdal bydel har i hele perioden fra 2015–2022 en høyere andel barn mellom 0–17 som vokser opp i husholdninger
med vedvarende lavinntekt.

96

Sosiale påvirkningsfaktorer for livskvalitet og samfunnsdeltakelse blant barn og unge

NTNU Wellfare

INNHOLD

12%
11%
10%
9%
8%
7%

Midtbyen bydel 0-17 år

6%Østbyen bydel 0-17 år

5%

Lerkendal bydel 0-17 år

4%

Heimdal bydel 0-17 år

3%
2%
1%
0%
2015-20172016-20182017-20192018-20202019-2021

2020-2022

Figur 36. Andel personer 0–17 år i husholdninger med vedvarende lavinntekt etter bydel. Vedvarende lavinntekt,husholdninger (inndeling per 1.1.2024) – EU 60, andel (prosent), 0–17 år. Kilde: Kommunehelsa statistikkbank, FHI.

Trondheim kommune har tilgang til mer detaljerte SSB data hvor vi kan se på fordeling av
lavinntekt etter levekårssoner i Trondheim og aldersgrupper. Denne datakilden gir oss ikke
mål på vedvarende lavinntekt slik som kommunehelsa sin statistikkbank, men vi har tilgang
til statistikk per år fordelt på levekårssoner. Under presenteres noen resultater basert på
grupperte levekårssoner.
I Trondheim var i 2022 omtrent 12 000 av ca. 104 000 husholdninger definert som lavinntektshusholdninger, dersom vi benytter oss av EU608. Dette utgjør ca. 14 prosent av
husholdningene totalt. Fordelt på levekårssone ligger sentrumsbydelene høyest på opp
mot 25 prosent. Dette kan skyldes en høy andel studenter i disse levekårssonene.
Mens andelen barn i lavinntektsfamilier på nasjonalt nivå har ligget på rundt 11–12 prosent
de siste årene (11,5 prosent i 2022), har andelen i Trondheim ligget mellom 8 og 9 prosent(8,6 prosent i 2022)9. Dette gjelder også andel barn i husholdninger med vedvarende lavinntekt. Her var andelen i Trondheim på 7,8 prosent, og 10,9 prosent på nasjonalt nivå10.

97

8

https://www.ssb.no/a/metadata/conceptvariable/vardok/3365/nb

9

SSB statistikkbank, tabell 08764

10

Kommunehelsa statistikkbank, FHI https://khs.fhi.no/

Sosiale påvirkningsfaktorer for livskvalitet og samfunnsdeltakelse blant barn og unge

NTNU Wellfare

INNHOLD

Figuren under viser antall barn 0–17 år i lavinntektsfamilier i grupperte levekårsoner foråret 2022. Her har vi tilgang på statistikk per år, ikke vedvarende lavinntekt. Heimdal ogFlatåsen-Huseby-Romulslia er de to levekårssonene med flest barn i lavinntektsfamilier,men har også flest lavinntektshusholdninger. Dette er et mønster som har vært vedvar­
ende i flere år.
Antall barn 0-17 år i lavinntekstfamilier, 2022
HeimdalFlatåsen-Huseby-Romulslia
Charlottenlund-Brundalen
Tiller-Hårstad
Vestlia-Othilienborg-Risvollan
Lademoen
Mu nkvoll-Hoem, Hallset, Rydningen
Berg-Tyholt, Moholt, Valentinlyst
Nedre elvehavn, Møllenberg-Rosenborg
Nidarvoll-Stubban-Fossegrenda
Lade-Ladalen, LillebyÅsveien-Nyborg-Sverresborg
Ugla, Kystad, Stavset
Øya-Elgeseter, Singsaker, Bakklandet
Ranheim-Vikåsen
Klæbu
Tempe-Nardo
Ila, Hammersborg-Trolla
Sjetne-Okstad
Leangen - Strindheim
BynesetÅsvang-Stokkan
Mid tbyen
Bratsberg-Jonsvatnet-Leira0100 (EU60)
200
400
500
Figur 37. Antall barn 0–17 år i lavinntektsfamilier
i300
gruppertelevekårssoneriTrondheim, 2022. Kilde: SSB via e-tilgang hos Trondheim kommune.

98

Sosiale påvirkningsfaktorer for livskvalitet og samfunnsdeltakelse blant barn og unge

NTNU Wellfare

INNHOLD

Andel barn som bor i lavinntektsfamilier i Trondheim totalt, har vært stabil i perioden
2015–202211. Brutt ned på levekårssone, ser vi imidlertid at Lademoen og Midtbyen skiller seg ut med en særlig høy og vedvarende andel barn i lavinntektsfamilier. Her bor det
relativt få barn, men andelen som bor i lavinntektsfamilier er altså på henholdsvis 35% på­Lademoen (av totalt 432 barn) og 21 prosent i Midtbyen (av 190 barn) i 2022.

Figur 38. Andel barn 0–17 år i lavinntektsfamilier (EU60) i grupperte levekårssoner, 2015–2022.
Kilde: SSB via e-tilgang hos Tronheim kommune.			

Energifattigdom
Energifattigdom og kalde hus har stor innvirkning på folks liv og helse. I 2024 var det
ca. 1600 (ca. 1,6% av kundemassen) privat/husholdningskunder på pliktleveranse av strøm
fra energiselskapet Tensio. Dette utgjør ca. 1,6% av kundemassen, som totalt er på
ca. 100 000 kunder i Trondheim kommune. Det er særlig bydelene Midtbyen, Lademoen,
Ila/Marienborg og Ugla, som skiller seg ut med en høyere andel privat/husholdningskunderpå pliktleveranse.

11

99

Tall fra SSB tilrettelagt i en egen løsning for Trondheim kommune

Sosiale påvirkningsfaktorer for livskvalitet og samfunnsdeltakelse blant barn og unge

NTNU Wellfare

INNHOLD

Ulikheter i inntekt og formue og omfordeling av ressurser i samfunnet
Det er store forskjeller i lønn i Norge og de er på linje med andre Nordiske land. Måneds­
lønnen til den tidelen med laveste lønn var i 2017 på 23.170 NOK, mot 88.800 for den øverste tidelen. Medianlønn for alle arbeidsforhold var 40.000 (Halvorsen & Stjernø 2021). Menstore inntekter blir ikke skattlagt da de mest velstående plasserer pengene i holdingselskaper, og kan bruke dem til å finansiere boliger, hytter og privatfly (Halvorsen & Stjernø
2021). I SSB sin statistikkbank (tabell 12852) ser vi at gjennomsnittlig månedslønn for hel­tids­ansatte ser ut til å være generelt litt høyere i Trondheim enn på nasjonalt nivå.
Det er store formuesforskjeller i Norge. Skattemeldingene gir ikke et riktig bilde, fordi
mange plasserer penger og verdier beskyttet for innsyn, bl.a. i skatteparadiser. De 1%
med høyest formue har 22% av all nettoformue i Norge, de 10% rikeste 53%. Her er Norgepå linje med land som Frankrike og UK (Halvorsen & Stjernø 2021). Trondheim ligger nærtopp til nasjonalt nivå når det gjelder gjennomsnittlig formue blant innbyggerne, med tall
fra Statistisk sentralbyrå, SBB. For gjennomsnittlig alminnelig inntekt og bruttoformue,­ligger Trondheim litt under det nasjonale nivået, mens for medianmålene ligger Trondheim
over, kanskje særlig på bruttoformue

Skattesystemet
Skattesystemet er en grunnleggende finansieringskilde til velferdssystemet. Skatter og
overføringer fører til betydelig utjevning av inntektsforskjeller. I Norge reduserer skattene
og overføringene den økonomiske ulikheten med 40%, langt mer enn i OECD-land i gjen­
nomsnitt. Men både toppskatt og formuesskatt har blitt redusert de siste tiåra, og dette
har svekket omfordelingen (Halvorsen & Stjernø 2021). Det er ingen særtrekk for Trondheim kommune mht skattesystemet.

Velferdssystemet
Et sterkt velferdssystem har en sammenheng med god helse og lav sosial ulikhet. Det
norske velferdssystemet er likt for alle norske innbyggere, og det er ingen kjente særtrekk
for Trondheim. Velferdssystemet bidrar til å skape tillit til myndighetene og trygghet for
innbyggerne. Det er anbefalt å sikre individualisert oppfølging over tid og tilpasse tiltak til
innbyggernes behov.

100

Sosiale påvirkningsfaktorer for livskvalitet og samfunnsdeltakelse blant barn og unge

NTNU Wellfare

INNHOLD

Inntekt
I tabellen under ser vi lønnsinntekt og alminnelig inntekt for unge personer utenfor utdanning og arbeid, med de som er i utdanning og/eller arbeid. Det er tall for både Trondheimog nasjonalt.

Trondheim

Norge

Alminnelig
inntekt

Lønnsinntekt

Alminnelig
inntekt

Lønnsinntekt

Ikke i utdanning og/eller arbeid

157 172

83 530167 349

61 983

I utdanning og/eller arbeid

164 420232 356

212 490

287 372

Total

164 152

231 035

209 987

284 001

Tabell 2: Inntekt blant unge i alderen 15–29 år, Ikke registrert i utdanning eller arbeid
samt i arbeid og/eller utdanning, Trondheim og Norge 2021. Kilde: Microdata.no.

Av tabellen ser vi at lønnsinntekt er langt lavere for de som ikke er i utdanning eller arbeid.
Samtidig viser tabellen at unge Ikke registrert i utdanning eller arbeid har omtrent like høy
alminnelig inntekt som når vi ser alle under ett. Dette forklares trolig av gode velferdsordninger som sørger for inntekt i form av stønader og trygd til denne aldersgruppa, samtidig
som gruppa som helhet trolig ligger lavt inntektsmessig på grunn av manglende arbeids­
erfaring.
Gruppen av NEETs kjennetegnes ved at de mottar helserelaterte ytelser. En generell
utfordring for denne gruppen er faren for medikalisering. For å kunne motta en helse­
relatert ytelse må vedkommende ha en diagnose. Dette anses å være spesielt «skadelig»
eller utfordrende for unge. De må hele tiden bevise hvor syke de er for å opprettholde sin
inntektssikring.

Utfordringer og muligheter
Oppsummert kan vi si at det i Trondheim de siste ti årene har vært en generell økning iandel barn i familier med vedvarende lavinntekt (fra 6,7 til 8%). Det er store forskjeller mellom bydeler i Trondheim. I noen utsatte levekårsområder ser man en økning fra 30 til 40% i
bydeler som Lademoen, Møllenberg og Tempe-Sorgenfri. I andre bydeler, som Olderdalen
og Nedre Charlottenlund, ser man til sammenligning en mye lavere andel barn i familier
med vedvarende lavinntekt. Kvalitative data fra intervjuer med ungdommer og familier i
Trondheim gjennom Innbyggernes modell tyder på at levekårsutsatte barn, unge og familier strever med en rekke sammensatte problemer, synes det er krevende å få hjelp i deordinære systemene, og opplever skam knyttet til fattigdomsproblematikk. I sum skaperslike problemer barrierer for å søke hjelp og støtte (Heimburg et al., 2024).

101

Sosiale påvirkningsfaktorer for livskvalitet og samfunnsdeltakelse blant barn og unge

NTNU Wellfare

INNHOLD

Mangelfull innsats
Det er fortsatt store forskjeller mellom bydeler i Trondheim, og det bør gjøres en større
innsats for å utjevne forskjeller mellom bydelene. En mulighet er i større grad å innrettetjenestetilbudet etter prinsippet om universal proporsjonalisme, der tjenester i større gradresponderer på behov uten at det bidrar til stigmatisering av grupper i samfunnet. I deninternasjonale litteraturen betegnes dette som «proporsjonal universalisme» (Marmot,2010). Det å fokusere kun på de mest sårbare, vil ikke redusere helseulikhetene nok, men
kan istedet bidra til å stigmatisere de som er mest sårbare og gå glipp av muligheten til å
forene ulike befolkningsgrupper (Marmot, 2010). For å redusere den bratte sosiale gradienten i helse, må handlinger være universelle, men med en skala og intensitet som ståri forhold til nivået av ulempe. Det er denne typen tilnærming som blir kalt «proporsjonal
universalisme.»

Lovende praksiser
I Trondheim kommune gjennomfører både skoler, barnehager og ulike ­avlastningstjenestertiltak for å styrke innsatsen overfor sårbare grupper og familier. Det er flere barnehager
som har fokus på tidlig innsats for barn og familier for å bidra til å sikre en helsefremmende levestandard. Mange av barnehagene i kommunen oppgir at de bidrar med veiledning til foreldre og kan bidra til å hjelpe familier både faglig, sosialt og økonomisk. Skolene
i Trondheim har fokus på helsefremmende tiltak for både elever og ansatte. For utsatte
elever og foreldre gis det oppfølging, og elever får egne kontaktpersoner fra BFT. I tillegg
gir skolehelsetjenesten i Trondheim tilbud til alle uavhengig av sosioøkonomisk status.
Uteseksjonen i Trondheim har fokus på de samfunnsgruppene som ikke sier fra selv og
forsøker å gi disse gruppene bistand og veiledning. BFT Midtbyen, i samarbeid med NAV
og BFT Østbyen, har særskilt ansvar for familietiltak til familier med sosialhjelp. I tillegg harhelse-avlastningstjenesten for barn og unge ordninger med oppfølging og vedtak av omsorgsstønad til foreldre med store omsorgsoppgaver.
Stavne Trondheim KF og Stavne Arbeid og Inkludering bidrar med systematisk oppfølging
og veiledning av innbyggere som har behov for arbeid og kvalifisering. Her kan enkelt­
personer få veiledning og støtte i forhold til om de mottar riktige ytelser og fullt ut det dehar krav på. Her gis det også tilbud om økonomikurs og hjelp til økonomihåndtering, budsjettering og gjeldsrådgivning. Ett av tilbudene som gis er at Stavne tilbyr alle Trondhjemmere en gratis samtale om jobb- og utdanningsmuligheter.
Det er flere enheter i kommunen som har fokus på å tilby arbeid og eller arbeidstrening til
personer som har problemer med å komme inn på arbeidsmarkedet. Dette er viktig bådefor den enkelte som får en mulighet til å bli selvforsørgende, men også for enheten som
trenger arbeidskraft. Enhetene vektlegger også betydningen av å støtte egne ansatte i deulike livsfasene de er i, for å kunne beholde arbeidskraft.
Det er igangsatt en ny ordning for å lette situasjoner for levekårsutsatte unge med etforsøk knyttet til ungdomsgaranti for inntektssikring, gjennom prosjektet «Et enklere NAV.»

102

Sosiale påvirkningsfaktorer for livskvalitet og samfunnsdeltakelse blant barn og unge

NTNU Wellfare

INNHOLDDet er NAV Trondheim som har en utprøving av ordningen «Et Enklere NAV,» som bidrar tilå gi økonomisk støtte til unge under 30 år som ikke er i arbeid eller utdanning. Ordningen
innebærer kun én søknad til NAV, det er ikke noe krav om dokumenterte helseutfordringer
eller diagnose, men det kreves kun at man følger tiltak lagt frem av NAV, som beskrevet icasen nedenfor:

Case: Et enklere NAV (utprøving av grunninntekt
for unge under 30 år)
Ungdomsgarantien trådte i kraft fra juli 2023 og er en forskriftsfestet styrking
av ungdomsarbeidet i NAV, som skal sikre god og tett oppfølging av unge fra fylte
16 år og fram til fylte 30 år. Spesifikt for Trondheim er prosjektet «Et enklere NAV»
som er et samarbeid mellom Statsforvalteren, NAV Trøndelag, NAV Falkenborg og
Trondheim Kommune. Prosjektet har fokus på utfordringen med fragmenterte
tjenester, manglende kommunikasjon og at det er et komplekst system å navigere
i for unge brukere. Formålet er å tilby ungdom:
Ett NAV og ett oppfølgingsløp som innebærer:→ Mer helhetlig, tilpasset og forutsigbart NAV for innbyggeren.
→ Informasjonsdeling internt som ikke hindres av taushetsplikt mellom statog kommune.
→ Mer effektiv forvaltning og mindre dobbeltarbeid.
→ Oppfølging og plan som er tilpasset den enkeltes situasjon, uavhengig av ytelse.
→ Raskere oppstart, og mer fokus på motivasjon og muligheter.
En ytelse:
En aktivitetsbasert ytelse som er mer fleksibel på inngang og overganger, der insentivet
er fokus på muligheter foran begrensinger.
Reduserer behovet for sosialstønad.
Enklere byråkrati, og mer forutsigbar utbetaling.
NAV-kontorene i Trondheim jobber for tiden med prosjektet «Et enklere NAV», somgår ut på at unge under 30 år som ikke er i arbeid eller utdanning, får økonomisk
støtte fra NAV. Forslaget går ut på at ungdommene leverer én søknad, istedenfor å
søke på flere støtteordninger med ulike vilkår. Hvis økonomien kommer på plass tidlig,
kan mottakere fokusere på veien videre. Beløpet som utbetales skal være på et nivåde unge kan leve av, med forbehold om at det følger NAVs plan og tiltak. Det er en
utfordring i dagens system at ungdommene må bevise hvor syke de er, for å motta en
ytelse. Prosjektet ønsker å redusere fokuset på helseutfordringer og øke fokuset på
muligheter. Antallet unge uføre har doblet seg de siste ti årene. Dersom en ung person

103

Sosiale påvirkningsfaktorer for livskvalitet og samfunnsdeltakelse blant barn og unge

NTNU Wellfare

INNHOLD

blir ufør i ung alder i dag, blir man ikke lengre fulgt opp av NAV og det legges ikke
opp til at man får hjelp til å komme seg ut i arbeidslivet senere. Det er da opp til den
enkelte selv å ta kontakt med NAV for å få hjelp.
Det er uklart hvor lenge prosjektet vil vare, både oppstartstidspunkt og avslutningstidspunkt, hvor lang periode mottakerne kommer til å motta ytelse og hvilke vilkår som
skal ligge til grunn for innvilgelse av stønad.
«Et enklere NAV» minner om ordninger som er prøvd ut i flere europeiske land, som
kalles «minimum income schemes». Disse inntektsordningene varierer betydelig i sininnretning. De bør være på et tilstrekkelig (nivå) med nødvendig dekningsgrad og utformet slik at de reelt muliggjør sosial inkludering. Prosjektet skal følges med forskning.
Kilder:https://velferdsalliansen.no/et-enklere-nav/
https://www.nrk.no/trondelag/nav-trondheim-vil-tilby-egen-stonad-til-unge-1.16764529
https://ec.europa.eu/social/main.jsp?langId=en&catId=1092
Kontaktinformasjon: Unni Valla Skjevik v/ NAV Falkenborg

Et enklere NAV er eksempel på en tillitsbasert ordning som gjør det enklere for unge mennesker å få en inntektssikring, der det ikke er medisinske kriterier som legges til grunn forvedtak. Det blir viktig å skille mellom de unge som trenger inntektssikring i noen år, og desom har behov for uføretrygd livet ut. Det er nødvendig å anerkjenne at noen mennesker
ikke kan være i arbeid. Det å forenkle tildeling av tjenester og ytelser for å sikre tilpasset
oppfølging for unge som har behov for det, er viktig for å sikre unge mennesker som stårutenfor arbeid og utdanning en forutsigbar grunninntekt å leve av.
Inntektssikring og ubyråkratiske løsninger på kontantoverføringer til levekårsutsatte familier
ble også testet ut gjennom prosjektet 0–24 Innbyggernes modell. Hensikten med Innbygger­nes modell var å gi barn, unge og familier større innflytelse over eget liv, samt fremme en
mer helhetlig og sammenhengende tjenesteleveranse fra kommunen. Samtidig var ambi­
sjonen å avbyråkratisere og forenkle finansieringsstrukturen, samt å etablere nye, fysiske
møteplasser mellom kommune og innbyggere. Basert på dette hadde Innbyggernes modell
et todelt formål: å øke målgruppens livskvalitet, selvhjulpenhet og tilhørighet i fellesskapet,og å gi tidligere, bedre og mer samordnet støtte til familier og ungdommer i utsatte posi­sjoner. Et av delprosjektene (Flyktningefamilien i sentrum) testet ut en form for grunninntekt
til flyktningfamilier med mange barn, der familiene fikk en form for ubetinget utbetaling/
grunninntekt i form av en «utvidet barnetrygd» gjennom prosjektperioden. På denne måten
er praksisene som er testet ut i Flykningefamilien i sentrum nært beslektet med intensjonenei «Et Enklere NAV». Forskningsrapporten fra Innbyggernes modell peker på at slike tillits­
baserte og ubetingede kontantoverføringer kan være effektive og virksomme for å fremme
livskvalitet og samfunnsdeltakelse for levekårsutsatte familier (Heimburg et al., 2024).

104

Sosiale påvirkningsfaktorer for livskvalitet og samfunnsdeltakelse blant barn og unge

NTNU Wellfare

INNHOLD

Digitalt utenforskap
Digitalt utenforskap handler om manglende tilgang til eller muligheter til å ta i bruk digitale
tjenester som er nødvendig for å kunne realisere sine rettigheter. Ifølge Digitaliseringsdirektoratet i Norge kan hver femte innbygger være sårbar i møte med offentlige digitale
tjenester. Personer har ulike forutsetninger for å delta digitalt i samfunnet. Noen behersker
digitale verktøy, selv om de likevel ikke tar del i det offentlige digitale tjenestetilbudet.
Det er gjennomført en forskningsstudie om digital ekskludering i NAV, gjennomført av SINTEF
2022 (Midtgård et al., 2022),, som viser at det er et klart skille mellom de som klarer seg
selv, og de som ikke har ressursene de trenger for å administrere livet sitt gjennom digitale løsninger. De som defineres som sårbare grupper, personer som ikke kan forventes
å delta på lik linje med resten av befolkningen, er personer med midlertidig eller varig
nedsatt motorisk, sensorisk eller kognitiv funksjonsevne på grunn av sykdom eller skade,smerte, kroniske tilstander, utfordringer med psykisk helse, rus og innvandrere med kort
botid og mangelfulle norskkunnskaper. Forskningsstudien viser at det i hovedsak er fire
forhold som påvirker risikoen for digital sårbarhet: tilgangsbarrierer, digital kompetanse,byråkratisk kompetanse og utfordringer knyttet til helse- og sosiale problemer. For å kunnehåndtere digitale tjenester, er det ikke tilstrekkelig å ha gode digitale ferdigheter, men det
trengs også en systemkunnskap og kunnskap om forvaltningen, for å kunne ivareta sine
rettigheter fullt ut.

Lovende praksiser
I Trondheim er det flere tiltak og praksiser som bidrar til å styrke innbyggernes digitale
kompetanse. Trondheim Folkebibliotek er en sentral arena for en rekke ulike tiltak med
mål om å gjøre innbyggerne mer digitalt kompetente, der de blant annet samarbeider med
organisasjoner som Seniornett og Odd Fellow. Andre tiltak som finnes i Trondheim kommune for å motvirke digitalt utenforskap er arbeidsforberedende trening ved Stavne, derde bistår personer med råd og veiledning for skriving av CV, jobbsøknad i AFT og TA. Stavne
Arbeid og Inkludering tilbyr kurs og opplæring i digitale ferdigheter, slik at den enkelte kan
betjene sine kontakter opp mot offentlige instanser. Her gis det også tilbud om oppdatert
digitalt utstyr og hjelp til å betjene dette. Det gjennomføres i tillegg arbeidstiltak for unge
voksne i Trondheim, drevet av Kirkens Bymisjon. Dette er et endringsrettet oppfølgingstilbud med mål om å hjelpe og støtte unge voksne i alderen 18–30 år inn i arbeidsliv, skoleeller annen aktivitet. Tilbudet tilrettelegges rundt deltakerne individuelt, og det kan ogsåvære behov knyttet til det å ta i bruk og beherske digitale tjenester.
Innsiktsarbeidet gjennom utredningen viser at det er flere skoler og barnehager i­Trondheim kommune som arbeider bevisst med å øke kompetansen til sine ansatte, bådedigital kompetanse og faglig oppdatering, analyser og diskusjoner. Dette er viktig for å
beholde arbeidskraft. I tillegg har både skoler og barnehager fokus på å øke digital kompe­
tanse hos barn og unge, fordi dette er en helt sentral kompetanse å inneha som innbyggeri samfunnet.

105

Sosiale påvirkningsfaktorer for livskvalitet og samfunnsdeltakelse blant barn og unge

NTNU Wellfare

INNHOLD

Oppsummering og anbefalinger
For å sikre en helsefremmende levestandard for alle, er det helt sentralt å sikre en tilstrekkelig inntekt for å ivareta helse og livskvalitet. For dette er det viktig å sikre en god sammenheng mellom skattesystemet og velferdssystemet som kan sikre en god omfordeling,for å sørge for at de fattigste ikke blir hengende etter i samfunnsutviklingen. Trygdeordninger som kan garantere tilstrekkelig inntektskompensasjon er viktig som et sikkerhetsnett for personer som ikke er istand til å arbeide eller som er utsatt for å miste jobb.
Heimdal og Flatåsen-Huseby-Romulslia er de to levekårssonene i Trondheim med flest
barn i lavinntektsfamilier, men har også flest lavinntektshusholdninger. Heimdal bydel har
i hele perioden fra 2015–2022 en høyere andel barn mellom 0–17 som vokser opp i hus­
holdninger med vedvarende lavinntekt. Det er viktig å ta i bruk det lokale handlingsrommet
i kommunen for å se på mulighetene for omfordeling og sikre forutsigbarhet i forhold til
trygdeordninger og inntekt. Dette for å ivareta alle innbyggere og sikre at barn, unge og
familier i utsatte situasjoner ikke marginaliseres.
Tilgang til internett og digital kompetanse er blitt sentralt for innbyggere for å kunne delta i
fellesskapet, og få tilgang til tjenester og ressurser i velferdssamfunnet. Personer i sårbare
situasjoner kan også ha behov for å styrke digital kompetanse for å bli inkludert og ikke ståi fare for å falle utenfor fellesarenaer i samfunnet. Det er viktig å styrke digital inkludering
for alle innbyggere, uavhengig av den unge og familiens sosioøkonomiske status.
Basert på dette gis følgende anbefalinger til Trondheim kommune:

Sikre tilstrekkelig inntekt for å ivareta helse og livskvalitet ved å:→ Utforske lokale handlingsrom til å sikre bedre sammenheng mellom etprogressivt skattesystem og velferdssystemet med tanke på omfordeling,
forutsigbare trygdeordninger og inntektssikring, og sørge for at barn, ungeog familier i utsatte situasjoner ikke marginaliseres.
→ Utvikle tillitsbaserte løsninger for tildeling av tjenester og ytelser for å fremme
nyttig og tilpasset hjelp basert på de unge og deres familiers unike ressurser
og behov framfor fokus på medisinske kriterier som grunnlag for vedtak.
→ Styrke digital inkludering ved å sørge for tilgjengelighet og infrastruktur for alleuavhengig av den unges og familiens sosioøkonomiske status.

106

Sosiale påvirkningsfaktorer for livskvalitet og samfunnsdeltakelse blant barn og unge

NTNU Wellfare

INNHOLD

4 E: Skape og utvikle helsefremmende ogbærekraftige steder og lokalsamfunn
Lokalsamfunn og bomiljø har stor påvirkning på helse, livskvalitet og samfunnsdeltakelse,særlig hos barn og unge som tilbringer mye av sin tid i nærmiljøet. Det oppstår ofte obser­
verbare forskjeller mellom bomiljø/bydeler når en måler utfall og effekter, noe som delvis
kan forklares gjennom demografi og inntekt; men også gjennom den geografiske fordelingen av ressurser og risiko. Lokalsamfunn har blitt beskrevet som «supersettings» (Blochet al., 2014), som defineres av det som skjer i og mellom de mindre hverdagslivsarenaene(ulike settinger slik som bolig, uteområder, fritidstilbud og institusjoner). Risikofaktorer
som miljøbelastninger, støy og trafikk, et sosialt miljø preget av utrygghet, kriminalitet,
rusmisbruk, hærverk og mangel på tilbud bidrar til dårligere helse og færre muligheter til ådelta. Mens ressurser som arenaer for fysisk og sosial aktivitet, trivelige utendørsområder,trygge sosiale nettverk og en blanding av offentlige tjenester og kommersielle tilbud kanvære med på å skape et inkluderende miljø, som muliggjør både deltagelse og fremmer
helse og livskvalitet.
I dette kapitelet skal vi se nærmere på faktorer i nærmiljøet som påvirker livsmuligheter og
bidrar til ulikhet, og hva som gjøres i Trondheim kommune for å skape helsefremmendeog bærekraftige steder og lokalsamfunn i og på tvers av bydelene. Her ser vi blant annet på
tilbudet til aktivitet og deltagelse, hvordan kommunen har jobbet med å utvikle skoler ogbarnehager til ankerinstitusjoner i nærmiljøet, og hvordan kommunen kan støtte opp under samarbeid og innbyggerinitiativer som bidra til å skape levende bomiljø.

Bomiljø«Bomiljø» beskriver konteksten for dagliglivet som utspiller seg i og rundt boligen. Begrepet
inkluderer både forhold knyttet til selve boligen så vel som nærmiljøet rundt. Det inneholder både fysiske, sosiale og institusjonelle faktorer.
Forskjellene i inntekt og helseutfall mellom bydeler er ikke like store i Trondheim som iandre storbyer som Oslo (Oslo kommune, u.å.; Trondheim kommune 2021). Likevel obser­
veres en betydelig variasjon i selvopplevd helse: andelen som rapporterer dårlig helse
varierer mellom henholdsvis 7% og 28% for menn og mellom 15% og 37% for kvinner(Trondheim kommune, 2021).

107

Sosiale påvirkningsfaktorer for livskvalitet og samfunnsdeltakelse blant barn og unge

NTNU Wellfare

INNHOLD

Figur 39. Prosentandel som rapporter dårlig selvopplevd helse blant kvinner (18–69 år) etter bydel.
HUNT4, Sund et al., 2019.

Figur 40. Prosentandel som rapporterer dårlig selvopplevd helse blant menn (18–69 år) etter bydel.
HUNT4, Sund et al., 2019.

108

Sosiale påvirkningsfaktorer for livskvalitet og samfunnsdeltakelse blant barn og unge

NTNU Wellfare

INNHOLD

Samtidig eksisterer det ulikheter innenfor de ulike levekårssonene som ikke blir synlige,
spesielt i områder som har opplevd betydelig utbygging og tilflytting av nye befolkningsgrupper. Dette er for eksempel dokumentert for Lademoen og Tempe (Kjølle et al., 2022;
Loe et al., 2022).
I likhet med andre storbyer varierer også miljøbelastningen i de ulike bydelene. Fordelingen gjenspeiler fordeling av inntekt (SØS): en fjerdedel av innbyggere i bydelene på sørsiden av Trondheim og langs hovedferdselsårene opplever mye støybelastning, mens andelener nede i 4% i mindre utsatte bydeler. Trafikk er den største kilden til støy og medførerogså andre ulemper, som støv, redusert fremkommelighet for gående/syklende og større
risiko for ulykker. Utfordringer kan imidlertid også oppstå i mindre trafikkerte områder
som benyttes som «ferdselsåre» for gående og syklene: mye gjennomgangstrafikk kan
minske opplevelsen av trygghet, særlig når dette medfører ferdsel og støy på nattestid og i
forbindelse med festing (Kjølle et al., 2022).
Plan- og bygningsloven stiller en del krav til utvikling infrastruktur i urbane strøk som har
til hensikt å motvirke geografisk ulikhet basert på fordeling av ressurser. Å følge loven med
hensyn til dens intensjon synes å være utbredd praksis i Trondheim kommune allerede
under planlegging og saksbehandling. For eksempel beskriver Byggesakskontoret sone østsin praksis slik:

Vår avdeling behandler innkomne byggesaker etter krav i bygningslovgivningen.
Barn og unges interesser blir i utgangspunktet ivaretatt av avdeling byplan, somlager reguleringsplaner og overordnede planer. I den forbindelse kan det være at
reguleringsplanene stiller krav til f.eks. tilfredsstillende lekeareal og trygge stier og
infrastruktur. Kravene som et oppgitt i regulerings­planene ivaretas i byggesaken.

På grunn av at plan- og bygningsloven er basert på faglig kunnskap, og dermed bidrar til en
samfunnsutvikling som skal motvirke økende sosial ulikhet basert på faglig kunnskap, kan
bevissthet rundt intensjonene i loven og kompetanse for å omsette disse være avgjørende
for at målene oppnås. Samtidig kan det oppstå utfordringer og nye typer ulikhet når områder under utvikling og med mye akti­vitet utvikles i tråd med intensjonene, mens andreområder med mindre utviklingsaktivitet nedprioriteres, og ta til takke med gamle strukturer. Her har det offentlige et særlig ansvar for å sikre at prioritering av bydeler i forhold
til utvikling og oppgradering gjøres i tråd med behov og med henblikk til å utjevne sosiale
forskjeller.

Demografi
Trondheim har en relativt ung befolkning, med nesten 30% av innbyggerne under 35
år. Samtidig tilhører over 12 prosent av Trondheims befolkning den eldste aldersgruppen (67+). Befolkningssammensetningen varierer betydelig mellom ulike bydeler, hvor

109

Sosiale påvirkningsfaktorer for livskvalitet og samfunnsdeltakelse blant barn og unge

NTNU Wellfare

INNHOLDsentrums­nære områder har en lavere andel barn og personer over 67, men en høyere
andel unge voksne. Bosettingsmønsteret (se kart) tegner et tydelig bilde av at barnefamilier
er bosatt i mindre sentrale områder på Øst- og sørsiden av byen, mens studenter og unge
voksne bor i eller nærme sentrum. Denne tendensen har forsterket seg siden 2001.

Figur 41. Bosettingsmønster barn/unge (0–17), Folkehelserapporten Trondheim Kommune, 2019.

Figur 42. Bosettingsmønster personer 18–34. Folkehelserapporten Trondheim Kommune, 2019.
110

Sosiale påvirkningsfaktorer for livskvalitet og samfunnsdeltakelse blant barn og unge

NTNU Wellfare

INNHOLD

Figur 43. Bosettingsmønster personer 35–66 år. Folkehelserapporten Trondheim kommune, 2019.

Figur 44. Bosettingsmønster personer over 67. Folkehelserapporten Trondheim Kommune, 2019.

111

Sosiale påvirkningsfaktorer for livskvalitet og samfunnsdeltakelse blant barn og unge

NTNU Wellfare

INNHOLDSammenlignet med andre storbyer bor innvandrerbefolkningen spredt ut over byen
(Trondheim kommune, 2021). Likevel finnes det konsentrasjoner av ulike innvandrere med
lignende geografisk bakgrunn i ulike deler av byen: for eksempel bor det flest østeuropeere
i vestlige bydeler (Breidablikk, Ila og Hallset), der de utgjør mellom 4 og 6% av befolkningen;mens innvandrere fra afrikanske og asiatiske land utgjør en relativ stor andel av befolkningen i de sørlige bydelene Saupstad (35,3%) og Tempe-Sorgenfri (24,7%) og på Moholt(22,1%). Ulike bosettingsmønstre kan delvis forklares med konsentrasjon av ulike type bolig
på tvers av og innad i bydeler. Dette gjelder både størrelse av boenheter og type hus (enebolig, rekkehus, leilighet, blokk etc); men er også knyttet til eieform og type utleie. Privat
utleie er ofte knyttet til høy studenttetthet.
Sosiale faktorer som familiesammensetning varierer også mellom bydelene, med ulike andeler av beboere som bor alene og som opplever ensomhet. Dette er også knyttet til typen
boliger, der høy tetthet av leilighetsbygg ofte korrelerer med høyere forekomst av ensomhet (Rangul et al., 2021; Loe et al., 2022).

Sosialt miljø
Ulikheter mellom bydelene blir også synlige når det gjelder forekomsten av sykdom og
psykiske lidelser. Andelen kvinner og menn som lider av psykiske lidelser varierer fra 6/10
prosent til opptil 21/25 prosent, noe som igjen påvirker bomiljø, sosiale nettverk og aktivitetsmuligheter for barn og unge (Krokstad et al., 2020). Et utrygt miljø fører ofte til at foreldre begrenser barnas bevegelsesfrihet, og barn som vokser opp i utrygge omgivelser har
derfor ofte færre muligheter for aktivitet og deltakelse. Konsentrasjonen av psykiske lidelser er knyttet til høy tetthet av kommunale boliger, som for tiden er ujevnt fordelt mellom
bydelene. Å vokse opp i kommunale boliger medfører dermed ofte et mindre trygt bomiljø,
samtidig som kommunale boliger er trangere og i dårligere standard ift energi­bruk, inne­
klima og tilgjengelighet (se kapitel 3F), noe som i seg selv kan bidra til og forsterke utenforskap.

I Trondheim kommune er det derfor etablert to mål for kommunale boliger
som viser at kommunen er bevisst nabolagets betydning for bokvalitet:→ Det å bo i kommunal bolig skal gi den enkelte beboer mulighet til å væredel av et nabolag→ Trondheim kommune som nabo skal være god å forholde seg til

Dette viser at Trondheim kommune er bevisst både betydningen av nabolaget for den
enkelte, og sitt ansvar for å bidra til gode nabolag, særlig i områder med høy tetthet av
kommunale boliger. Med utgangspunkt i disse har Trondheim kommune initiert en delsatsinger innen nærmiljø- og boligsosialt arbeid, slik som områdesatsingene, forsøk med
løsninger innen den 3. boligsektor og ulike typer innbygger- og beboermedvirkning. Den

112

Sosiale påvirkningsfaktorer for livskvalitet og samfunnsdeltakelse blant barn og unge

NTNU Wellfare

INNHOLD

tredje boligsektoren handler om å skape boliger som er tilgjengelige, rimelige og bære­kraftige for alle samfunnslag. I Trondheim kommune har det vært flere forsøk i forbindelse
med å etablere en tredje boligsektoren i regi av Trondheim boligstiftelse, og også i samarbeid med det byøkologiske forsøksprosjektet på Svartlamon (Narvestad et al., 2022; 2021).
Erfaringer viser at for å realisere en tredje boligsektor ihht målsettingene, trengs det bedre
samarbeid på tvers av etater og sektorer i kommunen, særlig med tanke på å implementere løsningene som er forankret i planverket (Støa et al., 2022). Å etablere et utleiemarked
i offentlig regi, som ikke kun forbeholdt innbyggere med mest hjelpebehov bidrar direktetil å redusere sosial ulikhet ved å løse utfordringer rundt boforhold for familier med trangeøkonomiske kar, men utenfor det offentliges ansvar. Samtidig vil en slik tilnærming ogsåbidra til en mer balansert beboersammensetning i de kommunale boligene, som blant
annet har blitt beskrevet som ønskelig av beboere i Østersundsgata (Kjølle et al., 2022;
Narvestad et al (2022). De uttaler at kommunen i større grad burde ta hensyn til bomiljøetog naboskapet ved tildeling av kommunal bolig, noe som vil kunne bidra til utjevne oppvekstvillkår i bydeler med lav sosioøkonomisk profil og mange kommunale boliger. Samtidig vil
en bedre spredning av kommunale boliger på tvers av nabolag redusere geografisk ulikhet
og belastning på områder der det bor mennesker i allerede utsatte situasjoner (Kjølle et al.,2022).
Områdesatsingene på hhv Lademoen/Buran og Tempe Sorgenfri er basert på erfaringer
med tidligere områdesatsinger på Kolstad/Saupstad, og satt i gang for å motvirke akkumu­
leringen av fysiske og sosiale risikofaktorer i bydelene. Områdesatsingen er en målrettet
innsats for å forbedre livskvaliteten og styrke lokalsamfunnet i marginaliserte områder
ved å investere i tiltak som kan bidra til positiv utvikling. Gjennom et tett samarbeid mellom myndigheter, frivillige organisasjoner, beboere og lokalt næringsliv ønsker man å
skape bærekraftige og trivelige lokalsamfunn hvor innbyggerne har bedre muligheter for
deltakelse og utvikling. Å involvere beboere i beslutnings- og implementeringsprosesser
og støtte opp under innbyggernes initiativer er viktige virkemidler i den sammenhengen.

Trivsel og trygghet
Det er større variasjon mellom bydelene når det kommer til trivsel (varierer fra hhv 52/55
til 81%) enn i forhold til trygghet (som varierer fra 68/75% til 92/94%). Menn føler seg tryggere enn kvinner, men kvinner trives litt bedre enn menn i sine nærmiljø (Heimburg et al.,2021b). Hos ungdom er forholdet omvendt: gutter trives bedre enn jenter. Her ser vi ogsåen tydelig sosial gradient knyttet til foreldrenes utdanning, som tilsier at gutter fra familier
med høyt utdanningsnivå trives bedre en jenter fra familier med lav utdanning- og forskjellen øker (se figur i kapittel 3, fritid).
Blant innvandrere er det nesten 90% som svarer at de føler seg trygge i sine nærmiljø;
mens rundt 75% forteller at de trives. Her blir også forskjeller innad i gruppen synlig: blant
annet viser dataen at innvandrere fra høyinntektsland trives bedre i Trondheim enn innvandrere fra lavinntektsland. Dette kan i verste fall forsterke eksisterende ulikhet. Trivsel inærmiljøet er blant annet knyttet til deltagelse, aktivitetsmuligheter og sosialt nettverk.

113

Sosiale påvirkningsfaktorer for livskvalitet og samfunnsdeltakelse blant barn og unge

NTNU Wellfare

INNHOLDÅ ha relevante og tilgjengelige muligheter for deltagelse i formell eller uformell aktivitet
fremmer engasjement og sosial kontakt i nabolaget, og gagner helsen til den enkelte.

Bilde fra dugnad med bydrift i Østersundgate 2024, hentet fra facebook/Lamosatsinga.

I tillegg til den geografiske variasjonen ser vi i Trondheim også ulikhet mellom sosiale
grupper: For eksempel opplever mennesker med funksjonsnedsettelse jevnt over dårligere
tilgang til fasiliteter, og rapporterer mindre deltagelse på alle arenaer (se under). Også innvandrere deltar i mindre grad enn majoritetsbefolkningen, selv om det er betydelig variasjon innad i gruppen: innvandrere fra høyinntektsland og med høy utdanning deltar på flere
arenaer enn innvandrere fra lavinntektsland og med lite utdanning (Trondheim kommune,
2022; Eiksund et al., 2021).
Deltagelse i bo- og nærmiljø varierer med alder, og er ofte knyttet til ulike livsfaser. Unge
voksne deltar noe mindre i slike arenaer enn andre aldersgrupper, men forskjellen er liten.
Folkehelserapporten tilsier at flere føler at «de er med» nå enn for 4 år siden (Trondheim
Kommune, 2021b) (noe som også understøttes av Ungdataundersøkelser i Trondheim, se
kapittel 4 B). Samtidig er det færre som er fornøyd med lokalsamfunnet nå enn før. Dettekan delvis skyldes at lokalmiljø som sådan ikke oppfattes som like relevant arena som tidligere, mens andre typer felleskap- også digitale- kan oppfattes som viktigere. Samtidig vil
behov og relasjoner til lokalmiljøet også endre seg over tid. Derfor inkluderer også blant
annet områdesatsingene eksplisitte mål knyttet til å skape engasjement og deltagelse inær­miljøet på ulike nivå: fra å sette ut redskap og invitere til felles dugnad og dermed tilby konkrete muligheter for å skape trivsel i gata sammen og samtidig bli bedre kjent medbåde naboer og kommunen (bydrift); til å legge til rette for involveringsprosesser og samskaping gjennom for eksempel Lamosnakk (Kjølle et al., 2022). Dette bidrar også til utvikling
av ressurser som oppleves som relevante, og som kan bidra til å utjevne forskjeller mht
tilgjengelig aktivitetstilbud mm.

114

Sosiale påvirkningsfaktorer for livskvalitet og samfunnsdeltakelse blant barn og unge

NTNU Wellfare

INNHOLD

Tilbud og deltagelseNår man ser på tilfredshet med tilgang til ulike fasiliteter, finner vi en del variasjon mellom
grupper, bydeler og type fasilitet. Generelt er kvinner litt mer fornøyde enn menn med
kultur- og idrettstilbudet, så vel som tilgang til butikker, spisesteder og andre servicetilbud. Variasjonen mellom bydelene er imidlertid større, og varierer mellom 24 til over 80%.
Bydelene nærme sentrum utviser størst tilfredshet med tilgjengelig servicetilbud (Heimburg et al., 2021b).
Rundt 67% av innbyggerne sier de deltar i aktivitet minst to ganger i uka. Kjønnsforskjellene i deltagelse er lite, selv om kvinner generelt oppgir å delta litt mer. Aldersgruppen
mellom 40 og 49 deltar hyppigst; mens yngre voksne deltar litt mindre i aktivitetene som
kartlegges. Minst deltagelse er det i aldersgruppen over 80. Størst ulikhet finner man imidlertid i forhold til sosioøkonomiske faktorer: mens 77% av innbyggere med høyere utdanning deltar minst to ganger i uka i noen aktivitet, er tilsvarende tall for innbyggere med
grunnskoleutdanning 46%. Deltagelse varierer også mellom bydelene (fra 51% opp til 81%),der levekårsonene på Bakklandet, Singsaker og Møllenberg og enkelte områder på Byåsen
peker seg ut med høy deltagelse (Opdahl et el, 2019). Deltagelse i organisert fritidsaktiviteter har gått ned for både gutter og jenter siden 2014 (Ungdata, 2021), og særlig etter Koronaepidemien. Det er også tydelige sosioøkonomiske ulikheter og forskjeller i bydeler når
det kommer til deltagelse i organisert fritidsaktivitet, vist i figur 26 (kapittel 4 B, fritid).
Trondheim er den største byen i regionen, og har et mangfoldig kulturliv som omfatterbåde offentlige og private (kommersielle og ikke-kommersielle) tilbud. Her finnes det
svømmehaller, arenaer for større idrettsarrangement, flere konsertarenaer, teaterscener
og atelier/rom for kunstneriske uttrykk, samt de mer kommersielle tilbudene som kino,
utesteder og kjøpesentre. Det er dermed lite overraskende at befolkningen i Trondheim
er generelt fornøyd med tilbud. I tillegg utgjør kulturenheten i Trondheim kommune viktige bidrag til å utjevne sosiale forskjeller ved å tilby aktiviteter og arrangement for ulikemålgrupper, drifte kulturarenaer i bydelene, tilrettelegger for frivilligheten og samarbeider
med andre kulturinstitusjoner for å gi byens befolkning et bredt, mangfoldig og rimelig
kulturtilbud. Tilbudene omfatter både lokale og mer spesialiserte tilbud for ungdom, og alldeltagelse på kulturenhetens aktiviteter er gratis (se også kapitel «inkludering av utsatte
grupper», 4 F). Samtidig vises det at både tilfredshet og deltagelse fortsatt er knyttet til
sosioøkonomiske og geografiske forskjeller; noe som bidrar til og forsterker sosial ulikhet:
hvem som har råd til å bli med på hva synliggjør forskjeller, og kan skape utenforskap spesielt hos ungdom som bor i bydeler med store interne forskjeller.
Kanskje litt overraskende er det stor ulikhet i tilfredshet med tilgang til park- og grøntstruktur, samt arena for friluftsliv. Andelen folk som er fornøyd varierer mellom rundt 37 og opp
til 87% mellom bydelene. Ikke overraskende er det bydelene som ligger nærmest marka
der tilfredshet er størst, mens bydeler i nærheten av fjorden og langs Nidelva peker seg ut
med lav tilfredshet (Heimburg et al., 2021 b; Rangul et al., 2021). Arena for friluftsliv er enviktig arena for deltagelse som er gratis, tilbyr mulighet for variert aktivitet, gir mulighet
til sosial kontakt og styrker lokal tilhørighet (sense of place). Samtidig som tilfredshet med

115

Sosiale påvirkningsfaktorer for livskvalitet og samfunnsdeltakelse blant barn og unge

NTNU Wellfare

INNHOLD

arenaer varierer en del, er friluftsliv den aktiviteten som flest deltar i (se figur 45): rundt
95% av alle menn og kvinner sier at de har drevet med friluftsliv minst en gang de siste
6 månedene.

Figur 45. Andelen som har drevet med friluftsliv (1 gang eller mer siste 6 måneder) etter kjønn og aldersgrupper(Opdahl et al., 2020).

Figur 46. Andelen som har drevet med friluftsliv (1 gang eller mer siste 6 måneder) etter kjønn og utdanningsnivå
i Trøndelag. 18–104 år (Opdahl et al., 2020).

116

Sosiale påvirkningsfaktorer for livskvalitet og samfunnsdeltakelse blant barn og unge

NTNU Wellfare

INNHOLDÅ sikre lik tilgang til arena for friluftsliv kan dermed bidra til å øke samfunnsdeltagelse og
utjevne sosiale helseforskjeller både direkte og indirekte. Dette kan gjøres ved å tilby til­gjengelig og rimelig transport til større friluftsområder spesielt fra bydelene i sentrum som
er langt unna marka. Samtidig kan det å ha større fokus på å etablere sammenhengende
grøntstrukturer på tvers av bydelene gi store gevinst for både helse, trivsel og deltagelse,
bidra til bedre luftkvalitet og økologisk mangfold lokalt, og kan fungere som ferdselsåre forgående og syklende (se også kapitel 3H). En lovende praksis beskrives av kommunalteknisk
avdeling med ansvar for byrom og grønnstruktur:

Vi har nylig oppdatert vårt styringsdokument plan for friluftsliv og grønne områder
som bygger på en kartlegging av dagens status. Denne gir oss et godt grunnlag forå prioritere investeringer og tiltak slik at de delene av byen som har dårligst tilbud
i dag kan bli prioritert.

Å videreutvikle denne praksisen for å følge med utviklinger og identifisere muligheter foretablering av grøntstruktur i eksisterende bebyggelse og i samsvar med annen utviklings­
aktivitet kan bidra til å fremme like muligheter til deltagelse og sikre alle bydeler har tilgang
til et mangfold av relevante kultur-, idretts- og fritidsaktiviteter. Tilgjengelig tilbud nær
hjemmet oppleves som lavterskel, fremmer kontakt på tvers av sosiale grupper, og kan
bidra til å bryte ned barrierer for deltagelse. Samtidig må ungdom gis mulighet til å delta
i mer spesialiserte tilbud utenfor egne nærmiljø. Dette kan for eksempel gjøres gjennom
å etablere pålitelig og tilgjengelig offentlig kollektivtransport (se også kapitel 3H). Dette er
spesielt viktig for ungdom som er avhengige av kollektivtransport for å delta i aktiviteter
utenfor sitt nærområde: opplevd tilgjengelighet handler ikke bare om avstanden til nær­meste tilbud, men også om korte og enkle reisevei.
En annen sentral strategi for økt samfunnsdeltagelse handler om å støtte opp under lokale
innbyggerinitiativer og legge til rette for innbyggerengasjement på ulike nivåer (se ogsåavsnitt om innbyggerengasjement). Her har kommunen etablert en del lovende praksiser,
for eksempel utvikling av ankerinstitusjoner og aktiviteter knyttet til områdesatsingene,som beskrives nærmere i avsnittene under. Å bygge videre på disse erfaringene, og implementere lovende praksis som del av det pågående utviklingsarbeid vil kunne gi stor gevinst
i forhold til å utjevne de sosiale forskjellene mellom bydelene i Trondheim.

Barnehager og skoler som nærmiljøarena og lokale ankerinstitusjoner
Barnehager og skoler er sentrale del av nærmiljøet, og kan fungere som viktige nærmiljø­
arenaer eller «ankerinstitusjoner» utover åpningstidene. De kan spille en viktig rolle som
felles arena for aktiviteter på ettermiddager som knytter lokalsamfunnet sammen. Skolerog barnehager gir nabolag og bydeler identitet, og disse institusjonene er viktige for ulike
aktiviteter utover skoletiden, som sosiale møteplasser, kultursentre, arenaer for fritidsaktiviteter og sosiale sammenkomster (Ulleberg, 2016). I norsk sammenheng er skole- og barne-

117

Sosiale påvirkningsfaktorer for livskvalitet og samfunnsdeltakelse blant barn og unge

NTNU Wellfare

INNHOLD

hagebygningene med tilhørende lokaler en felles offentlig ressurs for lokalsamfunnene
som kan brukes som møteplass for flere generasjoner og til ulike aktiviteter. En viktig egenskap utover hvordan det fysiske skolemiljøet kan støtte opp om elevenes læringsutbytte,
handler om hvorvidt de fysiske omgivelsene bidrar til at elevene får en opplevelse av trygghet og tilhørighet, og hvordan bygninger og uteområder påvirker dette.
Kvaliteter ved det bygde miljøet, som design, estetisk kvalitet og tilgjengelighet, har blitt
assosiert med sosialt samhold og sosial kapital (Ihlebæk et al., 2021) og inkludering (Ulleberg & Saur, 2022). Slike kvaliteter har vist seg å være forbundet med økt nettverksbygging
i lokalmiljøet, høyere sosialt samhold og økt stedstilknytning. Siden skoler og barnehager
vanligvis er plassert sentralt i lokalsamfunn, har de potensial til å være en viktig møteplass
for alle barn, foreldre og beboere i nabolaget. Slike sosiale møteplasser er en forutsetningfor å bygge relasjoner.
Barnehager og skoler kan blant annet bidra til å utjevne sosiale helseforskjeller gjennom
å tilby gratis/billige lokaler for bursdagsfeiringer eller organisert aktivitet, og dermed muliggjøre initiativer og foreldredreven aktivitet, og fungere som knutepunkter for aktiviteterog nettverksbygging lokalt Dette ble også trukket fram av ansatte i Trondheim kommune
under innsiktsarbeidet:

Vi bygger nettverk innen familier ved felles aktiviteter, både små og store aktiviteteri regi barnehagen og FAU. Foreldre selv bidrar til egen FB gruppe, og inviterer alle tilå treffes på biblioteket, eller fjæra for å tenne bål. Barn og foreldre møtes på tvers,og sammen blir kjent og skaper nye relasjoner (Barnehageansatt i Trondheim).

Planlegging for bruk av barnehager og skoler utenfor åpningstiden har blitt løftet frem i
Norge de siste årene, og flere kommuner legger vekt på at skoler bør samlokaliseres med
andre tjenester og fasiliteter. Skolegårder og tilstøtende uteområder brukes ofte som fri­tids- og rekreasjonsområder av hele nabolaget (Ulleberg, 2009; 2013; Thorén et al., 2019;
Heimburg et al., 2021a; Heimburg et al., 2023).
Skolen og barnehagens bygde og naturlige omgivelser, aktivitetene som foregår der, og demenneskelige ressursene og organiseringen på skolen bidrar til en opplevelse av trygghet,
inkludering og samhold (Heimburg et al., 2021; Ihlebæk et al., 2021). Dette forteller oss
at skoler og barnehager kan ha en viktig rolle i lokalsamfunn som sentrale arenaer eller
ankerinstitusjoner (O’Farrell et al., 2022), og understreker relevansen av å satse på at slike
universelle institusjoner kan utvikles og brukes som knutepunkter i lokalsamfunnet.
Å utvikle skoler og barnehager som møteplasser og samfunnsarenaer kan være en inno­
vativ måte å bygge deltakelse, likeverd og trivsel i lokalsamfunn på. Som vist i andre studier
krever dette at skolens ansatte er åpne for å engasjere seg i samskaping med andre interessenter i lokalsamfunnet (Heimburg et al., 2021a; Heimburg et al., 2023).

118

Sosiale påvirkningsfaktorer for livskvalitet og samfunnsdeltakelse blant barn og unge

NTNU Wellfare

INNHOLD

Utfordringer knyttet til bruk av skolens/barnehagens arealer på ettermiddagene er ofte
knyttet til bekymringer rundt trygghet og behov for tilsyn; som kan være vanskelig å etterkomme. Dette er også knyttet til vilkår for forsikring mm; som kan medføre at skolen/
barnehagen kan ansvarliggjøres for ulykker som skjer på område også utenom åpningstidene.
I Trondheim er det til dels praksis å gi mulighet for bruk av barnehager og skoler på ettermiddagstid, men innsiktsarbeidet tyder på at det er store variasjoner mellom ulike skolerog barnehager. Spenneviddet i muligheter som er utforsket er imidlertid stort: tilgang til
bruk av utearealer på ettermiddagen og utlån av lokaler til private bursdagsfeiringer er utbredt og kan beskrives som vanlig praksis i Trondheim. Dette gir viktige bidrag til grønt- og
lekearealer i bydelen, og bidrar til å utjevne helseforskjeller som ligger i ulike størrelse på
boenheter og tilgang til lokaler. Ved flere skoler er det også mulighet for å låne idrettshalleller andre lokaler til regelmessig, ofte foreldredreven aktivitet; slik som «åpen gymsal»
eller klubbaktiviteter, og er en viktig forutsetning for at slike initiativer kan gjennomføresog tilby regelmessig, lavterskel aktivitet og bidra til lokalt engasjement på kort og på lengre
sikt. Utlån av utstyr er også en praksis som har blitt mer utbredd i Trondheims skoler: inoen skoler kan utstyr lånes i forbindelse med skolens arrangement, mens andre har utviklet ordningen slik at utstyr også kan leies til å ta med og bruke over lengre tid.
Skoler og barnehager kan dermed fungere som viktige arena for å utjevne sosiale forskjeller i helse, livskvalitet og samfunnsdeltakelse, ut over deres formelle mandater som utdanningsinstitusjoner. Samtidig kan det oppstå ny ulikhet som er knyttet variasjoner i kvaliteten på eksisterende bygg og uteområder, så vel som ulikheter i foreldrenes engasjementog muligheter til å tilby aktiviteter. Som nevnt i kapittel 4 A og B er det flere barnehager og
skoler i Trondheim som har utforsket nye praksiser som ankerinstitusjoner og plattformer
for samskaping i nærmiljøet. Casen på neste side oppsummerer noen av disse erfaringene
fra lovende praksiser, knyttet til utvikling av lokalområder:119

Sosiale påvirkningsfaktorer for livskvalitet og samfunnsdeltakelse blant barn og unge

NTNU Wellfare

INNHOLD

Case: Barnehager og skoler som ankerinstitusjoneri nærmiljøet
Trondheim kommune har gjennom flere prosjekter og utviklingsarbeider tatti bruk barnehager og skoler som ankerinstitusjoner og plattformer for samskapingi nærmiljøet som kan være til inspirasjon i videre innovasjonsarbeid:

Innbyggernes modell
I prosjektet 0–24 Innbyggernes modell var det flere delprosjekter som testet ut nye
praksiser med utgangspunkt i barnehagen som møteplass og koordinerende ledd forsamordet innsats. I delprosjektet «Tidlig innsats i Brundalen» samarbeidet barnehagenog skolen med barne- og familietjenesten Østbyen, Helse- og velferdskontoret
Falkenborg, Kulturenheten, Politiet, NAV Falkenborg, Charlottenlund barne- og
ungdomsskole, Charlottenlund sportsklubb, Boligstiftelsen, Strinda frivillighetssentral/
Presthus frivillighetssentral og Jakobsli barnehager. Disse aktørene gikk sammen om
å utvikle koordinert, rask og effektiv hjelp mellom instanser til det beste for familiene inærmiljøet, med mål om å hindre utenforskap og sikre tidlig hjelp til småbarnsfamilier
som trenger det gjennom økonomis, praktisk og sosial støtte. Eksempelvis var NAV til
stede fysisk i barnehagen for å møte innbyggere som har behov for hjelp og støtte, og
politiet gjennomførte oppfølgingsmøter med familier og foreldremøter i barnehagen.
Det ble gjennomført møter med velforeninger, og etablert samarbeid om formidling av
bolig og arbeidsmuligheter lokalt.
Delprosjektet «Sammen på Lademoen» videreførte læring fra Brundalen i samspill
mellom Sentrum Barnehage, Lademoen Barnehage, Lilleby skole, Barne- og
familietjenesten Østbyen, Rosendal teater, Buran Bibliotek, Forebyggende Politi, helseog velferdskontor Bomiljø, HVK, NAV, Kulturenheten. Utvikling av nye og forbedredepraksiser ble koblet sammen med områdesatsingen på Lademoen, noe som også bidro
til å mobilisere familier til å delta på folkemøter og i områdeløftet.

120

Sosiale påvirkningsfaktorer for livskvalitet og samfunnsdeltakelse blant barn og unge

NTNU Wellfare

INNHOLD

HusebyFor at barnehager og skoler skal kunne utvikle sin rolle som nærmiljøarena er det
avgjørende at nye bygg planlegges med hensyn til å kunne ivareta ulike funksjoner,og muliggjør bruk av ulike grupper. Et lovende eksempel på dette er Huseby
ungdomsskole; som er utviklet med tanke på å være en nærmiljøarena også på
ettermiddagen, og der bar og unge har medvirket i utforming av området. Skolen eråpen på ettermiddags- og kveldstid, og har en egen «kulturakse» som er tilgjengelig
som møteplass for nærmiljøet. Dette muliggjøres blant annet av at skolen har etablert
en tilsynsvakt som er til stede utenom vanlig åpningstid. Skolens utearealer er åpen forfri bruk på ettermiddagen, og det settes ut utstyr som ungdom kan fritt benytte seg av.
Skolens arealer kan lånes gratis av idrettslag, foreninger og privatpersoner som driveraktiviteter for barn og unge, så lenge tilbudet ikke er kommersielt.
I eksisterende skolebygg kan mulighetene til utlån være begrenset på grunn av
mangel på lokaler eller tekniske og organisatoriske løsninger som gjør det vanskelig
å finne ordninger som fungerer både for skolen og ansatte, så vel som for elever ognærmiljøet. Imidlertid har det kommet en del tekniske løsninger, som for eksempel
programmerbare nøkkelkort som kan gi tidsbegrenset adgang til deler av bygninger
som kan gjøre det enklere å tilpasse eksisterende bygg.

Bilde fra åpning av nye Huseby barne/ungdomsskole, hentet fra Bydelsnytt (2021).

121

Sosiale påvirkningsfaktorer for livskvalitet og samfunnsdeltakelse blant barn og unge

NTNU Wellfare

INNHOLD

Nettverk, engasjement og innbyggerinitiativer
Gode nærmiljø kjennetegnes av også av de nettverkene og både svake og sterke sosiale
bånd. Å skape engasjement i nærmiljøet krever godt samarbeid mellom offentlige enheter;men også mellom det offentlige og frivilligheten, innbyggerinitiativer og støtte opp underselvorganisert aktivitet. Trondheim har fått frivillighetsprisen i fjor- delvis basert på gode
støtteordninger for frivilligheten, som utlån av lokaler og en egen forsikringsordning som
gjør det lettere å organisere aktiviteter og tilsyn (Trondheim kommune, 2024c). Likevel
oppstår det utfordringer og ulikheter mellom bydeler og sosiale grupper: ulike forutset­
ninger både i forhold til befolkning, kompetanse og ressurser.
Dette blir blant annet synlig når det kommer til tilbud for barneidrett, som stort sett er
foreldredrevet. Her er det store ulikheter i forhold til tilgang til både arena, idrettslag og
variasjon i tilbudet- de rikeste bydelene kjennetegnes også av store lag og arena for idrettdelvis privat sponset. Dette øker ulikhet- selv om lagene ikke begrenser opptak til lokale
ungdommer er avstand og transport avgjørende for om ungdom deltar.
I Trondheim kommune er det et utstrakt samarbeid mellom offentlige, frivillige og private
aktører på ulike nivå og med ulikt omfang fra samarbeidsinitiativer mellom NAV og de store
idrettslagene for å øke arbeidsdeltagelse for utsatte grupper, til samarbeid rundt felles
aktiviteter for barn og eldre gjennom besøksbarnehager, livsglede for eldre og satsinger
som involverer eldre som ressurser i barneskolen, som f. eks. forsøksprosjekt med håndverksaktivitet ledet av eldre ved Lilleby skole. Utlån av lokaler til innbyggerinitiativer muliggjør både kortvarig aktivitet og mer langsiktige tilbud, som for eksempel foreldre- eller
ungdomsdrevne klubber og lag. Slike initiativer kan være viktige tilskudd for å lage triveligenærmiljø, men kan også bidra til utjevning av sosial ulikhet på andre måter: for eksempel
tilbyr «skogsgruppa» på Lademoen gratis turer til barn i nærmiljøet, og drifter områder til
friluftsliv som er bynære og gratis å benytte seg av. Bydelsbibliotekene trer mer og mer
frem som viktige ankerinstitusjoner inn mot nærmiljø (se case), blant annet gjennom utstrakt samarbeid med frivilligheten og andre typer tilbud, som for eksempel tilrettelegger
for lån av utstyr.
Områdesatsingene (se neste oppslag) har som hovedformål å skape engasjement og deltagelse i nærmiljøet, og på denne måten bidrar til lokal nettverksbygging og involvere innbyggere i utforming og drift av sine nærmiljø. Å delta i aktiviteter som dugnad bidrar til bygge sosiale bånd, og styrker den lokale tilhørigheten gjennom felles ansvar for egne uterom.

122

Sosiale påvirkningsfaktorer for livskvalitet og samfunnsdeltakelse blant barn og unge

NTNU Wellfare

123

INNHOLDNTNU Wellfare

INNHOLD

Case: Områdesatsning
En områdesatsing er et strategisk og helhetlig tiltak rettet mot et geografisk
område, for eksempel bydeler, som kjennetegnes av sammensatte og akkumulerte
utfordringer. Områdesatsingene sikter mot å forbedre livskvaliteten og styrke
lokalsamfunnet, og sparke i gang en positiv utvikling gjennom målrettet innsats.

Hva har vi gjort så langt?
Prinsippene det jobbes etter inkluderer å tilnærme seg område på en helhetlig
måte, fremme lokal deltagelse for å skape endring og engasjement og fokusere på
samarbeid mellom nærmiljøaktører for å skape en positiv utvikling på lang sikt. Åprioritere en langsiktig utvikling innebærer å investere i fysisk og sosial infrastruktur
som kan bidra til en positiv og bærekraftig utvikling over tid. Dette er også knyttet
til en «helhetlig tilnærming», som innebærer at utfordringene i området ikke
adresseres enkeltvis, men som et sammenhengende utfordringsbilde. Tiltak møter
gjerne flere utfordringer samtidig og sikter mot å forbedre levekår og fordelingav de sosiale helsedeterminanter lokalt, og inkluderer for eksempel oppgradering
av offentlige rom, rehabilitering av boliger, etablering av kultur- og fritidstilbud,
styrking av utdanningstilbudet samt å skape lokale arbeidsplasser og en bærekraftignæringsutvikling. Dette er i tråd med rådene anbefalinger innen helsefremming, slik
som å møte sosial ulikhet gjennom et fokus på de sosiale helsedeterminantene og
hverdagens settinger; samt å og anvende en «helse i alt vi gjør»-tilnærming som kan
bidra til å løse komplekse utfordringer. Lokal deltagelse er både mål og virkemiddel iområdesatsingene. Å involvere beboere direkte og gjennom ulike aktiviteter i utvikling
av sitt eget nabolag fremmer bidrar til mer kontakt og et bedre sosialt miljø mellom
naboer og øker samtidig sjansen for at ressurser og tilbud som utvikles oppleves
som relevante, og tas i bruk av beboerne. Deltagelse fremmes på flere nivå: fra åtilrettelegge for felles dugnad til å involvere beboere i planlegging, gjennomføring
og evaluering av tiltak. Dette tydeliggjør også behovet for langsiktig og utstrakt
samarbeid mellom nærmiljøaktører, inkludert lokale institusjoner og næringsliv,
frivillige organisasjoner, myndigheter/administrasjon og beboere. Et viktig virkemiddel
i områdesatsingene er derfor å etablere arena for samarbeid og initiere relasjoner
mellom aktørene gjennom felles innsats:
Lademoen/Buran og Tempe/Sorgenfri deler en del av de samme utfordringene,men er ellers ganske ulike områder, hver med en særegen historie, beboermasseog lokalkultur. Dette innebærer at satsingene må ta i bruk ulike virkemidler for å nåmålsettingene. I rammene av Lamosatsinga har dette inkludert både å etablere arena
for møte mellom bydelen og kommunen («Lamosnakk»), pusse opp felles uterom(Buran Aktivitetspark), etablering av bydelsbiblioteket og «kulturhuset» i Frostaveien
2 og en økt fokus på samarbeid med frivilligheten, men også lavterskelaktivitetersom utekino, «Lamomat», felles dugnad med støtte fra bydrift og etablering av
en «nabolagspott» som beboere kan søke for felles prosjekter og bidra til å skape
engasjement og en felleskapsfølelse. På Tempe har fokuset vært på å skape et godt
oppvekstmiljø og utvikle møteplasser på tvers av generasjoner, og samle innspill til den
nye områdeplanen gjennom aktiviteter som Tempesnakk.

124

Sosiale påvirkningsfaktorer for livskvalitet og samfunnsdeltakelse blant barn og unge

NTNU Wellfare

INNHOLD

Hvordan kan denne praksisen utvides?
Arbeidsformen i områdeløftene bidra til å skape lokalt engasjement, samtidig som
relevante ressurser utvikles og implementeres sammen med innbyggere (Økland,2022). Mens dette kan bidra til varig endring i bydelen, kan den økte innsatsen iet konsentrert område også medføre noen ulemper, hvis dette for eksempel gårpå bekostning av andre bydeler eller utsatte grupper som også opplever store
utfordringer. Økende boligpriser som følge av en mer attraktiv bydel kan bidra til
gentrifisering og presse ut svakere sosiale grupper, som i utgangspunkt var målgruppa
for innsatsen (Andersen & Brattbakk, 2020). Samtidig kan også mye utviklingsaktivitet
medføre utfordringer for beboere: samtidig byggeaktivitet på Buranbanen, iStrandveiparken, langs Innherredsveien og flere veiprosjekter på Lamon har foreksempel redusert både fremkommelighet og aktivitetsmuligheter for barn unge
betraktelig de siste årene. En bedre samordning av innsats uansett grunnlag, og
bevissthet rundt å tilby lokale alternativer når ressurser faller bort midlertidig vil kunne
redusere ulempene økt aktivitet kan medføre. Sist, en balanse mellom å involvere
lokale aktører og sikre at faglige perspektiver ivaretas er avgjørende for at ressursene
som utvikles fungerer i tråd med hensikten og over tid, og bidrar til at også de svakere
stemmene høres og ivaretas i den felles utviklingen (Andersen & Brattbakk, 2020). Å
videreutvikle metodikken med tanke på å bli del av det systematiske utviklingsarbeidet,
istedenfor en tidsavgrenset, intensiv innsats, vil kunne bidra til å minske noe av
utfordringene som beskrives.
Arbeidsmetodikken som ligger til grunn i områdeløftene har delvis blitt overført
til arbeidet med «Trondheimsløftet», et samarbeid knyttet til oppfølging av
kommuneplanen (Trondheim kommune, 2022) som ble startet for å løfte Trondheim
som en attraktiv by å bo og jobbe i. Her involveres både offentlige, private og frivillige
aktører for å delta i en bærekraftig byutvikling, inkludert å utvikle infrastruktur for god
livskvalitet, kultur og opplevelser, så vel som innovasjon og lokal næringsutvikling.

Områdesatsingene kan følges på:
https://www.trondheim.kommune.no/aktuelt/om-kommunen/annet/
prosjekter-fra-a-a/omradesatsingene-i-trondheim/lademoen/
https://www.facebook.com/lamosatsinga/
https://www.trondheim.kommune.no/aktuelt/om-kommunen/annet/
prosjekter-fra-a-a/omradesatsingene-i-trondheim/tempe-sorgenfri/
https://www.facebook.com/tempesorgenfri/
Kilder:Stedsanalysene Østersundgata; Tempe/Sorgenfri
Trondheim kommune (2022). Høydepunkter.
Økland et al., 2022
Andersen & Brattbakk, 2020

125

Sosiale påvirkningsfaktorer for livskvalitet og samfunnsdeltakelse blant barn og unge

NTNU Wellfare

INNHOLDÅ tilrettelegge for dugnad og gi innbyggerne en større rolle i å drifte og vedlikeholde egetnabolag har kommet i fokus gjennom områdesatsingene, og er en strategi som Trondheim
kommune bruker for å legge til rette for innbyggerdialog på alle nivå:«Der innbyggerne ønsker å ta større ansvar for drift, vedlikehold og ikke minst
aktiviteter i parker og byrom legger vi til rette for det i samarbeid med bydrift. Som
eksempel har vi i flere parker samarbeidet med velforeninger og frivillige om juletrær.»(kommunalteknikk, Byrom og grønnstruktur).

Samtidig kan innbyggerinitiativer i noen tilfeller forsterke sosial ulikhet og utenforskap inærmiljø, for eksempel dersom noen sosiale grupper tar større plass på bekostning av
andre, eller bidrar til å ekskludere andre grupper med eller uten hensikt. Konflikter kan
oppstå mellom ulike brukere av samme uteområde, som for eksempel festende ungdom
og småbarnsfamilier. En utilsiktet effekt kan bli at slike konflikter forsterkes, dersom sterke
stemmer overdøver og går på bekostning av mindre synlige grupperinger (Narvestad,2023.). Å legge til rette for innbyggerengasjement og involvering krever derfor faglig
funderte og sensitive tilnærminger, som vektlegger strategiske mål og som hensyntar ulike
sosiale grupper og tilrettelegger for dialog på tvers av grupper og sosiale lag.

Oppsummering og anbefalinger
Bildet som tegnes er at Trondheims innbyggere stort sett er fornøyde, ved god helse ogbåde trives og føler seg trygge i sine nærmiljø. Likevel er det betydelige forskjeller mellom
bydelene; både med hensyn til demografi, helseutfall, tilfredshet og deltagelse. Noe overraskende er det tilfredshet med arena for friluftsliv og grøntstruktur som varierer mest
mellom bydelene. Å ha fokus på rettferdig tilgang til grøntareal også i eksisterende bebyggelse, og ikke kun knyttet til utvikling av nye områder, kan være et viktig virkemiddel for å
minske sosial ulikhet.
Bosettingsmønsteret viser at barnefamilier og i noen grad eldre bor i bydeler i utkanten
av sentrum, mens studenter og unge voksne bosetter seg i sentrum. Dette påvirker bådebomiljøet i nåtid og utvikling av disse områdene på sikt. Sammenhengen mellom konsentrasjon av ulike typer boliger og spesifikke utfordringer, som f.eks. ensomhet, og variasjonen i tilgang til fasiliteter tyder på at arealplanlegging og en aktiv boligpolitikk kan bidra til åutjevne geografiske forskjeller.
I Trondheim har det har blitt etablert en rekke lovende praksiser knyttet til byutvikling,
nettverksbygging og det å skape lokalt engasjement og motvirke sosial ulikhet mellom og
innad i bydeler. Dette inkluderer et oppdatert planleggingssystem for byutvikling; utvikling
av skoler, barnehager o.l. som ankerinstitusjoner i nærmiljøet, der flere av praksisenetilknyttet områdesatsingene bidrar til å skape lokalt engasjement og endring over tid.

126

Sosiale påvirkningsfaktorer for livskvalitet og samfunnsdeltakelse blant barn og unge

NTNU Wellfare

INNHOLDHer er det et stort innovasjonspotensial for videreutvikling og oppskalering, i det pågående
utviklingsarbeidet og det planlagte innovasjonsprogrammet i kommunen.
Gjennomgangen av foreliggende forskning og dokumentasjon fra innsiktsarbeidet begrunner følgende anbefalinger for å skape og utvikle helsefremmende og bærekraftige stederog lokalsamfunn:

Skape og utvikle helsefremmende og bærekraftige lokalsamfunn ved å:→ Utvikle og planlegge systemer som støtter opp under utvikling av mangfoldige
og inkluderende nærmiljø gjennom reguleringer og planlegging som sikrer
et mangfold av boligtyper, nærhet til private og offentlige tilbud og varierte
sosiale møteplasser og aktivitetstilbud på tvers av bydeler.
→ Videreutvikle og etablere sammenhengende grøntstruktur, inkludert
parkanlegg, stier og muligheter til friluftsliv.
→ Videreutvikle ankerinstitusjoner som sosiale møteplasser og lokaldemokratiske
arenaer i nærmiljøet.
→ Videreutvikle praksis med å understøtte lokalt engasjement og eksisterende
initiativer i nærmiljø, og sikre involvering av innbyggere på måter som
synliggjør sammenhenger mellom mål, innsats og resultat av medvirkning

127

Sosiale påvirkningsfaktorer for livskvalitet og samfunnsdeltakelse blant barn og unge

NTNU Wellfare

INNHOLD

4 F: Ta tak i sosial ekskludering av minoriteterog andre grupper som faller utenfor
Inkludering av utsatte grupper handler om å sikre at alle medlemmer av samfunnet har
like muligheter til å delta og bidra på ulike samfunnsområder som arbeid, utdanning, helse,og sosiale aktiviteter. Til tross for at flesteparten i Norge har det bra så finnes det fortsatten relativt stor gruppe barn og unge, og familier som står utenfor fellesskap, og at denne
gruppen har økt over tid. Det er flere grupper som skiller seg ut og som er spesielt utsatt.
Dette inkluderer grupper som opplever barrierer knyttet til faktorer som lavinntekt, kulturell bakgrunn, kjønn, funksjonsevne, seksuell orientering eller andre sosiale identiteter.
Inkludering innebærer å identifisere og adressere de barrierene som hindrer disse gruppene fra å delta fullt ut i samfunnet ved å fremme like muligheter til deltagelse og tilgang
til offentlige tjenester, utdanning og arbeid, men også private og kommersielle tilbud. Folk
med ulik forutsetning kan trenge ulike type støtte for å kunne delta på lik linje med andre,
som for eksempel tolk, materiell/økonomisk støtte eller tilrettelegging.
I dette kapitelet vil vi se nærmere på de spesifikke utfordringer som barn og unge med
minoritetsbakgrunn opplever i forbindelse med helse og deltagelse. Dette inkluderer barn
med fysisk eller psykisk funksjonsnedsettelse, barn som vokser opp i innvandrerfamilier
eller andre kulturelle minoriteter, opplever utrygge familieforhold og barn som er under
offentlig omsorg eller i berøring med kriminell virksomhet. Spesifikke utfordringer oppstår
også i forbindelse med interseksjonalitet, når flere faktorer virker sammen og forsterker
utenforskap. I dette kapittelet beskrives det hvordan Trondheim kommune bidrar til inkludering gjennom både allmenne tilbud og spesialiserte arenaer, med tanke på å trekke frem
lovende praksiser som kan oppskaleres for bedre integrering av flere.

Allmenne tilbud og spesialiserte arenaer
I Trondheim handler mye om tilbudet til utsatte grupper om å tilby støtte og muliggjør del­tagelse på «allmenne» arenaer. Slike tiltak kan være avgjørende for at ungdom med spesi­
fikke behov kan delta på de samme arenaene som annen ungdom, og oppleve felleskap
basert på felles interesser og erfaringer. Samtidig kan det noen ganger oppstå utfordringer
i forbindelse med tilrettelegginger som bidra til stigmatisering eller sosial mistrivsel – opp­
levelsen av å være i utkanten av et felleskap en ønsker å være del av (Bruselius-Jensen etal., 2023).
Selv om det å ikke være inkludert overalt er en vanlig erfaring som på sikt kan bidra til robusthet, er det samtidig avgjørende å også erfare at det er mulig å være del av noe. Ellers
kan det å «å ikke passe inn» i verste fall blir en internalisert del av selvbildet istedenfor en
relasjonell erfaring (Bruselius-Jensen et al., 2023; Prilleltensky & Prilleltensky, 2021). Derfor
kan utsatte grupper noen ganger også dra fordel av spesialiserte tilbud, der de kan settepremissene for deltagelse selv; slik som for eksempel tirsdagsklubben – en ungdoms­
klubb som Kulturenheten spesielt for ungdom med funksjonsnedsettelse. Slike fora kan

128

Sosiale påvirkningsfaktorer for livskvalitet og samfunnsdeltakelse blant barn og unge

NTNU Wellfare

INNHOLDvære ­viktige for tilhørighet og opplevelsen av sosial støtte og bidra til myndiggjøring, som
beskrevet i casen under:

Case: Ung kultur
Kulturenheten i Trondheim kommune gir viktige bidrag til å utjevne muligheter for
deltagelse for ulike grupper, og tilbyr gratis og variert aktivitet på ulike nivå.
Avdelingen «Ung kultur» driver arenaer for ungdom og har som mål å utvikle attraktive
og utviklende arenaer der ungdom kan oppleve mestring, tilegne seg sosial og kulturell
kompetanse, ha reell innflytelse og oppleve trygghet og tilhørighet uavhengig av
bakgrunn og ferdighet.
Ung kultur setter stort fokus på ungdommens mestring, innflytelse og mulighet til å
realisere egne ideer, og sikter mot å tilby ungdom en trygg møteplass der de kan føle
tilhørighet. Tilbudet er variert, og strekker fra lokalbaserte ungdomsklubber, oversamlingsteder for ungdom som er bygget på spesifikke aktiviteter, som Lade Motor og
Trikkestallen, til lokalbaserte ungdomsklubber. Klubbene tilbyr rusfrie arena der ungdom
kan få delta i aktivitet, får støtte til å realisere egne ideer og være med å bestemme(Fritidsklubb for ungdom – Trondheim kommune).
I tillegg driftes kultursenteret Isak «ungdommens egen kulturhus», som tilbyr gratis lån av
lokale til dans, musikk, teater og andre kulturelle uttrykk til egendrevet, ikke-kommersiell
aktivitet. På Isak tilbys lokaler til kurs og workshops og utlån avutstyr til musikk- og
videoproduksjon. Isak arrangerer jevnlig konserter med lokale og internasjonale
artister innen ulike sjangre, og tilbyr en scene til teater og dansearrangement. Isak erogså vertskap for ulike arrangementer og festivaler gjennom året, som for eksempel
Ungdommens Kulturmønstring (UKM) og andre kulturelle arrangementer rettet mot
ungdom. All aktivitet i regi av Isak er gratis, slik at alle får mulighet til å prøve ut sineinteresser og evner uavhengig av økonomiske forutsetninger.
Gjennom å tilby et variert og gratis kulturtilbud bidrar Ung kultur til å redusere sosiale
helseforskjeller, og tilbyr ungdom arenaer for å utforske og uttrykke sin identitet og
oppleve seg som del av et felleskap. Dette bidrar til å styrke selvfølelsen og en følelse
av tilhørighet og aksept, noe som er spesielt viktig for marginaliserte ungdom som
kan føle seg ekskludert eller sett ned på av samfunnet. Samtidig tilbyr de en arena forkreativ utfoldelse og personlig vekst. Å ha et meningsfylt og engasjerende fritidstilbud
tilgjengelig kan også redusere risikoen for at ungdom involverer seg i negativ atferd som
kriminalitet, rusmisbruk eller vold (Frøyland et al., 2020).
Les mer om Ung kultur her:
https://www.trondheim.kommune.no/org/kultur-og-naring/kulturenheten/
isak.no | Kultursenteret ISAK – der interesser blir vennskap
https://ukm.no/

129

Sosiale påvirkningsfaktorer for livskvalitet og samfunnsdeltakelse blant barn og unge

NTNU Wellfare

INNHOLD

Inkludering av utsatte grupper handler om å skape en balanse mellom å muliggjøre
deltakelse gjennom de allmenne og generelle tilbudene, infrastruktur og eventuell målrettet hjelp; og det å støtte opp under egenorganisering og etablering av forum som er
dedikert ulike grupper. Det er viktig å følge begge strategiene av flere grunner: allmenne
tilbud som er tilgjengelig med hjelp/tilrettelegging kan være avgjørende for å etablerekontakt med majoritetsbefolkningen. Samtidig kan det bidra til at personen utvikler etselvbilde som «utilstrekkelig», og medføre erfaringer av utenforskap selv om «alle er med»
formelt sett (Bruselius-Jensen et al., 2023). Samtidig kan homogene sosiale grupper værepreget av trange sosiale normer og sterk intern kontroll, særlig i møte med stigmatisering
eller opplevd utenforskap. Dette kan skape utfordringer for barn og unge som må utvikle
sin identitet i skjæringspunktet mellom ulike kulturer, normer og verdier. De står overfor
oppgaven med å etablere tilhørighet på tvers av minoritets- og majoritetsbefolkningen,noe som krever navigering gjennom komplekse sosiale dynamikker og en balanse mellom
tilpasning og opprettholdelse av egen identitet (Berg, 2016). I tillegg kan det å trekke seg
tilbake i homogene sosiale grupper bidra til polarisering, rivalitet mellom utsatte grupperog i det lange løp fragmentering av samfunnet.
Å sikre en balansert tilnærming handler om å skape et inkluderende miljø hvor alle føler
seg velkomne og verdsatt, samtidig som ulikhetene og utfordringene som utsatte grupperstår overfor, blir adressert på en målrettet måte. Dette kan bidra til å bygge broer mellom
ulike samfunnsgrupper, fremme forståelse og respekt, og styrke fellesskapet på tvers av
identiteter og sosiale grupper.
I Trondheim er det etablert en rekke ordninger som skal motvirke utenforskap basert påøkonomisk ulikhet, slik som utlånsordninger av PC og annen utstyr i forbindelse med skole/opplæring; en rekke gjenbruks- og gratisbutikker (se også kapitel 4H), tilbud og arrangement organisert av Kulturenheten eller frivillige samarbeidspartnere.
Kulturenheten i Trondheim kommune gir viktige bidrag til å utjevne muligheter for deltagelse for ulike grupper, og tilbyr gratis og variert aktivitet på ulike nivå. Kulturenhetens
avdeling «Ung kultur» (se case) setter stort fokus på ungdommens mestring, innflytelse
og mulighet til å realisere egne ideer, og sikter mot å tilby ungdom en trygg møteplass derde kan føle tilhørighet (Kulturenheten – Trondheim kommune). I tillegg til de offentlige
tilbud støtter Trondheim Kommune Norges eldste selvdrevne ungdomshus, UFFA, med
blant annet gratis lån av lokale. UFFA driftes av de aktive på huset og er et viktig tilskudd
til byens kulturliv og når det gjelder å etablere møteplasser som tilbyr tilhørighet for ulike
ungdomsgrupper.
Samtidig settes det inn innsats for sosial inkludering gjennom ulike typer praksis, utdanningsløp og muligheter for å prøve seg i arbeid på mange ulike arena og med ulik grad av
forpliktelse, både i regi av kommunen og gjennom samarbeid med private og frivillige aktører. Dette innebærer også å ha fokus på inkludering under rekruttering av egne ansatte,
og sikre at kommunalt ansatt representerer både majoritet og minoritet, ulik kultur, religion, seksuell legning, alder og kjønn (uteseksjonen, Midtbyen). Tilbud som folkebiblioteket,

130

Sosiale påvirkningsfaktorer for livskvalitet og samfunnsdeltakelse blant barn og unge

NTNU Wellfare

INNHOLDsom tilbyr gratis tilgang til bøker, medieutstyr og læremidler, og i økende grad også annen
utstyr til fritidsaktiviteter og aktiviteter knyttet til gjenbruk og ressurssparing, slik som
reparasjonsverksteder, kan bidra til å redusere stigma knyttet til bruk av slike ordninger.
Styrken til slike tilbud er at de helt avgjørende for noen utsatte grupper, mens de samtidig
gagner hele befolkningen- og dermed bidra til å redusere stigma og utenforskap.
Et viktig prinsipp i å ta tak i sosial ekskludering av minoriteter og andre grupper som fallerutenfor handler om å bygge laget rundt familier der foresatte er i en utsatt sosial situasjon.
Casen nedenfor beskriver prosjektet Stødig start og stødig oppvekst, som var et delprosjekt
i Innbyggernes modell i Trondheim kommune. Casen illustrerer viktigheten av å investere ifolk og fellesskap, der familier i utsatte situasjoner kan være viktige ressurser i hverandres
hverdagsliv:

Case: Stødig start og stødig oppvekst
Stødig start var en del av pilot 0–24 Innbyggernes modell og samarbeid mellom
Barne- og Familietjenesten Østbyen (ressursteam Tverrfaglig team med: Helse­
sykepleier, sosialfaglig, barnevernfaglig, jordmor, lege, fysioterapeut, og helse­sekretær), St. Olavs hospital v/Klinikk for rus og avhengighetsmedisin og Helseog velferdskontoret Falkenborg.
Målgruppen er familier der en eller begge foreldre har rushistorikk og derfor følges av
et ressursteam i kommunen. Det har vært til hensikt å lette situasjonen økonomisk forfamiliene, og møte de på en annen arena enn vanlig (på kontor,) slik at de i større grad
kan ha tillit til folk i hjelpeapparatet. Dette er familier som ofte opplever utenforskap
med bakgrunn i dårlig økonomi og lite nettverk. Målgruppen har vært familier med
behov for støtte med tanke på å utvikle gode, trygge relasjoner og tilknytning gjennomsamvær, opplevelser, aktiviteter og nettverk. De fleste familiene har relasjoner til
ulike hjelpere i det offentlige, og det var relasjoner basert på nødvendig oppfølging,men ofte med en skepsis knyttet mot de offentlige fra familiene. Behovet for å øke
tillit og styrke relasjoner gjennom samtaler og oppfølging på alternative arenaer harvært sentralt. I tillegg har det vært fasilitert og lagt til rette for aktiviteter hvor familier
kan møtes og få erfaring med relasjonsarbeid og nettverksbygging. Å gi barn i dissefamiliene erfaring med ulike og varierte aktiviteter sammen med andre har også værtet uttalt mål i delprosjektet. Aktiviteter har eksempelvis vært ukentlige middager,
hundekjøring, ferieturer og felles båtprosjekt. En erfaringskonsulent ble engasjert iprosjektet som har hatt stor betydning for å fungere som brobygger mellom familier
og tjenestene, samt å bygge gode relasjonene mellom aktørene. Arbeidet i Stødig start
har bidratt til å utvikle tillitt mellom tjenester og familie og økt nettverket til familiene.
Foreldre i delprosjektet har utarbeidet en egen organisasjon som heter Stødig
oppvekst, og som en privat videreføring av arbeidet i Innbyggernes modell. Denneorganisasjonen var «innbyggerkontrollert» i den forstand at den ikke var underlagt
noen form for føring fra kommunen, men fikk økonomisk støtte, tilgang til lokaler og
til dels praktisk støtte til å gjennomføre innkjøp (som for eksempel en felles-eid båt),131

Sosiale påvirkningsfaktorer for livskvalitet og samfunnsdeltakelse blant barn og unge

NTNU Wellfare

INNHOLDaktiviteter og arrangementer. Både i Veien til førerkortet og i Stødig start tok flere
innbyggere på seg roller som frontløpere og forkjempere for å påvirke den offentlige
samtalen og folkevalgte politikere.
Les mer om Stødig start og Stødig oppvekst i forskningsrapporten om Innbyggernes
modell (Heimburg et al., 2024).

I tillegg har Trondheim kommune etablert en rekke tilbud som skal yte målrettet støtte tilulike utsatte grupper, og samarbeider med ideelle og frivillige aktører om tilbud slik som mat­utdeling (matsentralen) og lån av utstyr (BUA Leangen e.l.). I dette kapitlet vil vi kort oppsummere noen av hovedutfordringene, og hvilke tilbud og tiltak Trondheim kommune har satt igang for å bidra til inkludering og myndiggjøring av ulike utsatte grupper, deriblant barn som
opplever psykisk eller somatisk sykdom eller funksjonsnedsettelse, har bakgrunn som innvandrere, kulturell minoritet, eller vokser opp i utrygge familiære sammenheng eller under
offentlig omsorg eller opplever utenforskap knyttet til kjønn og seksualitet.

Inkludering av barn og unge med funksjonsnedsettelseeller somatisk sykdom
Ungdom som lever med funksjonsnedsettelse og/eller sykdom har som regel dårligere
livskvalitet, økt risiko for psykiske helseproblemer som depresjon og angst, og flere barrierer for deltagelse i både formell og uformell aktivitet. Å ha en funksjonsnedsettelse eller
kronisk (psykisk eller somatisk) sykdom øker også risiko for å falle ut av arbeid og utdanning (Bania et al., 2019; Syvertsen, 2020; Rasalingam, 2021).

132

Sosiale påvirkningsfaktorer for livskvalitet og samfunnsdeltakelse blant barn og unge

NTNU Wellfare

INNHOLDI tråd med dette viser data fra Trondheim at mennesker med funksjonsnedsettelse er mindre fornøyd med tilgjengeligheten av aktivitetstilbud, og at de også deltar i mindre gradi samfunnet. Dette trekkes spesielt frem i sammenheng med uteområder og arena forfriluftsliv; som i Trondheim oppleves som nokså utilgjengelig for mennesker med fysiske
funksjonsnedsettelser. Informantene trakk særlig frem mangelfull skilting og påfølgende
vansker med å orientere seg i marka, liten medvirkningsmulighet i planleggingsprosesserog problemer knyttet til bruk av kollektiv-transport. I tillegg kan det oppstå konflikter i sammenheng med tilrettelegginger og universell utforming; hvis for eksem­pel folk med funksjonsnedsettelse settes opp mot interesser knyttet til bevaring og bruk av «uberørt» natur,som for mange er en viktig del av friluftsliv (Aarøe, 2021):

Da er det ofte at man tenker at, ja, ja, eldre og funksjonshemmede og folk med
barnevogn kommer jo seg ikke dit uansett, så hvorfor skal vi gjøre store inngrep inaturen. Jeg leste i en artikkel at det stod «ja, men de har jo ikke skattepenger til åbetale for det uansett», så det er ganske negative holdninger som er ute og går ute
blant folk. (Aarøe, 2021, s. 73)

Slike konflikter kan forsterke stigma og opplevd utenforskap i den offentlige debatten, hvis
retorikken bidrar til a skape et bilde av «særinteresser» som overstyrer «felleskapets» behov (se også lengre ned under «polarisering»).
I Trondheim møtes dette delvis gjennom en oppdaterbar kartlegging av parker og grøntstruktur, som skal danne grunnlag for prioriteringer i tråd med målsettinger om inkluderende uterom og utjevning av sosial ulikhet. Kartleggingen danner dermed et faglig grunnlag
for byutviklingen, og kan supplere innspill som er samlet gjennom andre kanaler og medvirkningsprosesser- og dermed motvirke at de utilsiktet forsterker ulikhet ved å prioriterede sterkeste stemmene fremfor grupper med mest behov, men mindre gjennomslagskraft.
Ved siden av grøntstruktur berører denne også faktorer knyttet til tilgjengelige uteromog fremkommelighet. Trondheim er til dels preget av gammel infrastruktur og mangelfull
tilgjengelighet særlig for personer med bevegelses- og/eller synshemming (Kjevik, 2023).
Forbedringspotensialet knyttes til blant annet vedlikehold, ressursbruk, kompetanse om
universell utforming og medvirkningsprosesser. Manglende vedlikehold og utfordringer
med samarbeid påvirker også tilgjengeligheten av kollektivtransport. Samtidig pekes detpå både muligheter og utfordringer knyttet til ny teknologi:

Fraksjoneringen av transport- sektoren gjør at samarbeid mellom aktørene er enda
viktigere enn tidligere. Ofte er det i skjæringspunktet mellom aktører at det oppstår
problemer. I tillegg vil den teknologiske utviklingen kreve enda tettere oppfølging av
ulike brukergrupper, da ny teknologi, i tillegg til å løse problemer, også kan skape nye
typer barrierer (Nielsen et al., 2022, s.1).

133

Sosiale påvirkningsfaktorer for livskvalitet og samfunnsdeltakelse blant barn og unge

NTNU Wellfare

INNHOLD

Utenforskap knyttet til tilgang til og kompetanse om digitale verktøy er økende, og kan
delvis knyttes til at verktøy utvikles med hensyn til majoritetsbefolkningen, noe som kan
gjøre de mindre tilgjengelig for personer med funksjonsnedsettelse (Antona & Stephanidis,2020).
Et større fokus på universell utforming på tvers av dagliglivets arena, slik den beskrives
av ansatte fra blant annet kommunalteknikk, byggesakskontor og Enhet for ergoterapi­
tjenesten, vil ha stor betydning for mulighetene til deltagelse for barn og unge med funk­sjonsnedsettelse. Manglende fremkommelighet er en stor barriere for deltagelse og sosialt
samvær ikke bare i det offentlige rommet: økende trangboddhet og manglende universell
utforming av rimelige og offentlige boliger rammer barn med funksjonsnedsettelse direkteog indirekte:«Vi [enhet for ergoterapi] jobber for å øke kvaliteten på flest mulig boliger fordi ser at
det foregår diskriminering og utenforskap som eksempelvis oppstår ved at et barn irullestol ikke kan komme i bursdag til klassekamerat pga barrierer i boligen».
(Ansatt, enhet for ergoterapi).

Universell utforming av kommunale boliger har blitt satt på agendaen av Ergoterapitjenesten
i Trondheim Kommune, som har initiert et samarbeid med Trondheim eiendom som sikter
mot å øke universell utforming av nye, og bedre tilgjengeligheten i eksisterende kommunale boliger.
Helse- og avlastningstjenesten for barn og unge tilbyr en rekke tiltak for familier med barn
som har funksjonsnedsettelser. For eksempel arrangerer de «Starthjelp», et kurs for for­eldre som nylig har fått barn med funksjonsnedsettelser. Kurset går to til tre ganger årlig
og sikter mot å gi foreldrene muligheten til å bli kjent med deres rettigheter og de ulike
tjenestene som er tilgjengelige for dem og deres barn. Et annet eksempel er barnekoordi­
natorene, som arbeider for å få ulike aktører til å samarbeide rundt barn med store og
sammensatte behov, og sikrer at familiene får den støtten og hjelpen de trenger. Helseteamet leverer helsetjenester i hjemmet til syke barn, noe som bidrar til at barna kan bo
i familiehjemmet og forkorte sykehusopphold. I tillegg tilbys avlasting til familier med barn
med funksjonsnedsettelser for å støtte opp under for foreldre, gi de mulighet til å stå i jobb
eller overskudd til å ta vare på både barn med funksjonsnedsettelser og eventuelle andrebarn i familien.
Et grunnleggende prinsipp i tjenesten er at familiene må bruke de allmenne ordningene
fullt ut før de kan motta andre tjenester. Dette skal bidra til at barn med funksjonsned­
settelser får muligheten til å delta i fellesskapet på lik linje med andre barn.

134

Sosiale påvirkningsfaktorer for livskvalitet og samfunnsdeltakelse blant barn og unge

NTNU Wellfare

INNHOLD

Inkludering av barn og unge med psykiske utfordringer
Psykiske plager og lidelser er blant de største folkehelseutfordringene i Norge, både ift
forekomst, sykdomsbelastning, direkte og indirekte kostnader, tapte arbeidsår og uføretrygd/sykefravær. Årsakene er sammensatte, men også knyttet til sosiale risikofaktorer
som ensomhet, og stress, mangel på sosial støtte og anerkjennelse og lite mestringsfølelse(Krokstad et al., 2020). Forekomst og konsekvenser av psykiske plager er også tett knyttet
til sosio-økonomisk status: folk med lengre utdanning og bedre inntekt har som regel
bedre livskvalitet, færre psykiske plager og sterkere sosiale nettverk, som kan yte praktisk
og emosjonell støtte. Samtidig kan psykisk sykdom og plager påvirke både sosiale relasjoner og samfunnsdeltagelse i negativ retning (Krokstad et al., 2020; Opdahl et al., 2020;
Rangul et al., 2021; Wilkinson & Pickett, 2018).
Selv om en betydelig andel av Trondheims befolkning opplever psykiske utfordringer eller
langvarig psykisk sykdom (se kapitel 4 G), oppgir rundt 75% av Trondheims innbyggere atlivet kjennes meningsfylt. Her finner vi i tillegg mindre variasjon mellom kjønn og mellom
bydeler enn i forhold til symptomtrykk (Krokstad et al., 2020). Å legge til rette for at mennesker kan leve meningsfulle liv bidrar både til forebygging og kan også bidra til å redusere
sykdomsbyrden psykiske helseplager og funksjonsnedsettelser.

135

Sosiale påvirkningsfaktorer for livskvalitet og samfunnsdeltakelse blant barn og unge

NTNU Wellfare

INNHOLD

Psykiske helseproblemer er sterke risikofaktorer for skolefrafall, svak arbeidsmarkeds­
tilknytning, tidlig uførhet, bruk av sosialhjelp, og dermed NEETstatus som vist i kapittel 4 C.
Mens NEETs i EU-landene har en dobbelt så høy sannsynlighet for å føle seg deprimert eller
nervøs sammenlignet med sine jevnaldrende, er forskjellen enda større i Norge (OECD,2018). Norske NEETs har en seks ganger høyere sannsynlighet for å føle seg deprimert, og
mer enn fire ganger høyere sannsynlighet for å føle seg nervøs sammenlignet med andre
ungdommer. Psykiske helseproblemer er også hovedgrunnen for at ungdom blir uføretrygdet. Lav utdanning kombinert med psykiske helseproblemer innebærer en høy risikofor frafall fra videregående skole, noe som igjen kan føre til senere utenforskap (OECD,2018).
Helse- og avlastningstjenesten for barn og unge har implementert flere tiltak for å støtte
psykisk syke ungdommer. Blant disse tiltakene er FACT ung, et samarbeid mellom tjenes­
ten og Barne- og ungdomspsykiatrien (BUP), rettet mot å hjelpe ungdommer med psykiske
lidelser der de er. I tillegg tilbyr Omsorgsenheten et Ungdomstorg, et lavterskeltilbud isamarbeid med Røde Kors Fellesverket, andre enheter innenfor Omsorgsenheten, NAV,NTNU og flere. Ungdomstorg er åpent to ettermiddager i uken og retter seg mot unge somstår utenfor skole og arbeidsliv, med mål om å integrere dem i tjenestene. Det er spesielt
etterspørsel etter NAV-tjenester utenfor vanlige arbeids- og skoletider. SEIF er også til stedefor å svare på spørsmål om utlendingsrett. Oppfølgingstjenesten forventes å delta på sikt.
Botiltaket og treffstedet for psykisk helse har jobb spesialister i flere avdelinger i enheten
som jobber med utdanning og jobb til unge voksne og setter søkelys på livsmestring og
deltagelse i frivillige og ideelle tilbud.

136

Sosiale påvirkningsfaktorer for livskvalitet og samfunnsdeltakelse blant barn og unge

NTNU Wellfare

INNHOLD

Inkludering av barn og unge med innvandrerbakgrunn
Innvandrerbefolkningen har generelt noe dårligere helse enn majoritetsbefolkningen, menhvor stor forskjellene er og hvordan de ytrer seg varerier blant annet etter landbakgrunn
og kjønn: innvandrere fra Vest- Asia synes å skåre lavest på tvers av helsemål, men skiller
seg særlig ut gjennom høye andeler som opplever psykiske plager, ensomhet og nedsatt
livskvalitet (Eiksund et al., 2022). Menn fra Nord-Amerika/Oseania og kvinner fra Afrika var
innvandrergruppene som vurderte sin egen helse best. Mellom 70 og 80% av alle innvandrere oppgir at livet kjennes meningsfull (Eiksund et al., 2022).
Samtidig viser det seg at mennesker med innvandrerbakgrunn også i mindre grad føler seg
trygge (hhv 88% hos menn og 85% av kvinner), og trives i sine nærmiljø (75% for begge) enn
den norske befolkningen. Samfunnsdeltagelsen er også noe lavere, men med stor varia­
sjon innad: innvandrere fra land med de høyeste og de laveste inntektene deltar mer enn
innvandrere fra land med et middels høyt inntektsnivå (Eiksund et al., 2022). Dette kan til
dels forklares med diskriminering, for eksempel i forbindelse med jobbsøking, der søknader med pakistanske navn fikk færre positive reaksjoner enn søknader med typisk nordiskenavn (Birkelund et al., 2014). I et forsøk fra 2014 fremstår dette som mindre problem i
Trondheim enn i Oslo (Birkelund et al., 2014). Det blir likevel tydelig hvordan diskrimineringog rasisme kan forhindre deltagelse direkte, og påvirke helse og livskvalitet hos de som
berøres. I Trondheim oppgir 16% av menn og 18% av kvinnene med innvandringsbakgrunnå være misfornøyd med livet sitt (Eiksund et al., 2022).
Resultatene fra Helseundersøkelsen i Nord-Trøndelag (HUNT3 og 4), Levekårsundersøkel­sen for innvandrere 2016, og intervjuer med innvandrere og andre med kunnskap om
temaet, indikerer at terskelen for deltakelse i etablerte kulturaktiviteter oppleves som høy
blant eldre med innvandrerbakgrunn. For å øke deltakelsen på nye arenaer er det viktig
å etablere lavterskeltilbud som fokuserer på samhandling og interaksjon- økt inkludering
gjennom kulturaktiviteter forutsetter også deltakelse fra nordmenn på felles arrangementer. Barrierer for deltagelse kan knyttes til både økonomi, kultur og språk, men ogsåtil opplevelser av rasisme (Sandsund et al., 2020). Mangel på møteplasser med majoritetsbefolkningen og utfordringer knyttet til språk går utover både individuell og familiehelse(Rashidnejad, 2020). Opplevelser av rasisme, hets og hatytringer både i nærmiljø og påinternett kan påvirke deltagelse både direkte og indirekte og bidra til stigmatisering og
økt konfliktnivå i samfunnet. På den andre siden kan økt samfunnsdeltagelse og kontakt
mellom befolkningsgrupper fremme forståelse og sosiale relasjoner på tvers av kulturelle
skille­linjer, og bidra til robuste lokalsamfunn. For å øke deltagelse er tillitsbygging, informasjon på ulike språk og gjennom ulike kanaler, tilgjengelige steder for aktivi­tetene og­kostnader sentrale faktorer.
MinoUng er et samarbeidsprosjekt mellom Trondheim kommune og Trøndelag fylkeskommune som tilbyr tilrettelagt opplæring for minoritetsspråklige ungdommer før de begynnerpå videregående opplæring. Målet er å styrke integreringen og samhandlingen mellom
ulike elevgrupper. Selv om de fleste elever og lærere mener at det nå ligger bedre til rettefor integrering, understrekes det at det ikke er nok å bare gå på samme skole. Det må

137

Sosiale påvirkningsfaktorer for livskvalitet og samfunnsdeltakelse blant barn og unge

NTNU Wellfare

INNHOLDvære ytterligere tiltak for å fremme samhandling. En utfordring er at elevene går i atskilte­klasser, noe som begrenser naturlige møtepunkter. Midlertidige lokaler og ulike skoleplaner forsterker følelsen av utenforskap blant elevene. Mange elever i MinoUng-klassene
har behov for ekstra støtte og veiledning, men ressursene er begrensede. Dette fører til atbehovet for oppfølging overstiger tilgjengelige ressurser, og elever henvender seg om alt
fra praktiske spørsmål til personlige problemer. Til tross for at noen elever klarer seg bra,
opplever de fleste behov for ekstra støtte og veiledning (Svendsen et al., 2022).
Ungdom og barn som ankommer Norge som flyktninger opplever spesifikke utfordringer
knyttet til asylsøkeprosessen, som blant annet innebærer at de ikke får velge bosted selv.
Enslige mindreårige bosettes ofte i kollektiv:«Jeg fikk ikke være med å bestemme noen ting rundt hvor jeg skulle bo. Jeg fikk barebeskjed om at jeg skulle bo i bofellesskap, uten at jeg helt visste hva det var. Jeg var
veldig trist i begynnelsen for jeg kjente ingen i Trondheim. Jeg har slektninger og venner
i flere andre byer i Norge så derfor så hadde jeg mest lyst til å bo en av de stedene.
Men samtidig så var jeg veldig glad for at jeg faktisk fikk en plass. (…) Men jeg fikk plass
i Trondheim, og etter at jeg kom til Trondheim så gikk alt bra med en gang syns jeg».
(Jente, bofellesskap, i (Svendsen & Berg, 2017, s. 14)

Erfaringer er blandete, mens det å få henvist plass kan bidra til en opplevelse av trygghet og stabilitet, men kan også oppleves som et inngrep i personlig autonomi og retten
til selvbestemmelse. Enslige flyktninger bosatt i kollektiv forteller om en del utfordringer
knyttet til dette skjæringspunktet mellom behov for trygghet, og det å bygge seg opp etselvstendig liv og identitet i de nye omgivelsene (Svendsen & Berg, 2017). Det kan værekrevende å orientere seg i ett nytt land, og finne frem til relevante aktiviteter og sosiale lag.
I denne sammenhengen trekkes veiledningsheftet «Min samfunnsguide» frem som et positivt tiltak, som kan hjelpe med å orientere seg på egen hånd:«Jeg syns samfunnsguiden er utrolig viktig. For ungdommene trenger informasjon om
alt. Hvis de skal ha et godt liv her så trenger de den kunnskapen.» (Svendsen & Berg,
2017, s. 58)

138

Sosiale påvirkningsfaktorer for livskvalitet og samfunnsdeltakelse blant barn og unge

NTNU Wellfare

INNHOLD

Introduksjonsprogrammet for flyktninger er ment å være en introduksjon til det norske
samfunnet, men kan oppleves mer som et informasjonsprogram der deltakerne får informasjon som skal ruste dem for senere møter med det norske samfunnet (IMDi, 2024).
Å sosialisere seg inn i majoritetskulturen gjennom et program kun for innvandrere kanvære utfordrende, og mangler det ofte viktige møteplasser mellom innvandrere og norske
borgere. For å være en integreringsarena burde introduksjonsprogrammet i større grad
legge til rette for slike møter, hvor både innvandrere og norske borgere kan møtes og læreav hverandre (IMDi, 2024).
Deltakelse i organiserte fritidsaktiviteter kan ha positive effekter på unge asylsøkeres psykiske helse og bidra til integrering, identitetsutvikling og økt sosial kapital. Samtidig opplever flyktninger barrierer for deltakelse, inkludert mangel på organiserte transporttilbud, lavøkonomi og dårlige forhold i mottakene. For å fremme deltakelsen er det viktig å utnytte
ressursene i lokalsamfunnet og etablere et godt samarbeid med fritidsarenaer utenfor
mottaket. Felles kjøreordninger og økonomiske virkemidler kan også bidra til å gjøre deltakelsen mer tilgjengelig. Dette vil ikke bare fremme integreringen av flyktninger, men ogsåberike det lokale samfunnet med mangfold og nye perspektiver.

139

Sosiale påvirkningsfaktorer for livskvalitet og samfunnsdeltakelse blant barn og unge

NTNU Wellfare

INNHOLD

Innsiktsarbeidet gjennom utredningen viser at det foregår en rekke innsatser i Trondheimfor å inkludere barn og unge med innvandrerbakgrunn. Omsorgsenheten har flere tiltak
for å støtte enslige flyktninger med sikte på å fremme deres trivsel og integrasjon i samfunnet, som for eksempel husverter for ungdom som trenger ekstra støtte i hverdagen.
Dette innebærer å tilby egne hybler med oppfølging av en husvert eller familie minst firetimer i uken, som fungerer viktig støtteperson og bidrar til et nettverk, følelse av trygghet,tilhørighet og språkopplæring. Tiltaket er både rettet mot enslige mindreårige og andre
ungdommer i barnevernet.
En annen praksis er å arrangere grupper for traumatiserte barn og unge, hvor de lærer
Teaching Recovery Techniques (TRT). Disse gruppene holdes både på mottaksskoler for
flykt­ninger og videregående skoler i Trondheim, og skal gi ungdommen verktøy og teknikker for å håndtere traumer og fremme deres mentale helse. Ungdomsteamet i BRA (Barneog ungdomspsykiatrisk avdeling) arrangerer aktiviteter knyttet til friluftslivsom skal gi ungdom muligheten til å bli bedre kjent med seg selv og skape et nettverk.
Barnehager og skoler i Trondheim bidrar med å jobbe aktivt med integrering av og støtte til
innvandrerfamilier gjennom ulike tiltak og samarbeid. For eksempel har skolehelsetjenesten ved BFT Lerkendal, etablert et nært samarbeid med Flyktningehelsetjenesten, med egne
rutiner i Kvalitetssystemet for dette. Flere skoler trekker frem at de viser respekt for ulike
religiøse høytider, har nulltoleranse rundt rasistisk språk og handlinger, og etterstreber å
motarbeide diskriminering og rasisme i det daglige arbeidet. Det er stort fokus på språkbarrierer og mulighet for å benytte tolk i samtale mellom skole/barnehage og foreldre. Øyabarnehager implementerer en egen ICDP-minoritetsversjon og trekker frem innførings­
tilbudet som god praksis:

Vil benytte anledningen til å trekke fram innføringstilbudet som vi ser har gitt gode
gevinster for familier med flyktningbakgrunn. Dette arbeidet har gitt gevinster ogsåfor hele enheten - alle barn, familier og ansattes arbeidsmiljø. Vi har foreldre som har
søkt jobb på enheten for å kunne gi tilbake for hvordan de selv og barna ble møtt av
kultursensitive ansatte med høy erfaring og kompetanse (ansatt, barnehage).

Ved Tonstad barnehage har de etablert et nært samarbeid med mottakssenter for innvandrere for å forstå hverdagen til barn og voksne på mottak.

140

Sosiale påvirkningsfaktorer for livskvalitet og samfunnsdeltakelse blant barn og unge

NTNU Wellfare

INNHOLD

Inkludering av barn og unge uavhengig av kjønn og kjønnsidentitet
Kjønn, seksualitet og kjønnsidentitet berører ungdommens selvutvikling og livskvalitet på
flere måter, og påvirker blant annet deltagelse, sosiale relasjoner og helseutfall. Selv om
det er viktig å merke seg at det er store individuelle variasjoner i forhold til alle faktorene,
finner kjønnsforskjeller i forhold til blant annet skolegang (der jenter ofte gjør det bedre og
fullfører oftere), fritidsaktiviteter (der gutter ofte prioriterer fysisk aktivitet og idrett, mens
jenter i større grad deltar i kulturell og sosiale aktivitet) og foreningsvirksomhet (der gutteri større grad deltar i foreninger knyttet til idrett eller teknologi, mens jenter heller er med i
frivillige og/eller humanitære organisasjoner og foreninger tilknyttet kulturell aktivitet.
Slike kjønnsbaserte forskjeller kan delvis forklare ulikheter i helseutfall: som regel rap­port­erer jenter dårligere psykisk og selvopplevd helse enn gutter, og har høyere forekomst
av lidelser knyttet til spiseforstyrrelser, angst eller nedstemthet. Samtidig deltar gutter istørre grad i risikoatferd, inkludert overdreven bruk av rusmidler, råkjøring og lovbrudd,og dropper i større grad ut av skole og utdanning. Samtidig er menn overrepresentert iselvmordsstatistikken (se også kapitel 4B). Noen av ulikhetene kan dermed også skyldes
ulikheter i oppfatning og kommunikasjon, samt bruk av helsetjenester – som jenter eroftere i kontakt med enn gutter. Samtidig må det trekkes frem at utviklingen går i motsatt
retning for både jenter og gutter, men gutter rapporterer generelt mye mindre plager knyttet til helserelaterte forhold (se også kap. 4B). Slike ulikheter mellom kjønn kan kanskje
tyde på at samfunnsutviklingen og kulturendringene blant barn og unge de siste årene
gagner gutter i større favør. Fokuset på en aktiv livsstil blant barn og unge står sterkt, som
har ført til etablering av mange nye og styre arenaer for idrett og fysisk aktivitet – kan det
hende at andre arenaer for kulturell og sosial aktivitet ikke har fått samme prioritering, og
at jenter derfor ikke har de samme arenaene å boltre seg i?
I denne sammenhengen må vi også adressere de spesifikke utfordringene jenter med
innvandrerbakgrunn ofte opplever i skjæringspunktet mellom ulike kulturelle forståelser
av kjønn, identitet og kultur. For eksempel opplever muslimske jenter i Trondheim at detil tross for få tegn til åpen rasisme, påvirkes av stigma og følelsen av å være annerledes
gjennom oppvekst. De forsøker å håndtere dette ved å tone ned sin religiøse og kulturelle
identitet i møte med ikke-muslimer, og ved å omgås med andre minoritetsgrupper. Sosiale
medier spiller en avgjørende rolle i å spre stereotyper og anti-muslimske holdninger (Berg,2016). Dette kan innebære at jenter, som er mer på sosiale medier enn gutter, er mer utsatt for å oppleve hat og stereotypiske fremstillinger på nettet, noe som igjen påvirker forholdet til og deltagelse i samfunnet.
Ungdom som er homo- eller bifile («skeive») har i de siste årene blitt mer synlig og fåttmer aksept i majoritetsbefolkningen. Samtidig har skeiv ungdom høyere forekomst av
psykiske helseproblemer som depresjon, angst og selvmordstanker sammenlignet med
heterofil ung­dom. De opplever også fortsatt i større grad stigmatisering, diskriminering og
manglende aksept av sine familier, sosiale miljø og samfunnet ellers. Her er det også stor
ulikhet knyttet til hvordan familier reagerer og vurderer skeive identiteter, og skeiv ungdom
som vokser opp i familier som tilhører religiøse eller konservative minoriteter opplever ofte

141

Sosiale påvirkningsfaktorer for livskvalitet og samfunnsdeltakelse blant barn og unge

NTNU Wellfare

INNHOLD

mindre aksept, og får flere utfordringer enn skeiv ungdom fra mer liberale familier. Ogsåav sine jevnaldrende og på andre sosiale arenaer (spesielt internett) opplever skeiv ungdom mer mobbing, trakassering og vold enn heterofil ungdom. De kan også oppleve større
vanskeligheter med å finne støttende og inkluderende sosiale miljøer, noe som påvirker
selvbildet og tilhørighet til samfunnet i negativ retning (Akin, 2017).
Vi vet fra relativt ferske nasjonale tall at ikke-heterofile rapporterer lavere tilfredshet med
livet, fysisk helse og økonomisk situasjon, sammenlignet med heterofile personer (Arnesen,2024). Ikke-heterofile er også mer utsatt når det gjelder psykiske plager, og det er en forholdsvis mye større andel ikke-heterofile rapporterer angst- og depresjonssymptomer
sammenlignet med heterofile (se figur 47 under).

Angst- og depresjonssymptomer (HSCL score > 1,75) fordelt
etter seksuell orientering (16år og eldre)
90%
80%
70%
60%
50%
40%
30%
20%
10%
0%

Heteroﬁlemenn

Homoﬁlemenn

Biﬁle menn

Heteroﬁlekvinner

Lesbiske
kvinner

Biﬁle kvinner

Figur 47. Symptomer på angst og depresjon (HSCL score > 1,75) blant personer (16år og eldre) fordelt etter
seksuell orientering. Figur hentet fra rapporten «Seksuell orientering, kjønnsmangfold og levekår» (Anderssen
et al., 2021).

For ungdom med kjønnsdysfori, som opplever en uoverensstemmelse mellom deres
opplevde kjønnsidentitet og det kjønnet de ble tildelt ved fødselen basert på biologiske
markører, ser vi mange av de samme utfordringene som homofile ungdommer når det
kommer til mentale helseutfordringer, stigmatisering og utenforskap (Anderssen et al.,2021). I noen tilfeller kan dette forsterkes ytterligere gjennom den polariserte offentlige
diskursen og politisering av kjønnsdysfori, som også bidra til at ungdom kan føle seg
mistrodd eller mistenkeliggjort i møte med hjelpeapparatet. Dette kan være særdeles utfordrende i sammenheng med å søke og gjennomgå behandling for kjønnsdysfori, men
kan også påvirke forholdet til helsevesen og samfunnet. Ulik tilgang til og aksept av kjønnsbekreftende behandling handler både om geografi, men også om den sosiale konteksten
ungdom beveger seg i. Her er det også viktig å merke seg at mange ungdommer gjennomgår faser med usikkerhet og utprøving knyttet til eget kjønn og seksualitet, og utforske
sin identitet med utgangspunkt i dette. Å opprette tilbud som kan støtte ungdom som
opplever utfordringer knyttet til kjønn, kjønnsidentitet og seksualitet på en sensitiv og ink-

142

Sosiale påvirkningsfaktorer for livskvalitet og samfunnsdeltakelse blant barn og unge

NTNU Wellfare

INNHOLDluderende måte vil kunne gjøre en avgjørende forskjell for ungdom som opplever psykiske
helseproblemer knyttet til disse opplevelsene.
En lovende praksis i Trondheim kommune beskrives av skolehelsetjenesten på BFT Lerken­
dal, som samarbeider med kompetansesenter for Kjønn og seksualitet (KKS) (Trondheim
kommune, 2024b). De er bevisste på at Skolehelsetjenesten bør bruke et kjønns- og legningsnøytralt språk for å bygge en åpen og inkluderende kultur der mangfoldet av kjønn og
seksualiteter anerkjennes, og skape en trygg ramme for at den enkelte elev selv kan definere hvem hun eller han identifiserer seg som eller tiltrekkes av. De legger også til rette forminoritetspråklige elever gjennom blant annet bruk av tolk og informasjonsskriv på ulikespråk.

Barn som vokser opp i utrygge familieforhold
I tillegg til ovennevnte grupper er det en del barn som tilhører mindre synlige minoritetersom opplever mange av de samme, og noen spesifikke, helseutfordringer som andre
marginaliserte grupper. Dette inkluderer for eksempel barn som lever i utrygge familie­
situasjoner, opplever vold, misbruk eller neglekt i nære relasjoner, er under barnevernets
omsorg, har begått kriminelle handlinger eller har foreldre som er del av kriminelle nett­
verk, og barn som sliter av andre årsaker. Barn og ungdom i vanskelige livssituasjoner har
et behov for å kunne etablere gode relasjoner til trygge voksenpersoner - dette kan værefamilie, men også andre voksne i nærmiljø og barnets livsverden kan bli viktige støtte­spillere for barn i utsatte situasjoner (Armstrong et al., 2005; Putnam, 2015). I Trondheim
ser vi blant annet at om lag 1 av 6 voksne oppgir å ha hatt manglende støtte av voksenpersoner i barndommen (Rangul et al., 2021), se figur 48 og 49 nedenfor. Mangel på støttespillere er tydelig knyttet til bydel og den sosiale gradienten, noe som også tyder på at familier kan være sårbare for at ekstern stress (økonomi etc.), og som igjen kan gå ut overforeldrenes evne til å støtten barn og ungdom trenger og har krav på. Samtidig kan manogså tenke seg at det kan være vanskelig for ungdom med lav SØS å finne trygge voksen­
personer i sine nærmiljøer, som nettopp kan veie opp for manglende støtte
hjemmefra.

143

Sosiale påvirkningsfaktorer for livskvalitet og samfunnsdeltakelse blant barn og unge

NTNU Wellfare

INNHOLD

Figur 48 Andel menn (%) som oppgir at de i liten grad kunne søke støtte hos en voksen de var trygg på etter
levekårssoner. Levekårssoner i Trondheim. Figur hentet fra Rangul et al., 2021.

Figur 49. Andel kvinner (%) som oppgir at de i liten grad kunne søke støtte hos en voksen de var trygg på etter
levekårssoner. Levekårssoner i Trondheim. Figur hentet fra Rangul et al., 2021.

144

Sosiale påvirkningsfaktorer for livskvalitet og samfunnsdeltakelse blant barn og unge

NTNU Wellfare

INNHOLDDen sosiale gradienten er også tydelig i forhold til opplevd psykisk og fysisk vold i nærerelasjoner og nærmiljøet. I tillegg er kjønnsforskjellene her tydelig, en større andel kvinner(12 til 30%) og en betydelig andel menn (4–16%) oppgir å ha opplevd psykisk vold i nærerelasjoner, mens litt flere menn forteller å ha vært utsatt for vold (18% vs. 12% for kvinner)
når det ikke skilles mellom vold i nære relasjoner og andre voldshendelser (Rangul et al.,2021). Til sammen tegner dette dog et bilde av at ungdom med lavere SØS opplever mindre
trygge oppvekstvillkår enn sine bedre stilte jevnaldrende, noe som kan påvirke helse
og livskvalitet gjennom livsløpet.
Ungdom med utrygge familieforhold vil ofte i større grad oppholde seg utenfor hjemmet,og også samles ved offentlige steder, noe som kan føre til misnøye fra lokalbefolkningenog medføre en del uønsket aktivitet, inkludert utagerende atferd, rusbruk og småkriminali­
tet som nasking og tagging. Ungdom som «henger» mye på slike steder havner også fortere i risikosonen for å utvikle tyngre utfordringer knyttet til rus og kriminalitet, og er mersårbare for å bli rekruttert av tyngre kriminelle miljø. Samtidig er disse ungdommer oftevanskelige å fa kontakt med, siden de oppholder seg utenfor de tradisjonelle arenaene forsamfunnsdeltagelse, og har gjerne mindre tillit til hjelpeapparatet (Heimburg et al., 2024).
I Trondheim kommune jobber uteseksjonen for å fange opp og systematisere kunnskap
som sikrer relevant kunnskap om samfunnsutvikling med fokus på ungdomsmiljø, og samtidig være et lavterskeltilbud for sårbar ungdom med lite kontakt til hjelpeapparatet. Gjennom innsiktsarbeidet formidlet en ansatt i uteseksjonen at:«Uteseksjonen jobber med oppsøkende sosialt arbeid på gateplan og på steder der
ungdom er, når de er der. Dette for å sikre at det er tilgjengelig tjenester for de som
ikke oppsøker de selv, og der man ikke trenger henvisning for å få hjelp. […] Å være en
tilgjengelig tjeneste uten ekskluderingskriterier vil fange opp og sikre at også de mestsårbare for bistand [og de med mest behov for] hjelp i de ordinære systemene.»(Ansatt i uteseksjonen)

145

Sosiale påvirkningsfaktorer for livskvalitet og samfunnsdeltakelse blant barn og unge

NTNU Wellfare

INNHOLD

Ungdom som er i kontakt med det offentlige fordi de har begått kriminelle handlinger har
ofte flere utfordringer knyttet til omsorgsituasjon, rusbruk og psykisk helse. Samtidig er detogså en del barn og unge som har foreldre som er aktiv i kriminell virksomhet og/eller soner fengselsdommer, noe som også preger familielivet og barns oppvekstvillkår. Foreldre ifengsel får ofte lite oppfølging og hjelp til å komme tilbake til samfunnet. Dette inkludererå utrede og behandle eventuelle tilleggs- og helseplager, som kan være både årsak til og
konsekvens av en kriminell livsstil. Å tilby hjelp med underliggende helseplager er ofte
grunnleggende for å gjennomføre andre tiltak, som for eksempel gå i gang med kvalifi­
seringsløp. Det ligger et uutnyttet potensial i de statlige virkemidlene, og ikke minst isamordning av disse (Riksrevisjonen, 2023).
Kriminalomsorg i frihet (KIF) i Trondheim jobber med å tilrettelegge for en vellykket overgang for folk som skal løslates fra fengsel og tilbakeføres til samfunnet. Dette inkluderertiltak rettet mot rehabilitering, sosial integrasjon, og forebygging av tilbakefall til krimina­
litet; slik som støtte til å finne bolig og arbeid, tilgang til helse- og sosialtjenester, fremme
sosial inkludering og personlig utvikling og jobbe sammen med andre offentlige og frivilligeorganisasjoner for å sikre en helhetlig støtte for den enkelte.

Usynlige minoriteter og interseksjonalitet
I tillegg til minoritetsgruppene omtalt ovenfor finnes også usynlige minoriteter som kan
rammes av lignende utfordringer. For eksempel kan ungdom som vokser opp i samiskeeller kristenreligiøse miljø oppleve noen av de samme utfordringene som innvandrerungdom når det kommer til å forhandle ulike kulturelle påvirkninger og identiteter, oghåndtere fordommer, hets og diskriminering. Dette påvirker helse og livskvalitet i negativ
retning, og har også konsekvenser for deltagelse og fremtidsutsikter. For eksempel ersamiske gutter overrepresentert i NEET- statistikken (Bania et al., 2019). Samisk ungdom
opplever hets og trusler basert på sin identitet. Saker som berører samiske interesser, somfor eksempel utbygging av vindmølleparken på tradisjonelt samisk land på Fosen, kan øke
spenninger og bidra til økt polarisering og et debattklima preget av diskriminering og hets
mot samiske individer og samfunn. Samtidig gir slike nasjonale begivenheter muligheter
for samiskungdom til å ta aktiv del i og forhandle egen identitet, kulturell tilhørighet og
relasjon til storsamfunnet, noe som på sikt kan bidra til fremme helse for denne gruppen– både direkte gjennom deltagelse, tilhørighet og myndiggjøring, og på sikt gjennom å påvirke samfunnet i en retning som ivaretar samiske interesser og behov.
Spenninger mellom ulike grupper kan også observeres i tilknytning til minoriteter i kon­tekster preget av konflikter, krig og kriser andre steder i verden, som for eksempel krigene
i Israel/Palestina og Ukraina. Aktiviteter i media knyttet til for eksempel identitetskamp eller
klimakamp kan føre til spissere og mer hatefull retorikk, som igjen kan bidra til økt polari­sering og diskriminering. Ungdom som er direkte eller indirekte berørt av slike globale
hendelser vil ofte ha behov for å danne seg en mening om saken som balanserer ulike­kulturelle og sosiale hensyn, og kan også bringe konflikter inn i de sosiale miljøene dedeltar i, som for eksempel skolen (omtales videre i kap 5).

146

Sosiale påvirkningsfaktorer for livskvalitet og samfunnsdeltakelse blant barn og unge

NTNU Wellfare

INNHOLDDet er viktig at voksne som jobber med ungdom er bevisste på at ungdom trenger rom
og veiledning til å diskutere aktuelle politiske, og også betente saker i trygge rammer. Det
er avgjørende for å fremme en demokratisk grunnholdning og samfunnsutvikling ved åtilrettelegge for demokratisk dialog i trygge forum. Der kan ungdom kan øve seg på å brytemeninger, forhandle frem kompromiss og danne seg et standpunkt basert på nyansert
informasjon og hensyn til ulike. Dette kan samtidig motvirke ytterligere polarisering sompå sikt kan bidra til å destabilisere lokalsamfunn så vel som Norge som helhet, og samtidig forebygge ekstremistisk propaganda, utenforskap, radikalisering og terror (PST, 2023;
Sjøen & Mattsson, 2020).
Å ha fokus på toleranse og mangfold er også avgjørende for å møte en økende bevissthet
rundt og kunnskap om utfordringer knyttet til interseksjonalitet; det vil si anerkjennelsen
av at mennesker kan oppleve diskriminering og marginalisering på grunn av flere faktorer
samtidig, som for eksempel kjønn, etnisitet, klasse, seksuell orientering, funksjonsevne og
andre sosiale kategorier. Interseksjonalitet innebærer å se på hvordan disse ulike aspektene av identitet og sosial struktur samvirker og påvirker hverandre, og hvordan de kan
forsterke eller motvirke hverandre i ulike samfunnskontekster. Interseksjonalitet blir foreksempel tydelig i noen av de spesifikke utfordringene som muslimske jenter opplever iskjæringspunktet mellom religiøs, kulturell og kjønnsmessig identitet (Berg, 2016).
Et annet typisk eksempel på interseksjonalitet er skeive innvandrere, som opplever dobbel
diskriminering som kulturell og seksuell minoritet, der ulike identiteter også vurderes svært
ulikt på tvers av sosiale grupper: å være homofil muslim kan medføre negative stereotyper fra både det muslimske miljøet og fra det homofile miljøet- som kan assosiere religiøs
tilhørighet med konservativisme og homofobe holdninger. I tillegg kan flyktninger som oppgir å være skeive også føle seg mistrodd og mistenkeliggjort i møte med hjelpeapparatet,særlig når seksualiteten også er grunn for å søke om beskyttelse. Ulik praksis rundt dettehos hjelpeapparatet kan bidra til en oppfatning av at «noen flyktninger er mer verdt beskyttelse enn andre», og skeive innvandrere kan føle seg presset til å assimilere seg til en norsk
skeiv identitet for å oppnå status om «worthy refugee». Dette, i sin tur, har stor påvirkningpå andre sosiale relasjoner (Akin, 2017). Men også andre typer interseksjonalitet, som foreksempel innvandrere med funksjonsnedsettelse, medfører spesifikke utfordringer i møte
med samfunnet. For eksempel forteller innvandrer med hørselshemming at deres statussom «innvandrer», og de utfordringene det medfører i forhold til kunnskap, språk og sosioøkonomisk bakgrunn overskygger deres individuelle behov og det som er knyttet til åvære døv (Sinkaberg, 2017). Dette innebærer at utfordringer knyttet til å være døv i mindre
grad adresseres, og dermed forblir en barriere når det gjelder å kunne benytte seg av andre tilbud. Rådgivningstjenesten knyttet til flykninger kan utligne noe av dette, men kan
oppleve utfordringer knyttet til rolleblandinger. Også i forhold til enslige mindreårige flyktninger med spesielle behov blir utfordringer tydelig, særlig ift å koordinere samarbeidet
mellom de ulike hjelpeinstansene og tilbud.

147

Sosiale påvirkningsfaktorer for livskvalitet og samfunnsdeltakelse blant barn og unge

NTNU Wellfare

INNHOLD

Oppsummering og anbefalinger
Inkludering av utsatte grupper handler om å sikre like muligheter for alle i samfunnet,
uavhengig av bakgrunn. I Trondheim fokuseres det på å tilrettelegge for deltakelse på ulike
arenaer, samtidig som det erkjennes at spesialiserte tilbud kan være nødvendige for å balansere behovet for fellesskap og tilhørighet med behovet for individuell støtte og autonomi
for utsatte grupper.
Her kan det oppstå konflikter når utsatte gruppers behov settes opp mot hverandre, ellernår lokale eller globale hendelser øker polarisering, og utfordrer ungdommers holdning til
samfunnet og demokratisk meningsdannelse. Utfordringer oppstår også knyttet til inter­seksjonalitet og det å balansere ulike tilhørigheter og identiteter. Det brede spektrum av
aktiviteter som ungdom i Trondheim har tilgang til kan hjelpe å orientere seg og finne
tilhørighet på ulike arenaer. Her er det likevel et stort innovasjonspotensial når det gjelder
å ivareta ungdom i denne prosessen gjennom å tilby arenaer for variert deltagelse og
demokratisk dialog i trygge rammer.
Gjennomgangen av foreliggende forskning og dokumentasjon fra innsiktsarbeidet begrunner følgende anbefalinger for å ta tak i sosial ekskludering av minoriteter og andre gruppersom faller utenfor:

Fremme sosial og økonomisk inkludering av minoritetsgrupper i sårbare
situasjoner, og redusere diskriminering ved å:→ Utvikle strategier for å sikre en balanse mellom å tilby varierte aktiviteterfor alle, og støtte opp under utsatte gruppers deltagelse gjennom spesifikke
program, tilnærminger, møteplasser og ressurser.
→ Ta tak i interseksjonalitet for å sikre tilpasset støtte til individer som opplever
flerfoldig diskriminering.
→ Styrk muligheter for demokratisk dialog i trygge omgivelser rundt vanskelige og
globale tema som barn og ungdom berøres av for å motvirke økt polarisering,diskriminering og ekstremisme.

148

Sosiale påvirkningsfaktorer for livskvalitet og samfunnsdeltakelse blant barn og unge

NTNU Wellfare

INNHOLD

4 G: Styrke rollen til og effektene av
sykdomsforebyggende arbeid
Samfunnet har endret seg mye de siste tiårene. Vi observerer utfordringer knyttet til helse­
atferd og utenforskap i en kontekst som ikke er den samme som før. Den kanskje største
bekymringen vi står ovenfor, er de kontinuerlige og gjennomgående sosiale ulikhetene ihelse vi observerer både blant barn, unge, unge voksne og voksne. Dette kapit­telet ønsker
å rette fokuset mot sosiale ulikheter i helse og helseatferd, og vise hvordan en marginalisert gruppe i Trondheim gjennomgående rapporterer dårligere helseatferd- og forhold.
Kapitlet beskriver eksempler på sykdomsforebyggende praksiser og innsatser rettet motå påvirke helsekompetanse og helseatferd.

Sosiale ulikheter i helse og atferd
Helseatferd som røyking, sunt kosthold, bruk av rusmidler og fysisk aktivitet er sosialt
lagdelt og bidrar til sosial ulikhet i helse. Overvekt og fedme er også sosialt lagdelt, og det
er folk i familier med lav status som har høyest forekomst. Sosiologisk teori viser at sosiale
og økonomiske forhold i barndommen i stor grad former atferd gjennom oppveksten imønstre knyttet til foreldrenes sosiale posisjon (Cockerham, 2005). Å forsøke å påvirke
atferd på individnivå er lite effektivt, da atferden er formet av de sosiale omgivelsene folk
­lever i. Positive atferdsendringer er avhengige av en indre motivasjon og tro på at atferds­
endring vil være til nytte for den det gjelder, og utsikter til et godt liv (Pepper & Nettle
2017). Derfor er det å endre folks levekår, understøtte folk økonomisk og sosialt, tiltak som
vil ha størst effekt på sosiale forskjeller i atferd og helse, fordi slike tiltak fremmer helsebåde direkte gjennom å forbedre levekår og indirekte gjennom positiv endring i atferdsmønster.
Tiltak som bedrer sosiale og økonomiske livsbetingelser for alle barn og unge, vil ogsåfremme positiv helseatferd, redusere risiko for sykdom og funksjonsnedsettelse. Samtidig
kan mer målrettede tiltak være effektive i noen sammenhenger, i tråd med prinsippet om
proporsjonal universalisme.
Vi ser at helseatferd er noe som varierer over tid, og endrer seg sammen med samfunnet.
Trender i rusmiddelbruk, risikoatferd og vold/lovbrudd blant barn og unge viser nettopp
dette, hvor vi de siste tiårene ser store forandringer i atferd, og særpregede utviklingstrekk
blant jenter og gutter. Noen av de store positive trekkene er den nasjonale nedgangeni både hverdagsrøykere og ungdom som drikker alkohol. På den andre siden ser vi en
bekym­ringsfull økning i voldshendelser og lovbrudd, og til dels små økninger i narkotika­
bruk, hvor cannabis (hasj og marihuana) fremdeles er det mest utbredte illegale rusmid­
delet blant norske ungdommer.

149

Sosiale påvirkningsfaktorer for livskvalitet og samfunnsdeltakelse blant barn og unge

NTNU Wellfare

INNHOLD

Rusmidler og narkotikabruk
Tall fra Ungdata (2021) viser at det på starten og slutten av ungdomsskolen er store forskjeller mellom andelen som har prøvd og blitt tilbudt cannabis. I 8. og 10. trinn er det
henholdsvis 2% og 9% som har prøvd cannabis selv siste året, og 12% og 26% som har blitt
tilbudt dette siste år. Utviklingen over tid viser at selv om det har vært en dobling i antalletsom har brukt hasj eller marihuana siste år fra 2013 til 2021 (fra 2% til 4%), så er prosent­
andelen på ungdomsskolen fortsatt lav.
Blant videregående elever er tallene naturligvis høyere, og Ungdata (2020) viser at det påVg1 og Vg3 er henholdsvis 13% og 25% som har prøvd cannabis det siste året. Blant eleverpå Vg1 er det 38% som har blitt tilbudt cannabis, mens på Vg3 er det hele 52%. Tidstrenderfor videregående viser en større økning av elever som har prøvd cannabis det siste åretenn i ungdomsskolen, fra 8 og 12% blant Vg1 og Vg2 elever i 2013, til 13 og 21% i 2020.
Data fra kommunehelsa sin statistikkbank (med resultater fra ungdomsskoleelever i Ungdata) viser at både Midtbyen (4%), Lerkendal og Østbyen (5%) har flere ungdomsskole­elever som har prøvd cannabis sammenlignet med resten av landet. Lerkendal og Heimdal
har også hatt en liten prosentvis økning fra 2017 til 2021. Blant barn og unge på Østbyen er
andelen som har brukt cannabis noe lavere, og ligger på landsgjennomsnittet (3%).
Som Ungdata viser har bruk og tilbud av hasj og marihuana blitt vanligere hos barn og
unge i Trondheim, og vi ser en økning hos barn og unge uavhengig av sosioøkonomisk
status. Det er flere barn og unge fra familier med lav sosioøkonomisk status som rapporterer bruk av cannabis, selv om forskjellene mellom de med lav og høy sosioøkonomisk har
minsket med årene. De sosioøkonomiske forskjellene er tydeligere når det gjelder bruk av
andre narkotiske stoffer hos gutter på videregående (se figur 50 nedenfor).

Prosentandel gutter på Vgs som siste år har
brukt/prøvd cannabis og andre narkotiske
stoﬀer, fordelt etter SØS
25%
20%
15%
10%
5%
0%

Lav SØS
Cannabisbruk

Middels SØS

Høy SØS

Andre narkotiske stoﬀer

Figur 50. Andel gutter (%) på videregående skole som siste år har brukt/prøvd cannabis og andre narkotiske
stoffer, fordelt etter sosioøkonomisk status. Ungdata 2020.

150

Sosiale påvirkningsfaktorer for livskvalitet og samfunnsdeltakelse blant barn og unge

NTNU Wellfare

INNHOLD

Røyking og snus
Som vi vet medfører tobakksbruk store mulige helseskader og påvirker folkehelsen negativt, og det er forskjeller i risiko mellom ulike tobakksprodukter (Vedøy et al., 2022). Nasjo­
nale tall fra SSB viser at det har vært en stor nedgang i dagligrøykere både hos unge mennog kvinner (16–24 og 25–34 år) over tid. Andel av-og-til røykere har holdt seg relativt stabilt,
men vi ser faktisk en liten økning det siste tiåret hos begge kjønn i aldersgruppen 16–24 år(SSB, 2023).
Tall fra Ungdata (2020/21) understøtter at denne positive trenden også gjelder barn og
unge i Trondheim, spesielt på videregående. Blant ungdomsskoleelever er det 1% som
røyker daglig og 96% som ikke røyker i det hele tatt. Dette er samme tall som ble rapportert i 2013. På spørsmål om snusbruk ser vi mye det samme som ved røyking, 1% som gjør
det daglig og 96% som ikke bruker snus, og vi ser også en liten nedgang over tid fra 2013.
På videregående er andelen som røyker og snuser høyere. Blant dagligrøykere er det 1%
og 92% som ikke røyker, og for snusbruk er det 7% som snuser daglig og 84% som ikkesnuser. Det positive er at utvikling over tid viser en nedgang i både andelen som røyker ogsnuser siden 2013, også blant ungdommer i Trondheim.
Nasjonale tall fra kvinner og menn i alderen 25–74 år viser at andelen dagligrøykere har
blitt mindre i alle utdanningsgrupper fra 2014 til 2023, men fremdeles er det en markant
sosial gradient hvor dagligrøykere er overrepresentert blant de med grunnskoleutdanning.
I 2023 er det 20% blant menn med grunnskoleutdanning som røyker daglig versus 3% med
universitets- og høgskoleutdanning. Hos kvinner er det 17% mot 2% (SSB, 2023).
At vi ser sosioøkonomiske forskjeller i røyking har en ekstra risikodimensjon i form av
utenforskap. Røyking under svangerskapet øker risikoen for helsetap hos barnet (Vedøy etal., 2022), og tall fra kommunehelsa statistikkbank viser at det er forskjeller i bydelene når
det kommer til prosentandelen kvinner som rapporterer at de røykte ved første svangerskapskontroll. På den positive siden viser tallene at alle bydelene i Trondheim har lavere
prosentandel enn landsgjennomsnittet (2,4%). Heimdal bydel har tidligere skilt seg ut med
antall gravide som røykte ved første svangerskapskontroll (6,3%), men prosentandelen er
nå kun 1,5%. Hos Midtbyen (1%), Østbyen (0,8%) og Lerkendal (1,5%) er tallene lavere.

Alkohol
Tall fra Ungdata (2021) viser at ca. en tredjedel av ungdomsskoleelevene har vært beruset
en gang i løpet av det siste året, og at det er store forskjeller mellom starten og slutten på
ungdomsskolen. Blant elevene på 8. trinn er det 4% som rapporterer at de har vært beruset i løpet av det siste året, og blant elevene på 10. trinn er det 28% som rapporterer det
samme. Det har også vært en liten økning i prosentandelen som har vært beruset på alkohol det siste året blant elevene i Trondheim, fra 10% i 2013 til 13% i 2021. Blant elevene på
10. trinn er det også 1 av 10 som sier at de får lov til å drikke alkohol av foreldre/foresatte.

151

Sosiale påvirkningsfaktorer for livskvalitet og samfunnsdeltakelse blant barn og unge

NTNU Wellfare

INNHOLDVi ser samme trender på videregående skole, hvor det er 57% av elevene på Vg1 og 87% på
Vg3 som har vært beruset i løpet av det siste året. Også på videregående ser vi en økningover tid fra 2013 til 2020 som har vært beruset siste år, fra 45% til 57% hos Vg1-elevene og
62% til 70% hos Vg2 elevene. Også på videregående ser vi at prosentandelen som får lov
av foreldre/foresatte å drikke alkohol øker med klassetrinn, fra 30% hos elevene på Vg1 til
93% av elevene på Vg3.
Det er verdt å merke seg at både prosentandelen som har vært beruset siste år og som får
lov av sine foreldre/foresatte å drikke alkohol er høyere i Trondheim enn i resten av landet.
Generelt har det vært en nedgang i alkoholbruk hos barn og unge i Norge de siste tiårene
(Lund et al., 2022), en trend det virker som at Trondheimsungdommene ikke har vært med
på. Dette understøttes i en viss grad av kommunehelsa sin statistikkbank, som ved bruk av
Ungdata (2021) viser tydelige ulikheter over tid mellom de ulike bydelene i Trondheim.
I Midtbyen og Østbyen bydel har det vært en nedgang over tid fra 2013 til 2021 i prosent­
andelen ungdomsskoleelever som rapporterer at de har vært tydelig beruset siste år, fra
henholdsvis 13% til 11% og 16% til 11%. På Lerkendal har det vært stabilt og ingen endring(14%), mens på Heimdal har det vært en relativt stor økning fra 12% til 18%.
Ungdata (2021) viser også at den sosioøkonomiske gradienten er tydelig på mange av dealkoholrelaterte variablene hos ungdomsskoleelevene, slik som debutalder, frekvens i drikking, drukket seg synlig beruset, og får lov av foreldre/foresatte å drikke alkohol. For barn
og unge som var 14 år eller yngre første gangen de drakk alkohol er det 71% jenter og 74%
gutter fra familier med lav SØS som rapporterer dette, sammenlignet med 58% jenter og
62% gutter fra familier med høy SØS. Prosetandelen som sier at de har drukket seg synlig
beruset er 20% hos jenter og 14% hos gutter med lav SØS, sammenlignet med henholdsvis
13% og 10% hos de fra familier med høy SØS. Blant de som drikker alkohol minst en gang imåneden er det 8% og 7,4% hos jenter og gutter fra familier med lav SØS, og 5,2% og 3,5%
av de fra familier med høy SØS. Avslutningsvis ser vi også forskjeller hos de som rapporterat de får lov å drikke av foreldre/foresatte (figur 51, nedenfor).

152

Sosiale påvirkningsfaktorer for livskvalitet og samfunnsdeltakelse blant barn og unge

NTNU Wellfare

INNHOLD

Prosentandel ungdomsskoleelever som får lov å drikke av
foresatte, fordelt etter sosioøkonomisk status og kjønn
10%
9%
8%
7%
6%
5%
4%
3%
2%
1%
0%

Lav SØS

Middels SØS
GutterHøy SØS

JenterFigur 51. Andel gutter og jenter (%) i ungdomsskolen som sier at de får lov å drikke alkohol av sine foreldre/
foresatte, fordelt etter sosioøkonomisk status. Ungdata 2021.

Vold
En av de virkelige bekymringsfulle trekkene vi ser blant barn og unge, er økningen i vold og
regelbrudd. Denne økende trenden i voldsbruk er noe vi ser i hele landet, noe også en relativt ny rapport fra Trondheim kommune viser (Rolseth et al., 2021). Se tabell 3 nedenfor.
Vold og trussellovbrudd
2011

2012

2013

2014

2015

2016

2017

2018

2019

2020

Unike personer

54

47

30

32

34

57

61

83

97

112

Lovbrudd

80

60

31

40

51

67

97

134

156

226

Hendelser

61

45

22

33

35

46

80

98

115

139

Lovbrudd per person

1,5

1,3

1

1,3

1,5

1,2

1,6

1,6

1,6

2

Lovbrudd per hendelse

1,3

1,3

1,4

1,2

1,5

1,5

1,2

1,4

1,4

1,6

Tabell 3. Volds og trussellovbrudd utført av ungdom under 18 år i Trondheim for perioden
2011–2020. Hentet fra rapport om vold blant barn og unge i Trondheim (Rolseth et al., 2021)

Det er forskjeller i levekårssonene i Trondheim når det kommer til andelene volds- og
trusselutøvere. Per 1000 innbyggere i Trondheim var det 6% i perioden 2017–2019. I de
ulike levekårssonene er det Lademoen (14,1%), Møllenberg (13,1%) og Åsheim (11,4%) som
skiller seg ut, og spesielt sentrumsnære områder er registrert med særlige høye antall
voldskriminelle episoder.
I rapporten nevnt ovenfor blir det også nevnt at ikke-norske ungdommer blir behandlet
helt annerledes enn norsk ungdom, og at det er forskjell på hvordan vi behandler norsk

153

Sosiale påvirkningsfaktorer for livskvalitet og samfunnsdeltakelse blant barn og unge

NTNU Wellfare

INNHOLD

ungdom ut fra foreldrenes sosiale status (Rolseth et al., 2021). Det er også kjent at voldi hjemmet sjeldnere kommer i politiets kunnskap der høystatushusstander er involvert.
Når det kommer til vold (målt ved deltagelse i slåsskamp) viser tall fra Ungdata (2021) en
sosioøkonomisk gradient, hvor flere barn og unge med lav sosioøkonomisk status, både på
ungdomsskolen og videregående skole, har vært i slåsskamp enn jevnaldrende med høyere
sosioøkonomisk status (figur 52 nedenfor).

20%
18%

Prosentandel elever på ungdomsskolen og
videregående skole som har deltatt i slåsskamp,
fordelt etter sosioøkonomisk status

16%
14%
12%
10%
8%
6%
4%
2%
0%

Lav SØS

Middels SØS
Ungdomsskole

Høy SØS
Vgs

Figur 52. Prosentandel ungdomsskole- og videregåendeelever som har svart ja på spørsmålet om de har deltatt islåsskamp. Samlemål for kjønn fordelt etter sosioøkonomisk status. Ungdata 2020/21.

Et eksempel på en lovende praksis i tilknytning til det kriminalitetsforebyggende arbeidet i
Trondheim kommune finnes i prosjektet «Innbyggernes modell», der blant annet delprosjektet «Veien til førerkortet» dokumenterte en betydelig reduksjon i anmeldelser blant ungdommene som deltok (Heimburg et al., 2024).

Overvekt og fedme
Fedme er et økende og alvorlig helseproblem i Norge. Norske data viser at mellom 15 og
21 prosent av barn og ungdom har overvekt, inkludert fedme. Resultater fra Helseunder­
søkelsen i Trøndelag (Ung-HUNT4) viste at 18 prosent av jentene og 17 prosent av guttene
hadde overvekt, mens rundt syv prosent hadde fedme. Samlet sett hadde om lag en av
fire ungdommer i alderen 13 til 19 år overvekt og fedme i Trøndelag (Rangul & Kvaløy,2020). Det finnes ikke bydelsdata på forekomsten av overvekt og fedme i Trondheim. Blant
barn er det sosioøkonomiske forskjeller i overvekt og fedme. Andelen med overvekt er
30 prosent høyere blant barn av mødre med kort utdanning sammenlignet med barn av
mødre med lang utdanning (Biehl et al., 2013), og sosial ulikhet i barns kroppsmasseindeks
er synlig allerede fra spedbarnsalder (Mekonnen et al., 2021).

154

Sosiale påvirkningsfaktorer for livskvalitet og samfunnsdeltakelse blant barn og unge

NTNU Wellfare

INNHOLD

Fysisk aktivitet
Barn og unge i Trondheim er fysisk aktive. Blant ungdomsskoleelever er det ca. 85% som
trener minst en dag i uka, og blant elever på Vgs er det mellom 72% og 87% som rapporterer det samme. Blant de som trener mye (minst 5 dager i uka), rapporterer både ungdomsskole- og videregåendeelever høyere gjennomsnitt enn i resten av landet (Ungdata
2020/21). Dette understøttes fra kommunehelsa statistikkbank (med data basert på svar på
spørsmål om treningshyppighet oppgitt i den nettbaserte sesjon 1 til forsvaret), hvor vi serat prosentandelen som trener sjeldnere enn 1 gang i uka er relativt mye høyere i resten av
landet (28%) enn i Trondheim (19%) i 2022/2023.
Med tall fra Ungdata viser også kommunehelsa sin statistikkbank at det er store forskjeller
i de ulike bydelene i Trondheim blant barn og unge som er lite fysisk aktive. I Trondheim
er det 11% som rapporterer at de er lite fysisk aktive (sammenlignet med 15% i resten av
landet), og i Midtbyen (8%) og Østbyen (10%) finner man en mindre andel enn gjennomsnittet i Trondheim. Ungdomsskoleelevene på Lerkendal ligger på gjennomsnittet, mens
prosentandelen som bor i Heimdal bydel er noe høyere (15%).
Tall fra Ungdata viser også at det er sosioøkonomiske forskjeller i hvor ofte ungdomsskoleelever er fysisk aktive, se figur nedenfor.

Prosentandel ungdomsskoleelever som minst en gang iuken er så fysisk aktiv at de blir svett, fordelt etter kjønn
og sosioøkonomisk status
Høy SØS

Middels SØS

Lav SØS
0%

10%

20%

30%

40%

50%

Jenter

Gutter

60%

70%

80%

90%

100%

Figur 53. Andel jenter og gutter (%) på ungdomsskolen som rapporterer at de minst en gang i uken er så fysisk
aktive at de blir svett, fordelt etter sosioøkonomisk status. Ungdata, 2021.

Som vist i flere andre delkapitler i denne rapporten (f.eks. 4 B, E og H) fins det en rekke
tiltak som stimulerer til fysisk aktivitet blant barn og unge i Trondheim. Likevel viser gjennomgang av foreliggende data at tiltakene ikke virker godt nok for alle, og at det fremdeles
er betydelige sosiale forskjeller i fysisk aktivitetsnivå. Relativt store kostnader tilknyttet
populære aktiviteter (eksempelvis fotball og håndball) for barn og unge har gjort det enda
mer utfordrende for barnefamilier. Dette har gjort at flere barn og unge dropper (i den
grad dette har vært frivillig) aktiviteter som koster penger, og bruker heller tiden på gratis

155

Sosiale påvirkningsfaktorer for livskvalitet og samfunnsdeltakelse blant barn og unge

NTNU Wellfare

INNHOLDtilbud slik som Fellesverket i Trondheim, som har vist seg å være av stor betydning for barn
og unge.

Kosthold
En rekke internasjonale og norske studier viser at kostholdet i grupper med lav sosio­økonomisk status er mindre gunstig helsemessig sett enn i bedre stilte grupper (Holmboe-Ottesen et al 2004). Norske barnefamilier må i snitt bruke 21,3 prosent av sin disponible inntekt for å ha et kosthold i tråd med SIFOs referansebudsjett, som er basert påkostholdsrådene. Det tilsvarende tallet for de ti prosent med lavest inntekt er 39 prosent
av inntekten, og for de med høyest inntekt er tallet 11,9 prosent. Dersom lavinntektsgrupper ikke har råd til nok og sunn mat representerer det en folkehelseutfordring i seg selv.
I tillegg vil det stå i konflikt med retten til mat og nasjonale målsetninger om utjevning av
sosial ulikhet i helse (Uldahl & Bere, 2023).
I Trondheim så er det også slik at barn og unge fra familier med lav sosioøkonomisk statusi mindre grad spiser frokost før skolen, og matpakke. Tall fra Ungdata (2021) viser relativt
store forskjeller mellom ungdomsskoleelever, hvor det blant gutter og jenter fra familier
med høy SØS er henholdsvis 81% og 70% som spiser frokost før første time på skolen,
sammenlignet med 60% og 45% fra familier med lav SØS. Og prosentandelen som spiser
matpakke på skolen er 79% blant gutter og 74% blant jenter fra familier med høy SØS,sammenlignet med henholdsvis 66% og 62% fra familier med lav SØS.
I forbindelse med en økende andel barn og unge som ikke spiser mat på skolen startet Ung
i Trondheim med prosjektet «Reservemat», som et tiltak i form av tilbud for barn og unge
som av sosiale og økonomiske grunner ikke har med seg skolemat. Også Lademoen kirke
har gjennom tiltaket Barnas Katedral tilbud til barn, unge og barnefamilier som ikke har tid
eller råd til å lage middag etter barnehage, skole eller jobb – og som kan få erfare det
å bare sitte i ro sammen med andre rundt måltidsfellesskapet.

Innsats for å fremme helse og forebygge psykisk sykdom blant barn og unge
Innen sykdomsforebygging og helsefremming er det viktigere enn noen gang å dreie fokus
bort fra medikalisering og personlige opplevelser, til god psykisk helse og til hvilken rolle
unge bør ha i samfunnet (Krokstad, 2021). WHO definerer psykisk helse som: «en tilstandav velvære der individet kan realisere sine muligheter, kan håndtere normale stress-situasjoner i livet, kan arbeide på en fruktbar og produktiv måte og har mulighet til å bidra
overfor andre og i samfunnet». Det er en relativt liten andel av befolkningen som kjenner til
denne definisjonen, og folks kunnskap om psykisk helse er lav. Dette er et paradoks ettersom psykiske helseplager er hovedårsaken til vansker med å fullføre utdanning og lykkes
i arbeidslivet. Det er mye vanskelig tilgjengelig informasjon på nettsider, og det er kanskje
på tide at vi stiller spørsmål ved «influensere» og organisasjoner som konkurrerer om åkapitalisere på sine konsepter knyttet til helse, kropp og utseende. Det er også slik at folk

156

Sosiale påvirkningsfaktorer for livskvalitet og samfunnsdeltakelse blant barn og unge

NTNU Wellfare

INNHOLD­assosierer som oftest plager, sykdom og behov for helsehjelp til begrepet psykisk helse,
noe som ikke bedrer deres evne til å nettopp fremme egen og andres psykiske helse med
enkle og gode grep i hverdagen. Innsatsen for å fremme psykisk helse har frem til nå værtsvak, og man har ikke lykkes med noen gjennomgripende tiltak. Folkehelsekampanjen ABC
for god psykisk helse søker å rette på dette gjennom et enkelt budskap og et rammeverk
som kan tas i bruk av alle, på individ samt gruppe-, organisasjons- og samfunnsnivå. ABCegner seg godt for rask psykisk helsehjelp og for helsesykepleiere til å hjelpe ungdom(Donovan et al., 2021). Dette er beskrevet i casen under.

Case: ABC for god psykisk helse
ABC og god psykisk helse er en folkehelsekampanje for å øke folks forståelse av
hvilken atferd som fremmer psykisk helse: A) gjør noe aktivt (fysisk, mentalt, sosialt,
spirituelt) B) gjør noe sammen og C) gjør noe meningsfullt (bidra med noe av verdi
for andre og deg selv).
Disse rådene støtter opp om Verdens helseorganisasjons definisjon av psykisk helse,og er gode råd alle kan bruke i hverdagen for å hjelpe andre og seg selv i enhver
sammenheng; i helse- og sosialtjenesten, på arbeidsplassen, i skolene, i frivilligheten og
privat. ABC er utformet med tanke på at budskapet er lett tilgjengelig i alle sosiale lag.
Disse rådene bør bli allemannseie. På denne måten kan vi utjevne sosiale forskjeller og
heve befolkningens egen kapasitet i det helsefremmende arbeidet og (Donovan et al.,2021).
Kilde: https://www.abcforgodpsykiskhelse.no/Kunnskapen bak ABC viser at det som fremmer god helse og normal utvikling blant ungeer å være i aktivitet med fysiske, mentale, spirituelle eller sosiale aktiviteter, gjøre noe sammen med andre i sosiale nettverk og gjøre noe som gir mening, ikke minst bidra med noe
av verdi i hverdagen. Denne tenkningen må fremmes slik at atferd kan dreies i denne retningen for alle unge. ABC-rammeverket peker også på at det å involvere alle unge, og legge
til rette for at alle unge, også for de som ikke går i skole, kan bidra med noe av verdi, er enprioritert oppgave (Prilleltensky, 2020).
Mer alvorlige psykiske helseproblemer bør avdekkes tidlig, og adekvate tiltak igangsettes
uten unødvendig sykeliggjøring av de unge. Hjelpepersonell bør være klar over at risiko for
utenforskap, med de langsiktige negative konsekvensene det innebærer, er drevet av tre
viktige faktorer: lav sosioøkonomisk status hos foreldre, den unges psykiske helseproblemer og/eller flere negative livshendelser. Behovet for livsløpsperspektiv understrekes(Veldmann et al., 2024). Casen under viser en lovende praksis knyttet til helsefremmendeog forebyggende lavterskel­tilbud i skolen.

157

Sosiale påvirkningsfaktorer for livskvalitet og samfunnsdeltakelse blant barn og unge

NTNU Wellfare

INNHOLD

Case: MEST i skolehelsetjenesten.
MEST i skolehelsetjenesten tilbys til alle elever på 8. trinn. Dette er et målrettet,
helsefremmende og forebyggende tilbud med fokus på helsekunnskap. Det er etlavterskelarbeid til elever ved ungdomsskole og videregående skole, og fokuset er på
mestring av normale hverdagsutfordringer.
MEST er et samarbeid mellom skolehelsetjenesten (helsesykepleier, ergoterapeuterog fysioterapeuter deltar) og skolen (kontaktlærere og skoleledelsen). Arbeidsformene
i MEST gir anledning til å bli godt kjent med den enkelte elev og får i gang godediskusjoner og samtaler. Tilbudet får gode tilbakemeldinger fra både elever og lærere.
Evaluering gjennomføres med elevene, kontaktlærere på trinnet og evt. skoleledelsen.
MEST i skolehelsetjenesten er et målretta, helsefremmende og forebyggende
folkehelsearbeid for å styrke elevenes helsekompetanse, uavhengig av bakgrunn og
forutsetning. MEST er et lavterskeltilbud som ønsker å være synlig og tilgjengelig foralle elever. Dette gjøres blant annet ved å møte ungdommene på deres arenaer iskolen, og gjennom systemarbeid for å påvirke skole- og hverdagslivskontekst.
Forskning har vist at MEST er en lovende arbeidsstrategi for skolehelsetjenesten,les mer om Exploring MEST (https://ntnuopen.ntnu.no/ntnu-xmlui/handle/11250/2616959).
For mer info se: https://sites.google.com/trondheim.kommune.no/mestalle/
hva-er-mest-i-skolehelsetjenesten

Vaksinasjon
Deltakelse i barnevaksinasjonsprogrammet er høy både nasjonalt og i Trondheim. Tallfra kommunehelsa sin statistikkbank viser at det ikke er noen forskjeller i vaksinasjonsdekningen mellom de ulike bydelene i Trondheim. Vi kan trekke frem vaksine mot Humant
Papillomavirus (HPV), hvor Norge er i verdenstoppen i dekning. HPV-vaksine ble innført ibarnevaksinasjonsprogrammet for jenter på 7. klassetrinn i 2009, og er en vaksine som
beskytter mot flere kreftformer. Fra høsten 2018 fikk også gutter på 7. trinn samme tilbud.
I perioden november 2016 til og med juni 2019 fikk unge kvinner født i 1991 eller senere
tilbud om gratis HPV-vaksine gjennom et midlertidig vaksinasjonsprogram. Tall fra kommunehelsa statistikkbank viser også at Trondheim har en oppslutning rundt HPV-vaksinen
som er større enn i landet ellers, 70% mot 59%. Heimdal bydel har imidlertid en noe lavere
dekningsgrad av HPV vaksinen enn de øvrige bydelene med knapt 62% vaksinerte.

158

Sosiale påvirkningsfaktorer for livskvalitet og samfunnsdeltakelse blant barn og unge

NTNU Wellfare

INNHOLD

Oppsummering og anbefalinger
De nasjonale velferdsordningene med økonomiske ytelser, permisjonsordningene i forbind­else med svangerskap og fødsel, svangerskapsomsorgen, helsestasjonen, fastlegeordningenog muligheter til henvisning til spesialisthelsetjenesten har mange elementer av sykdomsforebygging i seg, som vist i tidligere delkapitler. I Trondheim, som i landet for øvrig, er det
en utfordring å få til godt tverrfaglig samarbeid og bedre samspill mellom tiltakene og styrke
innsatsen i det helsefremmende og forebyggende arbeidet. Dette gjør at vi i Trondheim, somi resten av landet, ser at barn og unge fra familier med lav sosioøkonomisk status i større grad
rapporterer høyere og mer risikabel helseatferd, enn barn og unge fra familier med høyere
sosioøkonomisk status – og familier og foreldre spiller en viktig rolle i mange sammenhenger.
På noen områder ser vi også at denne gruppen barn og unge også (og i ulike bydeler) rapporterer om helseatferd- og forhold som er lavere og/eller dårligere enn landsgjennomsnittet.
Alle norske undersøkelser som følger trender i psykisk helse blant unge, viser en negativ
trend. Dette gjelder både psykiske og fysiske helseforhold (Potrebny et al.,2024; Krokstad
et al., 2022). Det er paradoksalt at helsetilstanden til unge i dag forverres og er så sosialt
lagdelt selv om de objektive sosioøkonomiske forholdene i landet er så gode (Krokstad
et al., 2022; Krokstad et al., 2024). Trolig har utbredelsen av smarttelefoner fra ung alderog sosiale medier hatt en stor negativ påvirkning (Twenge et al., 2018). Vi ser en økning iandelen unge som blir arbeidsuføre (Bragstad 2018). Mange unge som ikke lykkes i utdanningssystemene kommer ofte inn i meningsløse tilværelser, og er ikke til nytte for andre.
Individualiseringen som pågår i samfunnet drevet av både politiske strømninger og næringslivsinteresser, bidrar til at skylden legges på den enkelte (Prilleltensky, 2020). På den andre
siden har vi også sett noen positive trender i ungdomsbefolkningen, slik som nedgangeni røykere. Men selv slike positive helsetrender kan ha negative effekter og skape sosial
ulikhet. Både nasjonalt og i Trondheim har vi sett en drastisk nedgang i antall daglig-røykere, som er veldig positivt i en folkehelsesammenheng. Problemet er at de som fortsatt er
daglig-røykere, og som derfor sitter igjen med de mulige helseutfordringene dette medfører, stort sett er individer fra familier med lav sosioøkonomisk status. Man kan se at desosiale ulikhetene i helse dermed har økt når det kommer til røyking, selv om utviklingen
har vært positiv. Dette ser vi også når det kommer til alkohol, hvor barn og unge fra familier med lav sosioøkonomisk status har foreldre/foresatte som i større grad aksepterer eller
tillater at deres barn (under 18 år) drikker alkohol.
Gjennomgangen av foreliggende forskning og dokumentasjon fra innsiktsarbeidet begrunnerfølgende anbefalinger for å styrke rollen til og virkningen av sykdomsforebyggende innsatser:

Styrke forebyggende innsats ved å:→ Omfordele ressurser til forebyggende tiltak, og prioritere tidlig innsats hosbarn, unge og deres familier.
→ Finne og skalere praksiser som legger prinsippet om proporsjonal
universalisme til grunn for tiltak som reduserer sosiale forskjeller i helseatferd.

159

Sosiale påvirkningsfaktorer for livskvalitet og samfunnsdeltakelse blant barn og unge

NTNU Wellfare

INNHOLD

4 H: Fremme miljømessig bærekraft og utjevning
av helseforskjeller samtidig
For å utvikle bærekraftige steder og lokalsamfunn er det avgjørende at tilnærminger som
skal sikre miljømessig bærekraft samtidig fremmer rettferdighet og sosial utjevning (Maasset al., 2021; United Nations, 2015). I urbane sammenheng handler dette blant annet om
en rettferdig fordeling av grøntstruktur, kollektiv/ aktiv transport og det å redusere miljø­
belastninger lokalt og generelt uten at dette medfører urettferdig høye belastninger påallerede utsatte grupper, eller tilbyr muligheter for å «betale seg ut» av ansvar. Samtidig
innebærer utvikling av sosialt bærekraftige steder også et fokus på å sikre rimelige bolig­
er, gode og tilgjengelige offentlige tjenester, trygge nabolag og mulighet for deltagelse i
beslutningsprosesser. Mange av aspektene som trekkes frem under «bomiljø» i kapittel
4 E illustrerer de tette sammenhengene mellom en sosial og miljømessig bærekraftig
utvikling, som for eksempel ordninger for lån av utstyr: ved siden av å utjevne sosiale forskjeller bidrar slike ordninger til redusert forbruk og behov for å håndtere avfall, da utstyr
brukes lengre og av flere. Også tilgang til (helst sammenhengende) grøntstruktur på tvers
av bydelene gagner både sosial rettferdighet, så vel som det økologiske mangfoldet, luft­
kvalitet og klimaregulering (Maass et al., 2021).
I dette kapitelet fokuseres det på eksplisitte mål knyttet til både sosial og miljømessigbærekraft. Kapitlet tar blant annet opp muligheter og eksisterende virkemidler i Trondheim kommune mht. aktiv og kollektiv transport, opprustning av kommunale boliger med
hensyn til både energieffektivisering og universell utforming; gjenbruksløsninger og utlåns­ordninger som bidrar til redusert forbruk og bidrar til sosiale rettferdighet, og Norges
lengst­levende byøkologiske forsøksprosjektet, som har bidratt il innbyggerinnovasjon på
en rekke områder.

Transport
Som studentby har Trondheim en relativ stor andel av unge voksne, som ofte ikke disponerer bil og er derfor avhengig av muligheter for kollektiv og aktiv transport (Leknes et al.,2021). Sammenlignet med Bergen og Oslo er det flere som sykler i Trondheim, både sommers- og vinterstid (Lunke et al., 2018). Dette til tross for at Trondheim har over 100 meter
høydeforskjell innad i byen, og det er til dels bratte stigninger (Leknes et al., 2021). På den
andre siden er avstandene til ulike fasiliteter relativ korte, noe som kan bidra til å øke andelen som sykler. Rundt 35% av alle innbyggere sier at de er svært fornøyde med tilgang til
gang- og sykkelveier, men andelen varierer mellom 20 og 50% mellom bydelene (Heimburg
et al., 2021b). Samtidig oppleves det en del mangler og ulikhet knyt­tet til vedlikehold og
brøyting av gang- og sykkelveier (se bilde nedenfor).

160

Sosiale påvirkningsfaktorer for livskvalitet og samfunnsdeltakelse blant barn og unge

NTNU Wellfare

INNHOLDÅ etablere bedre systemer for vedlikehold av gang- og sykkelstier vil kunne øke andelensom velger aktiv transport, og bidra til direkte og indirekte helsegevinst. I tillegg kan det
å kombinere etablering av sykkelnettverk i sammenheng med grøntområder gi tilleggsgevinst i forhold til både sosiale og miljømessige bærekraft på tvers av bydeler (se ogsåkap. 4E om «bomiljø»).
Når det kommer til kollektivtransport, finner vi tydelige geografiske forskjeller i tilfredshetog bruk. I overkant av 40% av alle innbyggerne sier at de er fornøyde med tilgang til kollektivtransport, men andelen varierer betraktelig mellom bydelene (Heimburg et al., 2021b).
Tilgang til kollektivtransport setter seg sammen av flere faktorer, som avstand til holdeplasser, frekvens og total reisetid til relevante steder (Tennøy et al., 2021). I Trondheim er det
dermed store forskjeller mellom ungdom som bor nærme sentrum (også lokale sentrum)og langs hovedferdselsårer, og ungdom som er bosatt et stykke unna kollektivnettet:«Det vises godt at sentrumsområdene har den laveste relative reisetiden. Det synesogså at områder nært kollektivårer og busstopp med høy frekvens har en lav relativ
reisetid sammenlignet med områdene som ligger et stykke unna kollektivtrafikken. For
eksempel har områdene som ligger nært de lokale sentrum som Byneset-sør og Klæbu
lavere reisetider enn områdene like utenfor.» (Fåkvam, 2023)

Samtidig ser vi at det er en tydelig sammenheng mellom foreldrenes inntekt og formue og
god tilgang til kollektivtransport, noe som bidrar til å forsterke sosial ulikhet: ungdom fra
familier med høyere SØS har bedre tilgang til kollektivtransport, samtidig som vi kan anta
at denne gruppen også i større grad har mulighet til å bli kjørt til aktiviteter. Dette kan medføre stor ulikhet ift. deltagelse og opplevelse av tilgengelige aktivitetstilbud innen rimelig
reiseavstand.

161

Sosiale påvirkningsfaktorer for livskvalitet og samfunnsdeltakelse blant barn og unge

NTNU Wellfare

INNHOLD

Ulikheten blir enda tydeligere når en tar belastningen gjennom bomringen med i betraktning, som også rammer skjevt: det er folk i den nest-laveste inntektsklassen som reiser
oftest gjennom bomringen og dermed også betaler mest i bomavgift, mens vi finner lite
forskjell mellom de med lavest og de med høyere inntekt. Hvis vi legger til grunn at folk iden laveste inntektsklassen i mindre grad disponerer bil enn folk i de høyeste klassene,
forsterkes bilde at folk med relativ lav inntekt belastes i større grad enn folk med god
inntekt gjennom hvordan bomringen er utformet (Eriksen, 2020). Å kreve avgifter for passeringer til og fra sentrum handler ikke bare om vegprising, men brukes også i stor gradfor å regulere atferd, og minske biltrafikk i sentrum. At ordningen rammer skeivt kan bidra
til et inntrykk som tilsier at folk med god råd kan betale seg ut av ulempene an bærekraftig
utvikling kan medføre, og dermed bidra til inntrykk av urettferdighet og minske motivasjon
til å reise kollektiv.
Et godt utbygd kollektivnett muliggjør selvstendig mobilitet for barn og unge, og gagnerdermed alle ungdommer uavhengig av foreldrenes SØS. Erfaringer fra andre byer har vistat det er mulig å øke bruk av kollektivtransport gjennom målrettet innsats. Å redusere
avstand til holdeplass og total reisetid, og øke frekvensen av avganger øker bruk av kollektivtransport, særlig i sammenheng med arbeid og regelmessig aktivitet. Samtidig vises
det at enkle grep som takstreduksjon, informasjonskampanjer og det å bedre fremkommelighet og punktlighet for kollektivreiser (for eksempel ved å dedikere traseer til kollektivtrafikk) kan ha stor betydning for hvor mange som reiser kollektiv, og redusere bilav­
hengighet (Tennøy et al., 2021).
Samtidig må dette nyanseres med bredere sosioøkonomiske og miljømessige perspektiver på konsekvensene av økt kollektivtransport utenfor bysentrum. En subsidiert økningi tilbudet kan føre til bieffekter som høyere boligpriser over tid, og dermed mulig ekskludere lavinntektsgrupper og samtidig øke miljøbelastningen fra underutnyttede tjenester,eksempelvis tomme busser (Hansen, 2021). Å utforske mer tilpassede løsninger, som foreksempel spesifikke taxi- og kjøreordninger tilpasset ungdom, kan bidra til å finne gode
løsninger som ivaretar både kortsiktige og langsiktige behov i henhold til å utjevne sosiale
ulikhet.

Opprustning av kommunale boliger
Energieffektivisering av boliger og offentlige bygg er en viktig strategi innen bærekraftig
samfunnsutvikling, og berører sosial ulikhet på flere måter: folk med lavere inntekt og i
kommunale boliger bor oftere i boliger som er lite energieffektive, dvs. at det koster mer
å varme opp og holde boligen varm. Beboere kan være tvunget til å spare på utgifter i
forbindelse med oppvarming, noe som bidrar til dårligere inneklima- og dermed rammer
familier med lav inntekt dobbelt (Temeljotov-Salaj et al., 2020), som også vist i kapittel 4 D
der vi omtaler energifattigdom. Innbyggere peker på elektrisitetskonstander og innendørs­
klima som de største utfordringene (Temeljotov-Salaj et al., 2020), og ønsker seg mer­finansiell støtte til å dekke energikostnader.

162

Sosiale påvirkningsfaktorer for livskvalitet og samfunnsdeltakelse blant barn og unge

NTNU Wellfare

INNHOLDÅ ruste opp kommunale boliger med hensyn til energibruk åpner samtidig for modernisering
med tanke på andre utfordringer, som for eksempel beskrevet i kapittel 4 E i for­bindelse med
universell utforming av kommunale leiligheter, og kan på den måten bidra til å utjevne sosiale
ulikhet på flere områder samtidig – som er kjernen i bærekrafts-tankegangen.

Gjenbruk og utlån
I de senere årene har Trondheim kommune etablert en rekke gjenbruks- og utlånsordninger, som inkluderer både gratis- og gjenbruksbutikker med ulike profil og en rekke
ulike hensikter. Felles for gratisbutikkene er målet om å redusere forbruk og utjevne sosial ulikhet. Samtidig fungerer de som arenaer for sosial kontakt og inkludering. Noen av
gratisbutikkene, som for eksempel gratisbutikken Te & Tøy har fokus på det sosiale bidraget spesielt mot flyktninger, og fungerer også som praksis-/arbeidsplass og arena for ålære det norske språket (informasjon finnes på Facebook-siden: Gratisbutikken Te & Tøy).
Andre gratisbutikker, slik som gjenbrukstorget ved Heggstadmoen avfallshåndtering eller
Gratisbutikken på Svartlamon har hovedfokus på ressursdeling og redusert forbruk, men
fungerer likevel utjevnende ved å tilby gratis ressurser til folk med dårlig råd. I tillegg har
kommunen også etablert gjenbruksbutikker slik som BrukOm, som tilbyr et rimelig alternativ til de private og til dels kommersielle (og tilsvarende dyre) gjenbruksbutikkene en finner
i sentrum (Trondheim renholdsverk, u.å.).

163

Sosiale påvirkningsfaktorer for livskvalitet og samfunnsdeltakelse blant barn og unge

NTNU Wellfare

INNHOLD

Det tilbys flere ordninger for utlån av utstyr til innbyggerne i Trondheim kommune. Noen
bygger på samarbeid med nasjonale organisasjoner som Bua, Fritidsbanken og Frilageret,mens det også finnes lokale tilbud, som SjentneBODEN i regi av Sjetne frivillighetssentraler.
Gjennom ordningene kan det lånes alt fra sykler, fotballer og ski til kanoer, soveposer og
telt. Formålet er å gjøre det enklere for alle barn og unge å delta i aktiviteter og oppleve
gleden ved friluftsliv og idrett, og bidra til å utjevne sosiale forskjeller.
Flere av utlånsordninger driftes av kommunen selv for å gi innbyggerne muligheten til ålåne utstyr uten eller til en lav kostnad gjennom for eksempel skolen/SFO, biblioteket eller
offentlig støttede idrettslag. Casen nedenfor gir et eksempel på gjenbruk og utlån av sportog friluftsutstyr i Trondheim:

Case: Gjenbruk og utlån av sport- og friluftsutstyr
Å kunne låne sports- og friluftsutstyr gratis bidrar til å gi alle like muligheter tilå delta i fritidsaktiviteter og senker terskelen for å prøve nye aktiviteter, som
camping,skateboard eller langrenn. Dessuten reduseres forbruket.
De siste årene har det blitt etablert en rekke utlåns- og gjenbruksordninger som
gagner både sosial rettferdighet og reduserer forbruk. Flere av disse drives av
Trondheim Kommune selv, slik som BrukOM, gratisbutikken på Heggstadmoen, ogutlånsordninger som drives gjennom bydelsbiblioteker, skoler og SFO. I tillegg finnes
det en rekke tilbud i regi av frivillige, til dels landsdekkende organisasjoner som BUA.
BUA ble grunnlagt i 2014 som ideell organisasjon, med mål om å bedre inkludering
i helsefremmende aktiviteter for barn og unge. Dyrt sports- og friluftsutstyr er enbarriere for deltakelse i fritidsaktiviteter. BUA ble grunnlagt som et alternativ til
utstyrssentre, som siden 90-tallet har tilbud utlån av sportsutstyr for barn og unge ifattigere familier. Ordningen fungerte ikke spesielt godt: Utstyret var utilgjengelig, og
mange opplevde det som stigmatiserende å bruke disse sentrene. I 2014 satt mottok
BUA tilskudd til et pilotprosjekt fra Gjensidigestiftelsen og NAV i samarbeid med 12
utstyrssentraler. Samtidig mottok BUA et stipend for å utvikle en digital tjeneste, samt
en sosial franchise konsept – BUA utstyrsnettverket. BUA-nettverket har vokst kraftig
med 30–40 nye BUA-utstyrsarrangementer per år siden 2016. I 2022 var det 216
BUA-ordninger. Mer enn 1,1 millioner ski, skøyter, telt, skateboard, osv., har vært låntut. Syv prosent av befolkningen sier at de har benyttet seg av BUA det siste året (BUA
nettverket 2022). Flere kommuner bruker også BUA som arena for arbeidstrening, hvor
personer som har falt ut av arbeidslivet kan ha praksis.
Basert på dette eksempel har Trondheim kommune etablert en rekke utlånsordninger
i tilknytting til ankerinstitusjoner og offentlige tilbud. Skoler og idrettslag i Trondheim
tilbyr utlån av utstyr til barn og unge som deltar i skoleaktiviteter eller idrettsaktiviteter.
Mange skoler i Trondheim har egne skolebiblioteker som også låner ut utstyr, som foreksempel bøker, leketøy, datamaskiner, og annet pedagogisk materiale.

164

Sosiale påvirkningsfaktorer for livskvalitet og samfunnsdeltakelse blant barn og unge

NTNU Wellfare

INNHOLD

Aktivitetsskolen, tidligere kjent som SFO, kan også tilby utlån av utstyr og materiale
til barn som deltar på AKS. Dette kan inkludere leketøy, spill, idrettsutstyr og annet
materiale som bidrar til å gi barna et variert og stimulerende fritidstilbud etter skoletid.
Utlånsordninger varierer fra skole til skole, og kan i noen tilfeller være knyttet til SØS
gjennom bedre tilgang til ressurser i bedre stilte nabolag.
Trondheim kommune eier og driver også flere idrettshaller og idrettsanlegg som
tilbyr utlån av idrettsutstyr til lokale idrettslag og innbyggere. I tillegg tilbys detutlån av utstyr til kulturaktiviteter: flere av kulturhusene og ungdomsklubbene
drevet av Kulturenheten tilbyr og utlån av utstyr til ulike aktiviteter og deltagelse
på arrangement. Dette kan inkludere utstyr for sceneproduksjon, lyd- og lysutstyr,møterom og annet. Trondheim kulturskole tilby utlån av musikkinstrumenter og annet
utstyr til elever som deltar i undervisningen.
Trondheim folkebibliotek tilbyr heller ikke bare utlån av bøker, men også andre
ressurser som filmer, musikk, dataspill, og til og med verktøy og utstyr gjennom
konseptet «biblioteket som verksted». Her kan det lånes alt fra symaskiner og
3D-printere til verktøysett og annet utstyr som kan være nyttig for kreative prosjekter.
Bydelsbibliotekene fungerer i økende grad som ankerinstitusjoner inn i nærmiljøet,og kan også tilby utlån av relevant utstyr lokalt: for eksempel etablerte Buran
bydelsbibliotek et vellykket samarbeid med BUA om utlån av skøyter, i tilknytting til
gjen-etablering av skøytebane på Buranbanen i umiddelbar nærhet.
Den økte tilgjengeligheten av utlånsordninger og det utvida fokuset på bærekraft og
redusert forbruk har bidratt til å redusere stigma og gjort ordningen mer tilgjengelig.
Utlån av dyrt utstyr for fritidsaktivitet utligner sosial ulikhet, men dekker samtidig etreelt behov for flere enn de mest utsatte gruppene. Utlånsordninger som er knyttet
til andre offentlige tilbud fungerer som sosiale møteplasser, og kan bidra til å bygge
nettverk og skape aktivitet og engasjement lokalt.
Kilder:BrukOm butikk – Trondheim Renholdsverk (trv.no)https://www.facebook.com/gratisbutikkenteogtoy/
BUA | BUA – Gratis utlån av sports- og fritidsutstyr

Gjenbruk- og utlånsordninger kan bidra til å fremme inkludering og trivsel blant barn og
unge i kommunen, og samtidig fremme miljøhensyn. Slike ordninger er en viktig del av
kommunens innsats for å fremme kultur, fritid og deltakelse blant innbyggerne, og gjøre
det enklere for alle barn, unge og familier i Trondheim å utforske ulike interesser og aktiviteter og oppleve en meningsfull fritid uten å måtte investere i dyrt utstyr.

165

Sosiale påvirkningsfaktorer for livskvalitet og samfunnsdeltakelse blant barn og unge

NTNU Wellfare

INNHOLD

Innbyggermobilisering og byøkologiske forsøk
Byøkologiske tilnærminger som urban dyrking har de siste årene fått større plass i utforming av byen, og har blant annet blitt brukt for å skape engasjement, bruke steder som ligger
brakk mellom utbygginger og etablere midlertidige strukturer til aktiv transport og rekreasjon. Her kan Trondheim kommune bygge på erfaringer fra Norges eldste byøkologiske
forsøksprosjekt, etablert i 2001 i samarbeid mellom kommunen og innbyggere, som vist icasen nedenfor:

Case: Svartlamon
Svartlamon ble etablert som Norges første byøkologiske forsøksprosjekt, etter flereårs konflikt mellom kommunen og beboere om utviklingen av bydelen. I 2001 ble
Svartlamon bolig- og Svartlamon næringsstiftelse opprettet, som fikk ansvaret for å
forvalte leieforholdene og implementere reguleringsplanen.
Med dette inngikk Trondheim kommune og Svartlamon beboerforening et unikt
samarbeid om å skape konkrete og innbyggerdrevne løsninger for bærekraft og godesosiale miljø.
Et sentralt virkemiddel i det byøkologiske forsøket er reguleringsplanen, som ble
utviklet i samarbeid mellom beboere og kommunen. Planen skisserer fire hovedmål forden lokale utviklingen:→ å sikre området som et byøkologisk forsøksområde,→ bevare og utvikle det eksisterende kulturmiljøet,→ tilrettelegge for lave leiepriser og→ basere utviklingen på utstrakt beboermedvirkning.
Dette inkluderer å involvere beboerne i alle beslutningsprosesser så vel som den
daglige driften av prosjektet, og har bidratt til å gi beboerne handlingsrom til
innbyggerinnovasjon og utprøving av ulike løsninger på ulike nivå.
I løpet av de siste 20 årene har området gjennomgått omfattende vedlikeholdsarbeid,
samt gjennomført forsøk på bærekraftig bygging og utvikling av et miljø som
fremmer en fremtidsrettet byutvikling. Blant annet er det på Svartlamon Trondheims
første gratisbutikk ble opprettet. Løsninger som innebærer deling av utstyr og
husholdningsapparater, men også felles inne- og uterom er del av hverdagen.
Beboere har en felles hage til matproduksjon, i tillegg til flere små prosjekter innen
urban dyrking. Området er delt inn i 5 nabolag, som har egne «nabolagspott», etbudsjett for felles prosjekter- som kan handle om alt vedlikehold av fellesområder
til sosiale arrangement. Svartlamon huser også et betydelig antall kulturaktører,og leier ut rom til ulike kreative og kulturelle formål. «Verkstedhallen », drevet av
Svartlamon kulturstiftelse, er en av byens største konsertarena, og har huset alt fra
internasjonale artister til smale dans- og teaterproduksjoner- og er samtidig tilgjengelig

166

Sosiale påvirkningsfaktorer for livskvalitet og samfunnsdeltakelse blant barn og unge

NTNU Wellfare

INNHOLD

for arrangement i regi av beboerforeningen. På området har de blitt samlet inn mye
erfaringer om bygging og vedlikehold basert på gjenbruk, egeninnsats og kreative
løsninger. Ikke minst har Svartlamon gjort seg bemerket innen arkitektmiljøet,
blant annet ved å bygge Norges (daværende) høyest hus i heltre, som blant annet
har inspirert trehusene på Moholt studentby, og bygging av 5 rekkehus gjennom
egeninnsats og utstrakt gjenbruk av materiale. Dette har fått oppmerksomhet bådenasjonalt, internasjonalt og lokalt, og gir en del pekepinn mot hvordan bærekraftige
løsninger kan omsettes lokalt.
For å omsette målene i reguleringsplanen har beboerne etablert omfattende
strukturer for så vel praktiske som organisatoriske løsninger som skal sikre falt struktur
og utstrakt medvirkning i alle ledd- ikke minst det på konkrete og praktiske plan(se organisasjonskart).

Figur 54 Organisasjonskart Svartlamon Bolig- og næringsstiftelse. Fra Maass, 2023

Figur 54. Organisasjonskart Svartlamon Bolig- og næringsstiftelse. Fra Maass, 2023.

Beboerforeningen har forpliktet seg til å legge ned kollektive 1000 dugnadstimer
i utviklingen og driften av området. Beboerforeningen har ansvar for å utvikle
og vedlikeholde grøntstrukturen på området, eier og drifter verkstedet som
brukes av både beboere og boligstiftelsen, og sikrer at både for brannvern og atinterne kommunikasjonen ivaretas både innad i beboerforeningen og mellom
beboerforeningen og styret. Beboerforeningen velger hhv 2/1 representant til styret
i bolig- og kulturstiftelsen, og drives etter prinsipper om flat struktur og konsensusavgjørelser. Viktige beslutninger tas på det månedlige allmøte, som er åpen for allebeboere og aktive på området.
Formålet om å holde leieprisene lave har bidratt til å realisere kommunens mål omå utjevne sosiale forskjeller ved å tilby rimelige boliger for ulike grupper, inkludert
barnefamilier, studenter og deltidsansatte. Beboersammensetningen har endretseg, og antallet barnefamilier og eldre har økt. De lave leieprisene har gitt beboere
muligheten til å satse på ulike prosjekter og bidra til verdiskapning i byen, og har
blant annet inspirert forsøk innen den tredje boligsektor som Trondheim har gjort seg

167

Sosiale påvirkningsfaktorer for livskvalitet og samfunnsdeltakelse blant barn og unge

NTNU Wellfare

INNHOLD

bemerket med de senere årene (se også «bomiljø»).
Svartlamon er en levende bydel, som drives og utvikles kontinuerlig av beboerne i trådmed deres behov, ideer og muligheter. Løsningene som utvikles svarer dermed tilreelle behov og er utviklet i konteksten, noe som gjør det lettere å omsette og ta i bruki dagliglivet. Det som kjennetegner Svartlamon, og er hoveddrivkraft bak all aktivitet,er følelsen av tilhørighet i og felles ansvar for bydelen (ref. sosiokulturellstedsanalyse
LAMON). Beboernes mulighet til å ta del i utvikling og driften av nabolaget som del av
hverdagen har bidratt til et sterkt eie- og felleskapsfølelse hos beboerne, som bidrar til
et robust sosialt miljø og er en motivasjon for deltakelse i nabolaget.
Erfaringer fra Svartlamon har bidratt til byutviklingen i Trondheim gjennom å utvikle
og prøve ut løsninger innen bærekraftig bygging, gjenbruks- og deleordninger
og til og med økonomiske virkemidler som «nabolagspotten», som har inspirert
kommunens praksis på en rekke områder. Et uutnyttet innovasjonspotensiale ligger ide erfaringene og løsningene som har blitt utviklet med hensyn til beboerdemokrati
og utstrakt medvirkning, og løfte disse erfaringene med tanke på å integrere strategier
for medvirkning og innbyggerinnovasjon inn i det systematiske utviklingsarbeidet i
kommunen. Samtidig er det avgjørende at ikke beboerengasjementet og medvirkningikke blir instrumentalisert for å oppnå kommunens strategiske mål. En reell overføring
av makt over bydelen til beboerne er avgjørende: om innsats oppleves som et krav, målfor innsats er styrt ovenfra eller kravet om medvirkning individualiseres, mistes mye av
de positive effektene. Et krav om utstrakt individuell medvirkning i forhåndformulertemålsettinger kan til og med øke sosial ulikhet og kan i verste fall bidra til diskriminering
av leietagere som av ulike årsaker ikke kan bidra like mye til felleskapet enn andre.
Kilder:https://svartlamon.org/
Maass , R. (2020). Svartlamon og beboermedvirkning. Foredrag, Styreseminar
Svartlamon boligstiftelse. Februar 2020.

Svartlamon har bidratt til å inspirere flere av praksisene som i dag trekkes frem sombærekraftige som vist i casen. Beboerne har vært ansvarlige for å utvikle og ta vare på
grøntområder, og har utviklet prosjekter innen urban dyrking inklusive birøkt, ustrakt brukav dele- og gjenbruksløsninger og gjennomføring av bærekraftige vedlikeholds- og byggeprosjekter som har fått mye oppmerksomhet innen arkitekturmiljø (selvbyggerhusene,
Nyhuset). Svartlamon kulturstiftelse er en viktig aktør innen byens kulturliv, og driver blant
annet Verkstedhallen, en av byens største konsertarena. Også på andre områder har Svartlamon bidratt til et rikt kulturliv. Et uutnyttet potensial ligger i den omfattende kunnskapenog de praktiske erfaringene med beboermedvirkning og -involvering fra Svartlamon, derden lokale utviklingen i stor grad styres gjennom ansvarsgrupper og etablert strukturer forbeboermedvirkning (Maass, 2023). Svartlamon er et eksempel på hvordan et lokalsamfunn
kan ta ansvar for sin egen utvikling og bidra til en bærekraftig fremtid. Her kan Trondheim

168

Sosiale påvirkningsfaktorer for livskvalitet og samfunnsdeltakelse blant barn og unge

NTNU Wellfare

INNHOLDkommune dra fordel av å omsette sin vedtatte strategi for medvirkning og involvering av
innbyggere og videreutvikling av innbyggernes modell (Heimburg et al., 2024).

Oppsummering og anbefalinger
Trondheim har på flere områder vært en foregangsby når det gjelder å utvikle løsninger
som fremmer sosial rettferdighet samtidig som miljømessig bærekraft, blant annet ved å
gi rom til Norges første byøkologiske forsøksprosjekt og et fokus på aktiv transport, som
har bidratt til en høy andel syklende året rundt. Likevel vises det en del ulikhet mellom
bydelene når det kommer til tilgang til aktiv eller kollektiv transport, såvel som annen infrastruktur som kan fremme sosial og miljømessig bærekraft samtidig. Et stort forbedringspotensial ligger også i bedre, og mer rettferdig brøyting ag vedlikehold av gang- og sykkelveier: i dag er deler av Trondheim nærmest utilgjengelig i vintermånedene for mennesker som
er avhengig av hjelpemidler.
Utfordringer oppstår også i forbindelse med dårlige isolasjon og energiløsninger i kommunale boliger, som både medfører belastning på miljøet, og på økonomien til familien- somofte er vanskelig i utgangspunkt. Et stort innovasjonspotensial ligger i å involvere innbyggere i den kontinuerlige byutviklingen, gi beboere handlingsrom og ansvar og det å støtte
opp under eksisterende initiativer. Gjennomgangen av foreliggende forskning og dokumentasjon fra innsiktsarbeidet begrunner følgende anbefalinger for å fremme miljømessigbærekraft og rettferdig fordeling av helse samtidig:

Fremme miljømessig bærekraft og utjevning av helseforskjeller samtidig ved å:→ Utvikle sammenhengende og helhetlig infrastruktur som sikrer rettferdig
tilgang til aktiv og kollektiv transport og strukturer for utlån og gjenbruk av
utstyr i hele kommunen.
→ Øke innsats rundt energieffektivisering og miljøvennlige oppvarmingsløsninger
i kommunale boliger, og øke incentiver i privat sektor→ Bygg videre fra erfaringer fra byøkologiske prosjekt og tilnærminger ved å gi
innbyggere handlingsrom og ansvar til å forme sine egne nabolag og bidra
med utvikling av bærekraftige løsninger gjennom innbyggerinnovasjon.

169

Sosiale påvirkningsfaktorer for livskvalitet og samfunnsdeltakelse blant barn og unge

NTNU Wellfare

KA P ITTEL 5 :Mot et system for rettferdig
og grønn omstillingi Trondheim

Foto: Christopher robbins

170

Mot et system for rettferdig og grønn omstilling i Trondheim

NTNU Wellfare

Dette kapittelet omhandler samfunnssystemet som rammer inn barn, unge og deresfamiliers liv, og som påvirker deres livsvilkår. Samfunnsfloker knyttet til ungt utenforskap
kan ikke håndteres isolert eller reduseres til enkeltstående faktorer, men må håndteres
som en del av et større samfunnssystem. Et samfunnssystem kan beskrives som måten et
samfunn er organisert på (Slagstad, 2015). De ulike delene av samfunnssystemet og måten
de virker sammen utgjør underliggende faktorer som påvirker barn og unges deltakelsei utdanning, arbeid og samfunnsliv, både positivt og negativt. Både fordeling og utforming
av eksisterende infrastruktur, men også forvaltning og systemer for tildeling av tjenesterog ytelser kan forstås som en driver på systemnivå som kan bidra til å opprettholdeog forsterke ungt utenforskap (slik vi blant annet viste i kapittel 4 C og D).

171

Mot et system for rettferdig og grønn omstilling i Trondheim

NTNU Wellfare

INNHOLDFor å løse samfunnsoppdraget om å inkludere flere barn og unge i utdanning, arbeid og
samfunnsliv kreves en omstilling av samfunnssystemet som helhet, slik at det kan bidra tilå bygge opp under fellesskap, inkludering og deltakelse (Mulder, 2018). Vi anbefaler derforå se samfunnsoppdraget i sammenheng med en grønn og rettferdig omstilling av samfunnssystemet, der øverste samfunnsmål for omstillingen er livskvalitet for alle, både nåtidige og fremtidige generasjoner. En slik omstilling, som er både grønn og rettferdig samtidig, vil også innebære å inkludere flere barn og unge i utdanning, arbeid og samfunnsliv.
En omstilling som er både grønn og rettferdig krever systeminnovasjon. Systeminnovasjon
kan defineres som «et sammenhengende sett av innovasjoner som virker inn på hverandre, med innovasjon både i de enkelte delene av systemet og i måten de henger sammenpå» (Mulgan & Leadbeater, 2013) s. 7). Et system kan beskrives som «sammenkoblede og
gjensidig avhengige handlingsmønstre som involverer et mangfold av institusjoner» (Mulgan and Leadbeater, 2013, s. 7). Denne sammenkoblingen innebærer blant annet at endringer i én del vil påvirke de andre delene i systemet» (Muligan & Leadbeater, 2013, s. 7).
Sammenhenger mellom årsaker og virkninger i et system er både direkte og indirekte, og
som regel ikke lineære. Denne avhengigheten mellom delene i et system og de ikke-lineære
årsaksforholdene kan sammenlignes med et flokete garnnøste som speiler utenforskapsfloken; dersom man trekker i én tråd, beveger hele nøstet seg. Denne typer avhengigheter
i et system, kan utnyttes for å lykkes med systeminnovasjon gjennom å identifisere sentrale områder (leverage points) for systemforandring (Meadows, 1999) og utnytte lokale
handlingsrom enda bedre. Samtidig er det viktig å jobbe systemisk og systematisk for å
fremme det som virker og det som potensielt kan virke for å løse samfunnsfloker. Denne
tanken danner grunnlaget for arbeidsmetodikken for denne rapporten, der det søkes åforbedre Trondheim som system ved undersøke hvordan lovende praksiser som allerede
gjøres i deler av kommuneorganisasjonen kan bidra til å utvikle Trondheim som helhetlig
system. En illustrert kortversjon av kunnskapsgrunnlaget for systemforandring og systemdesign fins i vedlegg 2.
Trondheim kommune er en sentral del av samfunnssystemet – i kraft av sin rolle som
tjenesteyter, myndighet, samfunnsutvikler, lokalpolitisk arena og arbeidsgiver. Gjennom
sine ulike roller har Trondheim kommune mulighet til å påvirke faktorer som muliggjør
systemendring på samfunnsnivå i retning av en grønn og rettferdig omstilling. Det betyrat Trondheim kommunes virkemidler som tilbyder av infrastruktur, tjenesteutøver, myndighet, samfunnsutvikler, lokaldemokrati og arbeidsgiver kan påvirke øvrige deler av samfunnssystemet. I sum gir dette Trondheim kommune handlingsrom for endring på systemnivå. I tråd med kunnskapsbaserte anbefalinger til utvikling av nasjonal politikk (Goldblatt
et al., 2023), bør følgende prinsipper for handling legges til grunn i arbeidet med å omstilledet lokale systemet i Trondheim:

172

Mot et system for rettferdig og grønn omstilling i Trondheim

NTNU Wellfare

INNHOLD→ Utvikle samfunnssystemet gjennom å fremme en livskvalitetsøkonomi(wellbeing economy).
→ Innovasjon i offentlig sektor, inkludert tjenesteutvikling/tjenesteog systemdesign→ Demokratisk deltakelse og involvering av lokalsamfunn i beslutninger
om programmer, innsatser og politikk gjennom samskaping.
→ Sterke partnerskap og samskaping mellom lokale og nasjonale myndigheter,og mellom sektorer, organisasjoner og innbyggere.
→ Systematiske konsekvensvurderinger knyttet til sosiale forskjeller i helse
og livskvalitet.

Disse prinsippene kan forstås som muliggjørende faktorer for grønn og rettferdig omstilling (Hill, 2022), og er i tråd med forståelser av sammenhenger mellom innovasjon og systemforandringer som vi legger til grunn for utredningen (se vedlegg 2, Vink, 2024).
For at Trondheim kommune skal kunne bidra inn mot en grønn og rettferdig omstilling
av samfunnssystemet i tråd med disse prinsippene er det imidlertid behov for system­
innovasjon på flere nivå i organisasjonen. Det vil særlig være behov for å styrke kommunens kapasiteter (evnen til å mobilisere ressurser og gjennomføre handlinger) og kapabiliteter (evnen til å utvikle og tilpasse seg) i komplekse omstillingsprosesser. I tillegg er det
behov for å utvikle et system for å kontinuerlig finne ut av hvilke kapabiliteter og kapasiteter som bør få fokus i organisasjonsutviklingen. Å måle, evaluere og justere kapasitetene og kapabilitetene over tid kan bidra til å sikre kontinuerlig forbedring og tilpasning slik
at Trondheim kommune som organisasjon settes bedre i stand til å samskape løsninger
med resten av Trondheimssamfunnet.
I dette kapittelet peker vi på innovasjonsutfordringer og -potensialer i Trondheim kommune knyttet til å bygge kapasiteter og kapabiliteter i organisasjonen for å jobbe med
omstilling i tråd med prinsippene beskrevet ovenfor. Basert i sentrale funn fra litteratur­gjennomgangen og innsiktsarbeidet i utredningsprosessen har vi valgt å dele diskusjonen
inn i følgende åtte undertema: 1) samskaping og samstyring, 2) demokrati og politikk,3) ledelse og kompetanse, 4) organisering og forvaltning, 5) nettverk og partnerskap,6) finansiering og budsjettering, 7) forskning, utvikling og innovasjon, og 8) data og samfunnsanalyser. Disse temaene henger gjensidig sammen med hverandre, og samspillet
mellom dem kan bidra til å forsterke eller forhindre en grønn og rettferdig omstilling.
For hvert undertema løfter vi frem lovende innsatser som kan gi inspirasjon til system­
innovasjon.

173

Mot et system for rettferdig og grønn omstilling i Trondheim

NTNU Wellfare

INNHOLD

Innovasjonsutfordringene og -potensialene som diskuteres under disse åtte undertemaene
kan knyttes til tre sentrale dimensjoner av systeminnovasjon (Kania et al., 2018; Senge etal., 2014):
1.

Strukturelle forhold, som politikk, operasjonalisering av lovverk og finansiering;2.

Relasjonelle forhold, som samarbeid i nettverk og maktfordeling;3.

Mentale modeller, som påvirker holdninger og handlinger blant aktører som inngår
i systemet.

For å lykkes med systeminnovasjon som kan bidra til omstilling må man jobbe med å byggeorganisatoriske kapasiteter og kapabiliteter innenfor alle disse tre dimensjonene, samtidig.
Figur 55, nedenfor, illustrerer hvordan systeminnovasjon henger sammen med en rekke
betingelser for å utvikle parallelle og koordinerte sammenhenger i flere dimensjoner av
systemet (Kania et al., 2018).

Strukturell
forandring

Politiske rammer

Relasjonell forandring

Transformativ forandring

PraksisRelasjoner og
nettverk

Ressursallokering

Maktdynamikker

Mentale modeller

Figur 55. Systemendringer krever parallelle og koordinerte innsatser som forsterker hverandre (Kania et al.,2018), oversatt til norsk i Heimburg et al., (2024, s. 178).

Avslutningsvis i dette kapittelet legger vi frem anbefalinger til innovasjonsområder i kommunen som kan bidra inn mot å designe og videreutvikle et system for grønn og rettferdig
omstilling.

Samskaping og samstyring
Grønn og rettferdig omstilling av samfunnssystemet som kan bidra til å bygge opp underfellesskap, inkludering og deltakelse kaller på nye styringsformer i kommunen der samarbeid med eksterne aktører står sentralt. Både forskningslitteraturen innen planlegging og
samstyring så vel som policy-dokumenter fra f.eks. WHO og FN, peker på at alle sektorerog hele samfunnet, på tvers av styringsnivåer, må spille på lag dersom samfunnsfloker skal
kunne løses (Ansell & Torfing, 2021; United Nations, 2015; WHO Council on the Economics
of Health for All, 2021). I FN’s bærekraftmål er samarbeid for å nå de øvrige målene vektlagt

174

Mot et system for rettferdig og grønn omstilling i Trondheim

NTNU Wellfare

INNHOLDsom et mål i seg selv for å synliggjøre dette (mål nr. 17, «Partnership for the goals»). I Norge
har denne tankegangen blant annet blitt styrende for en ny reformbølge i offentlig sektor,
og utviklingen av en kommuneorganisasjon basert på dialog, tillit og samskaping (Kobro,
2018; Regjeringen, 2023; Røiseland & Lo, 2019). Å fremme samarbeid på tvers innebærer
måter å styre hele samfunnet for å oppnå viktige fellesskapsverdier, slik som livskvalitet foralle innbyggere og bærekraftig samfunnsutvikling.
Sentrale og lokale myndigheter som er ansvarlige for å sikre sentrale fellesskapsverdier,
har tradisjonelt styrt samfunnet gjennom topp-ned hierarkiske prosesser; der de politiskeverdiene og preferansene til politiske beslutningstakere ble oversatt til lover og forskrifter,og implementert og håndhevet av offentlig ansatte byråkrater (Sørensen & Torfing, 2004).
I løpet av 1970-tallet vokste det imidlertid fram argumenter om at tradisjonelle styrings­
modeller basert i tradisjonelle og hierarkisk styrkte byråkratimodeller ikke kunne væredemokratiske, økonomisk rasjonelle og effektive på samme tid (Arrow, 1963; Sørensen &Torfing, 2004). Svikt i tradisjonell styring førte til en ny form for styring, basert i en neoliberal logikk som fremmet ‹mindre stat og mer marked›, der markedets usynlige hånd skulle
sørge for ikke bare en optimal tildeling av private goder, men også å regulere produksjonen av offentlige goder mer effektivt (Jessop, 1995; Pierre, 2000, Rhodes; 1997; Røiseland &Vabo, 2008). Denne styringslogikken ble etter hvert kjent som «New Public Management»(NPM), som indikerte samarbeid mellom privat og offentlig sektor, og introduserte insentivstrukturer, som markedskonkurranse i offentlig tjenesteyting (Rhodes, 1996). Imidlertid
ble den økte avhengigheten av markedskrefter også kritisert for å avpolitisere offentlig
styring og for å bidra til å opprettholde ustabilitet og ulikhet, og dermed øke statlig kontroll(istedenfor å redusere den) (Jessop, 1998; Sager, 2013; Sørensen & Torfing, 2004). Styrings­måtene ‹stat› og ‹marked› har vist seg å ikke fungere optimalt fordi de satte sin lit til makt
og penger, og dermed undergravde de sosiale båndene og dydene i det sivile samfunnet(Greve et al., 2018; Sørensen & Torfing, 2004; Torfing et al., 2020). Som et resultat ble ‹samstyring› (governance), introdusert som en ny styringsmåte og styringslogikk, utledet av
samarbeid og forhandlinger mellom stat, marked og det sivile samfunnet. Beslutninger ble
ikke lenger kun håndhevet gjennom lovgivningsmessige tiltak, økonomiske insentiver eller
normativ kontroll, men snarere utviklet gjennom dialog og samhandling (Scharpf, 1994).
Samstyring/Governance kan defineres som: «måten interessenter samhandler med hverandre for å påvirke utfallet av offentlig politikk» (Bovaird, 2005, s. 220) eller systemet gjennom en form for orden som oppnås blant flere aktører som samarbeider og bidrar med
ressurser til forhandlingsprosessen (Jessop, 1998) for å oppnå et kompromiss, selv om
partene kan ha motstridende interesser. I samstyring « skaper kommunen styringsmaktpå nye måter», gjennom at styringen delvis flyttes fra politiske institusjoner til nettverk og
partnerskap, og derigjennom utvider «kommunens innflytelsesområde» (Aars et al., 2004,s .4). Man kan da si at «den offentlige politikken blir til som et resultat av samstyring», eller«governance» (Aars et al., 2004, s .4).
Samstyring som styringsform innebærer at behov knyttet til kommunens samfunns­
oppdrag i møtet med komplekse samfunnsutfordringer – som omstilling, kunnskapsog kompetansebygging – søkes løst i samspill med eksterne aktører og innbyggerne.

175

Mot et system for rettferdig og grønn omstilling i Trondheim

NTNU Wellfare

INNHOLDPå system/makronivå, kan samstyring beskrives som en «styringsmodus», der inngåelse
av partnerskap, eller mer eller mindre formaliserte nettverk, med eksterne aktører er etvirkemiddel blant flere for å nå strategiske (politiske) mål (Aars et al., 2004, s .4, m/ref. til
Kooiman, 1993). På aktør/mikronivå kan begrepet samstyring/governance anvendes forå beskrive selve samhandlingssituasjonen i nettverk/ partnerskap (Rhodes, 1997), der etmangfold av aktører samskaper løsninger (Sørensen & Torfing 2012).
Systemforståelser i offentlig sektor har tradisjonelt fokusert på hvordan ulike forhold pået system/makronivå virker inn på hverandre, som for eksempel sammenhenger mellom lover, regler, politiske beslutninger og budsjetter. Anerkjennelsen av at systemer er
komplekse (slik vi skrev om i kapittel 2), utfordrer en slik tilnærming. Kunnskapsbasertetilnærminger til systeminnovasjon vektlegger i større grad sammenhenger mellom sosiale
makrobetingelser og individuelle forhold på mikro/aktørnivå, og hvordan folk påvirker
og påvirkes av systemene de inngår i (Rod et al., 2023; Vink, Wetter-Edman, et al., 2021).
For samstyring som styringsform innebærer dette at samskaping må forstås både som et­strategisk styringssett og operativ tilnærming til kollektiv handling.
For offentlige organisasjoner slik som Trondheim kommune krever omstilling av styrings­
logikk i retning av samskaping og samstyring en endring i tankesett, og hvordan man ser påorganisasjonen og dens handlingsrom for å skape samfunnsforandring12. En slik omstilling
er visualisert i figur 56.

ENDRING I TANKESETT OG MENTALE MODELLER I OMSTILLING OG ORGANISASJONSENDRING

til

Fra

FORMÅLPROFITT

Fra
til
HIERARKIERNETTVERK

Fra
KONTROLL
til

MYNDIGGJØRING

til

Fra
PLANLEGGINGEKSPERIMENTERING
Fra

til

LUKKET OG PRIVATXIIOXII XIIO XIIOXIIÅPENT OG TRANSPARENT

Figur 56. Logikkskifte for organisatorisk forandring, basert på illustrasjon av Tanmay Vora, Qaspire.

12

Se rapporten om Innbyggernes modell (Heimburg et al., 2024) for en mer detaljert beskrivelse av kunnskapsgrunnlaget bak systemendring, samskaping og samstyring.

176

Mot et system for rettferdig og grønn omstilling i Trondheim

NTNU Wellfare

INNHOLD

Systemforandringer og skifte i organisatoriske logikker som beskrevet ovenfor har en rekke
konsekvenser for tradisjonelle rolleforståelser. Som en introduksjon til samskaping bådesom et strategisk styringssett og operativ tilnærming til kollektiv handling, skisserer vi korthvilke implikasjoner samskaping og samstyring kan ha for ulike roller. Vi omtaler dette som«samskapingsutfordringen» kommunen står ovenfor (Heimburg & Ness, 2020; Mortensen
et al., 2020; Torfing et al., 2023; Vedeld, 2024):
Rolleoppfatning

Tradisjonelle styringsformer

Samskapingsutfordringen

Innbyggere i allealdre

… er passive brukere eller
kravstore forbrukere, og
inkluderes i demokratisk
styring gjennom formellevalg… er aktive, har ressurser, og kan bidra i samskaping av egne tjenester, og deltar aktivt i
utvikling av fellesskapsverdier gjennom
praktisk handling og demokratisk deltakelse

Ansatte... forventes å bruke sin
fagekspertise til å levere
tjenester av høy kvalitet
gjennom standardiserte… forventes å lytte til og aktivt involvere
innbyggere og andre relevante aktører i­tjenester og utvikling av møteplasser med
vekt på tilpasset støtte gjennom relasjons-prosedyrer og rutinerog nettverksbygging

Tillitsvalgte… forventes å forsvare og
fremme sin egen profesjonog medlemsmasse… inviteres til dialog for å finne løsninger
på tvers til det beste for innbyggerne, og
samtidig fremme ansattes arbeidsvilkår på
solidarisk vis

Administrative
ledere… forventes å sikre en regelbundet og hierarkisk styrtorganisasjon for å sikre
effektiv forvaltning av rettigheter og kommuneøkonomien… forventes å delegere myndighet og bidra
i etablering av plattformer og arenaer for å
samskape fellesskapsverdier på tvers av sektorer og aktører

Folkevalgte politikere…utøver suveren politisk
makt og bærer ansvaret
for konsekvenser av vedtakog kontroll av kommune­organsiasjonen… inviterer til kontinuering dialog med innbyggere og relevante aktører i samfunnet,
og tar ledelse i utvikling av lokalsamfunnene

Tabell 4. Tradisjonelle roller og samskapningsutfordringer.

Samstyring med mål om samskapte løsninger krever politisk ledelse som mobiliserer­kollektiv handling for å oppnå samfunnsmål og verdier som er viktige for folk, fellesskap
og organisasjoner.
Samskapingsutfordringen som skisseres til høyre i tabell 4 innebærer videre at både inn­
byggere, ansatte, ledere og folkevalgte inntar rollen som brobyggere og fellesskapere –både mellom folk og aktører, sektorer og tjenester, organisasjoner og institusjoner, mellom
kommuneorganisasjonen og kommunesamfunnet, og på tvers av nivå (Douglas et al., 2021;
Durose et al., 2019; Sørensen et al., 2020; van Meerkerk & Edelenbos, 2020). I sum danner
dette aktørkartet det som i økende grad blir omtalt som en samskapingsøkologi (Ansell &Torfing, 2021; Strokosch & Osborne, 2020). De ulike rollene er gjensidig avhengig av hver-177

Mot et system for rettferdig og grønn omstilling i Trondheim

NTNU Wellfare

INNHOLD

andre for å utvikle nye og forbedrede løsninger, der toppstyrte initiativer og grasrot­­mobili­
sering virker sammen til det beste for alle barn og unge.
I de siste 5–10 årene har Trondheim kommune gjort en rekke spennende grep når det
gjelder samskaping og samstyring. Ambisjonen om å bli en samskapende kommune, dersamfunnsplanlegging baseres på styringslogikker i tråd med samstyring, kommer foreksempel tydelig til uttrykk i Trondheimsløftet (kommuneplanens samfunnsdel 2020–2032)(Trondheim kommune, 2022), samt i tilhørende planverk som for eksempel «Stein Saks
Papir – sterke barnefellesskap» (Trondheim kommune, 2018). Et viktig grunnlag for utvik­
lingen av «Den samskapte byen» ble lagt gjennom politisk sak om innbyggerinvolveringsom ble vedtatt i bystyret 29.08.19 (Trondheim kommune, 2019a) (se case om Trondheims­
løftet nedenfor).
Å bruke kommuneplanene som en uformell samfunnskontrakt for samstyring har vist seg
å være en lovende tilnærming i andre kontekster, som Trondheim kommune har hentet
inspirasjon fra. For eksempel har lokale myndigheter i Wigan i England utarbeidet kommuneplanen «The Wigan Deal», som i likhet med «Trondheimsløftet» er bygd på prinsipper
om samskaping, styrkebaserte tilnærminger og relasjonell velferd (Wigan Council, u.å.).
I en evaluering av oppfølgingen av «The Wigan Deal» fant forskere ved The Kings Fund ut
at Wigan hadde greid å snu en negativ trend – både når det gjelder sosial og økonomiskbærekraft. Wigans reise viser at det er mulig å oppnå betydelige innsparinger samtidig som
man bevarer eller forbedrer innbyggernes liv og levekår, men bare hvis tjenestene virkelig
forandres og det investeres i forkant for å få til nye måter å jobbe på (Naylor & Wellings,2019).
Århus kommune i Danmark er et annet eksempel Trondheim kommune har hentet inspirasjon fra og etablert samarbeid med. Siden Århus kommune begynte prosessen med å«gjentenke velferden» (Mandag morgen, 2015) og måten kommunen løste samfunnsoppdraget sitt på, har de jobbet systematisk med å endre grunnleggende tenkning, holdninger, handlinger i kommunen (Højberg & Jacobsen, 2023).
En av grunnpilarene i «Århuskompasset» som er Århus kommune sin kommuneplan13, er
prinsippet om å forstå samfunnsfloker før man er i stand til å gjøre noe med dem. I tillegg
er målet i Århuskompasset «Mindre system, mer innbygger», som handler om å styrke
fokuset på hva som er verdifullt for innbyggerne og samfunnet, der de øker samskapingen
med innbyggerne i sin tilnærming til velferdsutvikling og forvaltning. Dette for å kunne arbeide, utvikle, styre og lede på en mer kunnskapsbasert måte. Spesielt fordi velferd handlerom gode liv, må også innbyggernes kunnskap være med når vi følger opp hvordan det går.
Et resultat av denne tilnærmingen til samstyring er økt fokus på verdi, påvirkning, effekt og
kvalitet fra flere perspektiver og ut fra et bredere kunnskapsbegrep når innsatser evalu­
eres. Et eksempel fra Århus som er relevant for denne utredningen er deres arbeid med å

13

178

https://aarhus.dk/demokrati/planer-og-politikker/medborgerskab-frivillighed-og-samskabelse/aarhuskompasset

Mot et system for rettferdig og grønn omstilling i Trondheim

NTNU Wellfare

INNHOLDutvikle en mission om barn og unge helse og livskvalitet14. Basert på en politisk bestillinghar de sammen med barn og unge, forskere, frivillige, næringsliv og andre aktører arbeidet
med å utvikle en problemforståelse og utforske mulighetsrommet. Deretter utviklet defølgende mission for arbeidet:«I fremtiden er vi fælles om unges mentale sundhed og trivsel. Alle unge trives og er endel af positive frirum og fællesskaber. Unge oplever at blive set som dem, de er. De har
indflydelse på de beslutninger, der påvirker dem. I fremtiden har unge redskaberne
til at komme igennem svære perioder af ungdomslivet, fordi det er nemt at snakke
med venner og familie om behovet for hjælp og støtte, og fordi hjælp og støtte er
lettilgængelig. I fremtiden er skole- og uddannelsessystemet designet, så det fremmer
trivsel for alle unge.»

I sine dokumenter bygger de på den kunnskapen om at for å snu den negative trenden når
det gjelder barn og unges trivsel og livskvalitet, er det behov for et mangfold av løsninger.
Det må jobbes med løsninger som styrker unges evne til å mestre livet, myndiggjør dem
og fremmer deres deltakelse i frirom, lokalsamfunn og fellesskap. I tillegg må det arbeides
med å endre de strukturene og forholdene som skaper opplevelsen av press i skole- og
utdanningssystemet blant unge. Det må arbeides på flere nivå samtidig. Nå er de i en faseder de eksperimenterer med prøvehandlinger innenfor tre spor; (1) De unge mestrer livet,(2) Unges psykiske helse og livskvalitet som et felles anliggende, og (3) Trivsel i skole og
utdannelse.
Begge eksemplene gjengitt ovenfor bygger på prinsippet om at planleggingsdokumentermå kunne tilpasses nye innsikter, og justeres slik at relevante og berørte aktører opplevermål og strategier som legitime og motiverende for kollektiv handling. Systematisk innsiktsarbeid, slik vi også gjør i dette utredningsarbeidet, er dermed et vesentlig grunnlag
for samstyring- og samskapingsprosesser slik som både Århuskompasset, the Wigan Dealog Trondheimsløftet legger opp til. Gjennom utredningsarbeidet har vi imidlertid sett at
Trondheim kommune står ovenfor en rekke utfordringer for å kunne omstilles i en mer
samskapende og samstyrende retning.
Til tross for utfordringer med å kombinere strategier med praktisk handling, har Trondheim kommune mange gode forutsetninger for en grønn og rettferdig omstilling. Strate­
giske planer som oppvekstplanen Stein Saks Papir Sterke barnefellesskap og Trondheims­
løftet staker ut en lovende kurs som legger godt til rette for anbefalingene vi har gitt ikapittel 4. I høringsutkast til ny klimaplan er også sammenhengen mellom grønn og rett­ferdig omstilling tatt inn for første gang i klimaplanleggingen. I planforslaget stiller Trondheim kommune spørsmål som: «Hvordan kan klimaomstillingen bidra til å omfordele goderog ressurser?», «Hvordan åpner vi prosessene i klimaarbeidet for inkludering, representa­

14

179

https://faellesomaarhus.aarhus.dk/vilde-problemer/unges-mentale-sundhed-og-trivsel

Mot et system for rettferdig og grønn omstilling i Trondheim

NTNU Wellfare

INNHOLDsjon og aktiv involvering av sosiale grupper som ofte utelates i beslutningsprosesser?»,«Hvordan kan vi i klimaomstillingen ta hensyn til mangfoldet av interesser og behov i samfunnet?» og «Hvordan kan klimaomstillingen bidra til å bøte på skaden som allerede har
skjedd?» (Kommunedelplan for energi og klima 2024–2030, Trondheim kommune 2024a,s. 69). Å få innsikt i disse viktige spørsmålene vil betinge utforsking av et bredt kunnskapsgrunnlag på tvers av fagområder og sektorer, og i samspill med innbyggere og lokale
aktører. Med andre ord: kunnskapsgrunnlaget og virkemidler for å løse samfunnsfloker
bør samskapes gjennom hele styringssirkelen, selv om ledere og folkevalgte politikerefrem­deles må bære ansvaret for utviklingen (Ansell et al., 2017; Ansell & Torfing, 2021;
Strokosch & Osborne, 2020).
Figuren under viser en måte å operasjonalisere samskaping inn i alle deler av styringssirkelen, med vekt på samspillet mellom Kommuneloven, Plan- og bygningsloven og Folkehelseloven. Figuren tar utgangspunkt i folkehelselovens paragrafer om kommunens ansvar
i utviklingen av et systematisk og kunnskapsbasert folkehelsearbeid:

Figur 57. Styringssirkelen sett med samskapingsbriller, basert på Heimburg og Hofstad (2019).

Å realisere strategisk planlegging på måter som beskrevet ovenfor stiller store krav tilkapasitetsbygging i kommuneorganisasjonen, og utvikling av organisatoriske kapabilitetersom vi beskriver i øvrige deler av dette kapitlet. Trondheim kommune har allerede tattspennende grep i flere av styringsdimensjonene i figuren ovenfor. Likevel blir behovet for­kapasitet- og kompetansebygging synlig, særlig i sammenheng med å tydeliggjøre ansvar
og deutvikle metoder for felles aktivitet og samskapning gjennom hele styringssirkelen.
Casen under beskriver noen av de mest sentrale milepælene for utvikling av Trondheim
som en samskapingskommune, og innovative grep i kommunens strategiske planlegging:180

Mot et system for rettferdig og grønn omstilling i Trondheim

NTNU Wellfare

INNHOLD

Case: Trondheimsløftet
Trondheimsløftet er kommunens samfunnsplan. En arbeidsgruppe fra ulike
faggrupper i kommunedirektørens fagstab ledet prosessen. Trondheimsløftet bygget
videre på erfaringene fra arbeidsmåten i SteinSaksPapir, og senere initiativ somBærekraftspanelet.
Trondheimsløftet er drevet frem gjennom åpen og målrettet medvirkning15. Alle
innbyggere fikk muligheten til å gi sine innspill gjennom en digital plattform, via
plakater med QR-koder på bussholdeplasser og ønsketrær på ulike arrangementog ved bibliotekene. I tillegg ble det arrangert innspillsmøter med grupper som ble
definert som særlig viktige å nå. Dette var blant annet næringslivet, kultur og idrett.
Kirkens Bymisjon gjennomførte verksted med sine gjester og vi hadde møter med
brukerorganisasjoner for mennesker med nedsatt funksjonsevne. Dette for å sikre
at innbyggere som lever i særlig utsatte livssituasjoner også kom til ordet. En rekke
fremtidsverksteder ble gjennomført med ledere, enheter, ansatte og tillitsvalgte for å
reflektere over bærekraft, utfordringer og muligheter.
Trondheimsløftet bidro til at et bredt spekter av Trondheims innbyggere og
interessenter ble hørt, og dette preger sluttresultatet. Dette skyldtes delvis den
tverrfaglige og felles retningen til kommunedirektørens fagstab, som fasilitetertearbeidet.
Kommunen har hatt søkelys på innovasjon, samskaping og nye arbeidsmåter i langtid. Med kommunedirektøren i front har kommunen åpnet opp og latt seg inspirere av
miljøer utenfor, i andre kommuner og land, og i ulike forskningsmiljøer, tenketanker
og nettverk. Det har gjort at organisasjonen er årvåken på «det som holder på å skje».
På den måten er det bygd nettverk slik at erfaringer og kunnskap har kunnet flyte og
utvikle seg. Samarbeid med NTNU, Århus kommune og miljøet tilknyttet Relasjonell
Velferdskonferansene er et eksempel på dette.
Selv om mye nytt er skapt og mange av kommunens initiativer har vært vellykkede,
er det noen utfordringer med å gjennomføre de overordnede strategiene på
tjenestenivå. Det er mange prosjekt og piloter som er igangsatt, samtidig som deordinære tjenestene ikke i stor nok grad har vært en del av dette. Det trengs bedre
kommunikasjon og forståelse for å knytte de strategiske målene til daglig praksisi kommunen. Det er viktig å forsterke den daglige utførelsen samtidig som nyeretninger gjennomføres, og ikke bare i separate «lommer». Dette er en utfordring sommå håndteres for å sikre en mer sømløs integrasjon av strategiske mål og praktisk
tjenesteutførelse.

15

Se også case om Borgerpanel, barneborgerpanel, samt case om sorteringsmodell for å koble medvirkning til­statistikk, data og styringsmodeller.

181

Mot et system for rettferdig og grønn omstilling i Trondheim

NTNU Wellfare

INNHOLDSom casen over viser, har samskaping raskt blitt et dominerende prinsipp i kommunens
utviklingsarbeid, og et bærende prinsipp i arbeidet med å bygge sterke fellesskap som
motvirker utenforskap. Til tross for lovende tilnærminger til samstyring og planleggings­
praksiser, tyder imidlertid litteraturgjennomgangen og innsiktsarbeidet på at store delerav kommuneorganisasjonen henger etter i realisering av de strategiske satsingene i kommuneplanen. Vektleggingen av samskaping og samstyring kompletterer, men kommerogså i konkurranse med, mer etablerte styringsformer i kommunen med fotfeste i det
tradisjonelle byråkratiet og innføringen av mer service- og markedsorienterte logikker som
har preget kommune-Norge siden reformbølgene i retning av New Public Management(NPM) på 1990-tallet. Slike konkurrerende og kompletterende styringsparadigmer stiller
store krav til samspill mellom politiske og administrative ledere i kommunen (Torfing et al.,2020). Styringsparadigmer har også store implikasjoner for kommunens organisering og
arbeidsmåter, som kan «henge igjen» og vanskeliggjør overgangen til nye styrings- og samarbeidsformer (Maass et al., 2022). Å realisere målet om samskapningskommunen krever
derfor også økt fleksibilitet i forhold til å endre strukturer og prosesser i tråd med nyemålsettinger og tilnærminger (Lillefjell et al., 2023). Det er også et behov for å styrke kommunens kollektive kapasitet til å jobbe med samskaping og tjenestedesign av kommunale
tilbud og tjenester. Dette inkluderer ulike former for samskaping, som vist i figuren om den
samskapende styringssirkelen i figur 57. For å få økosystemet til å fungere i praksis kreves
nøkkelkapabiliteter som tverrfaglig samarbeid, interessentforståelse, empatisk brukerfokus
og metodikk for innovasjon gjennom en iterativ tilnærming (Loeffler & Bovaird, 2020; Sangiorgi, 2011; Bartels & Turnbull, 2020).
Innsiktsarbeidet viser også at mange aktører i Trondheim forstår begreper som «samskap­ing», «samstyring» og «relasjonell velferd» på svært forskjellige måter, og i enkelte sammen­henger uten å ta høyde for hybriditeten i ulike styringslogikker som både sam­eksistererog konkurrerer med hverandre (Torfing et al., 2020). Forventninger til prosess eller måloppnåelse kan ofte være uavklart opp mot ansvar, styring, ledelse, strategi eller politiske
prosesser, noe som også var grunnlaget for prosjektet Samverdi som er beskrevet på side
195. Et eksempel på uavklarte forventninger og ansvar er et prosjekt i samarbeid med Husbanken der forskere ved NTNU så nærmere på lokalsenterplanen til Trondheim kommune.
Prosjektet undersøkte i hvilken grad planen hadde potensial for å romme be­hovene for
integrering av flyktninger etter at de var ferdige med introduksjonsprogrammet. Funnene
fra prosjektet viste ragmentering av mandater og mangel på koordinering mellom velferdstjenester og planarbeidet (Støa et al., 2018). Flere master­oppgaver vi har gjennomgått
som har brukt data fra Trondheim har vist til tilsvarende former for system­fragmentering(Alfer, 2020; Rishi, 2021; Hustad, 2023). Dagens politisk-­administrative system har heller
ikke et institusjonelt design som er egnet for å mobilisere samskaping
i praksis, noe vi omtaler videre i dette kapittelet.

182

Mot et system for rettferdig og grønn omstilling i Trondheim

NTNU Wellfare

INNHOLDI Trondheim kommune er det imidlertid en rekke aktører som jobber aktivt for å utvikle
et system som kan fremme grønn og rettferdig omstilling gjennom samskaping og samstyring. Aktørene som har deltatt i innsiktsabreidet fra Trondheim kommune uttrykker
optimisme og håp om at slike arbeidsformer kan bidra til å løse samfunnsfloker, noe somogså understøttes av forskningslitteraturen vi viser til i dette kapittelet. I innovasjon- og
omstillingsarbeid er det imidlertid viktig å være klar over fallgruver og «mørke sider» ved
samskapings-tilnærminger som i verste fall kan forsterke sosiale forskjeller og utenforskap.
Noen av fallgruvene forskningslitteraturen peker på er blant annet at samskaping kan
føre til 1) bevisst ansvarsfraskrivelse og tap av rettigheter, 2) feilende ansvarsplassering og
ansvarliggjøring, 3) kamuflerte agendaer (særlig knyttet til effektivisering), 4) økte transak­
sjonskostnader og implisitte krav (samskaping krever mye av kommuneorganisasjonenog samarbeidsaktører som også koster noe), og 5) ignorering/manglende mobiliseringog inkludering av innbyggere som har «usynlige» eller «kritiske» stemmer. I sum kan slike
mørke sider og fallgruver bidra til å samskade i stedet for å samskape fellesskapsverdiersom kommunen har et ansvar for (Glimmerveen et al., 2018, 2020, 2022; Heimburg & Ness,
2021; Steen et al., 2018).

183

Mot et system for rettferdig og grønn omstilling i Trondheim

NTNU Wellfare

INNHOLD

Oppsummering og anbefalinger
En gjennomgående problemstilling Trondheim kommune ser ut til å stå ovenfor handlerom systemfragmentering, og mangel på helhetlig, sammenhengende ledelse og innsats forå fremme livskvalitet og fellesskap, og redusere utenforskap blant barn og unge.
Innsiktsarbeidet viser at:→ Strategier (visjoner, mål, planer) ikke henger tilstrekkelig sammen med
prioriteringer (penger, folk, kompetanse)→ Utvikling av en samskapende styringslogikk ikke har fått tilstrekkelig fotfeste
i praktisk handling→ Det er sprikende forståelser for samspill mellom kommuneorganisasjonenog kommunesamfunnet→ Gjennomgangen av foreliggende forskning og dokumentasjon fra
innsiktsarbeidet begrunner følgende anbefalinger:→ Anbefalinger:→ Forenkle og forbedre kontinuerlig bruk av plan- og styringssystemet, derkoordinert innsats og et helhetlig hensyn til barn, unge og fremtidige
generasjoner prioriteres i all samfunnsplanlegging og tjenesteutvikling.
→ Forsterke systematisk evaluering og vurdering av måloppnåelser som en
integrert del av plansystemet, og sørge for å avslutte tiltak og virkemidler som
ikke virker.
→ Utvikle nye måter å involvere barn og unge i realiseringen av Trondheimsløftet,gjennom samskaping av aktiviteter/tiltak rettet mot barn og unges livskvalitet,
livsmuligheter og samfunnsdeltakelse.
→ Styrke kommunens kollektive kapasitet til å jobbe med samskaping og
tjenestedesign av kommunal infrastruktur, tilbud og tjenester, inkludert
kapasiteten til å fordele og følge opp ansvar på tvers av sektorer.

184

Mot et system for rettferdig og grønn omstilling i Trondheim

NTNU Wellfare

INNHOLD

Demokrati og politikk
Utjevning av sosiale forskjeller i livsmuligheter er en sentral målsetting innen helsefremming, og nedfelt som et kommunalt ansvar i Folkehelseloven (2011). Hvordan dette målet
omsettes lokalt er imidlertid først og fremst et politisk valg. I et system som skal fremme
grønn og rettferdig omstilling er derfor lokaldemokratiet helt avgjørende. Til tross for atdemokratiet som styringsform har høy legitimitet og tillit i den norske befolkningen, er
tilliten til folkevalgte politikere og politiske institusjoner under press. Tillitskrise, økendepolarisering, populistiske tendenser, kortsiktig symbolpolitikk, korporatisme, lobbyisme og
engasjement for enkeltsaker i det politiske landskapet er generelle trender som sees bådenasjonalt og internasjonalt, og det er grunn til å anta at disse trendene også gjør seg gjeldende i Trondheim (Allern et al., 2023; Heimburg et al., 2024).
Vi har tilstrekkelig med forskningsbasert kunnskap om hva som kan gjøres for å fremme
helse og livskvalitet for alle, og å redusere utenforskap i Norge (Goldblatt et al., 2023). En
av de største barrierene for å løse samfunnsfloker som tas opp i denne utredningen er
derfor å mobilisere langsiktig politisk forpliktelse og sikre legitimitet for beslutninger og
prioritering av innsatser. Professor Sir Michael Marmot (en av de fremste forskerne internasjonalt innen utjevning av sosiale helseforskjeller som sammen med sitt team står bakde 8 prinsippene vi har lagt til grunn for denne utredningen) sier det slik: «We know what
we need to do to improve health and reduce inequalities, now we need politicians to act»
(Marmot, 2024).
Politiske prosesser og beslutninger og legitimitet for prioriteringer henger nært sammen
med strategisk planlegging og samstyring, og rammes inn av nasjonale føringer og lovverk
som for eksempel Kommuneloven (2018), Plan- og bygningsloven (2008), Folkehelseloven (2011) og en rekke andre lover og reguleringer som kommunen må forholde seg til.
Demokratisk deltakelse, og aktivering av medborgerskap (se nedenfor), såvel som sam­skaping skjer dermed både i formelle og uformelle prosesser, der kommunen «oversetter»formalkrav til medvirkning og deltakelse der folk lever og bor gjennom et mangfold av
møteplasser og planprosesser (betydningen av og eksempler på innbyggerinvolveringog medvirkning er beskrevet flere steder i kapittel 4).
I det videre omtaler vi to sentrale forhold knyttet til demokrati og politikkutvikling som
har stor påvirkning på utvikling av et helhetlig system for grønn og rettferdig omstilling:1) medborgerskap og demokratisk deltakelse og, 2) representasjon gjennom politiske og
demokratiske institusjoner.

Medborgerskap og demokratisk deltakelse
Demokratisk deltakelse er en viktig del av å løse samfunnsfloker knyttet til fellesskap og
utenforskap, og utvikle systemer i retning av grønn og rettferdig omstilling (Agger, 2021;
Lightbody & Escobar, 2021; WHO, 2019). Det er imidlertid en stor utfordring at unge inn-

185

Mot et system for rettferdig og grønn omstilling i Trondheim

NTNU Wellfare

INNHOLD

byggere som har størst behov for støtte til å utvikle god livskvalitet og delta i utdanning,arbeid og samfunnsliv er underrepresentert i den demokratiske dialogen (Hegna, 2018).
Oppnåelse av et fullverdig medborgerskap i samfunnet avhenger av personens sosiale
miljø, inkludert sosiale forbindelser og den støtten og kapitalen som disse forbindelsene gir(Harper et al., 2017). Med utgangspunkt i arbeidet til Michael Rowe (2015) og hans kolleger(Clayton et al., 2020) defineres medborgerskap som en sammenheng mellom rettigheter,ansvar, relasjoner, roller og ressurser knyttet til det å være et fullverdig medlem av sam­funnet. Dette kalles også medborgerskapets 5 R-er, og er et grunnlag for livskvalitet,
integrering og deltakelse i samfunnet (Clayton, et al., 2020; Rowe, 2015).
Barn og unge under 18 år, personer med store funksjonstap og asylsøkere er eksempler
på grupper/stemmer som er underrepresentert i politiske beslutningsprosesser (Goldblatt et al., 2023). I Ungdata-undersøkelsen i Trondheim (2021) ble ungdomsskoleeleverblant annet spurt «tenk på hvordan du har hatt det den siste uka, hvor ofte har du værtengasjert»? Selv om dette spørsmålet ikke knyttes direkte opp mot demokratisk deltakelse,
gir figur 58 et bilde av en ungdomspopulasjon der vi ser både kjønnsforskjeller og sosio­økonomiske forskjeller i opplevd engasjement.

Prosentandel ungdomsskoleelever som ofte har vært engasjert,
fordelt etter kjønn og sosioøkonomisk status
Høy SOS

Middels SØS

Lav SØS

0%

10%

20%

30%
Jenter

40%

50%

60%

70%

GutterFigur 58. Selvrapportert opplevelse av å være svært ofte eller ofte engasjert, fordelt på kjønn og sosioøkonomisk
status (Ungdata, 2021).

Data fra SSB om deltakelse ved kommunestyre- og fylkestingsvalget for 2023 viser at deyngste aldersgruppene i Trondheim i mindre grad bruker stemmeretten sin sammenlignet med eldre aldersgrupper. I alle aldersgrupper vinner vi en sterk sosial gradient ivalgdeltakelse (Se figur 59 nedenfor). Blant unge innbyggere i Trondheim i aldersgruppen
20–24 år med ingen eller uoppgitt utdanning, var det 19,4% som brukte stemmeretten sin,sett i kontrast med eldre velgere i aldersgruppen 67–79 år med universitets- og høgskole­utdanning, der hele 90,9% brukte stemmeretten sin.

186

Mot et system for rettferdig og grønn omstilling i Trondheim

NTNU Wellfare

INNHOLD

Prosentandel som har valgdeltakelse i kommunestyre- og fylkestingvalget,
fordelt etter alder og utdanningsnivå
100%
90%
80%
70%
60%
50%
40%
30%
20%
10%
0%
20–24 år25–44 årUopgitt eller ingen utdanning

Grunnskolenivå

45–66 årVideregående skolenivå

67–79 årUniversitets- og høgskolenivå

Figur 59. Kommunestyre- og fylkestingsvalget. Valgdeltakelse (prosent) i Trondheim kommune, etter alder og
utdanningsnivå. SSB 2023 (tabell 12812).

Intervjuer med innbyggere i utsatte situasjoner i Trondheim tegner et bilde av et lokal­
demokrati der de opplever at det ikke er noe vits i å engasjere seg, og at de ikke har
mulighet til å påvirke politiske beslutninger (Heimburg et al., 2024). Problemstillingenevi skisserer her er imidlertid ikke unike, hverken i Norge eller internasjonalt. Det er bredenighet om at «demokratikrisen» og «ulikhetskrisen» må sees i sammenheng; lavere sosial
status henger sammen med redusert opplevelse av politisk innflytelse, og mindre tillit til
velferdssystem, demokratiske institusjoner, og folkevalgte politikere (Goldblatt et al., 2023;
Hanefeld et al., 2019; Støren et al., 2020).
At politisk engasjement og valgdeltakelse er sosialt skjevdelt er et demokratisk problem
som kan forsterke politiske ekkokammer og øke sosiale ulikheter. Populisme, nyhets­unngåelse, falske nyheter, og at stadig større deler av den offentlige samtalen flyttes inn isosiale medier som påvirkes av logaritmer som kan forsterke politiske ekkokammer bidrar
til et nytt demokratisk landskap som kan forsterke populisme og skygge for en opplyst og
empatisk demokratisk samtale.
Demokratiet knaker i sømmene når så store andeler av befolkningen ikke deltar, og derde som har størst behov for støtte til å leve et likeverdig liv deltar minst. Det er særlig
kritisk å gi mer oppmerksomhet og plass til barn og unge i lokaldemokratiet, med stortinnovasjons­potensiale for å aktivere medborgerskap og samfunnsengasjement blant barn
og unge. Dette gjelder alle barn og unge, men særlig barn og unge i utsatte situasjoner.
Mange bekym­rer seg over lav valgdeltakelse blant unge, mens studier tyder på at den
største bekymringen bør knyttes til de sosiale forskjellene mellom de ungdommene somdeltar i demokratiet og de som står utenfor, og hvem sine stemmer som ikke blir hørt
(Jøsok & Kjøstvedt, 2023). I tillegg til (fravær av) politisk engasjement, er det andre former
for samfunnsengasjement som ungdom i større grad er med i, slik som digitale aksjoner,

187

Mot et system for rettferdig og grønn omstilling i Trondheim

NTNU Wellfare

INNHOLD­kampanjer etc. En utfordring med «en-saks-engasjement» er at slike former for mobili­
sering diskuteres enkeltsvis og langs emosjonelle skillelinjer, med begrenset innsikt i­relevante forhold og konsekvenser, og uten klare oppfølgingsansvar.
Det er et stort innovasjonspotensial for å utvikle inkluderende løsninger der unge i utsattesituasjoner ser seg selv som en del av den offentlige samtalen, der folk lever, leker, lærer
og bor – i stedlige og digitale fellesskap. Barn under 18 år har ikke stemmerett i Norge, mende har gjennom Barnekonvensjonen rett til å delta og bli hørt. En viktig del av å arbeide
med å redusere utenforskap er å fokusere på inkluderende medborgerskap (Heimburg etal., 2021c). Den politiske mestringstroen blant unge er viktigere enn både skole­resultaterog kunnskap om demokratiet for om unge velger å delta i demokratiet senere i livet (Jøsok& Kjøstvedt, 2023). Det er derfor sterke argumenter for å skape lavterskel, lokale tilbud forå utøve medborgerskap og samfunnsengasjement i praksis som oppleves som relevant
og motiverende for barn og unge, både i og utenfor skolekonteksten (Ødegård & Svagård,2018).

Medborgerskap i skole og hverdagsliv
Skolen og dens fokus på medborgerskap er en viktig arena for forming av demokratisk
deltakelse. En stor norsk studie av samfunnsfagundervisning på ungdomsskolen fant athvordan lærerne forholdt seg til kontroversielle temaer i undervisningen, hadde avgjørende betydning for sosial utjevning av elevenes politiske mestringstro. På skolene som klarteå utjevne den sosiale politiske mestringstroen blant elevene la lærerne vekt på politiske og
kunnskapsbaserte begrunnelser når de skulle vurdere om et tema var kontroversielt. På
skoler med større sosiale skillelinjer i politisk mestringstro blant elevene, var lærerne mer
opptatt av den emosjonelle begrunnelsen (Jøsok & Kjøstvedt, 2023).
Å utvikle medborgerskap og demokrati i praksis (gjennom å gjøre, ikke bare gjennom åhøre) er viktig for at barn og unge skal oppleve at de har en betydningsfull rolle i samfunnet, der de får erfaringer med at deres engasjement nytter og at deres stemme teller.
Det er gjennom slik demokratisk deltagelse at barn og ungdom forstår og får troen på
demokrati, både i og utenfor skolekonteksten (Ødegård & Svagård, 2018). Demokratiskeog empatiske uenighetsfelleskaper kan sette barn, unge og voksne bedre i stand til å innta
andres perspektiver og finne nye løsninger sammen, til det beste for alle barn, unge og
familier (Bartels, 2016; Smith, 2021).

188

Mot et system for rettferdig og grønn omstilling i Trondheim

NTNU Wellfare

INNHOLD

Demokratiske innovasjoner
I det siste tiåret er det initiert flere initiativer som kan omtales som demokratiske innovasjoner, både i Norge og internasjonalt. Slike initiativer har ofte som formål å både utvide demokratiet med antall stemmer som deltar i den offentlige samtalen, og samtidig
forbedre kvaliteten på den demokratiske dialogen der mennesker i ulike aldre, med ulike
bakgrunner, kunnskaper og ståsteder kommer sammen for å forstå samfunnsfloker og
drøfte mulige politiske løsninger (Smith, 2009, 2021; Young, 2000).
Til tross for systemfragmenteringer beskrevet ovenfor fins det flere lovende initiativer i
Trondheim som kan vise vei til utvikling av innhold i et langsiktig innovasjonsprogram. I
Trondheim er det de siste årene testet ut flere demokratiske innovasjoner som har hattmål om å forsterke både kvantitet i engasjement og kvalitet i den demokratiske dialogen.
Trondheim har også vært en foregangskommune i utprøving av digitale plattformer for
demokratisk deltakelse gjennom Borgerkraft (Decidim). Arbeidet med å teste ut Decidim
som en plattform for digital medvirkning ble initiert gjennom Smartbynettverket, derTrondheim og Stavanger gikk først ut som pilotkommuner i 202016. I tillegg har Trondheim testet ut en ordning med borgerpanel (Trondheimspanelet) i utviklingen av Trondheimsløftet. Disse to initiativene er beskrevet i casen på neste side:

16

189

https://borgerkraft.no/

Mot et system for rettferdig og grønn omstilling i Trondheim

NTNU Wellfare

INNHOLD

Case: Borgerpanel i Trondheim
Borgerpaneler er en stadig mer populær form for demokratisk innovasjon,både internasjonalt og i Norge. Denne økende interessen er det OECD kaller«den deliberative bølgen» (OECD 2020). I Trondheim har man gjennomført toborgerpaneler: «Borgerkraft» i 2020, og «Trondheimspanelet» i 2021–2022.
For mer om disse, og andre borgerpaneler i Norge, se Ohren (2022).
Et borgerpanel består av uavhengige og fasiliterte gruppediskusjoner mellomen (nær) tilfeldig trukket ut gruppe mennesker som tar imot informasjon fra
eksperter og interessegrupper (Smith and Setälä 2018). Borgerpaneler har derfor tokjerneelementer: a) tilfeldig utvalg av deltakere gjennom loddtrekning, og b) dissedeltakerne gjennomgår en deliberativ prosess.
Når deltakere velges tilfeldig, brukes stratifisert utvalg, hvor befolkningen deles inn
i grupper (strata). Deltakere plukkes deretter ut fra hver gruppe gjennom to-stegs
loddtrekning. Først sendes invitasjoner til tilfeldige personer, som deretter velger ådelta eller ikke. Blant de som takker ja, gjøres en ny loddtrekning etter at de er delt inn
i grupper (f.eks. kjønn, alder, geografi, utdanning), for å sikre at borgerpanelet speiler
befolkningen så godt som mulig.
Deliberasjon innebærer gjensidig kommunikasjon hvor deltakerne veier og reflekterer
over preferanser, verdier og interesser angående felles saker (Bächtiger et al., 2018).
Det er derfor en prosess der man utforsker alle sider ved problemet, som fakta,
argumenter og erfaringer, gjennom åpen, grundig og kritisk diskusjon. Målet er å finne
den beste løsningen på problemet. For å legge til rette for deliberasjon, kan man si atborgerpanelene deler opp prosessene i tre faser:1.

Den første fasen, kalt kunnskaps- og læringsfasen, kombinerer ekspertise,forskning og personlige erfaringer for å gi deltakerne bedre forståelse av
problemet og dets konsekvenser. Deltakerne kan stille spørsmål og utfordre
presenterende personer for å sikre klarhet.

2.

Den andre fasen, diskusjons- og refleksjonsfasen, innebærer at deltakerne
vurderer ulike løsninger og veier dem opp mot hverandre. Borgerpanelet kan
deles inn i mindre grupper ledet av en moderator, som sikrer deltakelse og
bidrag fra alle.

3.

Den tredje og siste fasen, beslutningsfasen, resulterer i produksjonen av etsluttprodukt, for eksempel en spørreundersøkelse eller en rapport.

Rapporten fra Trondheimspanelet med anbefalinger til nye samfunnsmål
kan leses her: https://borgerkraft.no/uploads/decidim/attachment/file/775/
Trondheimspanelet_-_anbefalinger.pdf

190

Mot et system for rettferdig og grønn omstilling i Trondheim

NTNU Wellfare

INNHOLDBruk av borgerpaneler og digitale demokratiske plattformer, er eksempler på demokratiske
innovasjoner som Trondheim kommune kan bygge videre på i utvikling av nye innovasjons­prosjekter som har til hensikt å inkludere flere barn og unge i utdanning, arbeid og samfunnsliv. Det er imidlertid viktig å være klar over slagsider ved slike tilnærminger. Til tross
for at borgerpaneler har ambisjon om representativitet, vil det alltid være en viss grad av
selv-seleksjon. Til syvende og sist er det kun innbyggere som takker ja til å delta etter invita­
sjon som blir deltakere i et borgerpanel. En slagside kan dermed være at innbyggere i demest utsatte livssituasjonene ikke takker ja til å delta. Skam, manglende selvtillit, språkbarrierer, mangel på overskudd, eller at deltakelsen krever reise eller andre praktiske eller
tidsmessige barrierer kan være årsaker til at innbyggere ikke deltar (Bartels, 2016; Lightbody & Escobar, 2021).
På samme måte kan mangel på tilgang til digitalt utstyr eller digital kompetanse skape
barrierer for å ta del i digitale demokratiske innovasjoner. Slike barrierer for demokratisk
deltakelse ble også dokumentert gjennom intervjuer med levekårsutsatte innbyggere i­Innbyggernes modell i Trondheim (Heimburg et al., 2024), og er viktig å ta i betraktning
i utvikling av inkluderende demokratiske innovasjoner.

Barnehager og skoler som demokratiske ankerinstitusjoner
En mulig inngang til å inkludere flere barn, unge og familier i utsatte situasjoner kan væreå oppsøke målgrupper for demokratisk inklusjon der de lever, leker, lærer og bor. Eksempler på dette er bruk av barnehager og skoler som ankerinstitusjoner som også kan fungere som nærdemokratiske arenaer, slik vi skrev om i kapittel 4 E. Slike tilnærminger til åanvende universelle institusjoner som utgangspunkt for å mobilisere medborgerskap og
demokratisk deltakelse i planlegging og politikkutvikling har tidligere vist lovende resultater
med tanke på demokratisk inklusjon (Bibby & Deacon, 2020; Heimburg et al., 2023; Heimburg & Røiseland, 2023). Skoler, barnehager og folkebiblioteker er naturlige hverdagslivsarenaer der mangfold allerede møtes, noe som gjør disse institusjonene godt egnet for å
fasilitere og teste ut demokratiske dialoger som kan kobles til samstyring og planlegging
gjennom direkte styringslinjer til de folkevalgte organene. I Trondheim er det også gjort
erfaringer med å anvende barnehager som plattform for medborgerskap blant de yngste,
noe vi beskriver i casen nedenfor:

Case: Barneborgerpanel
I arbeidet med Trondheim kommunes nye samfunnsplan ble det gjennomført etbarnehagepanel med en gruppe 5-åringer tilhørende en av byens barnehager.
Med mål om å løfte og synliggjøre barns perspektiv på eget liv, fremtid, by og verden
jobbet barnehagepanelet med temaer og dilemmaer knyttet til kommuneplanen,og levert sin innstilling til Kommunedirektøren. I prosessen med å utvikle
barnehagepanelet var det viktig at det ble gjennomført på barnas premisser, på deres

191

Mot et system for rettferdig og grønn omstilling i Trondheim

NTNU Wellfare

INNHOLDkjente arenaer og i regi av ansatte i barnehagen, fordi de kjenner barna og har god
kompetanse på å observere og lytte til barns ulike uttrykk. For å ivareta det mangfoldet
av uttrykksmåter barn har, utforsket barnehagen ulike innfallsvinkler, og la til rette
for at barna kunne finne sine unike og naturlige uttrykksformer. Dette ga barna en
god mulighet til å dele sine perspektiver, tanker og meninger, på den måten de bestuttrykker det på.
I barnehagepanelet gikk barna på oppdagelsesferd i byen og nærmiljøet, og byttetpå å være turfotografer. I ettertid bearbeidet de bildene, og hvert barn holdt samling
for de andre barna og delte sine opplevelser fra turen. Barna hadde forberedt seg ibarnehagen og tok blant annet med seg en liste over hva en by trenger. Nye materialer
ga nye ideer, og barna bygde fram en bystrand, ulike dansegulv og svømmebassengbåde ute og inne. Svømmebassengene kan også fungere som skøytebaner på vinteren.
En by er kompleks, og dette kom godt fram i det barnas presentasjoner. Å få frembarns bilde og forståelse av seg selv som en del av omgivelsene gir en unik mulighet tilå gi barn demokratiske erfaringer ved å sette barn i en demokratisk posisjon. Barnas
uttrykk skal heller ikke betraktes som meningene til fremtidige voksne, men som etverdifullt innblikk i hvordan barn opplever det samfunnet de er en del av.
En grunnleggende verdi i arbeidet med barnehagepanelet er at barn er innbyggere
på lik linje med alle andre, og dermed viktige bidragsytere inn i overordnede
planverk. Det bygger også på et sterkt ønske om at barn skal være aktive deltakere
i de endringsprosessene som har konsekvenser for deres liv, ikke bare tilskuere.
Omgivelsenes bilde av barn er en avgjørende faktor for hvilke muligheter barn får, og
gjennom å betrakte barn som kompetente individer som har et ønske om, og er i standtil å skape mening med tilværelsen vil deres deltakelse være naturlig. Barn formidler
mening og meningsfylte fortellinger, og det er samfunnets plikt å lytte på ulike måter
for å høre det som prøver å gjøre seg hørt. Ikke er det bare verdifullt for at barn skalfå medvirke og uttrykke seg om livet her og nå, men det blir en viktig kilde til kunnskap
for kommunens samfunnsplanleggere. Våre felles samfunnsdilemma er i aller høyeste
grad gyldige og aktuelle også for de yngste. Dilemmaer knyttet opp imot miljø, klima ogbærekraft uttrykkes sterkt fra empatiske 5-åringer. Barnehagepanelet er et eksempel
på at innbyggerinvolvering ikke trenger å ha en aldersgrense.
De yngste innbyggerne i byen er opptatt av det samme som samfunnet for øvrig;«Ungdomman treng en plass å heng, og dæm treng nånn å snakk med». Og et felles
gjennomgående ønske fra alle representative grupper som bidro i arbeidet med
kommuneplanens samfunnsdel: et dansegulv for alle midt på torget i Trondheim.
Kommuneplanen – Samfunnsdelen (google.com)

192

Mot et system for rettferdig og grønn omstilling i Trondheim

NTNU Wellfare

INNHOLD

Representasjon gjennom politiske og demokratiske institusjoner
Det lokaldemokratiske systemet krever ideelt sett et generativt samspill mellom innbyggernes aktive medborgerskap og representasjon av stemmer som kan fremme ulike interesser og behov. Som alle andre norske kommuner er også Trondheim kommune enpolitisk styrt organisasjon, med representanter som er stemt fram gjennom nominasjonsprosesser og valg.
Som vist innledningsvis i dette kapitlet er imidlertid valgdeltakelse svært sosialt skjevdelt,og det hviler derfor en ekstra forpliktelse på folkevalgte politikere å jobbe aktivt for å sikre
inkludering (både i representasjon og i deltakelse), oppsøke og lytte til ulike stemmer isamfunnet, og ta hensyn til mangfoldet av behov og interesser blant innbyggerne. Dettekan blant annet gjøres gjennom dialog, medvirkningsprosesser og involvering av ulike interessenter i beslutningstakingen som vi omtaler i dette kapitlet. I det videre omtaler vi tosærlige hensyn for representasjon gjennom politiske og demokratiske institusjoner med
betydelige innovasjonspotensialer for å fremme en grønn og rettferdig omstilling; 1) Den
politiske lederrollen og overgangen til et parlamentarisk styringssett og 2) Råd, utvalg og
ombudspersoner.

Den politiske lederrollen og overgangen til et parlamentarisk styringssett
I Trondheim kommune er bystyret det øverste politiske organet for representasjon, derfolkevalgte politikere drøfter og tar beslutninger på vegne av fellesskapet. Trondheim
kommune har tradisjonelt vært styrt etter formannskapsmodellen; en styringsform som
blant annet innebærer at utøvende organ (formannsskapet) ikke kan stilles til ansvar
av de folkevalgte i bystyret, samt et skarpt skille mellom politikk og administrasjon, derkommune­direktøren innstiller basert i faglige råd. 13.juni 2024 innfører imidlertid Trondheim kommune parlamentarisme som politisk styreform. Parlamentarisme innebærer
blant annet at utøvende organ (byrådet) både har innstillingsrett og dermed formelt settkan styre administrasjonen i større grad, og kan stilles til ansvar av de folkevalgte i bystyret,som i ytterste konsekvens kan fremme forslag om mistillit (Saxi, 2015). Parlamentarisme
som politisk styringsform åpner dermed potensielt for en tydeligere politisk ledelse av
samfunnsutviklingen, samtidig som det gir økt politisk ansvar for retning på og gjennomføring av politikk.
Overgangen til parlamentarisme byr både på utfordringer og muligheter i politisk ledelse i
retning en grønn og rettferdig omstilling. På den ene siden kan ordningen med et utøvende
organ med innstillingsrett bidra til å forsterke en uheldig utvikling med økt sektoriseringog kortsiktig symbolpolitikk, ettersom politikerne i kommunerådet kan »initiere saker og...å påvirke sakene politisk før de skal behandles i andre folkevalgte organer...» (Saxi, 2015).
Dersom byrådene har fokus på sektorinteresser framfor felles samfunnsmål kan det på
sikt bidra til fragmentering. På den andre siden kan et parlamentarisk styringssett bidra tilå fremme samskapte løsninger. Det forutsetter at byrådet har fokus på å lede lokalsamfunnet, etablere sterke koalisjoner med legitimitet og skape oppslutning rundt felles for­193

Mot et system for rettferdig og grønn omstilling i Trondheim

NTNU Wellfare

INNHOLDpliktende og langsiktige samfunnsmål som muliggjør kollektiv handling. Et slikt overordnet
perspektiv på politisk ledelse er avgjørende for å lykkes med en grønn og rettferdig omstilling som kan fremme fellesskap og motvirke utenforskap (Ansell, 2021; Douglas et al., 2021;
Torfing et al., 2019).
Det ligger et betydelig politisk innovasjonspotensial i å utvikle politisk lederskap som fremmer samskaping og politisk brobygging. Dette kan imidlertid kreve ny kompetanse, særlig
med hensyn til å kombinere det overordnede ansvaret for å fatte og omsette politiske
vedtak, med arbeidsmåter som vektlegger dialog, samarbeid og samstyring. (Ansell, 2021;
Douglas et al., 2021; Torfing et al., 2019). Ikke minst krever det politiske ledere som evner åmobilisere, lytte til og ta ansvar for å hensynta perspektiver utviklet av og med innbyggere,og særlig grupper som står i fare for å havne i et utenforskap, og som evner å mobilisere
grupper som ikke deltar i den demokratiske dialogen (Fung, 2015; Smith, 2009). Bruk av
borgerpanel og politisk representasjon på «hverdagslivsarenaer» slik vi skrev om i forrige
delkapittel er mulige innganger til å mobilisere flere barn og unge i demokratisk dialog og
samfunnsliv. Erfaringer fra arbeidet med «pilot 0–24 Innbyggernes modell» viste også potensialer i å bringe sammen politiske utvalg i felles diskusjoner om samfunnsfloker og fellesmålsettinger for å fremme fellesskap og forebygge utenforskap (Heimburg et al., 2024).
Samskapende og brobyggende former for politisk ledelse krever et velfungerende trepartssamarbeid som sikrer demokratisk dialog med administrasjon, tillitsvalgte og ansatte, og
med relevante og berørte aktører i lokalsamfunnet. Et viktig poeng med slike dialoger er
at det representative demokratiet settes i stand til å ta informerte beslutninger, med legitimitet og forankring i kommuneorganisasjonen og i befolkningen. Samtidig kreves det atadministrasjonen har en felles og faglig fundert forståelse for hvordan de politiske målene
kan oppnås lokalt, og kan utvikle den kapasiteten, kompetansen og motivasjonen som
kreves for å omsette politiske vedtak på en formålstjenlig måte (Maass et al., 2022; Maasset al., 2023).
En utfordring i Trondheim kommune er at det over år er etablert en kultur med stor avstand mellom administrasjon og politikk, noe som kan bygge barrierer for en samskapt
og godt informert politikkutvikling (Gohari, Ahlers, et al., 2020; Gohari, Baer, et al., 2020;
Heimburg et al., 2024). Samtidig tegner innsikt fra utredningsarbeidet et bilde av at administrative ledere løper foran i planlegging og strategiutvikling, mens politisk ledelse og
ansatte bare er delvis påkoblet. Dette kan skape et gap som vanskeliggjør «oversettelser»
av strategiske mål og nye styringslogikker til praktisk handling (se også Lillefjell et al., 2023;
Maass et al., 2022). En konsekvens av dette kan utvikle seg til å bli en forsterket frustrasjonog svekket legitimitet blant mangfoldet av aktører som er gjensidig avhengig av hverandrefor å oppnå felles mål.
I møtet mellom komplekse samfunnsutfordringer og dagens fragmenterte offentlige og
private/sivile aktørbilde oppstår det som tidligere omtalt ulike former for sammensattestyringslogikker som både kompletterer og konkurrerer med hverandre. Dette gjør at kommunens politiske og administrative ledere møtes med legitime, men også motsetningsfylteog krevende forventninger: de skal styre og ivareta forpliktende ansvar, og samtidig involvere og innovere i samspill med innbyggere og en rekke andre relevante aktører og organ-

194

Mot et system for rettferdig og grønn omstilling i Trondheim

NTNU Wellfare

INNHOLDisasjoner. Dette utfordringsbildet er lite utforsket og konkretisert med tanke på utvikling av
ny ledelsespraksis i kommunene. Casen nedenfor beskriver et lovende initiativ som tar tak islike paradokser med mål om å bygge kapasitet til å lede fram løsninger på samfunnsfloker
slik som ungt utenforskap:

Case: Samverdi
Samskaping i kommunal sektor –Implikasjoner for politiske og administrative
ledelsesprosesser.
Trondheim og Levanger kommuner, i samarbeid med flere norske kommuner og
universiteter i Norge og Danmark, har utviklet et treårig prosjekt kalt «SAMVERDI»,
eller Samskaping i kommunal sektor – implikasjoner for politiske og administrative
ledelsesprosesser. Prosjektet skal resultere i en ny ledelsesmodell for hvordan kommuner som samskaper skal ledes og utvikles for å oppnå de fellesskapsverdier manønsker å utvikle, og verktøy som adresserer spørsmål om hva utviklingsrettet og tillitsskapende ledelse betyr for ledere på ulike nivå, i samspill med interne og eksterne
aktører.
SAMVERDI skal identifisere de nye lederrollene som oppstår som følge av
forventninger om tillit, likeverdig og reell samskaping, og undersøke hva disse rollene
betyr for ledelse på ulike nivå i kommunene. Forskningsarbeidet er case-basert,
og legger grunnlag for en åpnere dialog mellom politiske og administrative ledere
rundt dilemmaer og spenninger knyttet til egen lederfunksjon, og mellom ulike typer
lederansvar. Sammen skal vi teste ut og utvikle samskapende og tillitsskapende
kommunalt lederskap, tilpasset samtidens og framtidens behov. Det handler omå utvikle den enkelte leders egenskaper, og samtidig sette samskaping, tillit og
kapasitetsbygging i system. Resultatet er en ny ledelsesmodell for hvordan kommuner
som samskaper skal ledes og utvikles for å oppnå de fellesskapsverdier man ønsker åutvikle, og verktøy som adresserer spørsmål om hva utviklingsrettet og tillitsskapende
ledelse betyr for ledere på ulike nivå, i samspill med interne og eksterne aktører.
Verktøyene skal samles til temabaserte kompetansepakker. En slik pakke kan foreksempel være ‘Slik leder du på tvers av administrative og organisatoriske grenser’.
Prosjektet gjennomføres i nært samarbeid mellom Trondheim og Levanger kommuner
og norske og danske forskere ved NTNU WellFare, NIBR, OsloMet, Aalborg University
Business School og Kong Frederiks Center for Offentlig Ledelse (Aarhus Universitet).
Drammen, Lom og Lesja kommuner og Nettverk for helsefremmende samfunn(Fremsam) utgjør prosjektets ressursgruppe.
Prosjektet er finansiert av Statsforvalteren i Trøndelag, og varer fra 2024 til 2026.
Foreløpig nettside for prosjektet: https://sites.google.com/trondheim.kommune.no/samverdi/samverdi

195

Mot et system for rettferdig og grønn omstilling i Trondheim

NTNU Wellfare

INNHOLDRåd, utvalg og ombudspersoner
I Trondheim finnes det i dag en rekke formelle råd og utvalg som representerer en stemme
for ulike interessentgrupper; Kommunalt råd for mennesker med nedsatt funksjonsevne(KFU), Trondheim eldreråd, Trondheim studentråd, Mangfoldsrådet og Ungdommens bystyre. Alle disse rådene har viktige funksjoner som kan tilby innsikt og drøftingsarenaer forå fremme fellesskap og motvirke utenforskap blant barn, unge og familier i Trondheim.
Det er imidlertid fremdeles usikkert hvordan slike råd, utvalg og ombudspersoner skal
fungere i en ny parlamentarisk styringsmodell. Det er dermed et åpent mulighetsvindu
for å teste ut nye former for koblinger som kan forsterke en informert politikkutvikling
gjennom byrådet og dets kobling til bystyret og rådgivende organer. En utfordring som er
løftet fram gjennom utredningsarbeidet er imidlertid at eksisterende rådgivende organer
ikke nødvendigvis er representative for gruppene de representerer, der innbyggere i særlig
levekårsutsatte situasjoner i liten grad er deltakende og representert. Deres ansvar for å
representere utsatte grupper kunne møtes gjennom å planlegge prosesser med tanke påå gi rom for å forankre innspill i målgruppa. Samtidig har ikke rådene mandat til å påvirke
beslutninger direkte, eller at rådene tas med i det videre arbeidet. Deres rolle i samstyringsprosessen er derfor også begrenset strukturelt (Arnstein, 1969; Bjørgen et al., 2021).
Til tross for en satsing på å styrke oppvekstfellesskaper, ble det kommunale foreldrerådet i Trondheim kommune lagt ned i 202117. Forlaget om etablering av felles kommunalt
oppvekstråd ble ikke vedtatt av formannskapet. Det fins per i dag ikke et overordnet råd
for foresatte på tvers av de ulike FAU-ene ved skoler og barnehager i Trondheim, noe
som kan svekke medvirkning og innflytelse til det beste for barn og unge på systemnivå. I
Trondheim kommune er det imidlertid definert en 60% stilling som Barnas representant
i plansaker; en administrativt oppnevnt stilling som følger valgperioder i bystyret, og som
understøttes av en tverrsektoriell referansegruppe. Per i dag er mandatet for barnas representant hovedsakelig et oppfølgingsansvar i arealplansaker, og i mindre grad knyttet tiløvrig samfunns- og tjenesteutvikling.

17

https://innsyn.trondheim.kommune.no/motedag/render_behandling_pdf?behid=50014469 /https://innsyn.trondheim.kommune.no/motedag/render_behandling_pdf?behid=50016039

196

Mot et system for rettferdig og grønn omstilling i Trondheim

NTNU Wellfare

INNHOLDFor å utvikle et system som kan ivareta grønn og rettferdig omstilling er det også en stor
utfordring at framtidige generasjoner ikke har en direkte stemme til å påvirke framtiden(Howe, 2023). Det er behov for demokratiske innovasjoner som kan ivareta hensynet til
mennesker som står utenfor fellesskap og samfunnsliv, og alle fremtidige innbyggere i
Trondheim som enda ikke er født. Til tross for at Trondheim kommune har ulike råd, utvalg
og ombudsordninger som er viktig for å fremme fellesskap og motvirke utenforskap, finsdet i dag ingen definerte funksjoner med mandat og myndighet til å ivareta interessene til
fremtidige innbyggere.
Internasjonalt finnes det noen få eksempler på institusjonelle ordninger (f.eks. uavhengige
ombudspersoner og utvalg) som har som har mandat å fremme fremtidige generasjoners
interesser. Et eksempel på dette er «Future generations commissioner» i Wales, som er enpådriver og vokter for implementering av den mye omtalte loven «Wellbeing of future generations Act» fra 2015 (WHO, 2023). Denne lovgivningen, i kombinasjon med ordningen om
å etablere en egen «commissioner», tar sikte på å motvirke kortsiktighet i demokratier, og
samtidig bygge sterke allianser og partnerskap og forpliktende oppfølging på tvers av allesektorer (Howe, 2023). Den anerkjente demokratiforskeren Graham Smith (2020) peker på
at det er behov for å integrere systematisk offentlig deltakelse i samspill med slike lovverk
og ombudskontor, særlig gjennom institusjonalisering av deliberative borgerpaneler (mini-publics) slik vi omtalte ovenfor (se case om borgerpanel og barneborgerpanel). Det ligger
et betydelig innovasjonspotensial i å utforske slike koblinger videre i Trondheim.

Foto: Windowintime

197

Mot et system for rettferdig og grønn omstilling i Trondheim

198

Mot et system for rettferdig og grønn omstilling i Trondheim

Foto: TKs bildedatabase

NTNU Wellfare

NTNU Wellfare

INNHOLD

Oppsummering og anbefalinger
Innsikten fra gjennomgangen av relevant litteratur og data fra workshops og spørreundersøkelser tyder på at Trondheim kommune har en særlig utfordring med å skape etsammenhengende system for inkluderende demokratisk deltakelse og representasjon. Setti lys av samfunnsoppdraget om å inkludere flere barn og unge i utdanning, arbeid og samfunnsliv, vil det være nødvendig å ta tak i systemfragmenteringen og utvikle mekanismerfor å tette gap mellom den offentlige samtalen (deltakende, deliberative praksiser) og det
representative demokratiet. Oppsummert tyder innsikt fra utredningsarbeidet på at:•

Demokratisk deltakelse er sosialt skjevdelt, der unge og innbyggere som er mest utsattfor utenforskap er minst inkludert i den demokratiske dialogen. Dette kan bidra til å
forsterke sosiale forskjeller og utenforskap blant barn og unge.

•

Systemfragmentering og mangelfulle sammenhenger mellom trepartssamarbeid og
strategisk planlegging kan true legitimitet og åpenhet for å fremme en informert politikkutvikling.

Eksemplene vi har valgt å trekke fram i dette delkapitlet viser at det kan være et innovasjonspotensiale i å se demokratisk deltakelse blant barn, unge og deres støttespillere i samspill med institusjonelle ordninger som kan styrke deltakelse og legitimitet for langsiktige
prioriteringer som ivaretar hensynet til barn, unge og framtidige generasjoner. Samtidig er
det viktig å bevare frirom for uavhengige og spontane former for politisk engasjement som
blant annet vist i kapittel 4 E og kapittel 4 H.
Gjennomgangen av foreliggende forskning og dokumentasjon fra innsiktsarbeidet begrunner følgende anbefalinger:

Anbefalinger:→ Videreutvikle fysiske og digitale plattformer og arenaer for demokratisk
deltakelse som gjør det intuitivt, enkelt og naturlig for utsatte barn, unge og
familier å delta i den demokratiske dialogen.
→ Teste ut nye måter å koble sammen inkluderende demokratisk deltakelse med
formell representasjon i politiske organer.
→ Utnytte mulighetsvinduet i overgangen til ny parlamentarisk styringsmodell tilå videreutvikle folkevalgtopplæring for et godt samspill mellom administrasjonog politikk, og for å styrke politikernes rolle som samfunnsledere og
brobyggere.
→ Prøve ut demokratiske innovasjoner som motvirker sektorisering og
symbolpolitikk, og som ivaretar langsiktige perspektiver og hensynet til
framtidige generasjoner

199

Mot et system for rettferdig og grønn omstilling i Trondheim

NTNU Wellfare

INNHOLD

Ledelse, kompetanse og organisatorisk kapasitet
Utenforskap og ekskludering fra fellesskap, utdanning, arbeid og samfunnsliv blant barn og
unge er som vist komplekse problemer som må forstås før de kan løses, og der løsningene
må ledes fram i mellomrommene mellom folk, kompetanser, sektorer og organisasjoner. Det er derfor avgjørende å bygge opp kollektive kapabiliteter i kommunene som kansikre utvikling i retning av målrettede samfunnsoppdrag. En slik utvikling krever helhetlige
sammenhenger mellom nivå, på tvers av tilbud og tjenester i de ulike sektorene, og samspill med relevante og berørte aktører i samfunnet (sivilsamfunn, frivillighet, privat sektor,
UH-sektor osv.). At alle sektorer og hele samfunnet skal virke sammen til det beste for allebarn, unge og familier krever at kommunen tar nye grep for å fremme relasjonelle arbeidsformer og samskaping på tvers. En forutsetning for å bygge et system som fremmer grønn
og rettferdig omstilling samtidig handler derfor mye om å mobilisere organisatorisk kapasitet og kapabiliteter som sikrer nødvendig kompetanse og evne til innovasjon og læring.
I det følgende omtaler vi to sentrale forhold som vurderes som viktige områder for innovasjon og omstilling som kan fremme fellesskap og motvirke utenforskap: 1) Ledelse, og 2)
organisatorisk kapasitet og kompetanse.

LedelseAdministrative ledere har formell og uformell makt og ressurser (inkludert kunnskap) sombåde kan hindre og fremme realisering av strategier (Bryson et al., 2014: Hartley et al.,2019). Å lede fram fellesskapsverdier (public value) krever finstilte balanser mellom hva
som er verdifullt (for Innbyggere/brukere/velgere og politikere), hva som er politisk mulig
med tanke på legitimitet og makt, og hva det praktisk sett er mulig å få til med tanke påadministrativ kapasitet (Moore 1995:O`Flynn 2021). Lokalpolitikken definerer mål og setter
prioriteringer, og setter dermed kursen for den administrative ledelsen som har ansvar
for å omsette beslutningene. Utfordringer kan oppstå knyttet til sprikende verdier, mål og
kunnskap om virkemidler- både mellom politiske og administrative ledere, men også på
tvers i kommuneorganisasjonen (Maass & Lillefjell, 2022).
Både ansatte, ledere og politikere i Trondheim har tegnet et bilde av stor avstand mellom
administrasjon og politikk, slik vi beskrev i forrige delkapittel. Samtidig må administrative
ledere lede i et system der mange strukturer og incentiver fortsatt henger fast i hierarkiske
styringsmodeller som «premierer» sektorisering og ansvarsfraskrivelse for utvikling av
helhetlige løsninger. I tillegg er det også mulig at ledere innehar samskapende egenskaperog ferdigheter som benyttes i sin utøvelse av ledelse, men at den fremstår usynlig for organisasjonen fordi den ikke etterspørres i formelle styringsstrukturer. På den måten kan
ledelseskompetanse bli til en blindsone og deretter skape dårlige vilkår for erfaring - oglæringspotensial for organisasjonen. Å ta tak i slike paradokser der kommuneorganisasjonen er i utakt vil være nødvendig for å lykkes i en grønn og rettferdig omstilling. I det videre
omtales to tema som ut fra innsiktsarbeidet bør adresseres i det planlagte innovasjonsprogrammet; et ledelsesgap mellom sektorer og nivå, og det å lede fram en kultur for innovasjon og omstilling.

200

Mot et system for rettferdig og grønn omstilling i Trondheim

NTNU Wellfare

INNHOLD

Ledelsesgap mellom sektorer og nivåInnsiktsarbeidet (relevant litteratur, workshops og spørreundersøkelse) tyder på at en sentral systemfragmentering i Trondheim knyttes til ledelse. Fragmentert sektorledelse skaperdårlige vilkår for utvikling av helhetlig innsats ovenfor utsatte barn, unge og familier. Manglende samhandling og ledelse på tvers kan føre til at utenforskap oppstår i overganger
mellom sektorer, tjenester og livsfaser.
Disse ledelsesutfordringene handler om et gap mellom sektorledelse og samfunnsledelse,og fragmentering mellom ulike ledelsesnivå der særlig mellomledere ser ut til å havne i en
skvis: De er både ansvarlige for å omsette de strategiske målene i sine virksomheter, og måsamtidig passe på sine ansatte og de rammene som ligger i dagens organisering og lovverk
knyttet til sektoren (Maass et al., 2022; Maass et al., 2023). Ansatte og ledere beskriver det
som krevende å jobbe i en politisk styrt organisasjon og i et hierarkisk administrativt system, der mange aktører på feltet utfordrer oversikt, helhet og sammenheng. Beslutnings­
linjer og lederlinjene i kommunen oppleves av flere som uklare, lange og ukoordinerte på
tvers av sektorer når det gjelder å skape ansvarlig oppfølging av sammenhenger mellom
strategier og praksis. Ledelsesgapet er med dette beskrevet som en «organisasjon i utakt»(Alfer, 2020). Utsagn fra kommuneansatte gjennom spørreundersøkelsen vi gjennomførte
i innsiktsarbeidet støtter opp under en slik forståelse:«Byråkratiet er for stort. Nivået over enhetsleder er enormt stort og uoversiktlig.
Ansvar smuldrer bort» (Leder, oppvekst).

«Ledelsens kjepphester og linjeledelse som oppleves som hviskeleken, og kan føre tilat informasjon ikke blir riktig» (Leder, oppvekst).

«Vi må bli enda bedre på å jobbe på tvers, «rive ned siloene». Innad i kommunen og
på ulike nivå» (Leder, helse og velferd).

«Skulle ønske en enda tydeligere sammenheng mellom enhetsavtalene og
Trondheimsløftet» (Leder, kultur).

Mye tyder på at strategisk planverk og sentrale toppledere i kommunen vektlegger samstyring og tillitsbasert ledelse og praksis, men at forståelsesrammer og utøvelse av slike
lederpraksiser spriker i lederlaget. Kompetansebehovet knyttet til faglig rammeverk og
nyttige verktøy og tilnærminger for tillitsbasert ledelse blir tydelig. Samtidig tyder bådelitteraturgjennomgangen og innsiktsarbeidet på at både enkelte ledere og ansatte rapporter om kontrollstyring og frykt for å gjøre feil (Heimburg et al., 2024). Slike tema ble også201

Mot et system for rettferdig og grønn omstilling i Trondheim

NTNU Wellfare

INNHOLD

løftet i innsiktsworkshopene. Å lede frem samarbeid gjennom å være både brobygger og«oversetter» blir derfor viktige lederoppgaver. Det ligger et betydelig innovasjonspotensiali å utvikle samskapende, relasjonelle, helhetlige og tillitsskapende former for ledelse forå bygge et system som ivaretar grønn og rettferdig omstilling samtidig (Ansell & Torfing,2021; Bentzen & Bringselius, 2023).
Ledere i offentlig sektor må kunne lede oppover, nedover og bortover, både i egen organisasjon og i relasjon til andre relevante aktører og organisasjoner som kan bidra til å skape
fellesskapsverdier og løse samfunnsfloker (Mazzucato et al., 2020; Moore, 2019). Målrettede samfunnsoppdrag kaller på ledelse som organiserer samarbeid rundt felles mål og
samfunnsoppdrag gjennom innovasjon, eksperimentering og kontinuerlig læring, utviklingog evaluering (Brix et al., 2020; Kattel & Mazzucato, 2018). Studier av blant annet innovasjonsprosjektet Innbyggernes modell 0–24 i Trondheim tyder på at enkelte ledere opplever åmåtte lede på en bestemt og driftsorientert måte i «linja», men de får frihet til å lede på enannen og mer samskapende, lærende og nettverksorientert måte når de leder fram prosjekt (Heimburg et al., 2024). Samtidig forteller andre ledere om at de finner løsninger til ålede nettverksbasert og samskapende innenfor eksisterende rammer, der de begrunner at
dette først og fremst handler om måter å tenke på. Ledere i Trondheim kommune skrev foreksempel følgende i spørreundersøkelsen om pågående praksiser i kommunen:«Å være en kulturbærer, bygge en kultur er viktigere enn å organisere på detaljnivå.
Kulturen vinner alltid over organisering» (leder, oppvekst).

«Struktur og gamle mønster kan lede prosessen bort fra det det egentlig handlerom» (leder, oppvekst).

Slike paradokser tyder på et behov for å trene opp kommunale ledere og organisasjonens evne til å håndtere organisatorisk ambideksteritet – det vil si, evne til å være effektivi håndtering av dagens virksomhet og drift og samtidig tilpasningsdyktig for å takle framtidas utfordringer og innovasjonsbehov. Begrepet «ambidekstral» betyr å kunne brukebåde venstre og høyre hånd på samme måte. Organisatorisk ambideksteritet handlerom å håndtere drift samtidig med omstilling og innovasjon. Det ligger med dette et stortinnovasjonspotensiale i ledelse og virkemidler som kan utvide handlingsrom for grønn og
rettferdig omstilling, og samtidig ivareta ansvarlig drift (Ansell et al., 2021; Brix, 2019; Brix etal., 2021).
I de senere årene er det tatt flere initiativer (f.eks. kompetansehevingsprogram for ledereog enhetslederavtaler) som vektlegger Trondheimsløftet og samskapende former for
ledelse. Et relevant eksempel er programmet FOKUS18, som skal strukturere arbeidet med å
realisere et organisasjonsløft for Trondheim kommune. Ambisjonen er å «øke kommunens

18
202

https://sites.google.com/trondheim.kommune.no/fokus/forside
Mot et system for rettferdig og grønn omstilling i Trondheim

NTNU Wellfare

INNHOLD

ledelses- og gjennomføringskraft og bygge opp under kommunens evne til å levere godetjenester til innbyggere og næringsliv i takt med samfunnsutviklingen». FOKUS består av
fire prosjekt: 1) Lederløftet, 2) Kompetansestrategi, 3) Porteføljestyring, og 4) Virksomhetsløft. Det vil være naturlig at et innovasjonsprogram rettet mot å inkludere flere barn og
unge i utdanning, arbeid og samfunnsliv sees i sammenheng med denne satsingen, noe vi
omtaler videre i kapittel 6.
I sum tyder innsiktsarbeidet på at det finnes både institusjonelle, strukturelle, organisatoriske, relasjonelle og mentale barrierer i Trondheim kommune for å lede fram innovasjoner
på samskapende og tillitsbaserte måter. Det vil være viktig å gripe fatt i slike utfordringer iutviklingen av et innovasjonsprogram som skal bidra til at flere barn og unge deltar i utdanning, arbeidsliv og samfunnsliv. Organisasjonen vil her kunne dra nytte av å sette søkelys
på langsiktig utdanning og opplæring som grunnlag for fremtidens behov innen samskapende, relasjonell og tillitsskapende ledelse. Dette krever samarbeid både mellom ledere og
medarbeidere, samt et helhetlig samfunnsperspektiv som inkluderer UH-sektoren. Investering i kapasitetsbygging for ledelse bør derfor vektlegges, med spesiell oppmerksomhet
rettet mot å tilpasse seg et komplekst og raskt skiftende landskap, med behov for å øke
demokratisk deltagelse.

Å lede fram kultur for innovasjon og omstillingI spørreundersøkelsen som ansatte har svart på fremheves det et behov for å ha ledelse
som anerkjenner behovet for og evner å bygge robuste tjenester, og som utforsker tillitbaserte relasjoner til innbyggere, ansatte og samarbeidspartnere. Å lede fram en grønn og
rettferdig omstilling vil på den måten kreve ledere som trenes i å stå i det usikre og uferdige i møte med spenninger og samspill som oppstår når det kalles på samhandling på tvers
av profesjoner og fragmenterte sektorer. Leder i Trondheim kommune skrev følgende:«Godt ytringsklima og anerkjennende ledelse gir gode arbeidsbetingelser og tillit til åutvikle tiltak sammen med målgruppen, dvs. robuste tjenester.» (leder oppvekst)

Vi kan forstå det som at utøvelse av ledelse som er anerkjennende og tillitsbasert skaper etytringsklima og deretter handlingsrom for å jobbe eksperimenterende og fleksibelt i møte
med omgivelsene. OECD uttrykker at en toppleders rolle er å utvikle en tillitskultur og etrom for delegering og ansvarsplassering (OECD, 2017). Å skape kultur for innovasjon og
psykologisk trygghet, og ha mot til å dele makt og stå i spenningsfeltet mellom det kontrollerbare og ukontrollerbare vil her være et sentralt ledelsesanliggende. Utvikling, læring og
innovasjon oppstår når en tørr å gi plass til det ukontrollerbare og uforutsigbare (Brix et al.,2021; Hersted & Fikse, 2023). Bringselius (Bringselius, 2017; Bringselius et al., 2021) beskriver tillit som viljen til å utsette seg for risiko på et område som er betydningsfullt for en selv,
uten å vite sikkert om den man velger å stole på kommer til å leve opp til forventningene.
Å jobbe eksperimenterende sammen med målgruppa vil i stor grad innebære å utsette203

Mot et system for rettferdig og grønn omstilling i Trondheim

NTNU Wellfare

INNHOLDbåde seg selv og andre for risiko. Det aktualiserer behovet for kunnskap om nye former for
ledelse hvor ansvar og lederskap distribueres.
Innovasjoner som kan bidra til å fremme fellesskap og motvirke utenforskap krever atledere og medarbeidere på tvers av sektorer fritt kan bidra med ideer, dele informasjon,
stille spørsmål og uttrykke uenighet, noe som bidrar til et felleskap kjennetegnet av gjensidig respekt, åpenhet, kreativitet og samarbeid (Edmondson, 2020). Dette er grunnlaget
for i fellesskap å skape en læringskultur som frigjør og setter i spill både individuelt ogkollektivt potensial og særlig viktig i tverrfaglig samhandling i skiftende team (Harvey &Edmondson, 2020). I motsatt fall vil muligheter til å dra nytte av ulike styrker og ressurser
gå tapt, der perspektivbevissthet, situasjonsforståelser, kreativitet og innovasjonsevne kan
svekkes. Casen nedenfor viser et eksempel på medarbeiderdrevet innovasjon i hjemmetjenesten, med overføringsverdi til andre områder:Case: Medarbeiderdrevet innovasjon
i Lade hjemmetjeneste
av Oscar Amundsen
I NFR-prosjektet #Læringslivet ble Trondheim kommune v/Lade hjemmetjeneste valgt
ut som en av fire arbeidsplasser innenfor kommunal omsorg. De andre kommunene
var Skedsmo, Frøya og Egersund. Hensikten med prosjektet var å prøve ut og innføre
arbeidsmetoden ‘Medarbeiderdrevet innovasjon’ (MDI) på de fire arbeidsplassene.
Dette skulle skje parallelt med at alle deltakere fra arbeidsplassene i prosjektet fikk
uformell/formell utdanning innenfor MDI-metodikken på sitt eget nivå (kursnivå,bachelornivå eller masternivå).
Samarbeidspartnere: Institutt for Yrkesfaglærerutdanning ved OsloMet, Institutt forpedagogikk og livslang læring ved NTNU og NAV Arbeidslivssenter Trøndelag. I tillegg
hadde prosjektet en internasjonal referansegruppe med Danske, Engelske og Norske
forskere innenfor fagfeltet.
Hva ble gjort: Prosjektet ble gjennomført over en 3-årsperiode, der år 2 besto av
gjennomføring av samlinger og innføring av MDI på de fire arbeidsplassene. På slutten
av dette året tok deltakerne eksamen i MDI.
Resultater: Arbeidsplassene klarte å øke sin evne til innovasjon gjennom prosjektet.
Lade hjemmetjeneste er en av de arbeidsplassene der det har blitt varige kulturelle og
strukturelle endringer. Her fortsatte man altså å praktisere MDI etter at prosjektet var
ferdig og forskerne var borte. Her brukes nå MDI som ‘reklame’ i rekruttering, f.eks. ved
utlysninger av nye stillinger. For faglig drøfting av resultater, vises til boken i kildeliste
nedenfor.
Suksessfaktorer: MDI handler om at ansatte selv skal identifisere og definere hva deskal jobbe med. (‘Hva er viktig for deg for at du skal kunne gjøre en god jobb?’) Dette er

204

Mot et system for rettferdig og grønn omstilling i Trondheim

NTNU Wellfare

INNHOLD

kanskje noe uvant for noen av de ansatte i omsorgssektoren, men det viser seg
å gi en meget sterk forankring for relevans og motivasjon til å bidra inn i arbeidet.
Læring i prosjektet: Det ble utgitt en fagbok fra prosjektet som tar for seg dette.
Se referansen nedenfor.
Spredning: I tillegg til nevnte fagbok, ble det laget en håndbok i prosjektet – som etsamarbeid mellom forskerne og deltakerne. Se referanser nedenfor.
Kilder:Fagbok: Amble, N., Amundsen, O. & Rismark, M. (red.) (2020) Medarbeiderdrevet
innovasjon. Oslo: Gyldendal Forlag. Link: https://www.gyldendal.no/faglitteratur/
oekonomi-og-administrasjon/hr-organisasjon-og-ledelse/medarbeiderdrevetinnovasjon/p-10025684-no/Håndbok: Amble, N., Amundsen, O., Gabrielsen, I.M., Johansen, E., Rismark, M,
Stiklestad, S. & Waaler, S. (2020): Håndbok for medarbeiderdrevet innovasjon (MDI)
i omsorgsarbeid. Link: https://www.ntnu.no/documents/1266706089/1281735295/
H%C3%A5ndbok_MDI_omsorgsarbeid_digi.pdf/9c3a3f93–3af5–822a-db83–
0af1abc1b0df?t=1641982698737

Praksisene knyttet til medarbeiderdrevet innovasjon beskrevet i casen ovenfor er imidlertid ikke ledet fram som «mainstream» praksis i andre deler av kommunen. Her er det etuforløst potensial til innovasjon, spredning og oppskalering.
Å lede frem kultur for innovasjon og omstilling vil kreve utvikling av systemer som ivaretar
innovasjonspotensial som ligger i lovende praksiser slik at læring, utvikling og sirkulering iorganisasjonen skjer (Brix, 2019; Douglas et al., 2021; Mortensen et al., 2020). Gunderson
et al., (2022) illustrer systemendring i læringssirkler som kan starte lokalt og videreutvikles iorganisasjonen med eventuelle lokale tilpasninger (se vedlegg 2). Systemer utvikler seg her
gjennom kortere rekonfigureringssløyfer og lengre stabilitetssløyfer
Å gis tillit og skape handlingsrom for innovasjon og organisatorisk læring handler dermedom å lede fram læringssløyfer basert på utprøving av og refleksjon over nye praksiser.
Casen om medarbeiderdrevet innovasjon i eksemplet over og eksperimenteringen i Innbyggernes modell 0–24 viser at småskala prosjekter og piloter kan gi raske endringer på
et sted, på en bestemt tid, og med et bestemt sett av aktører. Slike endringer i en del av
en organisasjon har potensiale til å utløse endringer i andre deler, eller hele organisasjonen. Men for at systemiske endringer skal kunne skje slik at de påvirker andre deler av
systemet, må læring og innovasjon ledes fram og ledes videre, slik at kontekstbasert læring
kan påvirke andre aktører og strukturer. På denne måten kan interaksjoner, relasjoner og
endringer i liten skala skaper systemiske endringer i større skala (Lawrence et al., 2009;
Vink, Wetter-Edman, et al., 2021).

205

Mot et system for rettferdig og grønn omstilling i Trondheim

NTNU Wellfare

INNHOLD

Edmondson og Harvey (2020) fremhever viktigheten av at tverrfaglig samhandling og skriftende team krever en ledelse med felles tydelige mål og prioriteringer som skaper mulighet
for involvering og engasjement. I tillegg fremheves ledere som viktige brobyggere i kommunikasjon og felles mentale modeller som gir økt forståelse mellom fagfelt og sektorer.
Slike former for brobygging kan styrke smidigheten gjennom myndiggjøring av relevanteaktører som kan bidra i oppgaveløsning og deres handlingsrom og psykologiske trygghet.
Dette legger til rette for at medarbeiderne skaper bedre resultater gjennom å benytte sin
kompetanse, ta større ansvar, vise initiativ og benytte det økte handlingsrommet til å utforske potensielle løsningsmuligheter i egen arbeidshverdag, og dermed skape et miljø forlæringsadferd og innovasjon.

Organisatorisk kapasitet og kompetanse
Større samfunnsutfordringer krever nye praksiser for sammenheng mellom strategi og
politikk til implementering på tjenestenivået. Kapasiteten til offentlig sektor defineres ofte
gjennom et sett av ferdigheter og ressurser som er sentrale for å utvikle fellesskapsverdier og nå bestemte målsettinger gjennom tjenestetilbud, planlegging og iverksettelse av
politiske beslutninger (Mazzucato & Kattel, 2023). Mazzucato og Kattel (2023) peker påeksperimentering og læring som tilnærming til å jobbe med flokete problemstillinger som
en avgjørende faktor for sammenheng mellom de ulike nivåene i organisasjonen og for
konteksten for implementering. Å utvikle kapasitet og kommunikasjonskanaler både horisontalt på ulike nivåer og vertikalt på tvers av sektor/siloer vil dermed være viktige innovasjonsområder for å sikre mindre fragmentering i organisasjonen.
Offentlige organisasjoner kan gjennom dette bildet av kompleksitet forstås som komplekse
adaptive system (CAS), og hvordan offentlige organisasjoner håndterer aspekter knyttet
til innovasjonspotensialer og utnytter muligheter og responderer på konsekvensene kan
forstås som adaptiv kapasitet. Dette viser til evnen til kontinuerlig tilpasning til konteksten(Adger et al.,2004), og gjør seg gjeldende når systemfragmentering speiles i møte med
dynamiske omgivelser. Som vist i forrige delkapittel er ledelse avgjørende for å håndtere
dette. Men et system som kan fremme en grønn og rettferdig omstilling for å inkludereflere barn og unge i utdanning, arbeids og samfunnsliv krever også andre former for organisatorisk kapasitet. I dette delkapitlet omtaler vi utfordringer og innovasjonspotensialer
knyttet til fire sentrale tema 1) organisatoriske barrierer og organisering av team, 2) samhandling og samskaping på tvers, 3) kompetanser og organisatorisk læring og 4) arbeidsmiljø og rekruttering.

Organisatoriske barrierer og organisering av teamResultater fra spørreundersøkelsen til ansatte og tilbakemeldinger på workshops har gittinnsikt i sentrale utfordringer som Trondheim kommune står ovenfor i arbeidet med å
bygge organisatorisk kapasitet. Kronglete byråkratiske regelverk, detaljerte prosedyrer
beskrives som barrierer for at ansatte opplever at de ikke kan jobbe på måter de faglig settmener er riktig, med begrensede muligheter til å gi god hjelp til riktig tid og utvikle kreative
løsninger tilpasset innbyggernes behov.

206

Mot et system for rettferdig og grønn omstilling i Trondheim

NTNU Wellfare

INNHOLD

Gjennom workshops og spørreundersøkelsen blant ansatte i Trondheim kom det fram atmåten kommunen er organisert på kan være til hinder for å bygge organisatorisk kapasitet som sikrer tverrgående løsninger. For lite samhandling og mangel på møteplasser og
utviklingsteam som bygger bro mellom ulike sektorer – både på ledelse-, stab- og tjenestenivå- vektlegges som utfordringer som kan svekke kapasitet til innovasjon og omstilling.
Samtidig trekker flere fram at det ikke nødvendigvis er organiseringen i seg selv, men snarere måten folk tenker og handler på som bygger barrierer for samhandling. For eksempel
skriver en ansatt i spørreundersøkelsen:«All organisering vil ha barrierer, og mye av arbeidet enheten har fokusert på gjennom
relasjonell kapasitet, samtidig innsats og samarbeid fokus har nettopp som mål åjobbe ned disse barrierene. Dette er barrierer som må håndteres, ikke fjernes». (leder,
oppvekst)

Organisering av arbeid for å inkludere flere barn og unge i utdanning, arbeid og samfunnsliv vil kreve nye arbeidsformer, desentralisering av beslutningsmyndighet, samt
utnytting av nye grenseflater mellom tjenester og aktører der innbyggere aktivt involveres
i samskaping av nye løsninger. Erfaringer fra prosjektet Innbyggernes modell viste blant
annet hvordan det er mulig å bygge skreddersydde team på tvers av organisatoriske grenser som jobber sammen til det beste for barn, unge og familier, med utgangspunkt i innbyggernes egne verdier og ressurser (Heimburg et al., 2024). Slike erfaringer kan bidra tilå videreutvikle kapasitet for å håndtere organisatoriske barrierer gjennom nye prosjekter
i det planlagte innovasjonsprogrammet, og fremme samskaping med relevante og berørte
aktører på tvers av sektorer og nivå.

Organisatorisk kapasitet til samhandling og samskaping på tvers
Organisatorisk kapasitet til samskaping, innovasjon og omstilling handler mye om å øke
evne og vilje til å samarbeide på tvers, både internt i kommunen og i samspill med eksterne
samarbeidspartnere. Samarbeid på tvers, både i og mellom sektorer, er også en kilde tilorganisatorisk læring og utvikling som det vil være naturlig å bygge videre på i utvikling og
etablering av innovasjonsprogrammet.
Samhandling og samskaping på tvers kan deles inn i lovpålagte samarbeid, for eksempel
som følge av lovendringer, og villet samarbeid som ikke er pålagt. Gjennom innsiktsarbeidet kom det fram at det fins mange små gode satellitter med eksempler på lovende
praksiser for samskapte løsninger. Samtidig tyder mye på at det er et godt stykke igjen før
Trondheim kommune har etablert et helhetlig og velfungerende økosystem som fremmer
og synliggjør helhetlige løsninger til det beste for utsatte barn, unge og familier, i samspill
med innbyggerne selv og andre relevante organisasjoner og aktører.
Innsikt fra litteraturgjennomgang, spørreundersøkelsen og workshops viser både evne og
vilje til tverrgående løsninger er forbedret og forsterket de siste årene (Alfer, 2020; Heim-

207

Mot et system for rettferdig og grønn omstilling i Trondheim

NTNU Wellfare

INNHOLD

burg et al., 2024). Denne kapasiteten er blant annet utviklet gjennom en rekke innovasjonsprosjekter, nettverk og verktøy som er omtalt flere andre steder i denne rapporten.
Det synes imidlertid å mangel en helhetlig, strategisk tilnærming til samhandling på tvers
som et virkemiddel til måloppnåelse i organisasjonen. I noen deler av kommunen og innad i enkelte tjenesteområder formidler kommuneansatte og ledere at de har et utstrakt
samarbeid med andre aktører på tvers av sektorer og i samspill med omgivelsene. Andre
enheter oppga i spørreundersøkelsen som kartla pågående innsatser i kommunen at deikke samarbeidet med noen andre enn internt på egen enhet, eller kun hadde et begrenset antall samarbeidspartnere de forholdt seg til. En fellesnevner i tilbakemeldinger fra
innsiktsworkshopene i utredningsarbeidet var at mange formildet at de hadde kommet isnakk med aktører i og utenfor kommuneorganisasjonen som jobbet mot samme målsetninger, men som ikke visste om hverandre eller hverandres virkemidler.
Gjennom workshops og spørreundersøkelser blant ansatte i kommunen trakk flere framarbeidet med relasjonell kapasitet som en viktig kapasitetsbyggende faktor for å styrke
samarbeid og samskaping for å bygge laget rundt barn, unge og familier – både på individog systemnivå. Slike initiativer kan være en kilde til ideer og erfaringer som det kan værenyttig å bygge videre på i et langsiktig innovasjonsprogram.
I Trondheim finnes det i dag også en rekke nettverk i organisasjonen med mål om å utvikle
organisatorisk kapasitet, som er finansiert av eksempelvis kommunens kompetansemidler,
drevet av ledere, og organisert i grupper/ kompetansehevingsteam. Et eksempel som ble
trukket fram av kommunens ansatte i spørreundersøkelsen og workshops er nettverket«Barn og Rom» og «Vi skaper rommet», hvor ulike ansatte møtes på tvers i ulike grupperfor å utvikle bedre praksiser når det gjelder fysiske miljø i barnehager og skoler. Slike kollektive og profesjonelle læringsfellesskap er strukturelt forankret på enhetsnivå, men støttet
både økonomisk og utviklingsmessig av eier. Et annet eksempel er bydelsvise ledernettverk
organisert på tvers av Barne- og familietjenesten, skoler og barnehager – hvor kommunen
som skole- og barnehageeier organiserer arbeidet og setter agenda sammen med lederrepresentanter i et arbeidsutvalg.
I Trondheim kommune har tidligere erfaringer vist at det finnes et betydelig potensial for
innovasjon ved å utvikle evnen til fremtidstenkning i samspill med innbyggere og lokale
organisasjoner. Dette understøttes av forskning som peker på betydningen av å trene
opp denne kapasiteten (Gohari, Ahlers, et al., 2020; Gohari, Baer, et al., 2020). Å spre og
oppskalere nye måter å tenke og handle på, handler også i stor grad om å fasilitere. Et relevant eksempel på hvordan dette kan gjøres i praksis er pilotprosjektet for bærekraftige,
sunne fremtider, ledet av AFINO-senteret og NTNU Helse (Ingeborgrud et al., 2023). Dette
prosjektet har fokusert på å fremme langsiktig og kreativ tenkning for å møte bærekrafts
utfordringer, og har eksperimentert med ulike metoder som hackathons, Future Literacy Lab, verksted for borgerdeltakelse og Three Horizons-workshop. Disse metodene har
blitt anvendt på forskjellige målgrupper, inkludert studenter, eksperter, interessenter ogborgere.

208

Mot et system for rettferdig og grønn omstilling i Trondheim

NTNU Wellfare

INNHOLD

Erfaringene fra prosjektet viser en klar interesse og blant deltakerne for å delta i denne
typen samskaping om fremtidsbilder. Samtidig er det behov for å forbedre kapasiteten for
fremtidstenkning. Den største utfordringen ligger i å overføre disse isolerte tiltakene til ensystematisk integrering av denne formen for involvering inn i utviklingen av utviklingen av
tilbud og tjenester, og i tjenesteforvaltning og planlegging i kommunen. Det er potensialet
for at Trondheim kommune kan nyttiggjøre denne type erfaringer inn i strategier for ogsåog sikre kapasitetsbygging som tar sikte på å oppnå felles, forpliktende og langsiktige samfunnsmål. Dette har ikke bare potensialet til å forsterke kommunens innovative kapasitet,men også styrke borgernes engasjement og innflytelse over sin egen fremtid.

Kompetanse og organisatorisk læring
Kompetanse som både fremmer kunnskap, ferdigheter og tilgang til ressurser er viktig forkommunens kollektive endringskapasitet. Utvikling av kunnskap, holdninger og ferdigheter,både kollektiv og individuelt, vil dermed være viktige faktorer i utvikling- og innovasjonsprosesser som kan fremme en grønn og rettferdig omstilling. Kompetanseutvikling kan skje
på mange måter, men en målrettet innsats vil være viktig for å styrke organisasjonen som
helhet og unngå ytterligereforsterking av fragmenteringen vi ser innsiktsarbeidet beskriver
dagens situasjon. Sentrale kompetanseområder det er behov for å utvikle videre handler
blant annet om kompetanse til ledelse og samarbeid på tvers som kan fremme samskaping
og innovasjon.
Kommunens tilgang på kompetanse er imidlertid under press innen en rekke områder.
Kompetanseutfordringen forsterkes av rekrutteringsutfordringer som følge av demografiske endringer og samfunnets aldersbæreevne. Befolkningssammensetningen preges av
at vi blir stadig flere eldre med behov for hjelp og støtte fra det offentlige, med færre hender og hoder til å løse oppgavene. Det ligger derfor et stort innovasjonspotensial i å jobbe
smartere, og strategisk utvikle og rekruttere kompetansen som trengs for å nå bestemte
samfunnsmål.
Deltakelse på webinarer, kurs, etter- og videreutdanninger, interne fagdager og veiledning
trekkes fram av ansatte som viktige virkemidler for å bygge kompetanse og kapasitet.
Profesjonelle læringsfellesskap der ansatte og ledere veileder hverandre, samt refleksjon
og utviklingsarbeid satt i system nevnes også som viktige tilnærminger til kompetanseutvikling. En leder begrunner dette behovet slik i spørreundersøkelsen:«Med et samfunn som endrer raskt, nye forventninger fra politisk hold m.m. gjør atpersonalet må holde tritt. Men verdiene, kulturen og holdningene som personalet
utøver er viktigst». (leder, oppvekst)

At riktig kompetanse og personlig egnethet blant ansatte er avgjørende for å nå samfunnsmål kan for eksempel illustreres av foreliggende forskning på barnehagers og skolers potensialer som arena for å utjevne sosiale forskjeller og motvirke utenforskap, slik vi skrev

209

Mot et system for rettferdig og grønn omstilling i Trondheim

NTNU Wellfare

INNHOLDom i kapittel 3. Barnehager og skoler virker ikke utjevnende i seg selv, men mulighetenefor å løse samfunnsfloker avhenger av kvalitet, kompetanse og arbeidsformer. Det er foreksempel godt dokumentert at barnehager av høy kvalitet, med tilstrekkelig, godt utdannet, stabilt og personlig egnet personale som samarbeider godt med laget rundt barnet
virker utjevnende, mens barnehager av dårlig kvalitet, med lav kompetanse, høy turnoverog manglende samarbeid kan forsterke forskjeller i barnas livsmuligheter (Duncan, 2023;
Ekspertgruppen om barn i fattige familier, 2023; Engel et al., 2015). På samme måte viser studier at skolens evne til å utjevne forskjeller og motvirke utenforskap avhenger avlærernes kompetanse, samarbeid med andre yrkesgrupper og andre arenaer barn og unge
befinner seg på i fritid og hverdagsliv (Lewallen et al., 2015; Morote et al., 2022; Restad,2020). Det er dermed ikke nødvendigvis bare antall ansatte det kommer an på, men snarere kvaliteter, komplementære kompetanser og samarbeid på tvers til det beste for barn,unge og deres familier.
På grunn av at ansatte påvirkes av systemene og profesjonene de er en del av, kan uhensiktsmessige praksiser opprettholdes og reproduseres dersom de ikke «forstyrres» til å
tenke og handle på nye måter. Til tross for ønsker fra ansatte om endring og forsterket
samarbeid på tvers kan derfor systemer og strukturer fange og hermetisere uhensiktsmessig praksis (Seo & Creed, 2002; Vink, Koskela-Huotari, et al., 2021). Ansatte og samarbeidsaktører kan imidlertid bidra til å endre sosiale strukturer gjennom å bygge refleksivitet,synliggjøre det usynlige (bunnen av isfjellet), og bruke det som er synlig (symboler, artefakter, aktiviteter og interaksjoner) til å endre deler av systemet som ligger under overflatenog påvirker alt som skjer (f.eks. lover, regler, normer, roller, verdier og mentale modeller),se vedlegg 2.
Innsiktsarbeidet tyder imidlertid på at Trondheim kommune besitter mulig nødvendig kompetanse som allerede finnes i organisasjonen, men som ikke i tilstrekkelig grad tas i brukfordi den er skjult og ikke blir etterspurt på relevante arenaer. Et sentralt spørsmål når det
gjelder kompetanse og organisatorisk læring handler derfor om å kunne identifisere, oppdage og ta i bruk kompetanse det er behov for i organisasjonen. Bruk av sosial- og helse- og
kulturfaglig kompetanse i skoler og barnehager og samarbeid med ressurser i frivillighet,næringsliv og akademia er eksempler på lovende praksiser som kan tilby videre inspirasjonfor å utløse innovasjonspotensialer i etablering av et langsiktig program for å fremme fellesskap og motvirke ungt utenforskap i Trondheim.
Å bygge organisatorisk kapasitet gjennom å bli kjent med andres kompetanse og virkemidler handler imidlertid ikke bare om smartere bruk av tradisjonelle yrker og roller i kommunen. Det handler ikke minst om å tenke nytt rundt hvilke kompetanser som trengs forå inkludere flere barn og unge i utdanning, arbeid og samfunnsliv. I den sammenheng er
levd erfaring blant innbyggere som har kjent på kroppen hva det vil si å stå utenfor en viktig kilde til kunnskap og støtte (Åkerblom & Ness, 2023). I Trondheim fins det i dag enkelte
tjenester som har ansatt innbyggere som erfaringskonsulenter basert i deres livserfaringer.
Prosjektet Innbyggernes modell tydeliggjorde potensialet som ligger i å ansette ungdommer og foreldre med erfaringskompetanse som kan bidra direkte som støttespillere for utsatte barn, unge og familier, mobilisere egenorganiserte nettverk, og bidra med kunnskap

210

Mot et system for rettferdig og grønn omstilling i Trondheim

NTNU Wellfare

INNHOLDog innsikt som er viktig for systemforanding og strategisk planlegging (Heimburg et al.,2024). Slike lovende praksiser kan tilby inspirasjon til å forløse innovasjonspotensialer idet planlagte programmet – både fordi de tilfører ny kunnskap og handlekraft, og fordi det«forstyrrer» eksisterende kulturer og strukturer, og han utløse nye tankesett, holdninger og
handlinger i systemet (Lawrence et al., 2009).
Metoder og verktøy for å spre og kontinuerlig evaluere lovende praksiser - fra bunnen og
fra toppen, og på tvers – er nødvendig for å utvikle en lærende og innovativ organisasjon.
Unginvest AiB i Buskerud fylkeskommune er et godt eksempel på utvikling av en lærendeorganisasjon som vektlegger kunnskap fra ungdommer, ansatte, ledere og eksterne samarbeidspartnere, som vist i casen nedenfor:

Case: Unginvest AiB
UngInvest AIB et fylkeskommunalt praksisnært og styrkebasert opplæringstilbud for
ungdom i alderen 16–24 år. I tillegg driver de Nasjonalt vitensenter for styrkebasertlæring. UngInvest AIB består av fem avdelinger lokalisert i Drammen, Modum,
Kongsberg, Ringerike og Gol kommune. Avdelingen i Gol dekker hele Hallingdal.
Buskerud fylkeskommune eier UngInvest AIB, som er organisert på linje med devideregående skolene, med egen virksomhetsleder. Hver UngInvest AIB-avdelinghar egen avdelingsleder. Ved å bruke en styrkebasert tilnærming skaper UngInvestlæringsmiljøer der elever som ikke finner seg til rette i den ordinære skolen, rekrutteresog beholdes i videregående opplæring. Gjennom å identifisere ungdommenes egnestyrker, talent og interesser, legges det vekt på å styrke ungdommenes selvverd.
Ungdommene får erfare hvor betydningsfulle de er, og at deres kompetanse og
erfaringer er verdifulle for samfunnet. Hensikten er at ungdommene skal bli aktive
samfunnsborgere med jobb, inntekt og gode liv.
På UngInvest AIB får ungdommene mulighet til å benytte et helt år til å avklare utdan­ningsretning, oppleve læringsglede og mestring, slik at de igjen får tro på seg selv og
egne evner for å stå støtt i det videre utdanningsløpet. Ungdommene oppfordres tilå utforske sine styrker, ferdigheter og evner, og involveres ekte i et likeverdig levendelæringsfellesskap hvor de selv får bidra inn i forhold til hva de ønsker å lære. Dette
skjer i trygge og omsorgsfulle rom met et miljø preget av humor, valgmuligheter og
moro. Læringen knyttes til de nasjonale læreplanene. Det legges vekt på dialogisk og
relasjonell tilnærming og grunnforståelse. Gjennom dette bygges tillitsfulle relasjoner
mellom jevnaldrende, som kalles «yngre læringskolleger» og med medarbeidernesom kalles «eldre læringskolleger». Disse begrepene er tatt i bruk for å understreke
likeverdigheten i læringsprosessene og bidrar ril relasjonell ansvarlighet.
Gjennom bruk av aksjonsforskningsstilnæringen (Appreciative Inquiry) og sosial­
konstruksjonistisk forståelse har skolen systematisert utvikling, refleksjon og
evaluering. Målet er å stadig forbedre ungdommenes og medarbeidernes læring,
mestring og ferdihgeter, slik at ungdommene kan fortsette i skoleløpet og videredeltakelse i utdanning, arbeid og samfunnsliv.

211

Mot et system for rettferdig og grønn omstilling i Trondheim

NTNU Wellfare

INNHOLD

Ungdommene får også muligheter til å involvere seg i den daglige og langsiktige
utviklingen av UngInvest AIB. Evalueringene og vurderingene foregår i relasjonelledialoger mellom unge og eldre læringskolleger gjennom hele året, knyttet til de livs­målene ungdommene setter seg for fremtiden og de unike styrkene de har – hver for
seg og sammen. Unginvest AIB gjennomfører også regelmessige eksterne evalueringer,
blant annet gjennom samarbeid med NTNU (Ness, 2021) og Det Norske Veritas (DNV),
og årlige etterundersøkelser.
Evalueringer viser at UngInvest har oppnådd svært gode resultater for – og sammen
med – ungdommene. De årlige undersøkelsene viser at over 85% av ungdommene
fortsetter i skole eller arbeid, over 90% er samlet sett i positiv aktivitet. Blant annet
viste en samfunnsøkonomisk analyse fra DNV GL i 2013 og i 2017 på oppdrag for
Kronprinsparets Fond at for hver krone investert i UngInvest AIB, får samfunnet
tilbake fire kroner. Rapporten viste at 63% av ungdommene som har vært i UngInvest
AIB fullfører videregående opplæring eller høyere utdanning, mens en forventet
fullføringsgrad for tilsvarende gruppe ungdommer er på 34%.
En framskriving av tallene viser at den langsiktige lønnsomheten er 541 mill. Nkr per år(Kronprinsparets fond).
Slike systematiske evalueringer kan bidra til å bedre utvikling av tiltak og
organisasjoner, og samtidig bygge legitimitet og tillit internt og eksternt. Erfaringene
fra Unginvest AIB viser at ledelse er avgjørende for å sette rammer for, og byggelangsiktighet i evalueringsarbeidet.

Les mer på:
https://bfk.no/unginvest/
https://kronprinsparetsfond.no/prosjektene/unginvest/
https://kronprinsparetsfond.no/fondet/samfunnsokonomisk-analyse/
Kontakt: Ingebjørg Mæland, ingebjorgm@viken.no

For å sikre at evalueringer og systematisk dokumentasjon av erfaringer blir en del avlæringssystemet, kan det opprettes en «læringsbank». Dette kan gjøres ved å bygge nettverk av personer som er involvert i små intervensjoner, og som samler og deler erfaringer om hva som virker og hva som ikke virker. Dette kan bidra til kontinuerlig læring og
forbedring i innovasjonsprosjekter, og gjensidig læring på tvers (Puttick, 2024). I det viderearbeidet kan Trondheim kommune for eksempel hente inspirasjon fra Århus kommune
sitt arbeid med organisatorisk læring forankret i kommuneplanen «Århuskompasset», ogmåten de jobber med å løse «vilde problemer» på19. Oppbygging av slike former for materi-

19

Eksempler fra Århus kommune kan finnes her: https://www.resonans.dk/deltag/find-og-forstor/7-vildeproblemer-kan-ikke-stoppe-aarhus og her: https://faellesomaarhus.aarhus.dk/vilde-problemer/saadanarbejder-vi-med-vilde-problemer

212

Mot et system for rettferdig og grønn omstilling i Trondheim

NTNU Wellfare

INNHOLDell og digitale delingsflater vil være viktige forutsetninger for læring, deling og sprending av
innovasjoner i systemforandring.

Arbeidsmiljø og rekruttering
Gjennom spørreundersøkelsen og i workshops ble arbeidsmiljøet i kommunen trukket
fram som vesentlig for å bygge organisatorisk kapasitet. Profesjonskamper, sykefravær og
høy turnover blant nøkkelpersonell som skal danne «laget rundt barn, unge og familier»­utfordrer kontinuitet og teamutvikling. Flere trakk fram behovet for å fokusere på at enheter i Trondheim kommune aktivt tar i bruk og forstår Arbeidsmiljøloven som en vesentlig
folkehelselov, både for ansatte og til det beste for innbyggerne. Innsiktsarbeidet tyder dessuten på at høyt arbeidspress, rekrutteringsutfordringer, samt mangel på anerkjennelse
og arbeidsvilkår som bidrar til å true etablering av stabile, kompetente og egnede «lag»
gjennom oppvekstløpet, noe som blant annet illustreres ved følgende utsagn i spørre­undersøkelsen blant ansatte, der en barnehageleder oppsummerte det slik:«Det er flukt fra yrket og flukt fra utdanningen. Det er fordi arbeidspresset blir for stort,vi får ikke gjort den jobben vi vet vi kan gjøre, og vi får ikke særlig betalt for det vi gjør
heller». (leder, oppvekst)

Det ligger dermed et betydelig innovasjonspotensial i å utdanne, rekruttere og beholde
framtidens arbeidskraft som kan utvikle nye løsninger og jobbe sammen til det beste forbarn, unge og framtidige generasjoner i Trondheim. Forsøket med toppet bemanning ibarnehager i Trondheim viste at sykefravær og bruk av eksterne vikarbyråer/innleie var
vesentlig lavere i prosjektbarnehagene enn øvrige barnehager i Trondheim (Sandgrin,2023). Forsøket evalueres, og en rapport fra prosjektet legges fram våren 2024. Slike erfaringer kan være nyttige å bygge videre på i utvikling av et innovasjonsprogram for å inkludere flere barn og unge i utdanning, arbeid og samfunnsliv.

Oppsummering og anbefalinger
Til tross for at Trondheim kommune har kommet langt i å definere mål om grønn og rett­ferdig omstilling og samskaping som arbeid- og styringsform i strategisk planverk, viser
utredningen at kommunen står ovenfor en rekke utfordringer når det gjelder oppbygging
av kommuneorganisasjonens kapasitet og kapabiliteter. Utredningen viser at Trondheim
kommune bør adressere:→ Ledelsesgap og fragmentering mellom sektorer og nivå→ Sprikende kultur for innovasjon, omstilling, evaluering og organisatorisk læring
→ Kompetanseutvikling og organisering av team hensyntar ikke tilstrekkelig
arbeidstakeres og innbyggernes behov for samordning og støtte

213

Mot et system for rettferdig og grønn omstilling i Trondheim

NTNU Wellfare

INNHOLD

Gjennomgangen av foreliggende forskning og dokumentasjon fra innsiktsarbeidet begrunner følgende anbefalinger:

Anbefalinger:→ Videreutvikle kompetansehevende tiltak og team som styrker relasjonell og
tillitsskapende ledelse, samskaping og brobygging, innovasjonsarbeid knyttet
til målrettede samfunnsoppdrag (missions) og framtidstenkning på tvers av
sektorer og nivå.
→ Utvikle systemer for å finne, synliggjøre og forstørre lovende og spirende
praksiser og tjenester, og arbeidsformer som kan fremme rask og systematisk
evaluering som gir organisatorisk læring på tvers av sektorer.
→ Teste ut nye former for nærværsarbeid for å forebygge sykefravær og høy
turnover, og utvikle arbeidsformer som skaper motivasjon, mestring, støtte,tverrfaglighet og «stabile arbeidslag» rundt utsatte barn, unge og familier.

Organisering og forvaltning
Hensynet til barnas beste og barn og unges rett til medvirkning skal være et førende prinsipp i all saksbehandling og tjenesteyting. Barnekonvensjonen gir alle barn og unge rett tilå bli hørt og gitt innflytelse (UN General Assembly, 1989). Denne rettigheten og hensynet
til barnets beste har en rekke konsekvenser for organisering og forvalting av tjenester og
ytelser i kommunen.
Kommunen er velferdsstatens forlengede arm, som operasjonaliserer og forvalterrettigheter forankret i lov og avtaleverk i møtet med innbyggerne. Noen lovmessige
rettigheter gjelder for alle – de er universelle og ubetingede, uten at det stilles krav til
dokumentasjon eller oppfølging fra innbyggerne. Eksempler på slike rettigheter er universell barnetrygd, gratis utdanning og tilgang til helsehjelp. Andre rettigheter knyttes til
vurderinger av særskilte behov, der det i noen tilfeller stilles krav til innbyggerne i form av
aktiviteter og plikter. Eksempler på slike rettigheter er arbeidsledighetstrygd, sosialhjelp
og hjelp til bolig. Mange betingede rettigheter er i dag forbundet med søknadsprosedyrerog kompliserte saksganger som krever mye, både av innbyggere som trenger hjelp, og av
hjelpeapparatet som skal bidra til at rettigheter blir realisert.
Systemfragmentering og manglende helhet i tjenester til barn, unge og familier i utsattesituasjoner kan føre til at utsatte grupper får mangelfull hjelp og støtte. Helsetilsynet har
dokumentert rettighetsbrudd for særlig utsatte grupper i Trondheim, blant annet når det
gjelder økonomisk nødhjelp og akutt hjelp til midlertidig bolig. Tilsynet pekte på svikt i kommunens styringssystemer, som hadde medført at innbyggere i særlig sårbare situasjoner
ikke har fått den hjelpen de trengte til rett tid. Tilsynet konkluderte med lovbrudd på so-

214

Mot et system for rettferdig og grønn omstilling i Trondheim

NTNU Wellfare

INNHOLD

sialtjenesteloven §§ 18 og 4, der hensynet til barnets beste ble vurdert som særlig alvorlig(Trondheim kommune, 2023b; Øksnes & Lindseth, 2022).
Eksemplet viser at det eksisterende forvaltningsapparatet kan skape en rekke barrierer
for å motta hjelpsom hjelp for innbyggere og familier i utsatte livssituasjoner som har behov for koordinert og helhetlig innsats. Slike barrierer kommer blant annet til syne bådegjennom fragmentert ledelse og økonomiske tildelinger, fragmenterte systemer som skiller mellom voksne og barn, bestiller og utfører, og fragmenterte teknologiske løsninger iforvaltning og dokumentasjon. Arbeidet med Innbyggernes modell viste også at familier
og ungdommer i sårbare livssituasjoner ikke nødvendigvis vet hvilken hjelp de har rett til åsøke om, og hvordan de skal gå fram, og kvier seg for å be om hjelp på grunn av skam eller
mistillit til «systemet» (Heimburg et al., 2024). Dette tyder på et behov for å opplyse om
rettigheter, og tilrettelegging av hjelp og støtte med utgangspunkt i arenaer innbyggere isårbare situasjoner allerede ferdes på i hverdagslivet.
Innsikt fra workshops og spørreundersøkelsen i utredningsarbeidet viser også at ansatte
opplever fragmentering og det som omtales som tungrodd «silo-jobbing» i hjelpeapparatog dokumentasjonssystemer som ikke snakker sammen, noe som kan eksemplifiseres ved
følgende utsagn:«De ulike enhetene i kommunen må jobbe bedre sammen og ikke sitte i hver sin enhet
og ta avgjørelser, uten å involvere andre enheter som jobber for samme sak / bruker.»(NAV-ansatt)«Dokumentasjons- journalsystemene snakker ikke sammen. Dette fører til lite oversikt
over enkeltbarn som mottar hjelp, hemmer samarbeid, samarbeid tar lenger tid, vi
bruker fremdeles en del utskrift for scanning eller sende per papir i post.» (ansatt, BFT)

For innbyggere og familier med sammensatte behov for bistand og støtte fra ulike delerav hjelpeapparatet, kan tersklene for å søke om, dokumentere behov og plikter og følge
opp saksgang, skape barrierer for at de får den hjelpen de trenger – når de trenger det.
Innsiktsarbeidet tyder på at mange får hjelp og støtte for seint, når problemer har utviklet
seg til å bli så store at barn og unge risikerer å havne på utsiden av fellesskapet. Som vistik
­ apittel 3, er det også en stor utfordring at kriterier for tildeling av ytelser og tjenester
betinger medisinske diagnoser. Ansatte som jobber i forvaltning av rettigheter eller ytelser
og/eller tjenesteutøvelse formidler at mye arbeidskapasitet går tapt i å «håndtere systemet» på måter som kan være til hinder for å nå samfunnsoppdraget om å skape felles­
skapsverdier, som også illustrert ved sitatene over. Rigide og uhensiktsmessige regelverk
kan være til hindrer i utvikling av de beste løsningene, både for innbyggere og ansatte.
(Heimburg et al., 2024; Madsen et al., 2022; Virtanen et al., 2022). Det er derfor et stort innovasjonspotensial i å teste ut nye former for tillitsbasert og skjønnsmessig forvaltning av

215

Mot et system for rettferdig og grønn omstilling i Trondheim

NTNU Wellfare

INNHOLD

rettigheter til støtte og hjelp basert i innbyggernes egne vurderinger av behov, som samtidig ivaretar rettferdig tildeling av tjenester og ytelser.
Forvaltning av rettigheter basert i tillit, faglig skjønn og ubetingede vedtak er tidligere testet
ut i Trondheim kommune med lovende resultater. Gjennom Innbyggernes modell testet foreksempel Trondheim kommune ut nye arbeidsformer der ansatte ikke skulle utarbeide
nye prosedyrer eller rutiner, og ikke bruke penger på å ansette flere folk. Det var det som
innbyggerne selv mente var viktig for at de skulle få et bedre liv og delta i samfunnet som
la grunnlaget for skjønnsmessige vurderinger av hva slags hjelp og ytelser som kunnevære nyttige for innbyggerne, og hvordan samarbeid kunne bygge på relasjoner og innbyggernes egne ressurser, verdier og behov. Mye av den samme tenkningen er lagt til grunn iutprøving av forenklet og tillitsbasert forvaltning som blant annet beskrevet i casen om «Etenklere NAV» i kapittel 3. En stor utfordring som er løftet fram gjennom utredningen er imidlertid at slike prosjekter har en tendens til å fungere godt som prosjekter, uten at læring
tas inn til å påvirke daglig drift og eksisterende forvaltning av regelverk og rettigheter.
Innsiktsarbeidet har gitt mange gode eksempler på lovende praksiser i form av piloter og
prosjekter, men uten tydelige mål og forankringspunkt for videre utvikling i organisasjonen.
Det ligger derfor et betydelig innovasjonspotensial i å videreføre, oppskalere og fortsatt
evaluere slike praksiser dersom de testes ut i større omfang.
I det siste årene er det imidlertid etablert et lavterskeltilbud i alle bydeler i Trondheim som
en del av det ordinære tjenesteapparatet, som ikke er vedtaksbasert; casen om «Trondheimshjelpa» som vi beskriver nedenfor. En vesentlig driver for å få lavterskel og ikke
vedtaksbaserte tilbud til å fungere i praksis er å lytte til og jobbe fram løsninger basert iinnbyggere og familiers unike behov, og kontinuerlig tilpasse hjelp og støtte på bakgrunn
av dialog og tilbakemeldinger, som beskrevet i casen nedenfor:

Case: Trondheimshjelpa
av Birgit Valla
Trondheimshjelpa er et gratis lavterskeltilbud til gravide, barn, ungdom og familier
i Trondheim. Inngangen til tjenesten skal være enkel for innbyggerne, slik at deselv er aktive i hvordan hjelpen skal utformes. De kan selv ta direkte kontakt med
tjenesten, og legge frem sitt behov.
Det blir ikke gjort kartlegginger eller brukt sjekklister ved henvendelse. Folk forteller
det de selv ønsket å fortelle, om hva de har behov for og hva som er årsaken til at de
tok kontakt. Alle får tilbud om hjelp, uavhengig av type problem eller alvorlighetsgrad.
De ansatte har tillit til at når innbyggeren tar kontakt, så er det en grunn til det og
denne blir lyttet til uten forbehold.
Trondheimshjelpa samarbeider med de andre tjenestene i Barn og Familietjenesten,slik som helsestasjon, skolehelsetjeneste, barnevern og PPT, eller andre instanser som

216

Mot et system for rettferdig og grønn omstilling i Trondheim

NTNU Wellfare

INNHOLD

familien har kontakt med (NAV, psykiske helse for voksne osv.). Trondheimshjelpa er enverdibasert tjeneste som jobber ut fra tilbakemeldinger fra innbyggerne. Det benyttes
et systematisk verktøy for dette, Feedback informerte tjenester (FIT), som alle ansatte
har opplæring i. Verktøyet er en del av en helhetlig tankegang om hvordan man møter
innbyggerne. Det blir derfor ikke benyttet kartleggingsverktøy eller sjekklister, men lagt
vekt på åpen dialog og empatisk lytting. Den videre kontakten blir fortløpende utformet
i dialog mellom den ansatte, den som hadde oppsøkt Trondheims og eventuellesamarbeidspartnere. Innbyggeren blir sett på som en kompetent samarbeidspart som
selv har ressurser som den kan bidra med, og hjelpa skapes sammen med familiene.
Trondheimshjelpa finnes i alle de fire bydelene i Trondheim kommune.
For å lykkes med Trondheimshjelpa var det viktig med en helhetlig satsing der man
i starten jobbet mye med verdier og prinsipper for hvordan tjenesten skulle se ut, itråd med Hjelp som hjelper (Valla, 2022). Alle de ansatte ble involvert og det ble holdt
samlinger der man jobbet med verdiene og hvordan disse ville få konsekvenser for den
daglige driften. Tilbakemeldingsverktøyet FIT ble implementert, og noen i hver bydel
fikk opplæring som FIT-veiledere.
Suksessfaktorer er den helhetlige satsingen og lederne. Lederne har hele tiden sattav tid sammen med de ansatte for å snakke om hvordan de skal jobbe fremover.
Vanskelige temaer tas opp, og man erkjenner hva som er utfordringer og jobber
med dem. Dette er ikke noe som gjøres «i tillegg til», det er en ny måte å jobbe på fortjenestene. Man gjør fortsatt mye av det man har gjort før, men det settes inn i et nytt
rammeverk, og tradisjonell praksis utfordres. Noe av det man har gjort før legges bort.
Slik blir Trondheimshjelpa en tjeneste i kontinuerlig læring. Tilbakemeldingene fra
innbyggerne fører til nye tanker, nye erkjennelser og ny praksis. Å la tilbakemeldingene
forme tjenesten krever både mot, overblikk og mye refleksjon. Dette settes det av tid til
i hverdagen med de ansatte. De ansatte er hele tiden med på å ta avgjørelser om hva
man gjør videre, heller enn at dette kommer som bestemmelser ovenfra.
En slik måte å jobbe på kan alle gjøre, hvis man ønsker det. Det som er avgjørendeer at tilbakemeldingene (f.eks i form av Feedback Informerte Tjenester; FIT) ikke bareblir noe man gjøre «i tillegg» til alt annet, men at de faktisk blir førende for hvordan
tjenestene skal utformes. Da må de ansatte tenke annerledes om hva velferdsstaten
skal være og hvordan man skal tilby hjelp. Det krever stor satsing innad i tjenestene, og
er noe Trondheimshjelpa har tatt på alvor.
https://www.trondheim.kommune.no/tema/helse-og-omsorg/barn-og-familie/
trondheimshjelpa/
Kilde
Valla, B. (2022). Hjelp som hjelper. Universitetsforlaget
Avdelingslederne Trondheimshjelpa (pr. 15.4.2024):
Heimdal: tuva-christina.jensen@trondheim.kommune.no217

Mot et system for rettferdig og grønn omstilling i Trondheim

NTNU Wellfare

INNHOLD

Lerkendal: merete.bach@trondheim.kommune.noØstbyen: torhild-olsen.husby@trondheim.kommune.noMidtbyen: kirsti.aune@trondheim.kommune.no

Oppsummering og anbefalinger
Innsikt fra utredningen viser at både innbyggere, ansatte og ledere opplever at de fanges
av eksisterende forvaltningssystemer, som:

→ Er fragmenterte og ikke svarer godt nok på behovene til innbyggere i utsattesituasjoner→ Oppleves som tungrodde og i noen tilfeller mot sin hensikt av ansatte→ Vanskeliggjør samarbeid på tvers

Det er dermed et stort innovasjonspotensial i å teste ut og videreutvikle nye former forbyråkratisk praksis og forvaltning av tjenester og ytelser.
Gjennomgangen av foreliggende forskning og dokumentasjon fra innsiktsarbeidet begrunner følgende anbefalinger:

Anbefalinger:→ Videreutvikle tillitsbaserte forvaltningsmodeller og videre utprøving av
ubetinget, koordinert og helhetlig tildeling av tjenester og ytelser som tar
utgangspunkt i skjønnsmessige vurderinger av barn, unge og familiers unike
hverdagsliv, ressurser og behov.

Nettverk, partnerskap og samarbeidsdrevet innovasjon
Å videreutvikle nettverk og partnerskap med aktører som kan bidra til å løse samfunnsfloker er en viktig driver for å bygge kapasitet i et system som kan fremme en grønn og
rettferdig omstilling. Nettverksbasert arbeid og forpliktende partnerskap med aktører
utenfor kommuneorganisasjonen er nært knyttet til det å fasilitere samskaping, samstyring og organisatorisk kapasitet som vi har skrevet om tidligere i dette kapitlet. Nettverk og
partnerskap som springer ut av ulike plattformer for samskaping, kan utløse en rekke relevante arenaer for å mobilisere kollektiv handling og kollektiv påvirkning for å nå bestemte
samfunnsmål (Ansell & Torfing, 2021; Kania et al., 2018).

218

Mot et system for rettferdig og grønn omstilling i Trondheim

NTNU Wellfare

INNHOLD

Utvikling og etablering av nettverk og partnerskap setter i økende grad søkelys på nye,kreative og bedre løsninger for å nå målrettede samfunnsoppdrag (missions) (Kattel &Mazzucato, 2018; Mazzucato, 2011). Ved å samle og mobilisere et bredt spekter av ulike
aktører kan kommunen dra nytte av mangfoldet av erfaringer og ideer for å utvikle merhelhetlige og effektive løsninger. Eksempler på relevante aktører kan være individer ellerorganisasjoner i offentlig, frivillig og privat sektor, sosiale entreprenører og media, og iforsknings- og utdanningsinstitusjoner. Målrettet og samordnet innsats i arbeidet med
nettverk og partnerskap bidra til at ulike aktører forplikter seg til felles finansiering av felles
satsinger, og til kompetanse- og erfaringsdeling på tvers av organisatoriske grenseflater.
Slike former for samarbeid som sikter mot å fremme innovasjon omtales gjerne som «samarbeidsdrevet innovasjon» (Aastvedt & Higdem, 2022). Samarbeidsdrevet innovasjon
stiller krav til hensiktsmessige institusjonelle design, entreprenørskap i offentlig sektor og
nettverksbasert lederskap på tvers av et mangfold aktører som kan bidra. Institusjonelle
design handler blant annet om utvalget av relevante aktører, prinsipper som regulerer
samskapingen, prosedyrer og mekanismer som gjør det mulig å ta og spore beslutninger,
samt å måle og evaluere resultater (Bason, 2023; Torfing et al., 2020).
Trondheim kommune inngår allerede i mange nettverk og partnerskap med eksterne partnere. Slike former for samarbeid muliggjør tilgang til et bredt spekter av ideer, ressurser,
kompetanser og perspektiver som i sum kan forsterke og forbedre kommunens evne til å
inkludere flere barn og unge i utdanning, arbeid og samfunnsliv. Gjennom slike nettverk
kan ulike aktører også dele praksiseksempler og demonstrasjoner på radikale innovasjoner og systemforanding med hverandre, slik at innovasjoner kan spres og tilpasses nye
kontekster (Center for Offentlig-Privat Innovation, 2023). En utfordring som er løftet fram
gjennom innsiktsarbeidet er imidlertid at nettverk og partnerskap ofte er forankret i hver
sin sektor, der aktører på tvers ikke nødvendigvis vet om hverandre. Dette kan igjen føre til
manglende koblinger mellom aktører og nettverk som kunne ha utløst innovasjonspotensialer gjennom samarbeid.
Potensialet for å utløse samskapende praksiser gjennom å etablere slike plattformer erdokumentert i arbeidet med smartbyene (Gohari, Ahlers, et al., 2020; Gohari, Baer, et al.,2020) og i Innbyggernes modell (Heimburg et al., 2024). I perioden 2022–2025 tester ogsåUniversitetskommunenTRD3.0 ut måter å stimulere til etablering av nettverk i form av
praksisfellesskap, som metode for å bygge langvarige tverrsektorielle og tverrfaglige samarbeid mellom forskningsmiljø og fagmiljø i kommunen, basert i målrettede samfunnsoppdrag. Metodikken svarer på et behov for møteplasser og arenaer mellom forskning og
praksis, preget av kontinuitet og forutsigbarhet. Denne type nettverk kan også fungere
som en arena, eller ramme for samarbeid, som kan bidra til å bygge ned barrierer mellom
kunnskapsunivers og samtidig bidra til å bygge innovasjonskapasitet – og kultur i organisa­
sjonen (Bjørnsrud & Gjems, 2019).
De fleste av de etablerte nettverkene som trekkes fram i innsiktsarbeidet, slik som foreksempel SLT, har ikke innovasjon som et hovedformål. Fokuset er snarere å samordne
analyser og eksisterende virkemidler for å svare på utfordringer knyttet til utenforskap og
kriminalitetsforebyggende innsats. Andre nettverk som er trukket fram vektlegger i stor

219

Mot et system for rettferdig og grønn omstilling i Trondheim

NTNU Wellfare

INNHOLD

grad erfaringslæring og kompetanseheving. Noen eksisterende nettverk og partnerskap
har imidlertid et eksplisitt formål om samarbeidsdrevet innovasjon. Eksempler som er trukket fram i utredningen er KS partnerskap om radikal innovasjon, Universitetskommunen
TRD 3.0 (se casebeskrivelse), Smartbynettverket og CityXchange. Enkelte enheter i Trondheim trekker også fram at virkemiddelapparatet (f.eks. Innovasjon Norge, Enova, EU) har
gitt muligheter for å jobbe i innovasjonsrettede konsortier nasjonalt og internasjonalt.
Samarbeidsdrevet innovasjon er ikke et mål i seg selv, men snarere et middel for å nå
bestemte samfunnsmål. Det kan være utfordrende å utvikle partnerskap og nettverks­
baserte samarbeid som skal løse konkrete samarbeidsoppgaver «her-og-nå», og samtidig
strekke seg lenger i retning av innovasjon og eksperimentering, noe som er forbundet med
å ta risiko og å gå inn i ukjente terreng og krever grundig evaluering for å kunne fastslå nytteverdi (Avelino et al., 2019; Aastvedt & Higdem, 2022). I tillegg kan ulike sektorer og orga­
nisasjoner ha ulike prioriteringer, budsjetter, arbeidskulturer, systemer og mekanismer,
insentiver og mål som kan skape barrierer for likeverdige samarbeid og kollektiv handling(Ansell & Torfing, 2021).
Det er et potensiale for å forsterke innovasjonsfokus i institusjonell design av eksisterende
nettverk og partnerskap, og i sammenkobling mellom aktører som i fellesskap kan komme
fram til nye og kreative løsninger på samfunnsfloker. I den videre utviklingen av Trondheim
kommunes innsats for å fremme en grønn og rettferdig omstilling kan lokale nasjonale
og internasjonale allianser, partnerskap og nettverk bidra til å bygge kapasitet for samarbeidsdrevet innovasjon og kollektiv handling. Slike innsatser bør rette seg mot å mobilisere
aktører og nettverk som vil det samme.
I institusjonelle design av nettverk og partnerskap bør utvalgte aktører som inngår i plattformer for samskaping både ha forankring på strategisk og operativt nivå, koblet til deulike organisasjonenes kjerneoppgaver og visjoner. Bred forankring og oppslutning om
felles mål kan bidra til økt forpliktelse og vilje til å investere tid, krefter og relasjoner til
andre aktører i økosystemet for samskaping og samarbeidsdrevet innovasjon. Et godt institusjonelt design som vektlegger kollektiv handling og påvirkningskraft for å få felles samfunnsmål kan bidra til at flere jobber i samme retning gjennom hele innovasjonsprosessen(Callon, 2004; Latour, 2007). Ettersom innovasjon også handler om å spre og tilpasse nye
praksiser til nye kontekster ligger det et uforløst potensial i deling og spredning gjennom
fysiske og digitale plattformer og møteplasser, som vist eksempelvis i casebeskrivelsen av
TRD3.0 og eksemplene fra Århus kommune vi viste til i forrige delkapittel.
Innsiktsarbeidet tyder på et innovasjonspotensial i Trondheim kommune i å utvikle en
overordnet strategi for samhandling og samskaping innenfor rammen av tverrsektorielle,
tverrdisiplinære nettverk på operativt nivå, basert i konkrete samfunnsoppdrag. En muligtilnærming med relevans for utvikling av innovasjonsprogrammet kan være å stimulere til
etablering av denne type nettverk/praksisfellesskap rundt konkrete tematiske innsatser i
programmet, der deltakerne utforsker nye handlingsrom for å inkludere flere barn og ungei utdanning, arbeid og samfunnsliv.

220

Mot et system for rettferdig og grønn omstilling i Trondheim

221

Mot et system for rettferdig og grønn omstilling i Trondheim

Foto: TKs bildedatabase

NTNU Wellfare

NTNU Wellfare

INNHOLD

Oppsummering og anbefalinger
Kort sagt er nettverk og partnerskap viktige elementer i systemet for en grønn og rettferdig
omstilling. Samskaping og samarbeidsdrevet innovasjon kan tilgang til ressurser, bygging
av tillit og forankring i samfunnet, og dermed bidrar de til å skape mer effektive, inkluderende og bærekraftige løsninger på samfunnsutfordringer. Innsikten vi har samlet viser at:•

Trondheim kommune inngår i en rekke partnerskap og nettverk som kan bidra positivt
i arbeidet med å fremme en grønn og rettferdig omstilling•

Manglende samordning, oversikt og bevisste institusjonelle design kan være en barriere for samfunnsinnovasjon og systemforandring

Gjennomgangen av foreliggende forskning og dokumentasjon fra innsiktsarbeidet begrunner følgende anbefalinger:

Anbefalinger:→ Videreutvikle metoder for å stimulere til etablering av robuste nettverk,
partnerskap og ulike fysiske og digitale læringsarenaer som driver for utviklingog deling av lovende praksiser, og demonstrasjoner på kunnskaps utvikling,
innovasjon og systemforandring.

Finansiering og budsjettering
Mye tyder på at Trondheim kommune er i en krevende økonomisk situasjon med et betydelig underskudd i 2023 og forventet underskudd også i 2024 om man ikke lykkes med
sparetiltak. Det er noe variasjon i inntektene over tid, hovedsakelig på grunn av variasjon iskatteinngangen, men for Trondheim kommune synes hovedproblemet å ligge på utgiftssiden der utgifter på mange områder har vært til dels betydelig høyere enn det som var forventet i budsjettene. Lite tyder på at den økonomiske situasjonen i Trondheim kommune
vil bedres i nær framtid om det ikke tas prioriteringer som kan gjør at kommunen kan
jobbe smartere, og prioritere virkemidler på tvers av sektorer som tar tak i rotårsaker til at
sosiale og helsemessige problemer oppstår og dermed reduserte kostnader i forbindelse
med tiltak for å bøte på slike problemer.
I handlings- og økonomiplanen for 2024–2027 beskrives det at særlig tre områder preges
av høyt merforbruk; innen barne- og familietjenesten, bo- og aktivitetstilbudet og innen
helse og omsorg. Eksempelvis har det siden 2020 vært en betydelig vekst i antall institusjonsdøgn i barnevern og kostnader knyttet til institusjonsplasseringer. Det er også enøkende og kostnadskrevende utfordring at flere barn og unge utvikler psykiske helseplager
og funksjonstap som gjør at de trenger hjelp fra kommunen til livsopphold, tjenester ogbehandling. Dette er problemer som kan forebygges, og som kan spare både innbyggerne
det gjelder, ansatte og kommuneøkonomien for store belastninger. Overtid og vikarinnleie

222

Mot et system for rettferdig og grønn omstilling i Trondheim

NTNU Wellfare

INNHOLDi oppvekst, helse og omsorg trekkes også fram som kostnadsdrivende problemer (Trondheim kommune, 2023a).
Utvikling av intern kompetanse og kapasitet er nødvendig både for å fremme robuste løsninger på tvers av organisatoriske enheter, og for å utvikle innovasjonskapasitet til å nåmålrettede samfunnsoppdrag (Mazzucato & Collington, 2023). Investeringer bør dermed
rettes mot å utvikle kollektiv intelligens i organisasjoner og lokalsamfunn, i et helhetlig system som skaper innovasjonskraft for grønn og rettferdig omstilling. Trondheim kommune
forvalter et stort budsjett, men innsiktsarbeidet tyder på at pengene kan brukes smarterefor å løse samfunnsfloker knyttet til fellesskap og utenforskap blant barn og unge. Det er
ikke løsningen å ansette flere folk eller øke budsjetter i kommuneorganisasjonen, mensnarere å tenke og handle annerledes som utløser nye måter å skape fellesskapsverdierpå, og der ansatte organiseres bedre mht samarbeid, innleie og vikarbruk. I det følgende
omtaler vi fire tema som det er særlig relevant å se nærmere på i et langsiktig innovasjonsprogram: 1) Utviklingen av en livskvalitetsøkonomi, 2) Kostnader ved å ikke løse utenforskapsfloken og lønnsomhet ved tidlig investering i livsløp, 3) Tverrgående budsjettering og
helhetlig ressursforvaltning og 4) deltakende budsjettering

Wellbeing economy – livskvalitetsøkonomi
Å utvikle et system som fremmer en grønn og rettferdig omstilling handler også om samspillet mellom økonomiske ressurser og fellesskapsverdier. Tradisjonelle tilnærminger
til markedsøkonomi og sektorisert silobudsjettering har vist seg å virke mot sin hensikt
dersom målet er å skape livskvalitet for alle og utjevne forskjeller i livsmuligheter. I internasjonal kontekst brukes begrepet «wellbeing economy», eller livskvalitetsøkonomi, som
en betegnelse på en form for sirkulærøkonomi/smultringøkonomi som setter livskvalitet
for alle, både for nåværende og framtidige generasjoner i sentrum for samfunnsutviklingen (Birkjær et al., 2021; Kickbusch et al., 2022; Raworth, 2017; World Health Organization,2023). En livskvalitetsøkonomi vektlegger følgende for å skape gode liv for nåværende og
framtidige generasjoner (Wellbeing Economy Alliance):→ Verdighet: alle har nok til å leve et liv de setter pris på, der de opplever
trygghet og livskvalitet.
→ Sosial rettferdighet: rettferdighet i alle former er et organiserende prinsipp forøkonomiske systemer.
→ Deltakelse: Innbyggere er aktivt engasjert i sine lokalsamfunn og i økonomiske
prioriteringer→ Naturen vår: Mennesker er ett med naturen og må gi tilbake like mye som vi
tar for å ta vare på jorda vi deler.
→ Mening: Alle opplever at de er en del av et fellesskap, der våre institusjoner
tjener fellesskapets beste.

223

Mot et system for rettferdig og grønn omstilling i Trondheim

NTNU Wellfare

INNHOLD

Livskvalitetsøkonomier snur dermed opp-ned på tradisjonelle økonomiske logikker;økonomien har som hensikt å tjene menneskers felles beste og planeten vi deler, og ikkeomvendt. Det er dermed et stort innovasjonspotensial i å forme økonomiske systemer og
incentiver som stimulerer til fellesskap og livskvalitet, og solidaritet med kommende generasjoner. En slik økonomisk logikk legger til grunn at økonomiske systemer må formes,
og ikke bare håndteres («system and market shaping» i stedet for «market fixing») (Mazzucato, 2021; WHO Council on the Economics of Health for All, 2021). Dette innebærer åvektlegge forebygging for å hindre at problemer utvikler seg, og før-fordeling av ressurser(det vil si, ikke bare omfordele, men sørge for at ressurser deles rettferdig fra start). Selvom mange sentrale virkemidler for omfordeling og før-fordeling fins på nasjonalt nivå,kan innovasjoner og sterke trepartssamarbeider utforske lokale handlingsrom. Utvikling
av en livskvalitetsøkonomi krever dermed samskapte løsninger på tvers - med vekt pådeltakelse, medborgerskap og verdighet for alle i samfunnet, og der alle opplever at deblir satset på og kan bidra til fellesskapets beste. En slik utvikling krever også nye former
for delingsøkonomi og stedsbasert innsats med lokale investeringer der folk lever og bor(Goldblatt et al., 2023). I kommunedirektørens forslag til handlings- og økonomiplan 2023–
2026 ble det for første gang lagt fram en plan med både levekårsbudsjett, klimabudsjett ogøkonomisk budsjett samtidig i Trondheim kommune, med forankring i samfunnsmålene i
Trondheimsløftet. I sum kan klima-budsjettet og levekårsbudsjettet sees på som steg i
retning av ev «livskvalitetsøkonomi» (Heimburg et al., 2024).
Gjennom analyser av relevante levekårsdata og anvendelse av KS sitt verktøy «Utenforregnskapet» ønsker kommunen blant annet å få bedre innsikt i sosiale investeringer og
kost-nytte-vurderinger ut fra mulige og ønskede effekter for ulike målgrupper. Utenforregnskapet er først og fremst ett verktøy for å øke bevisstgjøring knyttet til samfunnsøko­
nomiske kostnader ved utenforskap, og mulige samfunnsgevinster ved å investere i tidlig
innsats slik at barn og unge i utsatte situasjoner løftes opp til et gjennomsnittlig nivå på
en rekke utfallsvariabler sammenlignet med befolkningen for øvrig (Rambøll, 2019). I løpet
av 2022–2023 har kommunen samarbeidet med masterstudenter ved Institutt for samfunnsøkonomi om å videreutvikle og kvalitetssikre bruken av Utenfor-regnskapet. Justerte
beregningsmodeller for utenfor-regnskapet ble også anvendt i forskningsarbeidet knyttet
til Innbyggernes modell (Heimburg et al., 2024). I videre utvikling av synliggjøring av sammenhenger mellom sosiale investeringer og samfunnsøkonomiske gevinster fins det flere
verktøy og metoder som Trondheim kommune kan la seg inspirere av. Relevante eksempel er Happiness Research Institute sitt arbeid med Wellbeing Adjusted Life Years, somkvantifiserer effekter ved å investere i livskvalitet (Birkjær et al., 2020), og The Social Value
Database and Simulator (SVDS) for Public Health som er utviklet i Wales (Public Health
Wales, 2022; Public Health Wales, u.å.). En slik utvikling, der både budsjettering og rapportering eksplisitt k­ obles til sosial bærekraft kan være skritt på veien til å utvikle en «livskvalitetsøkonomi» som kan fremme en grønn og rettferdig omstilling.

224

Mot et system for rettferdig og grønn omstilling i Trondheim

NTNU Wellfare

INNHOLD

Kostnader ved å ikke løse utenforskapsfloken og lønnsomhet ved tidlig
investering i livsløp
Utenforskap vil i tillegg til belastningen for de enkelte individene, ha store konsekvenser for
samfunnet. For Trondheim kommune vil utenforskap medføre direkte kostnader gjennomøkt utgiftsbehov for å håndtere utenforskap og i tillegg ved at utenforskap medfører samfunnsøkonomiske kostnader som reduserer tilgjengelige ressurser for samfunnet. Utenforskap krever mye offentlig ressursbruk både i form av tiltak for å redusere marginaliseringog utenforskap og ikke minst ressursbruk rettet mot personer som har havnet i utenforskap. Denne ressursbruken medfører også betydelige samfunnsøkonomiske kostnader.
Vista Analyse (Rasmussen et al., 2010) beregnet de samfunnsøkonomiske kostnadene
av marginalisering blant ungdom. I en nyere liknende analyse har Oslo Economics laget
er beregningsopplegg for samfunnsøkonomiske kostnader ved utenforskap (Hyggen &Ekhaugen, 2021). I rapporten kartlegger Oslo Economics også den offentlige ressursbruken
knyttet til marginalisering og utenforskap. Totalt beregner Oslo Economics den offentlige
ressursinnsatsen til å være på 314 milliarder kroner i 2021, noe som utgjør vel 58 000 kroner per innbygger. De har også fordelt anslaget på ressursbruk på deler av offentlig sektorog anslår da at 57 milliarder eller om lag 18% er ressursbruk i kommunene. Dette omfatter
ressursbruk rettet mot risikofaktorer for marginalisering, personer som er i en marginali­
seringsprosess og ressursbruk rettet mot voksne som er i utenforskap.
En antakelse om at ressursbruken i Trondheim kommune tilsvarer andelen av folketallet
innebærer en ressursbruk på 2,2 milliarder kroner i 2021 på tiltak rettet mot risikogrupper
for marginalisering og personer i en marginaliseringsprosess. Dette er noe lavere enn det
kommunene selv budsjetterer med å bruke til utenforskap til barn og unge i 2024 som er
på 3,2 milliarder. Avviket skyldes sannsynligvis at begge er grove anslag på faktiske utgiftersom er vanskelig å anslå.
For beslutningstakere i kommunen er det vanskelig å vurdere de økonomiske konsekvensene av utenforskap og det gjør det også vanskelig å vurdere om eventuelle forebyggende
tiltak er økonomisk lønnsomme. Typisk vil utgifter knyttet til tiltak påløpe umiddelbart
og vil være lett å måle, mens gevinstene ved å forhindre utenforskap er vanskeligere åkvantifisere og de kommer langt frem i tid. Usikkerhet i forhold til eventuelle gevinster ved
forebygging i tillegg til at de kommer langt frem i tid kombinert med synlige kostnader kan
bidra til at for lite ressurser allokeres til forebyggende virksomhet. Dette er undersøkt av
NIBR (Schou & Lynnebakke, 2017) som finner at kommuner har en tendens til å prioriteretiltak som gir raske og synlige resultater fremfor forebyggende tiltak som kan gi større besparelser på lengre sikt.
Utenforregnskapet utviklet av KS er utviklet for å synliggjøre og kvantifisere langtidseffekter
av utenforskap og forebyggende tiltak som forhindrer utenforskap. Utenforregnskapet er
tiltaksbasert, det vil si at det beregner effekten av ulike tiltak gjennomført. Modellen tar
utgangspunkt i livsløpskostnaden til en gjennomsnittlig person, som så sammenliknes med
livsløpet til en person i en av målgruppene i modellen (KS, u.å.; Rambøll, 2019). Gevinsten
blir å få en person i målgruppen for tiltaket til å løftes inn i en gjennomsnittspersontil-

225

Mot et system for rettferdig og grønn omstilling i Trondheim

NTNU Wellfare

INNHOLDværelse. Det må gjøres mange antakelser, for eksempel om sannsynligheten for å lykkes
og om kost­nader ved ikke å lykkes. Selv om det er knyttet stor usikkerhet til beregninger av
effekten av ulike tiltak vil uansett utenforregnskapet være et viktig verktøy i å systematisere
gevinster og kostnader ved tiltak og ikke minst synliggjøre tidsperspektivet ved effekten
av ulike tiltak. I rapporten Innbyggernes modell i Trondheim kommune beskrives utenfor­
regnskapet mer detaljert og det vises også til hvordan effekten av konkrete tiltak er beregnet (Heimburg et al., 2024).
For å begrunne anbefalinger til innovasjonsområder for finansiering og budsjettering i
et system for grønn og rettferdig omstilling vil vi peke på to sentrale hensyn som Trondheim kommune bør ivareta i videre innovasjonsarbeid: 1) at tidlig investering i livsløp er
samfunnsøkonomisk rasjonelt og lønnsomt, og 2) at offentlige investeringer bør komme
alle til gode, men understøtte de som tenger mest hjelp og støtte aller mest (proporsjonal
universalisme)20, som vi skrev om i kapittel 1. Figur 60 viser «Heckmans kurve», som fremstiller avkastninger av å investere i svangerskap og tidlig barndom. Forskningen viser at
de største samfunnsøkonomiske avkastningene oppnås gjennom å investere mest tidlig i
livet for levekårsutsatte barn og unge, og peker særlig på potensialet i barnehager av høy

Avkastning på investeringen­kvalitet (Cannon et al., 2018; Duncan, 2023; Heckman, 2006).

Svangerskap
Tidlig barndom
Førskole
Grunnskole og videregående
Jobbtrening og høyere
utdanning

0–3 år

4–5 årSkolealder

Etter skolealderFigur 60. Heckmans kurve. Economic impact of investing in early childhood learning ((Heckman, u. å., oversatt
og gjengitt i Heimburg et al., s. 53).

Innsikt fra utredningsarbeidet viser imidlertid at Trondheim kommune bruker mer pengerpå reparasjon senere i livet, enn tidlig forebygging og investeringer som kan endre pårotårsaker til at sosiale ulikheter oppstår.

20

Rapporten om Innbyggernes modell (Heimburg et al., 2024) og kunnskapsoppsummeringen sosiale ulikheter i helse
og livskvalitet i Norge siden 2014 (Goldblatt et al., 2023) gir en mer inngående beskrivelse av disse hensynene.

226

Mot et system for rettferdig og grønn omstilling i Trondheim

NTNU Wellfare

INNHOLD

Tverrgående budsjettering og helhetlig ressursforvaltning
Videreutvikling av et system som fremmer en grønn og rettferdig omstilling handler om
å videreutvikle økonomisk logikk basert i tverrgående budsjettering og helhetlig ressursforvaltning. Dette innebærer samskapte løsninger der kommunens ressurser sees i lys av
samspill med aktører og ressurser i omgivelsene, der aktørene kan forsterke hverandres
innsats. Med andre ord handler det om hvordan kommunens økonomiske (og andre)
virkemidler kan bidra til å skape målrettet og kollektiv handling på tvers av alle sektorer og
i hele samfunnet. Investeringer i folk, bygg, møteplasser, infrastruktur og digitalisering er
en del av dette bildet. Samtidig handler det også om utvikling av nye arbeidsformer som
identifiserer, kobler sammen og mobiliserer aktører som kan skape løsninger i fellesskap,
samtidig som kommunen.
Innsiktsarbeidet tyder på at til tross for strategiske ambisjoner om utvikling økonomiske
systemer som svarer til strategiske ambisjoner om samskaping og samstyring, så er dag­ens modeller for økonomistyring ikke godt nok egnet for å finansiere løsninger på tvers.
Ansatte trekker også fram et behov for et mer fagstyrt framfor økonomistyrt utvikling, og at
kunnskapsbaserte løsninger som fremmer tidlig og riktig innsats på tvers av sektorer ogsåvil være økonomisk effektivt. Det pekes også på mangelfulle kommunikasjonsløyper mellom økonomiplanlegging/tildeling av rammer og behovsanalyse i tjenestene. Eksempelvis
skriver to ledere i spørreundersøkelsen:«Det er ingen kommunikasjon mellom økonomitildeling og behovet i skolen»(Leder, oppvekst).

«For å drive noe mer enn en skole, trengs det rammetildelinger ut over «lærernorm»og antall undervisningstimer.» (Leder, oppvekst).

Disse sitatene illustrerer at økonomiske tildelinger legger handlingsrommet for, og styrer
hvordan skolen drives. Oppvekst og utdanning har ikke ansvar for den økonomiske tildelingen, og ressurser forvaltes i liten grad på tvers av sektorer. Tverrgående budsjettering
av aktiviteter og tverrfaglige team kan være en mulig inngang til å bygge enda sterkere lag
rundt barn og unge der de leker, lærer og bor. Gjennom å samkjøre innsats mellom ulike
aktører kan flere finansielle instrumenter utløses for å nå felles målsettinger om å inkludere flere barn og unge i utdanning, arbeid og samfunnsliv.
En vesentlig del av omstilling i retning av en mer samskapende kommune er en økonomisk logikk der kommunens økonomiske handlingsrom sees i lys av samspill med aktører
og ressurser i omgivelsene, og hvordan kommunens økonomiske (og andre) virkemidler
kan bidra til å skape kollektiv handling på tvers av sektorer og i hele samfunnet. Dette
innebærer også investeringer for å mobilisere partnerskap og nettverk med flere aktører
som vil det samme, ikke bare drifte tjenester, slik vi har omtalt tidligere i dette kapitlet.

227

Mot et system for rettferdig og grønn omstilling i Trondheim

NTNU Wellfare

INNHOLD

Budsjettering og investeringer som har forankring i felles målsettinger kan også bidra til
økt forpliktelse i samarbeidet, slik at aktørene I økosystemet jobber I samme retning.
I Århus kommune og deres arbeid med de «vilde problemer» knyttet til kommuneplanenÅrhuskompasset, er en av satsingene å utvikle organisatoriske innovasjoner som kan bidra
til å løse bemanningskriser og sikre kontinuitet og kompetanse i egen organisasjon.
Erfaringer fra Wigan og oppfølgingen av «the Wigan Deal» som vi beskrev tidligere i dette
kapitlet viser til at nye arbeidsformer i tråd med relasjonelle velferdsløsninger og samskaping på tvers av sektorer og med lokalsamfunnet også har hatt en positiv virkning for kommuneøkonomien og skapt handlingsrom til nye investeringer til det beste for fellesskapet(Naylow & Wellings, 2019).

Nye måter å bruke penger på og deltakende budsjettering
Systeminnovasjon knyttet til finansiering og budsjettering som fremmer grønn og rettferdig
omstilling handler i stor grad om å finne nye måter å bruke penger på, og sammenkobling
av et mangfold ulike ressurser som kan forsterke bruk av penger til å nå samfunnsmål.
Internasjonalt er det en økende erkjennelse av at ansettelser, anskaffelser, bruk av kapitalog eiendommer og direkte investeringer i folk og fellesskap er sentrale tema i redefinering
av økonomiske virkemidler. Slike virkemidler kan aktivt brukes til å utvikle økonomiske systemer som virker miljøvennlig og sosialt inkluderende, og som kan motvirke fattigdom og
utenforskap (Devins et al., 2017; Goldblatt et al., 2023)
Eksempler fra Storbritannia viser blant annet svært lovende resultater med å anvende
lokale ankerinstitusjoner som utgangspunkt for å jobbe fram lokale og sirkulærøkonomiske
systemer (Elwell-Sutton et al., 2019; Reed et al., 2019; Whyman, 2021). Ankerinstitusjoner,som for eksempel barnehager, skoler, universiteter, sykehus og andre store, stedsbaserteorganisasjoner og bedrifter – kan investere i lokalsamfunnet som en del av sin virksomhet.
Intensjonen er å utnytte lokale ressurser mer effektivt for å stimulere den lokale økonomien, generere ytterligere aktivitet, styrke lokale leverandørkjeder og dermed skape flerearbeidsplasser (Whyman, 2021). På denne måten kan ankerinstitusjoner adressere lokale
sosiale behov, og påvirke faktorer som kan bidra til at flere barn og unge inkluderes i utdanning, arbeid og samfunnsliv. Men nye måter å bruke penger på handler ikke minst om å
involvere relevante og berørte aktører i diskusjoner om prioriteringer, og i beslutninger om
bruk av penger.
Å la utsatte barn, unge og foreldre delta mer direkte i beslutninger om offentlige midler erikke nytt internasjonal sammenheng, men relativt uvanlig i norsk kontekst. Som vist finsdet imidlertid flere slike initiativer I Trondheim, der barn, unge og familier til dels har værtmed på å bestemme hva kommunen skal bruke økonomiske ressurser på, blant annet
gjennom områdesatsingene. Gjennom Pilot 0–24 Innbyggernes modell testet Trondheim
kommune ut en rekke praksiser der prioriteringer og handlinger i stor grad var i tråd med
utvikling av en lokal livskvalitetsøkonomi. Eksempler på dette var at penger brukt i prosjektet skulle komme innbyggerne direkte til gode; de kunne ikke brukes på å ansette flere

228

Mot et system for rettferdig og grønn omstilling i Trondheim

NTNU Wellfare

INNHOLDfolk eller øke omfanget av tjenester. I kapittel 4 A og E skrev vi for eksempel om utvikling av
skoler og barnehager som ankerinstitusjoner for samskaping i lokalsamfunnet (Brundalenog Lademoen), og i kap 4 B, D og E skrev vi om forsøk med grunninntekt og investeringer ihjemmet som barn og unges viktigste fritidsarena.
I de fleste av delprosjektene fikk innbyggerne imidlertid delta i beslutninger om bruk av
penger på et individuelt nivå, mens noen få eksperimenterte med mer kollektive former
for utbetalinger. Slike kollektive tilnærminger kan omtales som «deltakende budsjettering»(participatory budgeting). Deltakende budsjettering handler om at innbyggere går sammenom å påvirke hva offentlige midler brukes til, på måter som kommer både fellesskapet og
individene til gode. Studier viser lovende potensialer i å la barn, unge foreldre og ansattei deltakende budsjettering, men peker på at det er behov for et godt institusjonelt design
og god fasilitering for å få slike prosesser til å fungere i praksis (Grillos, 2014; Shybalkina &Nabatchi, 2024).

Case: Deltakende budsjettering i Innbyggernes modell
og Veien til førerkortet«Veien til førerkortet» var ett av delprosjektene i Innbyggernes modell, og det
delprosjektet som i størst grad testet ut deltakende og kollektiv budsjettering. En
gruppe ungdommer med tilknytning til Uteseksjonen, gutter i alderen 16–20 år
med minoritetsbakgrunn, og rus og kriminalitetsutfordringer, ble valgt til å delta
i prosjektet på bakgrunn av egen motivasjon til å endre sin egen situasjon. Med
utgangspunkt i spørsmål om hva de trengte hjelp til for å kunne delta i utdanning,arbeid og samfunnsliv, svarte ungdommene at de hadde bruk for førerkort. De mente
at dette kunne gi motivasjon til å holde seg unna rus og kriminalitet, og tilby enviktig forutsetning for relevant arbeid. Med dette ble gruppen enige om at pengene iprosjektet burde gå til kjøreopplæring og førerkort, og aktiviteter som kunne bringe
dem på veien mot disse målene.
Samarbeidet med og rundt disse ungdommene ble gjennom prosjektet etablert isamspill med Uteseksjonen, Politiet, ABES trafikkskole og Røde Kors. Prosjektet har
gitt Trondheim kommune ny kunnskap om hvordan deltakende budsjettering kan
skape fellesskaper der aktørene støtter hverandre i å nå felles målsettinger. Underveis
i prosjektet utvidet målgruppa seg til å inkludere flere utsatte unge, av alle kjønn.
Prosjektet viste svært lovende resultater. Mange ungdommer greide å ta kortet, antall
straffbare handlinger begått av deltakerne i prosjektet gikk ned med 50%, og 22 av
33 av prosjektdeltakerne står nå i jobb, skole eller lærlingeløp. To av ungdommene
som deltok i prosjektet ble ansatt som ung-til-ung-formidlere, og ni deltakerne
gjennomførte gatemeglingkurs og bidrar i arbeid rundt yngre ungdommer med
utfordringer. Flere av
ungdommene har gitt av sin kunnskap til både kommunal og politisk ledelse, lokalt

229

Mot et system for rettferdig og grønn omstilling i Trondheim

NTNU Wellfare

INNHOLDog nasjonalt. De har formidlet om betydningen av å bli sett og hørt, og hva det faktisk
betyr for eget selvbilde og fremtidstro, og dette fremheves av ungdommene som
viktigere enn å få ta førerkortet.
Prosjektet illustrerer også at det å ta eierskap til målsettinger om bruk av offentlige
midler kan utløse kollektiv støtte blant ungdommer til å finne en felles vei inn mot
deltakelse i utdanning, arbeid og samfunnsliv. Liknende former for deltakende
budsjettering ble også identifisert i delprosjektet «Stødig start» som vi skrev om
i kapittel 3 F. Foreldre i utsatte situasjoner bestemte seg kollektivt for å kjøpe enfelleseid båt og arrangere en rekke møteplasser og aktiviteter med mål om å gi barnagode oppvekstopplevelser. Slike beslutninger om prosjektmidlene kan sies å være itråd med prinsipper for deltakende budsjettering. Foreldrene etablerte også systemerfor å kjøpe inn og dele på fritidsutstyr og andre ting som kom barna til gode; en form
for delingsøkonomi med mål om livskvalitet for alle.
Les mer om veien til førerkortet og deltakende budsjettering i Trondheim i Heimburg
et al., (2024).

230

Mot et system for rettferdig og grønn omstilling i Trondheim

NTNU Wellfare

INNHOLD

Oppsummering og anbefalinger
Det er langt billigere og bedre å forebygge enn å reparere. Det er også langt billigere å
sørge for tilgang på kompetente og stabile ansatte enn høye andeler overtid, innleie og
outsourcing. Innsikt fra utredningsarbeidet viser:→ At Trondheim kommune kan bruke penger på smartere måter sombåde er kostnadseffektive og gir bedre effekter i form av livskvalitet og
samfunnsdeltakelse for barn og unge i utsatte situasjoner→ Manglende samsvar og systemfragmentering mellom strategiske målsettinger
i kommuneplan og faktiske økonomiske prioriteringer i budsjett- ogøkonomiplan→ Systemet er ikke tilrettelagt for tverrgående budsjettering og helhetlig
ressursforvaltning→ Gjennomgangen av foreliggende forskning og dokumentasjon fra
innsiktsarbeidet begrunner følgende anbefalinger:

Anbefalinger:→ Videreutvikle tverrgående budsjetteringsmodeller som proporsjonalt
prioriterer barn, unge og familier i utsatte situasjoner så tidlig som mulig i livet,
med livskvalitet for alle som overordnet målsetting→ Teste ut deltakende budsjetteringsmodeller i større skala som vektlegger
utsatte barn og unge sine stemmer, behov og drømmer.
→ Utvikle lokale programfinansieringer som samordner økonomiske virkemidler
og andre ressurser fra et mangfold relevante aktører i offentlig, frivillig
og privat sektor (kollektiv påvirkning), og samordne innsatsen slik at ulike
finansielle instrumenter aktiviseres og blir en del av porteføljestyring i retning
av samfunnsmål.

231

Mot et system for rettferdig og grønn omstilling i Trondheim

NTNU Wellfare

INNHOLDForskning, utvikling og innovasjon
Samarbeid med kunnskapssektoren om forskning, utvikling og innovasjon (FoUI) er enviktig forutsetning for at Trondheim kommune skal kunne videreutvikle kapasiteter (evnetil å mobilisere ressurser og gjennomføre handlinger) og kapabiliteter (evne til å utvikle og
tilpasse seg) i organisasjonen som er nødvendige for å bidra inn mot en grønn og rettferdig
omstilling av samfunnssystemet.
I kommunens innsats inn mot samfunnsoppdraget for å inkludere flere barn og unge iutdanning, arbeid og samfunnsliv kan samarbeid med kunnskapssektoren bidra til å gi
kommunen 1) kapabiliteter: «solid og framtidsrettet kunnskapsutvikling om hva som kansikre alle barn og unge trygghet, inkludering og utvikling» og 2) kapasiteter: «kompetansetil å ta i bruk kunnskapen i politikkutforming, organisering og i de konkrete tjenestene»((Forskningsrådet, 2021), s.15). Både punkt 1) og punkt 2) kan sies å forutsette et tett, gjensidig samvirke mellom forskning, utdanning og praksis. Dette for å sikre at forskningen er
relevant for innbyggerne og tjenestene, at tjenestene kan formidle kunnskapsbehov, atutdanningene er basert på «oppdatert og kvalitetssikret forskning, og svarer på tjenestenes
kompetansebehov (Forskningsrådet, 2021, s. 20). Et slikt gjensidig samvirke mellom forskning, utdanning og praksis utgjør, i en ideell form, et «kunnskapstriangel» ((Forskningsrådet, 2021); Unger & Polt, 2017), der også innovasjon i tjenestene inngår ((Forskningsrådet,2021), s.20).
Det har imidlertid vist seg utfordrende å anvende kunnskapstriangelet, i den forstand at
kunnskapsbasert innsikt om utfordringer og mulige løsninger blir tatt i bruk av praksis, eksempelvis for å skape innovasjon i tjenestene. Som ekspertgruppen for BarnUnge21-strategien peker på, for å oppnå et systematisk samvirke mellom forskning, utdanning, praksis
og innovasjon er det nødvendig, «…å finne en hensiktsmessig struktur mellom forskning,utdanning og tjenesteinnovasjon i et tverrsektorielt og tverrfaglig perspektiv» (Forskningsrådet, 2021, s. 15). Forpliktende partnerskap mellom kommune og universitet innebærer
en struktur som potensielt muliggjør anvendelse av kunnskapstriangelet på en måte som
bidrar til tjeneste- og systeminnovasjon. Imidlertid kan slike partnerskap ta ulik form, og
bidrar ikke nødvendigvis til å styrke kommunens omstillingsevner.
Forskningslitteraturen om universitetskommunesamarbeid (CityUniversityPartnerships-CUPs) tilsier at denne type partnerskap i størst grad bidrar til overføring av kunnskap fra
forskning og utdanning til praksis når det er innrettet mot å styrke kommunens kapasiteterog kapabiliteter til omstilling (Caughman et al., 2023, m/ref. til Keeler et al., 2019; Wolfram
et al., 2019).

232

Mot et system for rettferdig og grønn omstilling i Trondheim

NTNU Wellfare

INNHOLDFor å sikre at CUPs bidrar til å styrke kommunens evne til grønn og rettferdig omstillinger det nødvendig at partnerskapet bidrar til å bygge organisatoriske kapasiteter og kapabiliteter knyttet til kommunens FoUI-arbeid innenfor alle de tre dimensjonene av systeminnovasjon som ble omtalt innledningsvis i dette kapittelet (Kania & Kramer, 2018; Senge etal., 2014; Caughman et al., 2023):

1.

Strukturelle forhold, som politikk, operasjonalisering av lovverk og finansiering;2.

Relasjonelle forhold, som samarbeid i nettverk og maktfordeling;3.

Mentale modeller, som påvirker holdninger og handlinger blant aktører sominngår i systemet.

Systeminnovasjon knyttet til strukturelle forhold – politikk,
operasjonalisering av lovverk og finansiering
For å sikre at samarbeid om kunnskapsutvikling baseres på kommunens kunnskapsbehovmå kommunen utvikle systemer som sikrer robuste, langvarige partnerskap med aktører ikunnskapssektoren, slik at forskningsbasert kunnskapsutvikling og innovasjon kan gå håndi hånd (Rod et al., 2023; BarnUnge21-strategien, 2023). Trondheim kommune har i mange
år hatt fokus på å utvikle hensiktsmessige former for samarbeid med kunnskapssektoren
som kan bidra til å styrke organisatorisk kapasitet for omstilling. En viktig tilnærming desiste ti årene har vært å utvikle Trondheim som en universitets- og høgskolekommune:→ I 2015 inngikk Trondheim kommune et treparts-samarbeid med NTNU og
Fylkeskommunen om Universitetsskolesamarbeid;→ I 2018 ble avtalen om «Universitetskommunen Trondheim 3.0» mellom
Trondheim kommune og NTNU signert;→ I 2019 inngikk Trondheim kommune også formelle avtaler med SINTEF;→ Trondheim kommune samarbeider også med KS og andre kommuner om
radikal innovasjon;→ Trondheim kommune ble pilot-kommune i kommunenes strategiske
forskningsorgan (KSF); en modell for finansiering, strukturering og
samordning av samarbeid mellom kommuner og akademia om forskning og
kunnskapsutvikling;→ Trondheim kommune er representert som eier i forsøk medLærerutdanningbarnehager (LUBA) ved Dronning Maud Minnes Høgskole(DMMH), samt i regionale kompetansenettverk innenfor skole (DEKOM) og
barnehage (REKOM), og er også representert i fakultetsstyrer, blant annet ved
NTNU.

233

Mot et system for rettferdig og grønn omstilling i Trondheim

NTNU Wellfare

INNHOLD

Listen over partnerskap som Trondheim kommune har inngått med eksterne aktører ikunnskapssektoren de siste ti årene er eksempler på systeminnovasjon knyttet til strukturelle forhold i organisasjonen. Denne type partnerskap tyder på at Trondheim kommune iarbeidet med FoUI allerede har tatt steg i retning av styringsformer som kan beskrives som
samstyring. Som vi beskrev under temaet «samstyring og samskaping» ovenfor, er samstyring en form for «styringsmodus» (Aars et al., 2004; Kooiman, 1993), der inngåelse av partnerskap med eksterne aktører i kunnskapssektoren kan forstås som et virkemiddel blant
flere for å nå strategiske (politiske) mål (Caughman et al., 2023), som å lykkes med grønn
og rettferdig omstilling for å forebygge og motvirke ungt utenforskap. Disse partnerskapene innebærer imidlertid ofte en organisasjonsstruktur med formelle arenaer for dialog ogsamspill mellom partnerne på strategisk og taktisk nivå, uten tilsvarende struktur for dialog
og samspill mellom aktører i begge organisasjoner på operativt nivå (Case-beskrivelsen av
TRD3.0 nedenfor gir et konkret eksempel på dette). På denne måten er det en risiko for atsystematisk samstyring og samskaping på operativt nivå uteblir.
Manglende strukturer for samskaping av kunnskap på operativt nivå kan innebære at veien
blir lang mellom forskning, utdanning og praksis. Guldbrandsen og Høyland (2021) viser at
forskning hovedsakelig kan påvirke innovasjonsprosesser gjennom å gi kommunen tilgang
til ny kunnskap som kan bidra i videreutvikling av ideer og småskala innovasjoner, følgeforskning av innovasjoner som gir nødvendig kunnskap for en eventuell oppskalering, ellerved å bidra med data eller teoretisk rammeverk som kan sikre ekstern finansiering og/eller
legitimitet av utprøvingen (parafrasering Guldbrandsen & Høyland, 2021, s. 64). Denne typesamspill gjennom innovasjonsprosesser krever etablering av robuste samarbeidsrelasjoner
på operativt nivå, der målet for samarbeidet er langsiktig transformasjon basert for eksempel i et stort samfunnsoppdrag, til forskjell fra samarbeid sentrert rundt et prosjekt med
mål om et isolert resultat (Caughman et al., 2023). Bygging av denne type robuste sam­arbeidsrelasjoner på operativt nivå krever strategisk innsats og ressurser.

Systeminnovasjon knyttet til relasjonelle forhold, som samarbeid
i nettverk og maktfordeling:
Nettverk på operativt nivå, i form av praksisfellesskap, kompetansenettverk o.l skaper
forutsigbare rammer for å bli kjent på tvers over tid, utveksle kunnskap og kompetanse,og sammen undersøke utfordringsbilder og problemstillinger fra ulike perspektiv. Når nettverkene i tillegg er bygd rundt et overordnet tema eller en visjon av felles faglig interesseer det større sannsynlighet for at nettverkene bidrar til å bygge kapasitet og kapabilitet foromstilling av organisasjonen enn en serie av samarbeidsprosjekter (Caughman et al., 2023).
Innenfor rammen av TRD3.0 har man i perioden 2022–25 jobbet med å utvikle metodersom kan bygge kvalitativt gode, bærekraftige samarbeidskonstellasjoner på tvers av fag
og disipliner, der samarbeidspartnere sammen utvikler prosjektideer – og søknader (Secase-beskrivelsen av TRD3.0 nedenfor).

234

Mot et system for rettferdig og grønn omstilling i Trondheim

NTNU Wellfare

INNHOLD

Denne type strategisk bygging av robuste samarbeidsrelasjoner må henge sammen med
helhetlige finansieringsmodeller for FoUI-aktivitet i kommunen, samt tilgang til administrative støttesystemer som støtter opp under og muliggjør tverrsektorielt samarbeid overtid. Unger og Polt (2017, s. 25) peker på at «implementering av institusjonelle omstillinger
ved høyere utdanningsinstitusjoner og andre organisasjoner krever hensiktsmessige insentivmekanismer». I kommunale organisasjoner er finansieringsmodeller for FOUI-aktivitet
vel så viktig for å gi handlingsrom til ansatte gjennom frikjøp.

Systeminnovasjon knyttet til mentale modeller – som påvirker holdninger og
handlinger blant aktører som inngår i systemet.
Et viktig grep for å unngå at kommunens FoUI-arbeid blir en plattform for seg selv i organisasjonen er å synliggjøre systematisk samarbeid med forsknings- og utdanningsinstitusjoner som en integrert del av kommunens plan- og styringssystem og budsjett. I Trondheim kommune er FoUI-arbeid som et virkemiddel synliggjort i enkelte deler av planverket,
men ikke gjennomgående. Eksempelvis har klima- og miljøenheten i Trondheim kommune
skrevet FOUI-samarbeid inn som en del av den nye klimaplanen, som skal gjelde i den
neste 10-årsperioden. I ny temaplan Stein Saks Papir er også systematisk samarbeid med
universitets- og høgskolesektoren synliggjort.
FoUI-samarbeid er utfordrende, spesielt i en silobasert kompleks organisasjon med ulike
fagmiljøer, ulike arbeidsmetoder og faglogikk. Dette blir mer utfordrende når presset påøkonomiske og menneskelige ressurser øker. Hva slags FoUI-samarbeid, initiativer, akti­
viteter, partnerskap kan bidra til å bryte dyptliggende antakelser og forutsetninger og
tatt for gitte måter å mestre på som påvirker hvordan vi tenker, hva vi gjør og hvordanvi snakker? (for nærmere beskrivelse av mentale modeller/mindset of mental models, se(Heimburg et al., 2024). Kapasitet og kapabilitet bygges i/gjennom dype samarbeidsrelasjoner – ved å erfare bygger man ned mentale barrierer for samarbeid, ved at man får innsikt i og aner­kjenner andres kunnskapsunivers. Gjennom å knytte forskning og utdanningtil innovasjons­prosesser i kommunen bygger man også kapasitet til å ta kunnskapen i bruki praksis.
Gjennom å investere i samarbeidsarenaer og ressurser for å bygge bærekraftige og robuste kunnskapsrelasjoner, i form av nettverk eller praksisfellesskap, kan man bygge ned
mentale barrierer for samarbeid. Forståelsen av læring som en prosess med sosial og
personlig endring i praksisfellesskap (Mausov et al., 1994, s. 918, vår oversettelse), er i trådmed behovet og fordelene som oppstår av å jobbe på tvers av sektorer og områder i enorganisasjon. Universtetskommunen TRD3.0 tester i perioden 2022–2025 en arbeidsform itråd med Mausov, E. et al. Sin forståesle av læring (Se case-beskrivelsen av TRD3.0 nedenfor).
Innovasjon stiller store krav til ledelse. Innovasjon er en planlagt forandring (Pedersen,2020), og vil fordre organisasjoner med et utadrettet (outcome) fokus, men med et samstemt blikk for hvilke verdier og logikker som skal ligge til grunn, og hva man vil oppnå med

235

Mot et system for rettferdig og grønn omstilling i Trondheim

NTNU Wellfare

INNHOLDinnovasjonsarbeidet. Det betyr at innovasjonsarbeid må være åpent, transparent og kommunisere hva innovasjonen skal tilby som et «common good» (fellesskapsverdi). På dennemåten kan innovasjon fungere som døråpner til omstilling (OECD, 2015). De to casene
nedenfor illustrerer forsøk med samstyring av innovasjon i offentlig sektor og studentaktiv
forskning og innovasjon gjennom Universitetskommunen TRD 3.0:

Case: Universitetskommunen TRD3.0: Forsøk med
samstyring av innovasjon i offentlig sektor.
Trondheim kommune og NTNU inngikk i 2018 en avtale om universitetskommunesamarbeid, Universitetskommunen TRD3.0 (heretter TRD3.0). Samarbeidet er
nå inne i sin andre periode, som går frem til 2025 (NTNU/Trondheim kommune,
Samarbeidsavtalen 2022–2025).
Bakteppet for samarbeidet er de komplekse samfunnsutfordringene som kommunen,
i likhet med offentlig sektor for øvrig, står overfor, og erkjennelsen av behovet forsamarbeid med kunnskapsmiljøer og andre eksterne aktører for å «finne gode,bærekraftige løsninger [på disse]…, gjennom ‘samskaping’ …» (Øyum et al., 2021,
s.7; Aasen og Øyum 2018). Bystyrets vedtak i 2017 om «åpen kommune» som nytt
periodemål, ny ledelsesplattform for «et lederskap som bidrar til å mobilisere idéer og
ressurser hos eksterne aktører» (Aasen 2018, s.1), og Formannskapets vedtak i 2017om Trondheim kommune som universitetskommune (PS 0245/17) kan samlet lesessom en opptakt til samarbeidsavtalen med NTNU.
TRD3.0 er et partnerskap formalisert gjennom en forpliktende avtale om samarbeid
innen forskning, utdanning, nyskaping, nasjonal modell og formidling, innenfor
tematisk prioriterte områder. For å «sikre realisering av avtalens overordnede
intensjoner og konkrete mål» (Øyum et al., 2022, s.17) er samarbeidet organisert med
en styringsgruppe på strategisk nivå og fire (opprinnelig fem) samarbeidsutvalg på
taktisk nivå, med ansvar for hvert sitt tematiske område: Helse og velferd, oppvekst og
utdanning, byutvikling og kultur, og innovasjon og omstilling. Både styringsgruppen og
utvalgene består av personer med lederansvar på strategisk og taktisk nivå fra beggeorganisasjoner. Styringsgruppen og de underliggende samarbeidsutvalgene utgjør slik
formelle arenaer for dialog og samspill mellom de to organisasjonene, på styringsnivå.
På operativt/aktørnivå (fag/forskningsmiljø) er det ikke etablert tilsvarende formelle
plattformer for samarbeid; samarbeidsutvalgene på taktisk nivå er i stedet gitt «etansvar for å sikre involvering av ansatte i Trondheim kommune og faglig ansattei NTNU og sørge for at aktivitetene i TRD3.0 forankres i egen linjeorganisasjon»(Øyum et. al., 2022, s.23; NTNU/Trondheim Kommune Styringsdokument til
samarbeidsavtalen 2022–2025). Prosjektledere som jobber på oppdrag fra sinerespektive utvalg skal i henhold til avtalen blant annet følge opp vedtak og strategiske
føringer fra styringsgruppen og ‘sitt’ samarbeidsutvalg, samt «legge til rette for at236

Mot et system for rettferdig og grønn omstilling i Trondheim

NTNU Wellfare

INNHOLD

forskningssøknader blir skrevet» (jfr. Samarbeidsavtalens styringsdokument).
TRD3.0 kan sies å utgjøre en organisatorisk modell for samstyring på systemnivå,med en ambisjon om samstyring for samskapte løsninger på aktørnivå. Det revidertemålbildet for samarbeidet (jfr. Samarbeidsavtalen 2022–25), reflekterer i noen
grad denne ambisjonen: Etablering av møtearenaer og nettverk for forskningsog praksissamarbeid er tatt inn i beskrivelsen av målområdene for forskning og
utdanning, og antall møteplasser og nettverk mellom forskning, utdanning og
praksis er inkludert som en egen indikator på måloppnåelse (Øyum et al., 2022,s.16). Gevinstmålet som kan trekkes ut av avtalen indikerer også en ambisjonom økt samskaping av løsninger på aktør/operativt nivå: samarbeidet resultereri «[g]ode rutiner for langvarig, faglig samarbeid ... [og] systematisk kapasitets- og
kompetansebygging ...er etablert … i begge organisasjoner» (Samarbeidsavtale TRD3.0
2022–25).
Det er, og har vært, utstrakt samarbeid mellom fagmiljø i kommunen og forsknings­
miljø ved NTNU, også før avtaleinngåelsen i 2018. Imidlertid er det, som sluttrapporten
peker på, «en vei å gå» med hensyn til å etablere arenaer for dialog som kan legge tilrette for en systematikk og en forutsigbarhet i samarbeidet på dette nivået (Øyum etal., 2022, s. 61–70). En mulig forklaring, som følgeevalueringen av TRD3.0 peker på, er
det klare «top-down» fokuset i samarbeidet « der det er det strategiske nivå som finnerretning, …», kombinert med det som synes å være en stor avstand mellom strategisk/
taktisk nivå og operativt nivå i samarbeidet. Sluttrapporten foreslår derfor blant annet
å styrke den strategiske innsatsen for å «etablere arenaer og strukturer for samspill
mellom praksisfeltet og forsknings - og utdanningsmiljøene som sikrer forutsigbarhet
og transparens i samarbeidet for alle parter». Sluttrapporten slår videre fast at «dettetror vi utgjør et viktig grunnlag som sikrer at det som igangsettes, blir fulgt opp og
nyttiggjort på en god måte».
På bakgrunn av disse anbefalingene tester man i perioden 2022–25 ut en bottom-uptilnærming til samskapte løsninger på operativt nivå innenfor rammen av TRD3.0:
Ressurser prioriteres inn mot å bygge strukturer for samarbeid på operativt nivågjennom etablering av praksisfellesskap (Bjørnsrud & Gjems, 2019) på tvers av
fagmiljø i kommunen og forskningsmiljø v/NTNU. Nettverkene er «semi-formelle», iden forstand at de er forankret i linjen i de to partnerorganisasjonene, på lavest mulignivå, samtidig som de er uavhengige med hensyn til konkret aktivitet i samarbeidet
og retningen på denne. TRD3.0 kan likevel, på systemnivå påvirke retning og form påsamarbeidet, gjennom incentivordninger knyttet til strategiske satsingsområder, som
besluttes på taktisk nivå, utvikling av kriterier for gode samarbeidsformer på tvers av
kommune og kunnskapssektor, og videreutvikling av administrative støttesystemer
som muliggjør forutsigbarhet og transparens i samarbeidet på operativt nivå.
Eksempler på strategiske innsatser i TRD3.0 som bygger opp under tverrgående,robuste praksisfelleskap på denne måten inkluderer:

237

Mot et system for rettferdig og grønn omstilling i Trondheim

NTNU Wellfare

INNHOLD→ Utlysning av såkornmidler til etablering/konsolidering av praksisfellesskap knyttet
til store samfunnsoppdrag, etter modell av kliniske akademiske grupper (KAG) i
helseforetakene og såkornutlysninger innenfor Universitetsskolesamarbeidet.
→ Etablering av en transdisiplinær tanke-smie som permanent, lavterskel møtearena
mellom praksis og forskning (Kongs-tanken) med en programkomité bestående
av ansatte i TK, forskere fra NTNU og andre aktører i kunnskapssektoren, samt
kultursektoren.
→ Utvikling av kriterier for gode, bærekraftige samarbeid gjennom prosjektet‘Samarbeidsreisen – BeNET’. Prosjektet skal gi svar på hvordan samarbeid
om studentoppgaver kan utvikles på en best mulig måte med utgangspunkt
i samarbeidspartnernes behov, og tester samtidig ut en digital løsning foradministrasjon av samarbeid på operativt nivå.
Les mer om Universitetskommunen TRD3.0 på nettsiden:
https://www.trondheim kommune.no/aktuelt/om-kommunen/annet/trd3/

238

Mot et system for rettferdig og grønn omstilling i Trondheim

NTNU Wellfare

INNHOLD

CASE: TRD3.0 – Samarbeid med studenter
Trondheim kommune og NTNU har mange pågående samarbeid med studentersom en del av universitetskommunesamarbeid. Også i tilknytning til temaet
inkludering av barn og unge i samfunnsliv og arbeidsliv er studentsamarbeid
relevant. Caset beskriver tre ulike samarbeid med designstudenter ved Institutt
for design ved NTNU.
Studentsamarbeid 1: Fasilitering av workshops i tverrfaglige prosesser
med designmetodikk
Samarbeid med designstudentene i i forbindelse med gjennomføring av utrednings­
arbeidet som ledet til denne rapporten stilte spørsmålet: Hvordan kan inkludering
av designere i utredningsarbeid føre til helhetstenking, kompetanseheving og rikere
innsikt?
Tre studenter bidro sammen med prosjektgruppen til planlegging, gjennom­føring og
oppsummering fra tre workshop (se vedlegg 1).

Studentsamarbeid 2: Masteroppgave
En masteroppgave ved institutt for design er et selvstendig arbeid som skal dokumentere vitenskapelig og designfaglig kompetanse innen fagområdet design. Studentene
jobbe både teoretisk og praktisk og resultater kan være modeller og prototyper (kanvære både fysiske og digitale) som demonstrerer designkonseptet.
Tema for oppgaven: En systemorientert designtilnærming for å fremme god helse og sterke
fellesskap i grunnskolen
Gjennom en systemorientert designtilnærming adresserer oppgaven inkludering
av barn med skolen som kontekst, og identifiserer skolehagen som et område med
potensiale for å forbedre dagens situasjon. En skolehage er et område ved skolen for
dyrking av for eksempel grønnsaker og åpner for praktisk og tverrfaglig undervisning.
Masteroppgaven foreslår å utvikle en digital plattform som gjør det enklere å bruke
skolehagen i undervisningen. Plattformen har som formål å skape en kultur for deling
av undervisningsopplegg i skolehagen for å oppmuntre til undervisning som motiverer
og engasjerer elevene. Konseptet er demonstrert gjennom en prototype av plattformen «Reddik.» På plattformen kan lærere utforske og dele undervisningsopplegg, finne
inspirasjon til aktiviteter i skolehagen og bygge nettverk på tvers av skoler.

239

Mot et system for rettferdig og grønn omstilling i Trondheim

NTNU Wellfare

INNHOLD

Studentsamarbeid 3: Eksperter i team
Ved NTNU er eksperter i team et tverrfaglig emne hvor master- og profesjonsstudenter
fra ulike fagområder jobbe sammen i tverrfaglige grupper hvor de sammen utfordres
på prosjekter knyttet til reelle samfunnsutfordringer. Samtidig skal du aktivt reflektereover samarbeidet i gruppen (https://www.ntnu.no/eit).
Våren 2024 jobbet studenter med følgende tema: Design for Inkludering – samskaping og
frivillighet mot Frivillighetssektoren og ungt utenforskap.
I denne landsbyen har en tverrfaglig gruppe studenter fokusert på hvordan de kan
jobbe med sosial innovasjon og samskaping i praksis for å legge til rette for aktive,
informerte og involverte ungdom/unge i godt samspill med Trondheim kommune,
frivillige organisasjoner og lokalsamfunnet.
Verdien av samarbeid med studenter
Verktøy og metodikk fra designdisipliner som design thinking, system orientert
design og tjenestedesign bidrar inn mot komplekse problemstillinge. Dette er ogsåkompetansebygging og kunnskapsutvikling som fremmer nye måter å jobbe på,samt kapasitet og kapabilitetsbygging både blant studentene, forskerne ved NTNU
og ansatte i Trondheim kommune. Gjennom de ulike studentprosjektene får vi
demonstrasjoner på ulike måter å adressere komplekse problemstillinger, bred
involvering og samskaping, og konkrete løsningsalternativer både til bruk og til
inspirasjon.

240

Mot et system for rettferdig og grønn omstilling i Trondheim

NTNU Wellfare

INNHOLD

Oppsummering og anbefalinger
En gjennomgående utfordring vi har fått innsikt i, gjennom utredningsarbeidet er systemfragmentering knyttet til innovasjonsarbeid:Innovasjon og tidsavgrensede utviklingsprosjekter som isolert sett kan være vellykkede,
men som ikke når fram til å påvirke «daglig drift» og langsiktig utvikling av samfunn og tjenester.

→ Manglende, helhetlige strukturer for samskaping av kunnskap på operativt
nivå.
→ Manglende helhetlige finansieringsmodeller for FoUI-aktivitet i kommunen,
samt tilgang til administrative støttesystemer som støtter opp under og
muliggjør tverrsektorielt samarbeid over tid.
→ Gjennomgangen av foreliggende forskning og dokumentasjon fra
innsiktsarbeidet begrunner følgende anbefalinger:

Anbefalinger:→ Videreutvikle Trondheim kommune som en universitetskommune, gjennom
etablering av samarbeidsplattformer for samskaping både på styrings- og
operativt nivå, mellom en rekke aktører i offentlig, ideell og privat sektor og
UH-sektor, og der barn, unge og familier i utsatte situasjoner inngår som
medspillere og bidragsytere.
→ Videreutvikle modeller for kunnskapsoverføring og spredning av kunnskap og
kompetanse.
→ Innenfor rammen av samarbeidsplattformer på styrings- og operativt nivå,styrke samarbeid med relevante utdanningsløp om utvikling av kompetanse til
innovasjon, tverrsektoriell samhandling og samskaping med utsatte barn, ungeog familier.
→ Utforske og utvikle nye innovasjonsløyper og tilhørende virkemidler iinnovasjonsøkosystemet mellom kommunen og aktuelle samarbeidspartnere.

241

Mot et system for rettferdig og grønn omstilling i Trondheim

NTNU Wellfare

INNHOLD

Data og samfunnsanalyser
Robuste, oppdaterte, pålitelige og hensiktsmessig disaggregerte data er nødvendig for å
identifisere forskjeller i livskvalitet og samfunnsdeltakelse og forbedre betingelser og påvirkningsfaktorer for rettferdig omstilling. Innsiktsarbeidet fra utredningen viser at Trondheim kommune har rikelig tilgang på eksisterende og relevante data (f.eks. HUNT, Ungdata,
Elevundersøkelsen, SSB, FHI, statistikk fra politiet, NAV, Husbanken, GSI mv.) som beskriverforhold ved kommunen. Men vi ser samtidig en rekke barrierer for å utvikle helhetlige samfunnsanalyser og tilstrekkelig innsikt for å forstå lokalt utfordringsbilde og mulighetsrom:
Ulike datakilder som vektlegger ulike tema og befolkningsgrupper anvendes oftere isolert
sett, enn sett i sammenheng med hverandre. På denne måten ser det ut til at kunnskapsgrunnlaget Trondheim kommune anvender sektoriseres, noe som kan forsterke fragmentering. Dette kan gi et skjørt kunnskapsgrunnlag for utvikling av strategier, tiltak og innovative løsninger (Andersen & Brattbakk, 2020; Hofstad, 2023). Arbeidet i utredningen viserogså at det er begrenset hvor mye data som er tilgjengelig på et tilstrekkelig lavt geografisk
nivå eller med en disaggregering som kan fange opp ulikheter innad i kommunen. Noentilnærminger til disaggregering, slik som bydeler, kan bidra til å kamuflere mindre geografiske enheter med opphopning av levekårsproblematikk. I tillegg til de data som er tilgjengelige i kildene beskrevet over finnes mye data i kommunene som ikke er systematisert.
Frem til nå har det ikke vært utviklet systematikk og koordinering i samarbeid om data med
eksterne partnere i UH-sektor, frivillighet og i næringsliv. Slike aktører kan besitte viktige
kilder med kunnskap om alle områdene vi skrev om i kapittel 3, med styringsdata som kan
gjøre kommunens innsats mer treffsikker og effektiv. For å bedre datatilfanget har utvalg
for innovasjon om omstilling i universitetskommunesamarbeidet et pågående prosjekt
der målet er å utarbeide rutiner for tilgjengeliggjøring av data med personopplysninger i
Trondheim kommune. Prosjektet fikk i oppdrag å tilgjengeliggjøre to konkrete datasett fra
Trondheim kommune, som i utgangspunktet inneholder personopplysninger. Rutine forhvordan tilgjengeliggjøring kan skje baseres på erfaringene i arbeidet med disse to konkrete datasettene. Det ene datasettet var Helsedata om pasientflyt, og skal publiseres somåpne, anonymiserte data. Det andre datasettet var sykefraværsdata fra GAT. Prosjektet
dreide seg mye om hva som skal til for at et datasett som har «særlige kategorier» av personopplysninger kan deles og brukes i forskning. Erfaringene fra prosjektet kan forhåpentligvis bidra til at mer data som per nå ikke er tilgjengelig kan benyttes i fremtidige beskrivelser av virkeligheten og etter hvert også analyser av effekten av gjennomførte tiltak.
En annen utfordring som ble synliggjort gjennom innsiktsarbeidet er en tendens til at kommunen «teller det som kan telles, framfor det som bør telles» – altså en fokusforskyvning
mot områder der det faktisk fins tilgjengelige data. Flere trekker også fram behov for bedre
innsamling og utnyttelse av kvalitativ styringsinformasjon, som kan «fortelle om det som
teller», sett fra innbyggere og relevante aktørers perspektiv, for å få innsikt og oversikt
samtidig. En nøkkelutfordring med mangfoldet av «tellekanter» i Trondheim ser imidlertid
ut til å være at indikatorer som anvendes først og fremst måler aktivitet, innbyggertilfredshet og tjenesteproduksjon framfor samfunnsmål og fellesskapsverdier, med hensiktsmessige konsekvensvurderinger. Resultatmål, det vil si effekten av tjenesteproduksjon er van-242

Mot et system for rettferdig og grønn omstilling i Trondheim

NTNU Wellfare

INNHOLDskelig å operasjonalisere og det er at argument for å utarbeide kvalitative indikatorer som
kan supplere de kvantitative målene på aktivitet og tjenesteproduksjon21.
Et relevant eksempel fra Trondheim som viser behovet for kompetanse og innsikt i data-drevet styring er hentet fra en av de viktigste arenaene for å motvirke utenforskap, men
som har dårligst styringsdata: Barnehagen. Skolen gjennomfører regelmessige ståstedsanalyser (etter krav fra staten), men det gjør ikke barnehagene. Gjennom innsiktsarbeidet
fikk vi høre om barnehager som hadde fått toppskåre på foreldreundersøkelsen, og somfå dager senere måtte stenge etter tilsyn på grunn av kvalitetssvikt og store avvik mht
psykososialt miljø for barna. Måling av foreldretilfredshet som sentral styringsindikator kanogså bidra til å forsterke innbyggerroller som «kunder og forbrukere» av tjenester, framfor
medskapere av fellesskap og oppvekstmiljøer (Pestoff, 2019; Trætteberg & Fladmoe, 2020).
Det er grunn til å stille spørsmål om Trondheim kommune «teller det som teller, og forteller det som teller» basert i de strategiske føringene i Trondheimsløftet og tilhørende
planverk, og i tråd med en rettferdig og grønn omstilling. Det ligger et stor innovasjonspotensiale i å bygge opp håndterbare indikatorrammeverk, og i å kombinere kvantitative og
kvalitative data som kan brukes gjennomgående både i forskning, innovasjon og samstyring. Casen under illustrerer en pågående lovende praksis:

Case: Utviklingen av en sorteringsmodell for å koble
medvirkning til statistikk, data og styringsmodeller
Gjennom kommunenettverket Smartbyene sin satsing på innovasjon innen
innbyggerinvolvering, har flere norske kommuner og samarbeidspartnere utviklet
et innovasjonsrom for hvordan teknologi kan bidra til god medvirkning, og samtidig
støtte arbeidet med sikring av sosial bærekraft. Et voksende fokusområde har værtutviklingen av innsiktdatabaser og måter å håndtere data på.
Innsikt fra medvirkning, som eksempelvis kartlegging av folks behov og opplevelser
i et område, brukes i stadig større grad til å tilføre nyanser til annen kunnskap som
statistikk eller sektorbaserte fagvurderinger. Denne formen for innsikt og kvalitative
data har frem til nå vært vanskelig å sammenligne på tvers av prosjekter, og derforogså vanskelig å sammenligne opp mot overordnede KPIer og mål for sosial bærekraft.
Et viktig steg i retning av å tette gapet mellom systemtilnærming og folks meninger og
behov, vil være å utvikle og kvalitetssikre systemer for at kvalitative data systematisk
kan samles inn lokalt, og kobles til nasjonale og internasjonale indikatorer.
For å kunne koble innsikt fra medvirkning til statistikk, data og styringsmodeller,
har vi gjennom mange år jobbet med utviklingen av praktiske modeller og metoder21

For en diskusjon av dette problemet se for eksempel Resultatmåling: Mål- og resultatstyring i staten, senter for statlig økonomistyring 12/2010.

243

Mot et system for rettferdig og grønn omstilling i Trondheim

NTNU Wellfare

INNHOLDsom tar høyde for hvordan medvirkningsdata samles inn, tolkes og analyseres.
Kjernen i arbeidet er en sorteringsmodell, en taksonomi, for kvalitative data fra
medvirkning og innsiktsarbeid. Modellen er utviklet i Trondheim, sammen med
andre norske kommuner. Modellen har de siste 2 årene blitt testet på store mengder
medvirkningsdata fra ulike kontekster og aktører, og sammenlignet med ulike
indikatorsett og standarder. Modellen baserer seg nå på eksisterende standardersom gjør den kompatibel med andre strukturer, som plan og styringssystemet til
kommunene, SSB-data og kjente indikatorsett. Den er videre testet og kombinert med
et stort utvalg ulike typer medvirkningsmetoder og formater, for å kunne ta høyde forbredden i medvirkningspraksis.
Sorteringsmodell og innsiktsbase forvaltes og videreutvikles fremover av Stedskaping
AS i samarbeid med norske kommuner og innovasjonspartnere. Selv om modellenallerede er testet og verifisert vil det fortsatt gjøres en jobb for å koble modellen
enda tettere mot etablerte rapporteringsstandarder, blant annet knyttet opp mot nye
rapporteringskrav på bærekraft fra EU. Dette gjøres blant annet ved hjelp av generativ
kunstig intelligens.
Eksempel på bruk: https://coda.io/@involverdeg/ressursbank-formedvirkningsagenter/handtering-av-innsikt-og-medvirkningsdata-19
Kontaktinfo: Kristin Solhaug Næss, Kristin@stedskaping.noÅ jobbe med data-drevet utvikling, samstyring og innovasjon krever høy kompetanse og
samarbeid med UH-sektor som vi skrev om tidligere i kapitlet. Gjennom utredningsarbeidet
fikk vi innsyn i at enkelte medarbeidere i kommunen er høykompetente på analyse, men at
analysemiljøene i kommunen er små og sårbare og dessuten sektorisert slik at de ikke nødvendigvis vet om hverandre. Det er derfor store muligheter i bedre samordning og sterkere
felles analyse- og fagmiljøer internt i kommunen, og å bygge kapasitet til samfunnsanalyser
i samspill med akademia, teknologiutviklere og andre relevante samarbeidspartnere slik vi
skrev om tidligere i kapitlet.
Et konkret eksempel som kan gi svært spennende muligheter i samfunnsanalyser og
evaluering er muligheter som ligger i microdata.no. Microdata.no er en tjeneste som gir
tilgang til store mengder registerdata om alle som har eller har hatt fast eller midlertidig
fødselsnummer og alle familier og husholdninger. Data som ligger i løsningen er opplysninger fra registre som dekker befolkning, arbeid, lønn og utdanning, helse og samfunn,økonomi mm. Opplysningene knyttes til personer via fødselsnummer og gjør det mulig å
følge personer i tid og rom. Brukergrensesnittet og konfidensialitetstiltakene sørger for atbrukeren ikke får tilgang til de konkrete personopplysningene, men kan avgrense utvalg
etter bestemte kjennetegn, analysere og gjøre deskriptive analyser av disse utvalgene.
Det er ikke mulig identifisere individer i løsningen. Det vil derfor heller ikke være mulig å sepå effekter av tiltak som ikke finnes som variabler i micordata.no (f. eks sosialhjelp, barnevernstiltak, deltakelse på introduksjonsprogram etc.), men særskilte tiltak igangsatt av
Trondheim kommune for enkeltindivider. Det er imidlertid mulig å søke om individdata fra

244

Mot et system for rettferdig og grønn omstilling i Trondheim

NTNU Wellfare

INNHOLD

SSB som kobles til andre opplysninger. Dette må i så fall gjøres av et forskningsmiljø, da det
ikke er enkelt å få tilgjengeliggjort individdata fra SSB til andre formål enn forskningsformål.
En ulempe er at selv om data er på individnivå kan de ikke brukes til å analysere effekten
av politikk eller tiltak rettet mot individer på grunn av anonymiseringen. For å evaluere slike
effekter må det søkes på vanlig måte om tillatelse til å benytte registerdata. Analyser av
tiltak rettet mot hele kohorter er imidlertid mulig å gjøre med data fra microdata.

Case: Hvor mange Trondheimsungdommer havner
utenfor? Innsikt og analyser basert på microdata.no
Kan vi få innsikt i hvordan oppvekstsvilkårene i Trondheim slår ut i voksenlivet? Det
er nok ikke enkelt, men kan vi få en indikasjon ved å se på hvordan det gikk med
ungdommene i Trondheim? Vi har tilgang til registerdata22 fra SSB som gjør det mulig å
følge personer over tid og i rom. Her er et eksempel på hvordan dette kan gjøres:I 2012 var det ca. to tusen 15 åringer i Trondheim. Disse stod på terskelen til
voksenlivet og var klare for videregående skole. I 2022 har det gått 10 år og vi kan ta
en titt på hvordan det gikk med dem. Har de fått seg utdanning? Er de i jobb? Får deytelser fra NAV? Bor de i Trondheim eller har de flyttet ut?
Fordi vi har tilgang til registerdata (microdata.no) kan vi se hvordan det har gått med
denne gjengen i 2022. Fortsatt bor tre av fire i Trondheim, mens de aller fleste andre
bor i andre deler av landet. Noen få er døde eller utvandret. Nesten 84 prosent har
fullført videregående opplæring, og 45 prosent har minst ett år med høyere utdanning.
17 prosent har kun ungdomsskole som høyeste fullførte utdanningsnivå. Det er
fortsatt nesten 50 prosent som i utdanningssystemet, noen i kombinasjon med jobb.
Over 85 prosent er enten i jobb eller utdanning. Nesten 40 prosent har jobb som
hovedaktivitet, mens 11 prosent er jobbsøkere med eller uten tiltak. Ca 3 prosent er
registrert med uføregrad. De aller fleste ser det ut til å gå bra med etter ti år, men 12
prosent er verken i jobb, utdanning eller i noen form for tiltak. Ser vi bort fra de med
uførepensjon, gjenstår fortsatt 8–9 prosent som synes å være helt utenfor23.
En slik analyse kan gjøres for andre aldersgrupper lokalisert i Trondheim på ett eller
flere tidspunkt. Med tilgang til registerdata er det enkelt å lage indikatorer for utfall
som sammenfaller med å ha oppvekst i Trondheim. Dette kan også gi kunnskap om
hvordan en gruppe personer beveger seg fra barn/ungdom, inn i voksenlivet. Vi kan få
innsikt i størrelsen på gruppen som er disponert for utenforskap og om den varierer
for ulike kohorter. Vi kan også relativt enkelt gjøre en nærmere analyse av hva som

245

22

www.microdata.no23

Det er definert som utenfor utdanning, jobb, tiltak/opplæring på samme tidspunkt.

Mot et system for rettferdig og grønn omstilling i Trondheim

NTNU Wellfare

INNHOLD

kjennetegner disse ved å inkludere andre registervariabler i analysene våre. Eksempler
på slike variabler er innvandringsbakgrunn, arbeidsstiltak, sosialhjelpsmottak,
kriminalitet, valgdeltakelse, mm24.
Mulige indikatorer basert på microdata.no, med eksempler fra tre grupper med
15-åringer født i henholdsvis 1997, 1995 og 1993.
Den tekniske innretningen til microdata.no kan oppleves å ha høy brukerterskel
dersom en ikke har noen erfaring med programmering. Dette er imidlertid svært
overkommelig pga den omfattende dokumentasjon og brukerveiledningen som
microdata.no tilbyr. Innsikt i variablene i microdata.no krever faginnsikt i de ulike
temaene. Registerdata kommer med fordeler og utfordringer. Trondheim kommune
bør jobbe for å tilrettelegge et robust analysemiljø som opparbeider seg kompetansepå microdata.no spesielt og registerdata generelt. Dette kan gjøres i samarbeid med
NTNU som har miljøer med kompetanse på begge deler.
Mulige indikatorer basert på microdata.no
15 år i 201215 år i 201015 år i 2008

Status 2022

Status 2020

Status 2018

Andel som bor fortsatt i Trondheim
10 år etter

75%

77%

77%

Andel som har fullført vg opplæring
etter 10 år

83%

80%

81%

Andel i utdanning eller arbeid

87%

79%

85%

Andel i utdanning etter 10 år

49%

44%

45%

Andel i arbeid etter 10 år

30%

20%

27%

Andel verken i jobb, utdanning eller
registrert som jobbsøker 10 år etter

12%

19%

17%

Andel uføre

3%

3%

3%

Variabler i microdata.no brukt til case over er framstilt i vedlegg 3

Denne løsningen gir offentlige aktører, som Trondheim kommune, en helt ny og unik mulighettil å følge spesifikke grupper av personer over tid. Det er blant annet mulig å se på:•

Hva kjennetegner personer, bosatt i Trondheim, som har vært/er utenfor arbeid,utdanning og opplæring (NEET).

•

Hvordan gikk det med personer som gjennomførte vg opplæring i Trondheim,
med tanke på f. eks jobb etter 10 år?

•

Hvor stor er andelen som ikke er registrert i utdanning, arbeid eller hos NAV?
Hva kjennetegner denne gruppa?

24

246

https://microdata.no/discovery/variables?sortBy=NAME&sortType=ASC

Mot et system for rettferdig og grønn omstilling i Trondheim

NTNU Wellfare

INNHOLD

Oppsummering og anbefalinger
Uhensiktsmessig bruk av styringsdata kan bidra til målforskyvning og systemfragmentering, og i verste fall brukes for å legitimere beslutninger som påvirker samfunnsfloken om
utenforskap i negativ forstand. Eksemplene over viser også behovet for å fokusere på helhetlige og håndterbare samfunnsanalyser framfor enkeltindikatorer. Innsiktsarbeidet viser:→ Bruk av data og samfunnsanalyser er per i dag sektorisert og fragmentert, medstore potensialer for bedre samordning internt og nettverk med omgivelsene→ Det er et stort innovasjonspotensial i å utforske videre handlingsrom forå bryte ned data og kombinere kvalitative og kvantitative indikatorer, og
kombinere hensyn til styring og innovasjon samtidig med hensyn til forskning.
→ Det ligger et stort innovasjonspotensial i å framstille og anvende
hensiktsmessige data i utvikling av et system for grønn og rettferdig omstilling.

Gjennomgangen av foreliggende forskning og dokumentasjon fra innsiktsarbeidet begrunner følgende anbefalinger:

Anbefalinger:→ Forsterke kompetanse og bruken av koblede og delte datasett og bruk av KI ianalyse- og modellering av styringsdata i samfunnsplanlegging.
→ Forbedre og forsterke bruk av kvalitative data og indikator-triangulering i
styring som kombinerer data- og folkedrevet styringsinformasjon.
→ Utvikle en brukervennlig oversikt som utnytter og framstiller tilgjengelige
data, for eksempel i form av et dashboard med nøkkelindikatorer, koblet til
relevante taksonomier (eks. SDG, EU-taksonomi).
→ Initiere nasjonalt utviklingsarbeid for å inkludere mer registerdata i Mikrodata
for å legge til rette for indikatorutvikling og rammeverk for evaluering.

247

Mot et system for rettferdig og grønn omstilling i Trondheim

NTNU Wellfare

KA P ITTEL 6 :Utvikling av etinnovasjonsprogram

248

Utvikling av et innovasjonsprogram

NTNU Wellfare

I dette avsluttende kapittelet oppsummerer vi våre forslag til fokusområder og innhold iet langsiktig innovasjonsprogram rettet mot å inkludere flere barn og unge i utdanning,arbeidsliv og samfunnsliv. Vi kommer videre med vurderinger og forslag til hvordan et slikt
innovasjonsprogram kan organiseres, og evalueres, som en del av en bredere portefølje av
programsatsinger i kommunen.

249

Utvikling av et innovasjonsprogram

NTNU Wellfare

INNHOLDI kapittel 4 undersøkte vi utfordringsbildet Trondheim kommune står overfor relatert tilå inkludere flere barn og unge i utdanning, arbeid og samfunnsliv, i lys av de åtte M­ armotprinsippene. Videre vurderte vi innovasjonspotensialer i kommunens innsats for å løse
samfunnsoppdraget med utgangspunkt i de samme prinsippene. På grunnlag av disse­innovasjonspotensialene formulerte vi anbefalinger til innsatsområder som bør prioriteresi et langsiktig innovasjonsprogram.
I kapittel 5 så vi nærmere på innovasjonsutfordringer og -potensialer i Trondheim kommune knyttet til å bygge kapasiteter og kapabiliteter i organisasjonen for å jobbe med
grønn og rettferdig omstilling. Vi pekte på at for å lykkes med systeminnovasjon som kan
bidra til omstilling må man jobbe med å bygge organisatoriske kapasiteter og kapabiliteter
innenfor flere dimensjoner, samtidig (Kania et al., 2018; Senge et al., 2014):→ Strukturelle forhold, som politikk, operasjonalisering av lovverk og finansiering;→ Relasjonelle forhold, som samarbeid i nettverk og maktfordeling;→ Mentale modeller, som påvirker holdninger og handlinger blant aktører sominngår i systemet.

Kapittel 5 gir anbefalinger til systeminnovasjon lokalt i Trondheim kommune som organisasjon, som kan understøtte en omstilling av tjenestene i kommunen, og bidra inn mot en
grønn og rettferdig omstilling av samfunnssystemet som helhet.
I dette avsluttende kapittelet oppsummerer vi våre forslag til fokusområder og innhold iet langsiktig innovasjonsprogram rettet mot å inkludere flere barn og unge i utdanning,arbeidsliv og samfunnsliv. Vi kommer videre med vurderinger og forslag til hvordan et slikt
innovasjonsprogram kan organiseres, og evalueres, som en del av en bredere portefølje av
programsatsinger i kommunen.

250

Utvikling av et innovasjonsprogram

NTNU Wellfare

INNHOLD

Vurdering og anbefalinger for utvikling av
innovasjonsprogrammet
For å lykkes med et innovasjonsprogram rettet mot fellesskap og ungt utenforskap er det
avgjørende at programmet bygger på kunnskapsbaserte prinsipper for å mobilisere kollek­
tiv handling og utviklingskraft. I dette delkapitlet vil vi foreslå mulige tilnærminger til å utvikle et innovasjonsprogram som både har forankring i kommunens strategiske planverk
og som kan ivareta anbefalingene vi har gitt i kapittel 4 og 525. I det følgende beskriver og
vurderer vi utvikling av et tiårig innovasjonsprogram sett i lys av målrettede samfunns­
oppdrag som en tilnærming til samfunns- og systeminnovasjon.

Målrettede samfunnsoppdrag (missions) som utgangspunkt
for samfunnsinnovasjon
Mission-drevet innovasjon er en tilnærming til samfunnsinnovasjon som vektlegger enhelhetlig og koordinert innsats for å nå ambisiøse målsettinger. Hvordan man best kan nåmålene er ikke kjent på forhånd. De målrettede oppdragene stimulerer snarere til utvikling
av en rekke ulike løsninger for å møte store utfordringer, og belønner de aktørene som ervillige til å ta risiko og eksperimentere. Gode «missions» kjennetegnes av følgende kvaliteter (Mazzucato & Dibb, 2019), ved at de:→ Er modig, inspirerende og har bred samfunnsrelevans→ Angir en tydelig retning som er målrettet, målbar og tidsbestemt→ Er ambisiøse, men realistiske→ Oppmuntrer til innovasjon på tvers av fagområder, sektorer og aktører→ Involverer et mangfold løsninger som har forankring nedenfra og opp

Et sentralt element i mission-drevet innovasjon er å stimulere til tverrsektorielt og transdisiplinært samarbeid og å fremme nye samarbeidsformer mellom offentlige, private og
frivillige sektorer som forplikter seg til å bidra til å løse spesifikke samfunnsutfordringer
gjennom koordinerte innovasjonsaktiviteter. En koordinering av innovasjonsaktiviteter
krever kollektiv innsats over tid, og en sammenhengende kjede av innsatser som er medpå å skape nye samhandlingsmuligheter og handlingsrom. En felles problemforståelse,for­pliktelse til å mobilisere ressurser, og kapasitet til å inngå i innovasjon- og samskapings­
prosesser er sentrale forutsetninger for å lykkes med helhetlig og koordinert innsats (Ansell& Torfing, 2021; Callon, 1986, 2004).

25

251

Se kapittel 1 for oppsummering av alle anbefalinger vi gir i denne rapporten

Utvikling av et innovasjonsprogram

NTNU Wellfare

INNHOLD

Inkludering av barn og unge er et eksempel på et område med behov for målrettet og
koordinert innsats. Dette er erkjent og kommet til uttrykk gjennom regjeringens initiativ til
det nasjonale målrettet samfunnsoppdrag for å motvirke utenforskap (Meld. St. 5, 2022).
For å lykkes med mission-orienterte-arbeidsformer er det viktig å mobilisere ressurser og
kanalisere investeringer, forskning og utvikling mot områder hvor det er et tydelig behovfor innovasjon. I denne utredningsrapporten er anbefalingene vi har gitt i kapittel 4 og 5eksempler på slike innovasjonspotensialer og innovasjonsbehov.

Perspektiver på samfunnsinnovasjon og endring: tre horisonter
Mission-drevet innovasjon kan beskrives som prosesser som tar sikte på å forbedre,
forandre og forsterke praksiser, virkemidler og systemer som kan lede fram mot fellesmålsettinger. Dette kan gjøres gjennom å etablere porteføljer av programmer som retterseg mot målrettede samfunnsoppdrag som beskrevet ovenfor. Prosjekter som inngår
i missions-drevne programmer kan ha ulik innovasjonshøyde/ambisjoner, fordelt i tre­hovedkategorier: (1) forbedringer i dagens praksiser (inkrementelle hverdagsforbedringer)
til uttestingsprosjekter som kan ses som (2) demonstratorer for ny praksis og til større(3) transformative endringer som kan gjenspeile nye paradigmer for hvordan samfunnet
møter utfordringen med inkludering og fellesskap i et livsperspektiv. Bill Sharpes (2020)«Three Horizons» rammeverk kan være nyttig for å tenke på fremtidige endringer og
innovasjoner, spesielt når det gjelder å utforske ulike framtidsscenarier og hvordan disse
kan utvikle seg over tid. Rammeverket deler inn fremtiden i tre forskjellige «horisonter»som representerer ulike faser av endring og innovasjon; Horisont 1: Nå-situasjonen,
Horisont 2: overgangen, og Horisont 3: fremtidsvisjonen.

→ Horisont 1, Nå-situasjonen, representerer det nåværende systemet eller den nåværende måten å gjøre
ting på. Denne horisonten fokuserer på det som fungerer godt i dagens situasjon, men som over tid vilvære utilstrekkelig for å møte fremtidige utfordringer eller behov.
→ Horisont 2, overgangen, kan ses som en overgangsfase der nye ideer og innovasjoner begynner
å utvikle seg, men ikke har fullt overtatt ennå. Dette er ofte en periode med eksperimentering og
utvikling, hvor både nye og gamle systemer eksisterer side om side. Innovasjonene i denne horisonten
søker å løse problemene identifisert i Horisont 1 og er rettet mot å etablere nye måter å operere på
som kan bli mer dominerende i fremtiden.
→ Horisont 3, fremtidsvisjonen, inneholder ideer, konsepter og måter å jobbe på som representerer
fremtidige løsninger. Her finner vi ofte ideelle visjonene for fremtiden og det vi ønsker å oppnå. Ofteer disse visjonene radikale, transformative endringer som foreslår helt nye måter å tenke på eller
prioritere på. Nye ideer og visjoner om noe som kan bli, virke ofte urealistiske eller uoppnåelige fra
dagens perspektiv, men samtidig kan det å bygge kapasitet i kommunen til å utfordre på denne måten
å tenke på å bidra til banebrytende og dyptgående samfunnsmessige endringer.

252

Utvikling av et innovasjonsprogram

NTNU Wellfare

INNHOLDDe ulike horisontene eksisterer samtidig og påvirker hverandre. Innovasjoner i Horisont
2 hjelper med å bro mellom den nåværende tilstanden (Horisont 1) og fremtidens visjon(Horisont 3). For Trondheim kommune kan det i en innovasjonsportefølje være viktig åbalansere ressurser og oppmerksomhet mellom å opprettholde dagens måter å levereog forbedre eksisterende tilbud og tjenester, utforske og spre nye og lovende praksiser(eksempelvis framstilte caser i denne utredningen), og samtidig tenke radikalt om nye og
framtidsformende løsninger. I en innovasjonsportefølje kan denne formen for rammeverkvære til hjelp for å navigere i endring og sikre en smidig overgang fra dagens situasjon til
fremtidens potensialer og målbilder.
Fasilitering av samarbeidsdrevne og inkluderende innovasjonsprosesser der ulike aktører
og interessenter er involvert både i utforming og gjennomføring av nye og forbedrede løsninger, kan bidra til å sikre systemiske løsninger som understøtter nødvendige endringer
i samfunnssystemet. Følgende prinsipper vil være avgjørende i utvikling av et innovasjonsprogram (Bason, 2017; Bason, 2023):→ Bevissthet omkring kompleksiteten i utfordringene sikrer at innovasjoner blirmålrettet og relevante→ Kapasitet sørger for at nødvendige ressurser er tilgjengelige;→ Samskaping sikrer at løsningene er utviklet i samarbeid med relevante og
berørte aktører som vil bli påvirket av innovasjonene→ Mot til å innovere tross risiko kan føre til gjennombrudd i hvordan viadresserer og løser samfunnsproblemer

Å integrere disse prinsippene i strategisk planlegging og daglig drift kan føre til mer robusteog transformative tilnærminger til samfunnsutfordringer, hvilket er essensielt i en stadig
mer kompleks og sammenkoblet verden.

253

Utvikling av et innovasjonsprogram

NTNU Wellfare

254

Utvikling av et innovasjonsprogram

NTNU Wellfare

INNHOLD

Utforming, etablering og porteføljestyring av
innovasjonsprogrammetVåre anbefalinger til utforming og etablering av et innovasjonsprogram rettet mot å inkludere flere barn og unge i utdanning, arbeid og samfunnsliv bygger på perspektiver om
samfunnsinnovasjon og målrettede samfunnsoppdrag som beskrevet over. Mission-rettet
innovasjon krever andre typer innovasjonssystem enn de tradisjonelle strukturene forinnovasjon. Som omtalt i kapittel 2 og 5, vektlegger systemtenkning hvordan innovasjoner
er gjensidig avhengig av hverandre, og av den grunn både kan forsterke hverandre, og hautilsiktede konsekvenser. Det er derfor viktig å bygge en struktur for utforming og etablering av et innovasjonsprogram som kan plasseres i en større sammenheng, koblet til overordnede framtidsvisjoner for Trondheimssamfunnet.
Denne utredningen skal bidra som et kunnskapsgrunnlag for utvikling av et innovasjonsprogram som er koblet til det målrettede samfunnsoppdraget om å inkludere flerebarn og unge i utdanning, arbeid og samfunnsliv. Dette samfunnsoppdraget er i Trondheimsløftet koblet til samfunnsmålet om at «Trondheim skal være en mangfoldig by med
et sterkt fellesskap», der et av delmålene er «Trondheims innbyggere har tilgang til arbeid,utdanning og annen verdifull aktivitet i sine liv».
I arbeidet med denne utredningen har vi lagt til grunn at samfunnsoppdraget om å inkludere flere barn og unge i utdanning, arbeid og samfunnsliv må sees i et livsløp- og genera­sjonsperspektiv, der alle sektorer og hele samfunnet har relevante områder og virkemidler
som bør tas tak igjennom et langsiktig innovasjonsprogram. Disse forutsetningene gir følg­
ende implikasjoner for utforming og etablering av innovasjonsprogrammet:

Programmet bør ikke:→ avgrenses til spesifikke målgrupper eller aldersgrupper→ avgrenses til spesifikke tjenesteområder eller sektorer

Programmet bør ikke:→ kobles til andre målrettede samfunnsoppdrag i en bredere porteføljestyring av
program-satsinger, basert i overordnede samfunnsmål i kommunen og de åtteMarmot-prinsippene vi har lagt til grunn for anbefaling til innhold beskrevet ikapittel 4.
→ kobles til en tverrgående satsing på samfunnsinnovasjon, basert i et systemsom kan fremme en grønn og rettferdig omstilling beskrevet i kapittel 5.

255

Utvikling av et innovasjonsprogram

NTNU Wellfare

INNHOLD

Figur 61 viser hvordan programmet kan kobles til en bredere tilnærming til porteføljestyring av innovasjonsprogrammer som kobles til de tre samfunnsmålene i Trondheimsløftet.
Slike sammenkoblinger er nødvendige forutsetninger for samfunnsinnovasjon med systemer som kan fremme en grønn og rettferdig omstilling samtidig. Fordi enkeltstående prosjekter koblet til ulike programmer kan bidra til løsninger som går på tvers av målsettingene,kreves en helhetlig og samordnet tilnærming til kommunens innovasjonskapasitet.

Portefølje for å utvikle
system for grønn og
rettferdig omstilling:
relevante programmer
og prosjekter tilpasset
kommunens behov forkapasitetsbygging og
utvikling av
organisatoriske
kapabiliteter

Politisk agenda: Trondheimsløftet sikrer langsiktig, målrettet
og forpliktende handling

1

Samfunnsmål med tilhørende
porteføljer for innovasjonog omstilling: Skaper grunnlag
for utvikling av program rettet
mot målrettede samfunnsoppdrag (missions)

Et grønnereog mer sirkulært
samfunn

Program: Virker inn iet økosystem av prosjekterog innsatser for å løse
samfunnsﬂoker med
utgangspunkt i missons

Mangfoldig by
med et sterkt
fellesskap

Et kraftsentrum
for en bedre
verdenInkludereﬂere barn og
unge i utdanning,arbeid og
samfunnsliv

Program:OMRÅDELØFT

Prosjekter: Mobiliserer en rekke
relevante og berørte aktører til
samskapende innovasjon og
kollektiv handling

Prosjekt

Program:
UNGT LØFT

Prosjekt

ProsjektNyeprogram?

ProsjektInnovasjon og
eksperimentering:
Henter energi, ressurser,
kreativitet og ideer påtvers av sektorer og
med et mangfold aktører
i oﬀentlig, frivillig og privat sektor

Figur 61 . Mission-rettet porteføljestyring av innovasjonsprogrammer. Figuren er basert på illustrasjon utviklet
av Hilde Aurvoll, Wilhelmsen Græe, Aurora Myhrum, inspirert av modell for mårettede samfunnsoppdrag i rapporten«Barn og unge først – vårt felles ansvar».
256

Utvikling av et innovasjonsprogram

NTNU Wellfare

INNHOLD

Figur 62 viser hvordan programmet kan utformes gjennom å bygge et økosystem for inno­
vasjon, rettet mot samfunnsoppdraget om å inkludere flere barn og unge i utdanning,arbeid og samfunnsliv.

Inkludereﬂere barn og
unge i utdanning,arbeid og samfunnsliv

Bærekraftig
for

Nasjonale mission

Grønn
omstilling og
sirkulærøkonomi(under utvikling)

Langtidsplanen for forskning og høyere utdanning (2023–2032)

Strategisk prioritering• Samfunnsmål 1: Trondheim skal ta ansvar
for et grønnere og mer sirkulært samfunn• Samfunnsmål 2: Trondheim skal væreen mangfoldig by med et sterkt fellesskap• Samfunnsmål 3: Kunnskaps- og teknologihovedstaden Trondheim skal væreet kraftsentrum for en bedre verdenLæring / evaluering / tilpasing

ikk
Systemating avi prioriterprosjekterog tiltak

Drift oggﬁnansierin

Portefølje
forvaltning

Utvikling og videreutvikling av kapasitet og kapabiliteterLæring / evaluering / tilpasing

KJERNEORGANISASJON

Eks. NTNUs
satsningsområderPORTEFØLJE – PROSJEKTER I PROGRAM
Prog. 2
Prosjekteri regi av og
sammen med andre
aktører som jobberfor å nå samme
mission

Prog. 1Samarbeidsprosjekt

Prog. 2

Samarbeidsprosjekt

Figur 62. Et økosystem for samskaping og innovasjon rettet mot målrettede samfunnsoppdrag (missions).
Figuren er utviklet av Trude J. Arntsen.

257

Utvikling av et innovasjonsprogram

NTNU Wellfare

INNHOLD

Organisering av innovasjonsprogrammetVåre forslag om en helhetlig inngang til porteføljestyring av innovasjonsprogrammer rettet
mot samfunnsmål og forutsetninger for å nå disse gir også implikasjoner for anbefalinger
om organisering. I tråd med en tilnærming som anerkjenner at hele samfunnet og alle sek­
torer må virke sammen for å løse samfunnsfloker, kan en nyttig tilnærming være å bygge
opp programmet i tråd med prinsipper for kollektiv påvirkning (collective impact). Forslag­
et begrunnes med at de øvrige anbefalingene vi har gitt i kapittel 4 og 5 krever samtidig
innsats og kunnskap fra ulike interessenter på tvers av ulike roller, sektorer og nivå, der deulike aktørene forsterker hverandres innsats snarere enn å konkurrere eller skape barrierer for samordning (Brown, 2019; Kania et al., 2018; Realdania, 2022; Senge et al., 2014).
Kollektiv påvirkning kan forstås som en dynamisk problemløsningsprosess som bygger på
en felles forpliktelse fra ulike aktører og sektorer som former en felles agenda for å løse
et spesifikt sosialt problem. Organisering av helhetlig og samordnet innsats for å inkludere flere barn og unge i utdanning, arbeid og samfunnsliv muliggjør innovative løsninger
gjennom samskaping på tvers av aktører og roller, organisatoriske skillelinjer, sektorer og
forvaltningsnivå (Brown, 2019; Kania et al., 2018; Realdania, 2022). Fokus i samarbeidet er
dermed å oppnå endringer på systemnivå gjennom koordinerte samskapingsprosesser der
kommunen samarbeider med eksterne aktører både på system- og operativt nivå, som lag
og foreninger, offentlige organisasjoner, private selskaper, sosiale entreprenører og aktører fra akademia (Christens & Inzeo, 2015; Rod et al., 2023).
I grove trekk er det fem sentrale betinger for å lykkes med kollektiv påvirkning, som vist i
figur 63:

Alle deltakere har en felles visjon for endring, inkludert
en felles forståelse av problemet og en samlet tilnærmingfor å løse det gjennom avtalte handlinger/tiltak.

En åpen og kontinuerlig kommunikasjon
hjelper deltakerne å bygge tillit, forplikte
seg til arbeidet, forsikre seg om gjensidige
mål og skaper felles motivasjon.

Aktørenes individuelle bidrag må være diﬀerensierte
samtidig som de koordineres gjennom gjensidig
forsterkende handlingsplaner og/ellersamkjørte aktiviteter.

Fellesagenda/mål/formålFellesmålesystem/
verktøy

Kollektiv
påvirkning

Koordinerte
aktiviteter og
felles handlingsplan

Velfungerende samarbeidsinitiativer krever en dedikert
infrastruktur (backbone organization) som koordinererarbeidet til deltakerne og sikrer samordning undervegs
i prosessen.

Åpen ogkontinuerlig
dialogKjerneorganisasjon/
ankerinstitusjon(backbone organization)

Et felles sett med måleverktøy sørger for en samkjørt
innsamling av data og måling av resultatindikatorer,og gjør at deltakerne kan holde hverandre ansvarligeog lære av hverandre.

Figur 63. Fem betingelser for kollektiv påvirkning (collective impact) (Preskill, 2014,
gjengitt i Heimburg et al., 2024, s. 55).

258

Utvikling av et innovasjonsprogram

NTNU Wellfare

INNHOLD

Organisering av programmet bør med dette ha forankring i en plattform for samskaping
som kan forstås som en «kjerneorganisasjon» (Backbone organisation), som kan fungere
som en operativ gruppe og sekretariat26 for programmet som kan designe programmet
og sette det i gang, og koordinere aktører og aktiviteter gjennom tiårsperioden. Felles
møteplasser er en grunnpilar for å kunne snakke bedre sammen, få oversikt over mulig­
heter, og sørge for samordnet og helhetlig innsats for å nå felles målsettinger.
Mikrointervensjoner, indikatorer og evalueringer bør være en integrert del av styrings­
strukturen. Det er også viktig å samarbeide med økonomer som kan gjennomføre kostnytteanalyser av intervensjoner underveis for å sikre politisk støtte. Antallet prosjekter i
programmet bør være håndterbart, med en portefølje som inkluderer piloter (og prøvehandlinger). Start gjerne i mindre skala og skaler opp basert på evaluering og erfaringer.
Casen under viser et eksempel på hvordan Esbjerg kommune i Danmark har organisert et12-årig program etter prinsippet om collective impact:

Case: MedVind i Østerbyen (Danmark) – alle barn og
unge har rett til et godt liv
MedVind i Østerbyen er et 12-årig Collective Impact-initiativ som ble lansert av etpartnerskap mellom Esbjerg kommune og Lauritzen Fonden i 2018, med mål om åøke den sosiale mobiliteten blant barn og unge i alderen 0–25 år i Østerbyen i Esbjerg.
Østerbyen er et område i Danmark som har vært preget av sosiale utfordringer og en
gruppe barn og unge som føler seg mer ensomme, presterer dårligere på skolen, ikke
deltar i idrett og ikke kommer seg videre i ungdomsutdanningen sammenlignet med
resten av kommunen.
Collective Impact er et rammeverk som tar sikte på systemisk endring gjennom
tverrsektorielt samarbeid - å endre systemet som omgir barn og unge. MedVind iØsterbyen arbeider ut fra de fem hovedprinsippene i Collective Impact:(1) Felles visjon: Vi har formulert og jobber ut fra et felles mål om at innen 2030
skal alle unge fra Østerbyen ha fullført videregående utdanning eller være i arbeid
innen de er 25 år - i dag snakker vi mye mer om å skape gode liv for barn og unge.
(2) Felles målemetoder: Vi baserer innsatsen vår på data og måler kontinuerlig
fremdriften mot målet på ulike relevante indikatorer som vi er enige om å følge. I
tillegg til lokale demografiske nøkkeltall består datagrunnlaget også av forskning,26

På mange måter sammenlignbart med mandatet for operativ gruppe i det nasjonale arbeidet med samfunnsoppdragom å inkludere flere barn og unge i utdanning, arbeids- og samfunnsliv knyttet til Langtidsplanen for forskning- og
høyere utdanning 2023–2032: https://www.forskningsradet.no/forskningspolitikk-strategi/ltp/ungt-utanforskap/mandat-operativ-gruppe/

259

Utvikling av et innovasjonsprogram

NTNU Wellfare

INNHOLDobservasjoner og utprøvende tiltak. (3) Gjensidig forpliktende aktiviteter: Vi utvikler
og setter i gang aktiviteter som bidrar til å nå det felles målet. Initiativene drives frem
av aktørene i alliansen, tett støttet av backbone. (4) Hyppig og åpen kommunikasjon:
Vi kommuniserer gjennom partner- og styringsgruppen, løpende kontakt med/og
mellom aktørgruppen i MedVind, og ved å utvikle et felles språk for hele alliansen. (5)Felles sekretariat: Vi har etablert et felles backbone-sekretariat med base på kultur- og
samfunnshuset Platformen i Østerbyen, som støtter fremdriften i alliansen gjennom
løpende koordinering, tilrettelegging av tiltak, data og analyser, og innsamling av
erfaringer og kunnskap.
MedVind består av en partner- og styringsgruppe, som blant annet består av
lederen i barne- og familieutvalget i Esbjerg kommune, skoleledere, jobbsenterleder,områdeleder for dagtilbud, direktør for Lauritzen-stiftelsen, leder for GameStreetMekka og direktør for Business Esbjerg.
En evaluering utført av Moos-Bjerre i 2022 viste at MedVind i Østerbyen har lykkes med
å skape:→ Styrket samarbeid og nettverksbygging på tvers av interessenter.
→ Økt legitimitet og eksperimentering i den kommunale forvaltningen.
→ Ambisiøs og nysgjerrig bruk av data som grunnlag for initiativer.
→ Tettere og mer fleksibelt tverrsektorielt samarbeid.
→ En nøytral plattform har legitimert å utfordre eksisterende logikker og strukturer.
Det har tatt lang tid å skape en bred forståelse av hva MedVind i Østerbyen er, og
at endringskraften ligger hos aktørene som representerer organisasjonene som
til sammen utgjør systemet rundt de unge. Å jobbe tverrsektorielt på et langsiktigog forpliktende nivå krever mot til å «gå nye veier», men dette omfatter ikke bareintervensjoner og prøvehandlinger, men også å våge å utfordre vår egen forståelse av
hvordan og hvorfor vi evaluerer innsatsen.
For mer informasjon, besøk https://medvind-oesterbyen.dk/
eller kontakt Backboneleder Claus Julius: claus@medvind-oesterbyen.dk

Med utgangspunkt i en helhetlig tilnærming til program- og porteføljestyring som byggerpå prinsipper om samskaping og kollektiv påvirkning for å nå felles samfunnsmål, vil vi i
det følgende kort omtale ulike aktørers mulige roller i utvikling av et langsiktig innovasjons­program for å fremme fellesskap og forebygge og håndtere utenforskap blant barn og
unge.

260

Utvikling av et innovasjonsprogram

NTNU Wellfare

INNHOLD

Mulige roller for ulike aktører i etinnovasjonsprogram
I det følgende beskriver vi mulige roller blant aktuelle aktører som kan inngå som nøkkel­
interessenter i innovasjonsprogrammet. Ambisjonen er at aktørene kan utvikle innovative
samarbeid og løsninger, og forsterke hverandres innsats i konkrete prosjekter som kaninngå i programmet.

Kommunen
Alle anbefalingene vi har gitt så langt i denne rapporten forutsetter at kommuneorganisasjonen, med dens koblinger til fagforeninger og folkevalgte politikere, har en sentral ogaktiv rolle i utvikling, etablering, gjennomføring og evaluering av innovasjonsprogrammet.
Det vil være naturlig at kommuneorganisasjonen fungerer som et «anker» for etablering av
en kjerneorganisasjon koblet til en operativ gruppe som kan drifte innovasjonsprogrammet, og sørge for sterke koblinger til linjeorganisasjonen. Uten slike sammenkoblinger vil
det bli krevende å spre, oppskalere og forankre nye praksiser inn i et helhetlig samfunnssystem som kan sørge for at innsatser henger sammen og forsterker hverandre. En kjerneorganisasjon som ledes av kommunen kan for eksempel ta form som et sekretariat forsamarbeidet i programmet som kan organisere og lede fram det operative arbeidet med
koordinering i programmet, i samspill med øvrig porteføljestyring av kommunens innovasjonsarbeid. En slik sekretariatfunksjon bør ha tette koblinger til, og kanskje aller helst væresamorganisert med en overordnet og tverrsektoriell utviklingsstab for koordinering av deulike innovasjonsporteføljene (noe for eksempel Asker kommune og Århus kommune har
formidlet at de har gode erfaringer med).

Andre aktører i offentlig sektor
Det er mange andre aktører i offentlig sektor, på tvers av sektorer og nivå, som både har
ansvar for, og ambisjon om å løse samfunnsfloker knyttet til fellesskap og utenforskap
blant barn, unge og deres støttespillere. I organisering av et innovasjonsprogram vil detvære naturlig at slike aktører kobles på, og inviteres til å ha aktive roller i kjerneorganisasjonen, enten direkte som medlemmer av en operativ gruppe, eller i en utvidet koalisjon iform av et rådgivende utvalg/referansegruppe eller liknende.
Uavhengig av organiseringsform er hensikten er å skape regelmessige fysiske og digitale
møtepunkter for å dele kunnskap og ressurser i prioritering av konkrete prosjekter, og
mobilisere relevante aktører til deltakelse i prosjekter som velges ut. Aktuelle aktører kan
være: Statsforvalteren i Trøndelag, Trøndelag fylkeskommune, KS, NAV, politiet, og Bufetat (f.eks. barne- og ungdomsinstitusjoner og familievernkontor). KS-satsingen «Fellesløft
Trøndelag» (KS Trøndelag, 2023), Program for folkehelsearbeid (Trøndelag fylkeskommune,
2024.), Partnerskap for radikal innovasjon (KS, u.å.) og oppfølging av «Pilot for program­finansiering 0–24» (0–24-samarbeidet, u. å.) er eksempler på tilgrensende satsinger i regi av

261

Utvikling av et innovasjonsprogram

NTNU Wellfare

INNHOLD

offentlig sektor som det vil være naturlig å se i sammenheng med innovasjonsprogrammet
i Trondheim.

Forskning og utdanningUH-sektoren har en viktig rolle i både i forskning, eksperimentering, utvikling og innovasjon. Vi må ha forskning for å forstå, for å skape løsninger og for å evaluere og utvikle
kunnskapsbasert praksis. Samtidig er det nødvendig å sørge for at utdanningene utvikler
seg slik at studentene får relevant kompetanse, og kan bidra direkte i samfunnsinnovasjon gjennom praksis, studentaktiv forskning og andre former for samfunnsengasjement.
Innovasjonsprogrammet bør derfor legge til rette for et bredt samarbeid med UH-sektorom kunnskapsutvikling, med en bred portefølje av virkemidler som kan komme til nytte i
utvikling, gjennomføring og evaluering av politikk, praksis og konkrete tiltak.
Etablerte samarbeidsstrukturer på systemnivå som f.eks. universitetskommunesamarbeidet TRD 3.0, og erfaringer med etablering av kompetansenettverk/praksisfellesskap
på operativt nivå, både i TRD3.0 og andre samarbeidsplattformer med eksterne aktører
i Trondheim kommune omtalt i denne rapporten, bør derfor videreutvikles og styrkes i
retning av forskning og innovasjon på samfunnsinnovasjon. På systemnivå vil det for eksempel være naturlig med sterke koblinger mellom en kjerneorganisasjon for samarbeidsdrevet ­innovasjon og kollektiv påvirkning, og de strategiske satsingsområdene ved NTNU.
I et innovasjonsprogram rettet mot å inkludere flere barn og unge i utdanning, arbeid og
samfunnsliv vil særlig NTNU sine strategiske satsingsområder Fellesskap, Helse- og livsvitenskap og Samfunnsikkerhet være høyst aktuelle som vist i figur 62 27.
På operativt nivå vil UH-sektoren både kunne bidra med forskningskompetanse i konkrete
samarbeids- og innovasjonsprosjekter, og koble på ressurser som kan innovasjonsmetodikk. Ansatte ved NTNU og andre relevante institusjoner vil i samarbeidet ha potensial til åbidra med integrering av kunnskap gjennom ulike roller, som fagpersoner, forskere, undervisere, innovatører, formidlere, og deltakere i den offentlige samfunnsdialogen. Utvikling av
modeller for kunnskapsoverføring og spredning av kunnskap og kompetanse opparbeidet
på området, vil være sentralt; dette vil også utfordre behovet for nye innovasjonsløyper ogtilhørende virkemidler (Arntsen et al., 2023; Kaloudis et al., 2023).

Sivilsamfunnet og frivillig sektor
Sivilsamfunnet og frivillig sektor er avgjørende samarbeidspartnere i et program rettet motå inkludere flere barn og unge i utdanning, arbeid og samfunnsliv. Lag og foreninger skaper
fritids- og aktivitetsarenaer og tilbud som kan gi barn og unge mestring, aktivitetsglede og
tilhørighet, der barn og unge kan bidra inn i fellesskap og oppleve at de har en viktig sosial
rolle. Frivilligheten er også en viktig arena for å gjøre medborgerskap i praksis, og har en

27

En beskrivelse av de fem strategiske satsingsområdene ved NTNU kan leses her: https://www.ntnu.no/forskning/satsingsomraader

262

Utvikling av et innovasjonsprogram263

Utvikling av et innovasjonsprogram

Foto: TKs bildedatabase

NTNU Wellfare

NTNU Wellfare

INNHOLDviktig rolle i utvikling av et velfungerende demokrati med økt samfunnsdeltakelse. Frivillig
sektor er også en arena for kvalifisering, og kan gi barn og unge ferdigheter, kunnskaperog attester de kan ta med seg videre i utdanning og arbeidsliv (Jacobsen et al., 2021; Loga,
2018; Putnam, 2015).
I tillegg tilbyr frivillig og ideell sektor i Trondheim en rekke tjenester og møteplasser med
potensial for bedre samordning med kommunens virkemidler og andre aktører i samfunnssystemet. Helse, bolig, mat- og klesutdeling, selvorganisert selvhjelp, og veiledning tilå navigere i arbeidsliv og samfunnsliv, rettsvesen, og veien ut av institusjon og fengsling ereksempler på viktige funksjoner som frivilligheten bidrar til å ivareta, med høy relevans forpartnerskap og samarbeid i det planlagte innovasjonsprogrammet.
Sivilsamfunnet og frivillig sektor kan innta ulike roller i organiseringen av programmet.
Det kan være naturlig at representanter fra frivillighet og sivilsamfunn (felles råd/utvalg/
frivilligsentraler) har en tilknytning til kjerneorganisasjonen, evt. gjennom deltakelse i rådgivende utvalg/referansegruppe. Sivilsamfunnet kan også ha en direkte rolle i et innovasjonsprogram gjennom stedsbaserte «anker» i ulike bydeler og nabolag, slik vi viste i kapittel 4E, eller gjennom lokalbaserte utvalg, for eksempel knyttet til områdesatsingene
i Trondheim.
Det vil være naturlig at aktører i sivilsamfunnet og frivilligheten har aktive roller i utvikling,
gjennomføring og evaluering av de konkrete innovasjonsprosjektene som vil inngå i programmet.

NæringslivNæringslivet har en sentral rolle i samfunnsutviklingen, både som kulturskaper, verdi­
skaper og arbeidsgiver. Alle disse rollene er relevante i et innovasjonsprogram rettet motå inkludere flere barn og unge i utdanning, arbeidsliv og samfunnsliv. Anstendig lønn og
helsefremmende arbeidsplasser, tilstrekkelig antall gode lærlingeplasser, arenaer for arbeidskvalifisering, sponsing av relevante aktiviteter, utbygging av møteplasser, boliger ogøvrig infrastruktur er eksempler på virkemidler i næringslivet med høy relevans for det
planlagte innovasjonsprogrammet. Store bedrifter kan også ta en rolle som stedsbaserte
ankerinstitusjoner i samspill med lokale aktører, med potensial for kobling til programmet(Mazzucato, 2021; Whyman, 2021).
Det vil være naturlig å invitere Næringsforeningen i Trondheim og evt. bedrifter/klyngersom ønsker å ta en aktiv rolle i programmet til å ha koblinger til kjerneorganisasjonen, enten gjennom direkte representasjon eller i form av deltakelse i rådgivende utvalg/referansegruppe eller lignende. Aktører i næringslivet kan også innta ulike roller i utvikling, gjennomføring og evaluering av de konkrete innovasjonsprosjektene som vil inngå i programmet.

264

Utvikling av et innovasjonsprogram

NTNU Wellfare

INNHOLDFond, stiftelser og finansinstitusjoner
Fond, stiftelser og finansinstitusjoner kan innta et mangfold roller og funksjoner i et innovasjonsprogram. For det første kan slike aktører tilføre økonomiske ressurser i programmet
som helhet (se egent avsnitt om finansiering i kapittel 5), noe som aktualiserer deltakelse ikjerneorganisasjonen for å sikre eierskap og forankring. For det andre har finansinstitusjoner
i bank og kreditt viktige virkemidler i økonomisk rådgivning og lånetaking. Som vist i kapittel
4 D er gjeld og inkasso sentrale utfordringer som kan bidra til at unge havner i utenforskap,
ofte i kombinasjon med psykiske problemer både som årsak og konsekvens av økonomiske
problemer. I den nasjonale Marmot-rapporten (Goldblatt et al., 2023) viste vi blant annet til
en case om Bank 2; der ansatte får opplæring i psykisk helse og jobber aktivt med å fremme
psykisk helse og forebygge sykdom og selvmord blant kundene sine, i samspill med relevantehelsetjenester. Eksemplet viser hvordan finansinstitusjoner også kan ha en direkte rolle ikonkrete innovasjonsprosjekter som kan inngå i programmet.

Media og sosiale media
Media har en sentral rolle i samfunnsforandring fordi de påvirker verdier, holdninger og
handlinger generelt i befolkningen og blant alle aktørene vi har omtalt i dette kapitlet.
Media har også en sentral rolle i utviklingen av et informert demokrati. Som tidligere
beskrevet i kapittel 3 og 4 har «krisejournalistikk» og clickbaits vært med på å drive framnyhetsunngåelse, og kan påvirke barn og unges psykiske helse negativt. Media, inkludert
sosiale media, har dermed makt til å forme selvforståelser og framtidstro.
Selv om mediene skal ha en fri rolle i samfunnssystemet og i demokratiet, er det et stortpotensial for et bedre og tettere samarbeid. I de senere årene har det innen media utviklet
seg det som kalles for konstruktiv journalistikk (Holmaas, 2019). Dette benyttes nå av flere
mediehus. Konstruktiv journalistikk handler om å arbeide med nyhetssaker som settersøkelyset på fremtiden veien videre, fremgang, utvikling og/eller løsninger. Målet er å gi
publikum et mer korrekt bilde av hva som foregår i samfunnet og i verden enn det mediene som regel presenterer i dag (Alvsen, 2020). Konstruktiv journalistikk er et supplement
til andre former for nyhetsjournalistikk og handler ikke om å kun ta for seg løsninger ellergode eksempler, for det kan innebære at man samtidig ignorerer problemene, slik at sakene kan stå i fare for å fremstå som propaganda for makthavere eller næringsinteresser,eller at de blir sett på som uviktige gladsaker (Alvsen, 2020). Gjennom konstruktiv journalistikk kan mediene bidra til å skape fremtidstro, og å spre eksempler på lovende praksiser og
dermed skape nye forbindelser mellom aktører i samfunnssystemet. Aktiv og refleksiv brukav sosiale media kan også bidra til å dele og spre eksempler på lovende praksis, og finnelæringspunkter fra gjennomførte forsøk andre steder.

Ledelse og organisering av innovasjonsprogrammet
Anbefalingene vi har gitt i kapittel 4 mht. innhold i programmet avhenger av anbefalinger
i kapittel 5 som omhandler innovasjonspotensialer for kapasitets- og kapabilitetsbygging
i Trondheim kommune inn mot utvikling av et helhetlig system for en grønn og rettferdig
omstilling. Dette gir også implikasjoner for organisering av innovasjonsprogrammet, som

265

Utvikling av et innovasjonsprogram

NTNU Wellfare

INNHOLDvist over, men ikke minst til hvordan programmet bør ledes. For å sikre effektiv realisering
av programmet er det nødvendig å fokusere på å operasjonalisere læring og erfaring fra
bunnen av organisasjonen til toppledelsen, og beskrive hvordan denne overføringen av
erfaring og læring kan sikres organisatorisk. En mulig tilnærming kan være å implementere
en pilot i programmet som spesifikt fokuserer på dette aspektet. Det vil være hensiktsmessig å vurdere en helhetsmodell for styring som innebærer felles mål på tvers av ulike områder og et delt budsjett. Dette krever at ledere på øverste nivå tar ledelsen og eierskap til
det delte budsjettet, som omtalt i kapittel 5.
•

Ledelse på strategisk-/systemnivå: Som følge av at alle sektorer og hele samfunnet måsamarbeide om å utvikle løsninger som kan bidra til at flere barn og unge inkluderesi utdanning, arbeid og samfunnsliv, vil det være naturlig at hele direktør-gruppen i
Trondheim kommune fungerer som en styringsgruppe for programmet. I overgangenetter parlamentarisme bør Trondheim kommune redefinere hvilke strategiske ledere
som bør inngå i ledelse av programmet på systemnivå.

For å sikre eierskap og sammenhenger til linjeorganisasjonen kan det være hensiktsmessig at beslutninger om hvilke prosjekter som skal inngå i programmet tas av kommunens
overordnede strategiske ledelse, men basert i råd og medvirkning fra nøkkelaktører ikjerneorganisasjonen. Det bør derfor vurderes å etablere et rådgivende utvalg med representanter fra eksterne samarbeidsaktører representert på strategisk nivå, som kan bidra
til forankring og eierskap rundt strategiske satsinger i retning av felles målsettinger. Et sliktrådgivende utvalg trenger ikke nødvendigvis mange felles møtearenaer; samordning på
strategisk nivå kan også skje gjennom at kommunen drøfter felles agendaer med nøkkelaktører på et mangfold av arenaer, for eksempel i kraft av universitetskommunesamarbeidet, næringsforum eller andre etablerte samarbeidsstrukturer. I tillegg bør det vurderes å
etablere et ekspertutvalg bestående av forskere, innbyggere og samarbeidsaktører med
tilknytning til kjerneorganisasjonen som kan gi råd til styringsgruppen for programmet iutvelgelse og prioritering av prosjekter (se tabell 5).
Kriterier for prioritering av prosjekter bør bygge på vurderinger knyttet til:1.

innovasjonsbehov (områder med stort behov for og potensialer til innovasjonog omstilling som er etterspurt i praksisfeltet)

2.

potensial for å oppnå langsiktige effekter på befolkningsnivå med mulighet til åutgjøre en endring for mange, og som virker best for de som trenger det mest
(proporsjonal universalisme)

3.

forpliktende samarbeid mellom relevante aktører med gjennomføringsevne og
prosjektplan med definerte milepæler

4.

et tydelig potensial for skalering og spredning5.

egnet evalueringsdesign av høy metodemessig kvalitet, fortrinnsvis i samarbeid
med relevante forskningsmiljøer

266

Utvikling av et innovasjonsprogram

NTNU Wellfare

INNHOLD6.

sannsynliggjør samfunnsøkonomiske effekter og evaluerer kost-nyttevurderinger

7.

vurderes som viktige av barn, unge og andre medborgere som er målgrupper i
programmet.

Tabell 5. Anbefalte kriterier for prioritering av prosjekter i innovasjonsprogrammet.

•

Ledelse på operativt og taktisk nivå: Den foreslåtte kjerneorganisasjonen trenger
ledelse som bør ha forankring i kommuneorganisasjonen, gjennom et programteam/sekretariat for det tiårige programmet som holder orden på og støtter strategis ledelsei samordning, framdrift og finansiering. Et slikt programteam bør ha forankring i kommunens utviklingsmiljøer, og sørge for sterke koblinger til linjeorganisasjonen gjennom
dialog med styringsgruppen og tilhørende råd og utvalg på strategisk nivå. Tett og god
styringsdialog mellom ledelse på operativt og strategisk nivå vil være en forutsetning
for aktivt spredningsarbeid av vellykkede innovasjoner, der programteamet bør ha ensentral rolle i formidling. Programteamet kan eksempelvis bestå av 2–4 personer som
i praksis fungerer som kommunens overordnede prosjektledere, som har i oppgave åfå «økosystemet» av samarbeidspartnere til å fungere i praksis. Det kan være aktueltå etablere et formelt nettverk med nøkkelaktører som samarbeider tett gjennom en
felles kjerneorganisasjon (backbone organization), og som sørger for sammenhenger
med tilgrensende innsatser (for eksempel KS-satsingen «Fellesløft Trøndelag» og oppfølging av «Pilot for programfinansiering 0–24»). En slik kjerneorganisasjon kan samtidig bidra til å knytte relevante aktører og organisasjoner til de konkrete innovasjonsprosjektene som vil inngå i programmet.

•

Ledelse på prosjektnivå: prosjektledere for prosjekter som blir valgt ut til å ta del i
programmet kan være både ansatte i kommunen, eller representere samarbeidspartnere som skissert i forrige delkapittel om kollektiv påvirkning. Prosjektledere for de
enkelte prosjektene bør ha løpende kommunikasjon med hverandre på relevantearenaer, og med kjerneorganisasjonen/plattformen som programmet springer ut fra
for å sikre sammenhenger og at prosjektene kan forsterke og multiplisere hverandres
innsats.

På tvers av ledelsesnivå, vil Trondheim kommune sin rolle være å fasilitere felles forpliktelse til, og kollektiv påvirkning i samspill med et mangfold aktører mot å nå felles
samfunnsmål, på alle nivåene beskrevet ovenfor. Dette innebærer at samtlige ledere på
strategisk, operativt og prosjektnivå inntar roller som tillitsskapende og framtidsformende
endringsagenter. Videre vil de kunne bidra til å forankre og skape eierskap til programmet
og dets målsettinger i organisasjonen, og anerkjenner og aktivt etterspør deltakelse og
medvirkning fra målgrupper i programmet og andre samarbeidsaktører som kan bidra i
utvikling avløsninger. Inspirert av arbeidet med «Wellbeing of future generations» i Wales,
kan ledelse i samfunnsforandring skje gjennom både formelt og uformelt lederskap, derbarn og unge selv har viktige roller som endringsledere, eller «constructive disruptors»,
som evner å forstyrre eksisterende tankesett, (sam)handlinger og strukturer for å skape
handlingsrom til utvikling av nye løsninger (Howe, 2023). Tilsvarende mønstre i ledelse av

267

Utvikling av et innovasjonsprogram

NTNU Wellfare

INNHOLD

forandring ble også dokumentert i arbeidet med Innbyggernes modell (Heimburg et al.,2024). Å lede fram forandring basert i ulike aktørers styrker og det man ønsker å oppnå er
sentralt for å få samskaping til å fungere i praksis (Douglas et al., 2021). Endringsledelse
handler om å lede frem endringer og utvikling gjennom å planlegge og gjennomføre endringsprosesser i en organisasjon (Hennestad & Revang, 2017). Det er viktig at ansvaret for
endringsledelsen ligger hos strategisk ledelse i kommunen.
Innsiktsarbeidet gjennom utredningen tyder på at Trondheim kommune har gode læringspunkter å bygge videre på i ledelse av innovasjonsarbeid. Casen under illustrerer at måten
innovasjonsprosesser ledes fram på er avgjørende for å lykkes:

Case: Å lede fram innovasjon – erfaringer fra
Innbyggernes modell
Pilot 0–24 Innbyggernes modell i Trondheim ble organisert som et samarbeid mellom
oppvekst-, helse/velferd- og kultursektoren, ledet av to prosjektledere fra henholdsvis
oppvekst-, og helse-/velferdsområdet i kommunen.
Prosjektlederne ledet prosjektet på oppdrag fra ei styringsgruppe bestående avområdedirektører fra de to sektorene, samt direktør for finans i Trondheim kommune.
Direktørene representerer sine områder som strategisk ledelse på vegne av
Kommunedirektøren i Trondheim. I tillegg har prosjektet benyttet seg av ressurser frabåde ei referansegruppe, og ei prosjektgruppe. Begge gruppene med representanter
fra administrativ ledelse fra ulike tjenesteområder i Trondheim kommune.
Evalueringsrapporten om Innbyggernes modell har fremhevet viktigheten av
prosjektlederrollen for å lede frem innovasjon og endring (Heimburg et al., 2024).
Det har handlet om at det viktig å ha dedikerte roller som jobber i mellomrommenei organisasjonen og ut mot sivilsamfunnet ved å være nysgjerrige og interesserte forå forstå og å motivere, samt å støtte nye løsninger. De har bidratt med å bringe inn
nye stemmer som kan overraske og forstyrre «etablerte sannheter». De har ogsåhjulpet organisasjonen til å stoppe opp og stille spørsmål ved det etablerte, støtter
ansatte til å ta mer risiko og bygge bro til relevante samarbeidsaktører, og har bidratt
til at ansatte og tjenester kan se og utnytte i større grad sitt lokale handlingsrom.
Dette er viktige roller i arbeid med å bidra til å lede frem innovasjoner for å løse
samfunnsfloker. Evalueringen av innbyggernes modell viste at det var en fordel at
de var to prosjektledere som utfylte hverandre både faglig og personlighetsmessig,
men forankret i felles verdigrunnlag og med felles evne til å få med seg folk og
motivere, og dytte innovasjonsprosessene framover (Heimburg et al., 2024). Slike
personlige egenskaper er viktig for å «bygge laget» i økosystemet som skal jobbe med
innovasjonsarbeid (van Meerkerk & Edelenbos, 2018, 2020; Williams, 2002).

268

Utvikling av et innovasjonsprogram

NTNU Wellfare

INNHOLD

Barn og unges medvirkning og involvering i innovasjonsprogrammet
BarnUnge21-strategien fremhever at barn og unge ikke blir systematisk involvert og hørt,
verken i hjelpetjenestene i kommunene eller i statlige annenlinjetjenester (Forskningsrådet, 2021). Inkludering av barns synspunkter og deres muligheter til aktiv medvirkning isaker som angår dem er viktige prinsipper og eksplisitte mål for tjenester knyttet til barn
og unge, og er forankret i artikkel 3 (hensyn til barnets beste) og 12 (barns rett til å fremmesine interesser og synspunkter) i barnekonvensjonen (UN General Assembly, 1989). Fra etmenneskerettslig perspektiv er barns medvirkning begrunnet i barns medvirkning kan ses
på som en naturlig konsekvens av å ivareta barns interesser (Olsen, 2024). Det er derfor
helt sentralt at barn og unges stemmer involveres ikke bare når det gjelder sine egne liv og
tjenester, men også på systemnivå, samt i utviklingen av innovasjonsprogrammets tema og
hvordan disse temaene arbeides med i programmet. Formen for dette arbeidet bør kommunen utvikle sammen med barn og unge i Trondheim.
Gjennomgangen av foreliggende forskning og dokumentasjon fra innsiktsarbeidet begrunner følgende anbefalinger:

Anbefalinger:→ Programmet kan organiseres i tråd med prinsipper om «kollektiv påvirkning»(collective impact), både på strategisk og operativt nivå. Dette innebærer
at kommunen fasiliteter samarbeid med andre aktører i offentlig sektor,
sivilsamfunn og frivillighet, næringsliv, fond, stiftelser og finansinstitusjoner,
forskning og utdanning, media, fagforeninger, politiske institusjoner og
andre relevante aktører som kan bidra med ideer, ressurser og virkemidler i
programmet for å oppnå felles målsettinger.
→ Programmet kan operativt organiseres gjennom en plattform for samskaping
med et egnet programteam som legger til rette for sammenheng mellom
utvalgte innovasjonsprosjekter, kommunikasjon med samarbeidspartnere, og
styringsdialog med administrativ og politisk ledelse. Dette innebærer å rigge
en organisatorisk struktur for å fasilitere nettverk og samarbeid som etablerespå kryss og tvers i programmet. Vurder å knytte programteamet til mulig
etablering av et overordnet sekretariat som koordinerer innovasjonsporteføljer
med forankring i samfunnsmålene i Trondheimsløftet.
→ Sørge for at alle sektorområder i kommunen er representert i programmetog porteføljens styringsstruktur, med tydelige forbindelser til kommunens
linjeorganisasjon og politiske ledelse som sikrer betingelser for spredning og
oppskalering av vellykkede forsøk.
→ Sikre at barn og unges stemmer blir hørt og har påvirkningskraft. Sørge for atmålgrupper i programmet er aktivt deltakende og representert i programmets
organisasjons- og styringsstruktur og i de konkrete innovasjonsprosjektene
som velges ut.

269

Utvikling av et innovasjonsprogram270

Utvikling av et innovasjonsprogram

Foto: Yelizaveta Tomashevska

NTNU Wellfare

NTNU Wellfare

INNHOLD

Finansiering av innovasjonsprogrammet
Som vist i kapittel 5 er systemfragmentering knyttet til silobudsjettering en stor utfordring.
Statlige virkemidler som har til hensikt å fremme innovasjon og utvikling har også tradisjo­
nelt sett blitt fordelt fragmentert, til isolerte prosjekter, basert på søknader fra kommuner.
Et sentralt hensyn i utvikling av et langsiktig innovasjonsprogram er å kunne frigjøre, kanalisere og prioritere de ressursene som trengs for å nå målsettinger for programmet. En
stabil grunnfinansiering vil være viktig for å sikre kontinuitet og stabilitet i samarbeid som
rettes mot kollektiv påvirkning av samfunnsmål. På bakgrunn av anbefalinger om at Trondheim kommune bør eie og forankre plattformen/kjerneorganisasjonen samarbeid i programmet springer ut fra, vil det være naturlig at grunnfinansieringen kommer fra Trondheim kommune gjennom lokale prioriteringer og tverrgående budsjettering (se kapittel 5)
som fullfinansierer programorganisasjonen/programteamet, og bidrar i delfinansiering av
prosjekter aktiviteter på operativt nivå. En lokal programfinansiering kan øke handlingsrom
for innovasjon og lokale tilpasninger uten å være avhengig av eksterne tilskudd. Grunnfinansieringen kan, i tillegg til å finansiere administrasjon av programmet, bidra til å støtte
opp under/stimulere til etablering av praksisfellesskap rundt innsatsområder på prosjektnivå. Samtidig kan aktiviteter og konkrete prosjekter i programmet bli ytterligere styrket
gjennom økonomiske bidrag og andre ressurser fra samarbeidsparter, gjennom tilgang til
friske prosjektmidler for eksperimentering, kompetanse og kollektiv handlekraft (Mazzucato, 2021).
Flere av aktørene vi omtalte under avsnittet om organisering gjennom kollektiv påvirkning
har finansielle instrumenter som potensielt kan samordnes med og forsterke innsats i
Trondheim. Et aktuelt eksempel er midler satt av til strategiske satsingsområdene i UHsektor (som for eksempel «Fellesskap», «Helse og livsvitenskap» og «samfunnssikkerhet»
ved NTNU, og det målrettede samfunnsoppdraget om å inkludere flere barn og unge iutdanning, arbeid og samfunnsliv som beskrevet i Langtidsplanen for forskning og høyere
utdanning 2023 – 2032). Et annet eksempel er skjønnsmidler gjennom statsforvalteren i
Trøndelag (Fellesløft Trøndelag). I Trondheim og omegn fins det også et bredt spekter store
og små stiftelser som finansierer allmennyttige formål i tråd med målsettingene i programmet. Noen av disse stiftelsene har også etablert praksiser der de inngår i langsiktige samarbeid med aktører om finansiering av bestemte allmennyttige formål.
En tilnærming basert på samfinansiering der Trondheim kommune søker overordnet
samarbeid med robuste finansieringsaktører som en del av kjerneorganisasjonen kan
suppleres med konkrete samarbeid om finansiering av enkeltstående prosjekter i programmet. Det er også en mulighet å inngå samarbeid med rike filantroper som ønsker å støttemålsettinger i programmet. Casen nedenfor, basert i et initiativ om å etablere et tiårig innovasjonsprogram i Agder, illustrerer hvordan et slikt initiativ både kan eies og finansieres av
private fond og stiftelser:

271

Utvikling av et innovasjonsprogram

NTNU Wellfare

INNHOLD

Case: Program «Ungt utenforskap» på AgderI Agder har Stiftelsene Sparebankstiftelsen Sparebanken Sør, Sørlandets Kompetanse­
fond og Aust-Agder Utviklings- og Kompetansefond gått sammen om å utvikle etprogram som er rettet mot forebygging av ungt utenforskap. Aktørene har en felles
ambisjon om en felles langsiktig satsing på levekår, og programmet ble lansert i mars
2024.
Programmets formål er at flere barn og unge mellom 0–25 år på Agder skal
få bedre muligheter til læring, utvikling, utdanning og deltakelse i arbeids- og
samfunnsliv. Programmet skal ha en operativ profil og rette seg inn mot praksisnære,kunnskapsbaserte og systematiske utprøvinger som kan bidra til bedre løsninger og
tjenester innenfor de tematiske områdene som er valgt. Prosjektene skal på den ene
siden være relevante, realistiske og etterspurte i praksisfeltet. På den andre siden skal
forskningen og forskningsmetodene som anvendes være av høyeste kvalitet. For at
et prosjekt skal komme i betraktning forutsettes det forpliktende samarbeid mellom
relevante aktører i praksisfeltet og forskningsmiljøene. Det vil ikke bli gitt støtte til
grunnforskning.
Programmet er planlagt med en varighet på 10 år, og i gjennomsnitt et samlet årlig
tildelingsvolum i størrelsesorden 20–30 millioner kroner fordelt på anslagsvis fire
til seks ulike parallelle prosjekter. Endelig tildelingsvolum avhenger av tilfang av
prosjekter med tilstrekkelig kvalitet og stiftelsenes finansielle utvikling i perioden. De
ulike stiftelsene vil også kunne ha ulike roller og andeler av finansieringen i de ulike
prosjektene. Det åpnes for at andre aktører kan inviteres inn og forsterke det samlede
tildelingsvolumet.
Det er stiftelsenes ønske at prosjektene skal være ambisiøse, og:
1.

ha betydelig relevans2.

være tilstrekkelig store og gjennomførbare

3.

ha høy vitenskapelig kvalitet

4.

ha stor påvirkningskraft, slik at positive resultater kan skaleres i praksis.

Det legges vekt på innbyggerinvolvering og brukermedvirkning i prosjektene.
Stiftelsene har engasjert et ekspertutvalg («levekårsrådet») som bistår med faglig
kvalitetssikring av utlysninger og prosjektevaluering.
Les mer her: https://www.aaukf.no/levekarsprogram-for-agder/272

Utvikling av et innovasjonsprogram

NTNU Wellfare

INNHOLD

Gjennomgangen av foreliggende forskning og dokumentasjon fra innsiktsarbeidet begrunner følgende anbefalinger:

Anbefalinger:→ Utvikle finansieringsordninger i tråd med programfinansiering, der offentlige,
private og ideelle aktører kan bidra inn med økonomiske ressurser til
en grunnfinansiering og andre relevante virkemidler og ta eierskap til
programmet.
→ Utvikle incentiver som fremmer felles budsjettering og risikovillig kapital, og
teste ut sosiale investeringsmodeller i samspill med investorer→ Søke samarbeid og samkjøre finansielle virkemidler hvor det er felles satsinger
og interesser med UHR-sektor

Evaluering og læring
Organisering av kollektiv påvirkning gjennom samskaping tar høyde for at intervensjonerog endringer i komplekse systemer ikke kan forutsies, planlegges eller kontrolleres i detalj.
For å kunne vite om samskaping skaper mer innovative, effektive, demokratiske og robuste
løsninger enn byråkratiske og markedsbaserte problemløsningsstrategier, er det behov for
løpende evaluering.
Utfordringene med evalueringer er hvordan man skal evaluere fremvoksende former forsamskaping, der problemer, mål og midler oppstår i komplekse lærings-, samarbeids- og
innovasjonsprosesser som stadig endres og justeres etter hvert som deltakerne lærer
gjennom felles diskusjon og handling. Samskaping er en kompleks, spiralformet utviklingsprosess der mål, midler og resultater er dynamiske og påvirker hverandre gjensidig, noe
som stiller krav til evalueringsmetoder som benyttes i tilknytning til programmet og dets
prosjekter.
Ifølge Torfing (2018) kreves det en systematisk bruk av evaluering dersom det store potensiale med samskaping og innovasjoner skal utnyttes. Videre påpeker han at mer etablerteevalueringsmetoder ikke tar nok høyde for samskapingens «fremvoksende/utviklende»
natur, som innebærer at problemforståelser, mål og løsningsforslag er i stadig endring.
Forskningen har imidlertid utviklet en ny tilnærming til evaluering av fremvoksende og
mer komplekse samskapingsprosesser, som går under navnet utviklingsorientert evaluering. Dette handler om å forholde seg kritisk spørrende til om problemforståelsen holder,om målsettingene er relevante og dekkende de relevante aktørene, at nye løsninger gir
ønskede resultater, og om innovative tiltak skaper utilsiktede konsekvenser osv. Dette tarutgangspunkt i at fraværet av faste og forhåndsbestemte mål og aktiviteter som kan evalueres ved hjelp av formative og summative evalueringer, har skapt et behov for en alternativ

273

Utvikling av et innovasjonsprogram

NTNU Wellfare

INNHOLDevalueringsmetode som er mer i samsvar med samskapings- og innovasjonsprosesser(Torfing, 2018; Pedersen, 2023; Samskabelsesbevægelsen, 2018). Se tabell 6. under.
Evalueringstype

Beskrivelse

Summativ evaluering

Brukes oftest ved avslutning av innsatser/tiltak. Her hjelperen evaluering med å avgjøre om en bestemt innsats/tiltak
lever opp til de eksternt stilte krav, typisk stilt legitimt gjennom en politisk styringskjede. Den typiske beslutningssituasjonen handler om positive eller negative sanksjoner og
endelig om innsatsen/tiltaket skal fortsette eller avsluttes.

Formativ evaluering

Evalueringen benyttes til å forbedre ideen bak en innsats/tiltak, forbedre implementeringen av innsatsen, avhjelpe
feil, skape ideer til bedre måter å gjøre tingene på osv.
Innsatsenes/tiltakenes eksistens er i den forbindelse ikke
oppe til debatt, det er kun fokus på innsatsenes/tiltakenes
form og implementering.

Utviklingsorientert evaluering

Evalueringen fokuserer på å understøtte og forbedre
komplekse og dynamiske tiltak og innsatser. Evalueringen
fungerer som en lærende prosess som hjelper til med å
identifisere, forstå og reagere på uforutsette utfordringer
og muligheter. Utviklingsorientert evaluering er velegnet
der det er behov for å justere strategier og aktiviteter i takt
med at man lærer mer om hva som virker og ikke virker.

Tabell 6. Evalueringstyper (Pedersen, 2023, s.181).

Dette evalueringsrammeverket stemmer også overens med det foregår i kunnskapsfronten av intervensjonsforskningen innen folkehelse, der de påpeker at det er behov for med
komplekse rammeverk for å forske på, evaluere og utvikle innovasjoner også basert på
komplekse adaptive systemer (Rod et al., 2023; Vink 2024). Dette handler om å:1.

å identifisere fremvoksende sårbarhetsmønstre (hvilke typer sårbarhet
grupperer seg for hvem, hvor og hvordan?)2.

Kartlegge biososial dynamikk og tilbakekoblingsmekanismer (Hvordan
kan spesifikke sårbarhetsmønstre forklares?)3.

utnytte systemendringer (hvordan kan systemet(ene) endres?)For å utvikle kunnskapsbaserte intervensjoner og innovasjoner for å løse samfunnsfloker
er det derfor behov for å utvide intervensjoner og innovasjoner gjennom å gå ut over deindividuelle rammen, men også ha et system- og strukturelt fokus (Chater & Loewenstein,2023; Rod et al., 2023). Et slikt system- og strukturelt fokus kan ivaretas gjennom å:

274

1.

sette inn innsatser på flere nivå og områder samtidig og undersøke om hvordande påvirker hverandre

2.

ha tverrsektorielle og tverrfaglige innsatser

3.

adaptiv kapasitet, at man lærer av prosessen og endrer på innsatsene underveis

Utvikling av et innovasjonsprogram

NTNU Wellfare

INNHOLDFor at prosjekter i programmet og porteføljen gjensidig skal kunne lære av hverandre og
omverdenen, vil det være nødvendig å utvikle mekanismer og plattformer for deling av
erfaringer og resultater underveis.
Kontinuerlig monitorering og evaluering er nødvendig for å lære av erfaringer som gjøres,og for å ta raske avgjørelser og justere kursen underveis. Det vil være hensiktsmessig åutvikle et rammeverk med evalueringsprinsipper knyttet til ulike faser av innovasjonsprogrammet. Småskala og eksperimentelle innovasjonsprosjekter krever som regel evalueringsdesign med vekt på utviklingsorienterte tilnærminger. Mellomskala-endring i tiltak og
innsatser (når innovasjoner er spredt/tilpasset flere nye kontekster) aktualiserer formativeevalueringsdesign. I storskala endring av praksiser og systemer basert i innovasjoner vil
det være aktuelt å gjennomføre mer summative former for evaluering, der det kan værerelevant å sammenligne Trondheim med andre relevante kontekster. I alle tilfeller vil detvære hensiktsmessig å benytte et hensiktsmessig rammeverk av indikatorer som kan tilpasses ulike skaleringer og tematikker. I sum kan en slik tilnærming med gjennomgående
elementer på tvers av evalueringsdesign muliggjøre evaluering av innovasjonsprogrammet
som helhet.

Indikatorer og system for å evaluere langsiktig innsats
og kollektiv påvirkning
I dette avsluttende kapitlet foreslår vi et rammeverk av kvalitative og kvantitative indikatorer som kan anvendes og tilpasses i utvikling og evaluering av innovasjonsprosjekter og programmer i tråd med en missions-tilnærming til programutvikling (Goulden & Kattel, 2024).
Vi foreslår samtidig at disse indikatorene kan anvendes i en overordnet evaluering av innovasjonsporteføljer og monitorering av utvikling i retning av overordnede samfunnsmål somogså er beskrevet i Trondheimsløftet.
Basert i anbefalinger gitt i kapittel 4 og 5 foreslår vi at Trondheim kommune utvikler tosammenkoblede rammeverk av kvalitative og kvantitative indikatorer som kan guide evalueringer av prosjekter og programmet, sett i lys av målsettingene i Trondheimsløftet. Hvert
av disse rammeverkene bør utformes for å evaluere den generelle fremgangen i programmet og den bredere innovasjonsporteføljen som programmet hører inn under.

→ Vi foreslår at det første rammeverket fokuserer på kortsiktige og
langsiktige tegn på utvikling av fellesskapsverdier knyttet til livskvalitet og
samfunnsdeltakelse, basert i tema beskrevet i kapittel 3 og 4. Der det er mulig
er det ønskelig at data disaggregeres etter kjønn, alder, sosioøkonomisk status((foreldrenes) inntekt, utdanningsnivå, yrkesgruppe), innvandrerstatus og
funksjonsnivå. Hvis mulig er det også ønskelig å bryte ned data på geografi(bydel/levekårssone) for å fremme og evaluere innsatser der de trengs mest.
En mulig tilnærming er å sortere indikatorer ut fra de åtte kunnskapsbaserte
Marmot-prinsippene vi har lagt til grunn for denne utredningen, og sortere

275

Utvikling av et innovasjonsprogram

NTNU Wellfare

INNHOLD

relevante indikatorer på ulike aldersgrupper, i et livsløpsperspektiv (se vedlegg
4, 5 og 6)→ Vi foreslår at det andre rammeverket fokuserer på organisatorisk kapasitet
og kapabiliteter i kommunen, for å følge med på utviklingen av systemetvi beskrev i kapittel 5. Dette rammeverket vil i hovedsak basere seg påkvalitative vurderinger av relevante indikatorer. Å følge med på organisatoriske
kapasiteter handler blant annet om 1) kapasitet til å sette strategisk kurs
for utviklingen, 2) kapasitet til samstyring og bærekraftig omstilling, og 3)
kapasitet til å bygge infrastruktur og systemer som fremmer helhet og
samordnet innsats. Å følge med på dynamiske kapabiliteter handler blant
annet om 1) Evne til å forutse, tilpasse og lære, 2) evne til å fremme og
fasilitere innbyggerinitiativ og innovasjon, og 3) Evne til å forvalte data og ta
i bruk digitale plattformer (Mazzucato et al., 2021). I tillegg til slike kvalitativeevalueringer vil det være relevant å systematisk anvende kvantitative
data basert i arbeidsmiljøunderøkelser, sykemeldingstatistikk, strategisk
kompetanseheving osv, se vedlegg 7.

Utviklingen av de to indikator-rammeverkene bør ha som formål å evaluere både prosesser, kortsiktige resultater og langsiktige effekter, og se utviklingstrekk i lys av FN’s bærekraftmål. Spesifikke innovasjonsprosjekter som inngår i programmet, bør «oversette» og justererelevante indikatorer slik at de kan sees i sammenheng med de bredere innovasjonsporteføljene koblet til samfunnsmål for Trondheim. Figur 64 viser hvordan de foreslåtte indikatorrammeverkene henger sammen med hverandre og må sees i sammenheng.

Strategier, planer og mekanismer
MissionForbedring av
organisatorisk kapasitet
og kapabiliteter

Spesiﬁkke innsatser
og prosjekter

Monitoring
Prosessindikatorer

Eﬀektindikatorer

Resultatindikatorer

Gjennomføring og realisering

Kortsiktige resultatmål

Langsiktige eﬀektmål

Figur 64. Rammeverk for utvikling av indikatorsystem, basert på Marmot et al., (2010, s. 164).

276

Utvikling av et innovasjonsprogram

NTNU Wellfare

INNHOLDDet er viktig at programutvikling og evaluering av spesifikke innovasjonsprosjekter i utformes slik at nedenfra-og-opp-innspill og kvalitative data fra innbyggere og relevante interessenter sees i sammenheng med kvantitative måleindikatorer. Som vist i kapittel 5 kan
innsamlede kvalitative data analyseres tematisk og brukes til å evaluere måloppnåelser iden bredere porteføljestyringen. På denne måten kan kvalitative data (deltakende, kontekstuelle, «people-powered») og data-drevne, kvantitative indikatorer anvendes i kombinasjon for å oppnå økt innsikt og justering av kurs underveis – både i realisering og evaluering
av programmet, og med kobling til kommunens plan- og styringssystem. Det vil være hensiktsmessig å bruke begge rammeverk av indikatorer i kommunens årsberetning, og styrke
rapportering utover økonomirapporteringen. Forslag til de foreslåtte rammeverkene forindikatorer fremstilles i vedlegg 4 (liste over mulige indikatorer fordelt på aldersgrupper),vedlegg 5 og 6 (oversikt over koblinger mellom indikatorer og bærekraftsmål med særlig
relevans for kommunenivået), og vedlegg 7 (indkator-rammeverk for evaluerig av organisatorisk kapasitet og kapabiliteter).
Disse forslagene kan danne utgangspunktet for en videre prosess med utvikling av et endelig indikator-rammeverk for evaluering av programmet, der lokale forhold, medvirkning
fra programmets målgrupper og andre innbyggere inkluderes i utvelgelsesprosessen. Poenget er å utvikle et stabilt, men samtidig fleksibelt rammeverk av langsiktige indikatorer
som gjør det mulig å følge med på, og kommunisere utviklingen i Trondheim til innbyggere,
beslutningstakere, og samarbeidspartnere. Se figur 66 for en mulig videre prosess i utvelgelse av indikatorer:Internasjonalt
anerkjenteindikatorer

STADIE 1

Fjerne unødvendige
indikatorer pga.
duplisering eller
mangelfull relevans,
datakvalitet,
kontinuitet eller
tilgjengelighet

Nasjonale/lokale
indikatorer

Nasjonale/lokale
ekspertutvalg

Prioriterteindikatorer

STADIE 2

Drøfte og konkludere
forslag i samråd med
fageksperter og
ansatte i kommunen

Prioriterteindikatorer

STADIE 3

Drøfte forslag med
innbyggere og
interessenter

Endelig liste
med
indikatorer

Figur 65. Prosess for utvelgelse av indikatorer, oversatt fra Goldblatt et al., (2023, s. 179).

277

Utvikling av et innovasjonsprogram

NTNU Wellfare

INNHOLD

Gjennomgangen av foreliggende forskning og dokumentasjon fra innsiktsarbeidet begrunner følgende anbefalinger:

Anbefalinger:→ Utvikle prinsipper for adaptiv evaluering i programmet som gjør det mulig åtilpasse og justere innsats og planer underveis.
→ Utvikle to fleksible rammeverk av kvalitative og kvantitative indikatorer som
legger til rette for adaptive og utviklingsorienterte evalueringer, og som kan
tilpasses og justeres til å evaluere hvert enkelt innovasjonsprosjekt. Det første
rammeverket bør fokusere på fellesskapsverdier/ønskede effekter, og det
andre rammeverket på kapasitet og kapabiliteter i offentlig sektor.
→ Skissere ulike tilnærminger til evaluering tilpasset nivå og skalering –​småskala piloter og eksperimentelle innovasjonsprosjekter krever andre
evalueringsdesign enn s​ torskala og «mainstream» oppskalering av en
innovasjon→ Integrere kost-nytte-beregninger i evalueringsdesignet dersom det er mulig→ Sørge for at barn, unge, og familier i utsatte situasjoner har en viktig s​ temme i
evalueringsprosessene→ Fortell om forandring, og utvikle en læringsbank for å dele og spre erfaringer
fra innovasjonsprosjektene→ Bygge organisatoriske strukturer og partnerskap på strategisk og operativt
nivå som sikrer langsiktige og transdisiplinære forskningssamarbeid for å
ivareta helhetlig evaluering av prosjekter og aktiviteter i programmet overtid. Dette vil innebære at ulike fagfelt kommer sammen for å belyse aktuelle
forskningsspørsmål i samarbeid med praksisfeltet, og gjennom tverrfaglig
studentaktiv forskning i relevante utdanningsløp.

278

Utvikling av et innovasjonsprogram

NTNU Wellfare

INNHOLD

Referanser
Adger, W., Brooks, N., Bentham, G., Agnew, M., & Eriksen, S.

(2021). Seksuell orientering, kjønnsmangfold og(2004). New Indicators of Vulnerability and Adaptive

levekår. Resultater fra spørreundersøkelsen 2020.

Capacity. Tyndall Centre for Climate Change Re-

Universitetet i Bergen. https://ntnuopen.ntnu.no/search.

ntnu-xmlui/bitstream/handle/11250/2825850/

Agger, A. (2021). Democratic innovations in municipal planning: Potentials and challenges of place-based
platforms for deliberation between politicians and

Seksuell_orientering_kj%25C3%25B8nnsmangfold_levek%25C3%25A5r.pdf?sequence=2
Ansell, C., Sørensen, E., & Torfing, J. (2017). Improving policy

citizens. Cities, 117, 103317. https://doi.org/https://

implementation through collaborative policymaking.

doi.org/10.1016/j.cities.2021.103317

Policy & Politics, 45(3), 467-486. https://doi.org/10.13

Akin, D. (2017). Queer challenges to the norwegian policies andpractices of immigration: Asylum seeking in norway on

32/030557317x14972799760260
Ansell, C., Sørensen, E., & Torfing, J. (2021). When Governancethe grounds of sexual orientation-based persecution

Theory Meets Democratic Theory: The Potential Con-

[Doctoral thesis, Norges teknisk-naturvitenskapelige

tribution of Cocreation to Democratic Governance.

universitet]. https://ntnuopen.ntnu.no/ntnu-xmlui/

Perspectives on Public Management and Governance,

handle/11250/2448634

4(4), 346-362. https://doi.org/10.1093/ppmgov/

Alfer, K. (2020). En organisasjon i utakt? En studie av hvordan

gvab024rådgivere erfarer handlingsrom og samhandling ved

Ansell, C., & Torfing, J. (2021). Public Governance as Co-creation:

overgang til kommune 3.0 [Masteroppgave, Norges

A Strategy for Revitalizing the Public Sector and Rejuve-

teknisk-naturvitenskapelige universitet]. https://ntn-

nating Democracy. Cambridge University Press.

uopen.ntnu.no/ntnu-xmlui/handle/11250/2657747?show=full

Begnum, M.E.N. (2020). Universal Design of ICT: A Historical
Journey from Specialized Adaptations Towards

Allender, S., Owen, B., Kuhlberg, J., Lowe, J., Nagorcka-Smith,

Designing for Diversity. In: Antona, M., Stephanidis,

P., Whelan, J., & Bell, C. (2015). A community based

C. (red.) Universal Access in Human-Computer Interac-systems diagram of obesity causes. PLoS ONE, 10(7),tion. Design Approaches and Supporting Technologies.

e0129683.

HCII 2020. Lecture Notes in Computer Science(), volAllern, E. H., Arnesen, D., Hansen, V. W., & Røed, M. (2023).
Mellom korporatisme og lobbyisme: Norske interesseorganisasjoners tilgang til politiske beslutning-

12188. Springer, Cham. https://doi.org/10.1007/9783-030-49282-3_1
Arbeids- og velferdsdirektoratet & Helsedirektoratet. (2021).

sprosesser Norsk sosiologisk tidsskrift, 7(4-5), 26-44.

Strategi for fagfeltet Arbeid og Helse (IS - 3023). https://

https://doi.org/10.18261/nost.7.4-5.3

www.helsedirektoratet.no/tema/arbeid-og-helse/

Alvsen, I. L. (2020). Konstruktiv journalistikk: Å se verden med
begge øynene. Aftenposten. https://www.aftenposteninnsikt.no/kulturtrender/konstruktiv-journalistikk-se-verden-med-begge-ynene
Andersen, B., & Brattbakk, I. (2020). Områdesatsinger i Norge.
Et skjørt kunnskapsgrunnlag for strategier og tiltak.
Tidsskrift for boligforskning, 3(2), 130-147. https://doi.
org/10.18261/issn.2535-5988-2020-02-03
Anderssen, N., Eggebø, H., Stubberud, E., & Holmelid, Ø.

Strategi%202021%20%E2%80%93%20Strategi%20
for%20fagfeltet%20arbeid%20og%20helse.pdf/_/
attachment/inline/5a1a73df-bed0-4d3c-890f-ff158
39ed62a:98d8d6eae6112f26604646c874a70fe49f472fe9/Strategi%202021%20%E2%80%93%20Strategi%20for%20fagfeltet%20arbeid%20og%20helse.pdf
Armstrong, M. I., Birnie-Lefcovitch, S., & Ungar, M. T. (2005).
Pathways between social support, family well being,
quality of parenting, and child resilience: What weknow. Journal of child and family studies, 14(2), 269281.

279

Referanser

NTNU Wellfare

INNHOLD

Arnesen, H. S. (2024, 4. januar). Lavere livskvalitet blant ikke-heterofile. Statistisk Sentralbyrå. https://www.ssb.

of the new Gilded Age (2. utg.). Princeton University

no/sosiale-forhold-og-kriminalitet/levekar/artikler/

Press.

lavere-livskvalitet-blant-ikke-heterofile
Arnstein, S. R. (1969). A ladder of citizen participation. Journalof the American Institute of planners, 35(4), 216-224.
Arntsen, T. J., Berndtsson, C. H., Dybvig, D. D., Emstad,Bason, C. (2017). Leading public design: Discovering human-centred governance. Policy Press.
Bason, C. S. & Striegler S. G. (2023). Design af missionorientert
innovation - en ny vej for mental trivsel. I S. W. Niel-A. B., Farshchian, B. A., & Gaustad, S. E. (2023).

sen (Red.), Vilde Problemer. Værktøjskasse til politikere,

Tjenesteinnovasjon i helse og velferd. Norges

praktikere og policy-entreprenører (s. 190-216). Nord

teknisk-naturvitenskapelige universitet. https://Academic.

www.ntnu.no/documents/1268391802/0/Rapport_Tjenesteinnovasjon_121223_web+%281%29.
pdf/ce465892-31ff-4e8a-4b20-f465024debdf?t=1702458494457
Arnø, T. L. (2023). Veien til førerkortet og samfunnsdeltakelse:en kvalitativ studie av hvordan deltakere av “Veien
til førerkortet” opplever at prosjektet påvirker livene
deres, og hva de vektlegger som betydningsfullt. [Masteroppgave, Norges teknisk-naturvitenskapelige
universitet]. https://ntnuopen.ntnu.no/ntnu-xmlui/handle/11250/3115401
Arrow, K. J. (1963). Social choice and individual values. John
Wiley & Sons.

Bentzen, T. Ø., & Bringselius, L. (2023). Translating trust as a
magic concept in public sector reforms: A comparative study of the Danish and Swedish trust reform.
International Public Management Journal, 26(5), 764784. https://doi.org/10.1080/10967494.2023.2223198
Berg, I. (2016). “ Just because you look different, doesn’tmean you’re evil”: a study of Muslim girls’ experiences with stigma,’othering’and minority status in
Trondheim, Norway [Masteroppgave]. Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet.
Bergsli, H. (2013). Helse og frafall i videregående opplæring.
Underlagsrapport til Sosial ulikhet i helse: En norsk
kunnskapsoversikt. Sosialforsk, Høgskolen i Oslo og

Avelino, F., Wittmayer, J. M., Pel, B., Weaver, P., Dumitru, A.,

Akershus. https://www.forebygging.no/globalassets/

Haxeltine, A., Kemp, R., Jørgensen, M. S., Bauler, T.,bergsli-helse-og-frafall-i-videregaende-opplaring-2.

Ruijsink, S., & O’Riordan, T. (2019). Transformative

pdf Bibby, W., & Deacon, C. (2020). Parents Help-social innovation and (dis)empowerment. Techno-

ing Parents. It takes a village to raise a child. Nesta.

logical Forecasting and Social Change, 145, 195-206.

https://media.nesta.org.uk/documents/Parents_

https://doi.org/https://doi.org/10.1016/j.tech-

Helping_Parents_-_Final_version.pdf

fore.2017.05.002

Biehl, A., Hovengen, R., Grøholt, E.-K., Hjelmesæth, J., Strand,

Bania, E. V., Eckhoff, C., & Kvernmo, S. (2019). Not engaged

B. H., & Meyer, H. E. (2013). Adiposity among chil-in education, employment or training (NEET) in an

dren in Norway by urbanity and maternal education:

Arctic sociocultural context: the NAAHS cohort study.

a nationally representative study. BMC Public Health,

BMJ Open, 9(3), e023705. https://doi.org/10.1136/

13(1), 842. https://doi.org/10.1186/1471-2458-13-842

bmjopen-2018-023705
Barnehageloven. (2022). Lov om barnehager (LOV-2022-06-1040). Lovdata. https://lovdata.no/lov/2005-06-17-64
Bartels, K. (2024). Relational Ecosystems: Sustaining Prefigurative Change by Creating Conditions for Mutual
Learning and Change. International Journal of theCommons, 18(1), pp. 231–245. DOI: https://doi.
org/10.5334/ ijc.1228
Bartels, K., & Turnbull, N. (2020). Relational public administration: a synthesis and heuristic classification of rela-

280

Bartels, L. M. (2016). Unequal democracy: the political economy

Birkelund, G. E., Rogstad, J., Heggebø, K., Aspøy, T. M., &Bjelland, H. F. (2014). Diskriminering i arbeidslivet - Resultater fra randomiserte felteksperiment iOslo, Stavanger, Bergen og Trondheim. Sosiologisk
tidsskrift, 22(4), 352-382. https://doi.org/10.18261/
ISSN1504-2928-2014-04-02
Birkjær, M., Gamerdinger, A., & El-Abd, S. (2021). Towards a
Nordic wellbeing economy. Nordic Council of Ministers.
Birkjær, M., Kaats, M., & Rubio, A. (2020). Wellbeing Adjusted

tional approaches. Public Management Review, 22(9),Life Years. A universal metric to quantify the happiness1324-1346. https://doi.org/10.1080/14719037.2019

return on investment. The Happiness Research Insti-.1632921

tute . https://www.happinessresearchinstitute.com/_

Referanser

NTNU Wellfare

INNHOLDfiles/ugd/928487_4a99b6e23f014f85b38495b7a-the outcomes of co-production in local government.

b1ac24b.pdf

Local Government Studies, 46(2), 169-185. https://doi.

Bjørgen, A., Fossheim, K., & Macharis, C. (2021). How to build
stakeholder participation in collaborative urban
freight planning. Cities, 112, 103149.
Bjørnsrud, H., & Gjems, L. (2019). Praksisfellesskap for læring og
profesjonsutvikling. Universitetsforlaget.
Bjørntvedt, J. S., Bøe, I. V., & Tjora, A. (2024). Erfaringer med
ensomhet og frivillig arbeid blant studenter i Trondheim(Sosiologisk poliklinikk rapport 24-1).
Blindheim, T., Nordgreen, L. C., & Økland, M. A. (2022).

Brix, J., Tuurnas, S., & Mortensen, N. M. (2021). Creating
opportunity spaces for co-creation: professional
co-producers in inter-organizational collaborations.
I A. O. Thomassen & J. B. Jensen (Red.), Processual
Perspectives on the Co-creation Turn in Public Sector
Organizations (s. 157-175). IGI Global.
Brown, M., Moore, T.L. . (2019). Addressing Complex Public
Problems Through Coalition-Based Approaches:
Collective Impact and the CEP Competencies. Inter-Bærekraftige lokalsamfunn gjennom medvirkning og

national Journal of Research on Service-Learning andkollektiv mobilisering? Erfaringer fra utfasing av om-

Community Engagement, 7 (1). https://doi.org/https://rådesatsing i Ytre Arna og indre Laksevåg. I Kollektiv

doi.org/10.37333/001c.11491

mobilisering: Samfunnsarbeid i teori og praksis. Cappelen Damm Akademisk/NOASP Nordic Open Access
Scholarly Publishing.
Bloch, P., Toft, U., Reinbach, H. C., Clausen, L. T., Mikkelsen,
B. E., Poulsen, K., & Jensen, B. B. (2014). Revitalizing
the setting approach–supersettings for sustainable
impact in community health promotion. International
Journal of Behavioral Nutrition and Physical Activity,
11(1), 1-15.
Bolton, R., Logan, C., & Gittell, J. H. (2021). Revisiting Relational
Coordination: A Systematic Review. The Journal ofApplied Behavioral Science, 57(3), 290–322 https://doi.
org/10.1177/0021886321991597
Bovaird, T. (2005). Public governance: balancing stakeholder
power in a network society. International Review of
Administrative Sciences, 71(2), 217-228. https://doi.
org/10.1177/0020852305053881
Bragstad, T. (2018). Vekst i uføretrygding blant unge. Arbeid og
velferd, 2(2018), 69-87.
Bringselius, L. (2017). Tillitsbaserad styrning: Ett ramverk (2. utg).
Tillitsdelegationen.
Bringselius, L., Adenskog, M., Benner, M., Bergh, A., Bornemark, J., Dellve, L., Hall, P., Lindgren, M., Packendorff, J., Persson, V., & Svensson, K. S., L.G. (2021).

Trondheim renholdsverk. (u.å.). BrukOm butikk. https://trv.no/
produkter-og-tjenester/brukom/files/1554/brukom.
html
Bruselius-Jensen, M., Sørensen, N. U., & Katznelson, N. (2023).
Fællesskaber i ungdomslivet: Når de gør godt, og nårde gør ondt. (Ungdomsliv 13). Aalborg Universitetsforlag. https://vbn.aau.dk/files/520934879/F_llesskaber_i_ungdomlivet_OA.pdf
Bryson, J. M., Crosby, B. C., & Bloomberg, L. (2014). Public
Value Governance: Moving Beyond Traditional Public
Administration and the New Public Management.
Public Administration Review, 74(4), 445-456. https://doi.org/https://doi.org/10.1111/puar.12238
Butikofer, A., Løken, K. V., & Salvanes, K. G. (2015) . Long-Term
Consequences of Access to Well-child Visits (NHH
Dept. of Economics Discussion Paper No. 29/2015).
Norges Handelshøyskole. https://papers.ssrn.com/
sol3/papers.cfm?abstract_id=2719404
Bøe, T., Serlachius, A. S., Sivertsen, B., Petrie, K. J., & Hysing,M. (2018). Cumulative effects of negative life eventsand family stress on children’s mental health: The
Bergen Child Study. Social psychiatry and psychiatricepidemiology, 53(1), 1-9.
Callon, M. (1984). Some elements of a socilology of transla-

Tillit och omdöme - Perspektiv på tillitsbaserad styrn-tion: Domestication of the scallops of St. Brieuc Bay.

ing. Studentlitteratur AB.

The Sociological Review, 32(1_suppl), 196-233. https://Brix, J. (2019). Ambidexterity and organizational learning:
revisiting and reconnecting the literatures. The

doi.org/10.1111/j.1467-954X.1984.tb00113.x
Callon, M. (2004). The role of hybrid communities and so-

Learning Organization, 26(4), 337-351. https://doi.

cio-technical arrangements in the participatoryorg/10.1108/TLO-02-2019-0034

design. Journal of the center for information studies,

Brix, J., Krogstrup, H. K., & Mortensen, N. M. (2020). Evaluating281

org/10.1080/03003930.2019.1702530

Referanser

5(3), 3-10.

NTNU Wellfare

INNHOLD

Cannon, J. S., Kilburn, M. R., Karoly, L. A., Mattox, T., Muchow,
A. N., & Buenaventura, M. (2018). Investing Early:
Taking Stock of Outcomes and Economic Returns
from Early Childhood Programs. Rand healthquarterly, 7(4), 6-6. https://pubmed.ncbi.nlm.nih.
gov/30083418

state. Hachette UK.
Cottam, H. (2020). Welfare 5.0: Why We Need a Social Revolution
and how to Make it Happen. (IIPP WP 2020-10). UCL
Institute for Innovation and Public Purpose https://www.ucl.ac.uk/bartlett/public-purpose/wp2020-10

Caspersen, J., & Hermstad, I. H. (2023). Mechanisms of Persisting Inequality – Case Studies of Norwegian Daycare
Facilities for Children.IJREE–International Journal for
Research on Extended Education, 10(2) 28-39. https://doi.org/10.3224/ijree.v10i2.03
Caspersen, J., Hermstad, I. H., Johansen, W., Leiulfsrud, H.,
Lillebø, O., Nyhus, O. H., & Wendelborg, C. (2023).
Tett på – nye arbeidsmåter og samspill mellom skole,barnehage og PPT. Delrapport 1 fra et modellutprøvingsprosjekt i tre kommuner. NTNU Samfunnsforskning
A/S. https://samforsk.no/uploads/files/NTNU__Rapport_TettPaa_UU.pdf
Caughman, L., Beaudoin, F., & Withycombe Keeler, L. (2023).
The project-partnership cycle: managing city-university partnerships for urban sustainability andresilience transformations. Urban Transformations,5(1), 10.

Deloitte. (2023). Evaluering av bransjeprogram som virkemiddel
i IA-avtalen. Evaluering for Arbeids- og inkluderingsdepartementet Desember 2023. https://kudos.dfo.
no/dokument/67572/evaluering-av-bransjeprogram-som-virkemiddel-i-ia-avtalen-evaluering-for-arbeids-og-inkluderingsdepartementet-desember-2023
Samskabelsesbevægelsen. (2018, 4. desember). Vi skal evaluere samskabelse. Den Offentlige. http://www.denoffentlige.dk/tnketanke/samskabelsesbevaegelsen-1/
vi-skal-evaluere-samskabelse
Devins, D., Gold, J., Boak, G., Garvey, R., & Willis, P. (2017).
Maximising the local impact of anchor institutions:a case study of Leeds City Region. Joseph Rowntree
Foundation, York.
Donovan, E., Martin, S. R., Seidman, L. C., Zeltzer, L. K., Cous-

Center for Offentlig-Privat Innovation. (2023). Spredningsguiden. CO-PI – Center for Offentlig-Privat Innovation. https://co-pi.dk/media/ozylnrtt/2023-spredningsguiden-tilgaengelig.pdf
Chater, N., & Loewenstein, G. (2023). The i-frame and thes-frame: How focusing on individual-level solutions
has led behavioral public policy astray. Behavioral
and Brain Sciences, 46, e147. https://doi.org/10.1017/
S0140525X22002023

ineau, T. M., Payne, L. A., Knoll, M., Weiman, M., &Federman, N. C. (2021). The Role of Social Mediain Providing Support from Friends for Adolescentand Young Adult (AYA) Patients and Survivors ofSarcoma: Perspectives of AYA, Parents, and Providers. Journal of Adolescent and Young Adult Oncology .
https://doi.org/10.1089/jayao.2020.0200
Douglas, S., Schillemans, T., ‘t Hart, P., Ansell, C., Bøgh Andersen, L., Flinders, M., Head, B., Moynihan, D., Nabatchi, T., O’Flynn, J., Peters, B. G., Raadschelders, J.,

Christens, B. D., & Inzeo, P. T. (2015). Widening the view: situ-

Sancino, A., Sørensen, E., & Torfing, J. (2021). Rising

ating collective impact among frameworks for com-to Ostrom’s challenge: an invitation to walk on themunity-led change. Community Development, 46(4),bright side of public governance and public service.

420-435. https://doi.org/10.1080/15575330.2015.10

Policy Design and Practice, 1-11. https://doi.org/10.1061680

80/25741292.2021.1972517

Clayton, A., Miller, R., Gambino, M., Rowe, M., & Ponce,

Drugli, M. B. (2023a, 3. juli). Overgang fra hjem til barnehage

A. N (2020). Structural Barriers to Citizenship: A– en prosess i tre faser. https://www.barnehage.no/Mental Health Provider Perspective. Community

overgang-fra-hjem-til-barnehage-en-prosess-i-tre-

Mental Health Journal, 56(1), 32-41. https://doi.org/

faser/247238

doi:10.100710597-019-00490-w
Cockerham, W. C. (2005). Health lifestyle theory and theconvergence of agency and structure. Journal ofhealth and social behavior , 46(1), 51-67. https://doi.
org/10.1177/002214650504600105
Cottam, H. (2018). Radical Help: How we can remake the rela-282

tionships between us and revolutionise the welfare

Referanser

Drugli, M. B. (2023b, 22. juni). Den tredje uka er faktisk den
tøffeste. https://www.barnehage.no/den-tredje-ukaer-faktisk-den-toffeste/246953
Drugli, M. B., Brenne, A. S., & Midtsand, M. Development of aparent-active transition model for toddlers starting inchildcare – a case study, upublisert.

NTNU Wellfare

INNHOLD

Drugli, M. B., Nystad, K., Lydersen, S., & Brenne, A. S. (2023).
Do toddlers’ levels of cortisol and the perceptions of parents and professional caregivers tell
the same story about transition from home tochildcare? A mixed method study. Frontiers in
Psychology, 14, 1165788. https://doi.org/10.3389/
fpsyg.2023.1165788
Duncan, G., Kalil, A., Mogstad, M. & Rege, M. (2023). Investingin early childhood development in preschool and at
home. I A. M. Hanushek, S. & Woessmann, L. (Red.),Handbook of the Economics of Education (s. 1-9). Elsevier.

skole/stein-saks-papir-strategidokument.pdf
Elwell-Sutton, T., Tinson, A., Greszczuk, C., Finch, D., HoltWhite, E., Everest, G., Mihaylova, N., Wood, S., &Bibby, J. (2019). Creating healthy lives. A whole-government approach to long-term investment in the nation’s
health. The Health Foundation. https://www.health.
org.uk/sites/default/files/upload/publications/2019/
Creating%20healthy%20lives.pdf
Engel, A., Barnett, W. S., Anders, Y., & Taguma, M. (2015). Early
childhood education and care policy review:Norway.
OECD. https://www.oecd.org/education/Early-Childhood-Education-and-Care-Policy-Review-Norway.pdf

Durose, C., Escobar, O., Gilchrist, A., Agger, A., Henderson,
J., Van Hulst, M., & van Ostaijen, M. (2019). Sociallysmart cities: Making a difference in urban neighbourhoods. University of Edinburgh.
Dyrdal, G. M., & Løvoll, H. S. (2023). Windjammer: Finding Purpose and Meaning on a Tall Ship Adventure. Social
Sciences, 12(8), 459. https://www.mdpi.com/20760760/12/8/459

Eriksen, M. (2020). Hvem møter bommen? En analyse av hvilke sosioøkonomiske grupper som betaler mest ibomringen i Trondheim [Masteroppgave, Norges
teknisk-naturvitenskapelige universitet]. https://ntnuopen.ntnu.no/ntnu-xmlui/handle/11250/2663749
Falch, T., & Nyhus, O. H. (2011). Betydningen av fullført videregående opplæring for sysselsetting og inaktivitet
blant unge voksne. Søkelys på arbeidslivet,28(4).

Edmondson, A. (2020). Den frygtløse organisation: skab psykologisk tryghed på arbejdspladsen og styrk læring, innovation og vækst. Djøf forlag.
Eiksund, S., Sliper, J. O., Opdahl, S., Kvistad, K., Moa, P. F.,
Rangul, V., Krokstad, S., Heimburg, D. v., Gravaas,

Schools. Lessons from Norway. Palgrave.
Folkehelseinstituttet. (2023, 18. august). AmmE-læring. https://B. C., & Sund, E. R. (2022). Deltakelse, helse, og hel-www.fhi.no/le/amming-og-morsmelk/kompetan-

sedeterminanter i HUNT4 blant trøndere med og uten

seutvikling/amme-laring/

innvandrerbakgrunn i 2019 (Helsestatistikk-rapport nummer 9 fra HUNT4) HUNT, Norges tekni-

Folkehelseinstituttet. (2023, October 2023). Kommunehelsa

sk-naturvitenskapelige universitet. https://www.

statistikkbank. https://khs.fhi.no/webview/

ntnu.no/documents/10304/1269212242/Delrap-

Folkehelseloven. (2011). Lovdata. https://app.uio.no/ub/ujur/

port+9+Innvandrerhelse.pdf/9b9e0933-a4ef-0d2260da-7d1b3e0dc0ec?t=1656321420844
Ekren, R., & Arnesen, H. S. (2022). Hvordan påvirker foreldres
utdanning og inntekt barnas karakterer? Statistisk Sentralbyrå. https://www.ssb.no/utdanning/grunnskoler/statistikk/karakterer-ved-avsluttet-grunnskole/artikler/hvordan-pavirker-foreldres-utdanning-og-inntekt-barnas-karakterer
Ekspertgruppen om barn i fattige familier. (2023). En barndom
for livet. Økt tilhørighet, mestring og læring for barn ifattige familier. Regjeringen. https://www.regjeringen.no/no/dokumenter/en-ny-barndom-for-livet/

oversatte-lover/data/lov-20110624-029-eng.pdf
Forskningsrådet. (2021). Ut av blindsonene. Strategi for et samlet
kunnskapsløft for utsatte barn og unge. https://www.
forskningsradet.no/siteassets/publikasjoner/2021/
bu-21-strategi-ut-av-blindsonene.pdf
Franck, K. (2022). The educational context in expert assessments. A study of special education documents ofchildren in ECEC institutions. European Journal ofSpecial Needs Education, 37(5), 819-833. https://doi.or
g/10.1080/08856257.2021.1954346
Frøyland, L. R., Bakken, A., & von Soest, T. (2020). PhysicalFighting and Leisure Activities among Norwegian

id3000835/
Ekspertutvalget. (2018). STEIN, SAKS, PAPIR - En strategi for å
bygge sterke Barnefellesskap. Trondheim Kommune.
https://www.trondheim.kommune.no/globalassets/10-bilder-og-filer/02-skoler/skoler-p-a/stavset-

283

Finnvold, J. E. (2021). Integrating Students with Disabilities inReferanser

Adolescents—Investigating Co-occurring Changes
from 2015 to 2018. Journal of Youth and Adolescence,
49(11), 2298-2310. https://doi.org/10.1007/s10964020-01252-8

NTNU Wellfare

INNHOLD

Fung, A. (2015). Putting the public back into governance: The
challenges of citizen participation and its future.

vation and Public Purpose . https://www.ucl.ac.uk/

Public Administration Review, 75(4), 513-522.

bartlett/public-purpose/publications/2024/feb/de-

Fyhn, T., Radlick, R., & Sveinsdottir, V. (2021). Unge som stårutenfor arbeid, opplæring og utdanning (NEET). En

signing-and-implementing-mission-oriented-policies
Government of Western Australia. (2020). Public Sector Capa-analyse av unge i NEET-kategorien. (2-2021). NORCE.

bility Profiles. https://www.wa.gov.au/government/

https://norceresearch.brage.unit.no/norcere-publications/public-sector-capability-profiles

search-xmlui/bitstream/handle/11250/2770190/Sluttrapport%2bNEET.pdf?sequence=5&isAllowed=yFåkvam, E. (2023). En GIS-analyse av kollektivtilgjengeligheten

Granone, F., Reikerås, E., Sæbø, J., Solheim, K., Kaltvedt, E.,
Ree, M., Esmaeeli, S., Furskog-Risa, E.C. & Dybvig-Joner, M.. (2022). Tidlig innsats, tidlig i livet. Universitetet ii Trondheim kommune [ Masteroppgave, Norges

Stavanger. https://www.ks.no/contentassets/75280f-

teknisk-naturvitenskapelige universitet]. https://nt-

2b713645eca38e665be9dcdfc7/Fou-Tidlig-innsats-nuopen.ntnu.no/ntnu-xmlui/handle/11250/3095038

tidlig-i-livet.pdf

Glimmerveen, L., Ybema, S., & Nies, H. (2018). Empowering

Greve, C., Lægreid, P., & Rykkja, L. (2018). Nordic Bureaucra-

citizens or mining resources? The contested domain

cy beyond New Public Management: Comparativeof citizen engagement in professional care services.

Perspectives. I H. Byrkjeflot & F. Engelstad (Red.)

Social Science & Medicine, 203, 1-8. https://doi.org/

Bureaucracy and Society in Transition (s. 205-224).

https://doi.org/10.1016/j.socscimed.2018.03.013

Emerald Publishing. https://doi.org/10.1108/S0195-

Glimmerveen, L., Ybema, S., & Nies, H. (2020). Engaged
yet excluded: The processual, dispersed, and631020180000033014
Grillos, T. (2014). Youth lead the change: The city of Boston’spolitical dynamics of boundary work. Hu-

youth-focused participatory budgeting process. Pilot

man Relations, 73(11), 1504-1536. https://doi.

Year Evaluation. https://scholar.harvard.edu/files/

org/10.1177/0018726719875494

grillos/files/pb_boston_year_1_eval_0.pdf

Glimmerveen, L., Ybema, S., & Nies, H. (2022). Who Par-

Gulbrandsen, M., & Høiland, G. C. L. (2021). The relationshipticipates in Public Participation? The Exclu-

between research and innovation in the public sec-

sionary Effects of Inclusionary Efforts. Admin-

tor–an analysis of five cases from labour and welfare

istration & Society, 54(4), 543-574. https://doi.

services. Nordic Journal of Social Research, 12(2), 46-

org/10.1177/00953997211034137

69.

Gohari, S., Ahlers, D., F. Nielsen, B., & Junker, E. (2020). The

Gunderson, L. H., Garmestani, A., & Allen, C. R. (2022). Panar-

Governance Approach of Smart City Initiatives.

chy: nature’s rules. IL.H. Gunderson, A. Garmestani

Evidence from Trondheim, Bergen, and Bodø. In-& C.R. Allen (red.), Applied panarchy: applications andfrastructures, 5(4), 31. https://www.mdpi.com/2412-

diffusion across disciplines (s. 3-26). Island Press..

3811/5/4/31

Halvorsen, K., & Stjernø, S. (2021). Økonomisk og sosial ulikhet

Gohari, S., Baer, D., Nielsen, B. F., Gilcher, E., & Situmorang,
W. Z. (2020). Prevailing Approaches and Practices of
Citizen Participation in Smart City Projects: Lessons
from Trondheim, Norway. Infrastructures, 5(4), 36.
https://www.mdpi.com/2412-3811/5/4/36
Goldblatt, P., Castedo, A., Allen, J., Lionello, L., Bell, R., Marmot,
M., Heimburg, D., & Ness, O. (2023). Rapid review of
inequalities in health and wellbeing in Norway since2014 - Full Report. Institute of Health Equity. https://www.instituteofhealthequity.org/resources-reports/
rapid-review-of-inequalities-in-health-and-wellbeingin-norway-since-2014/read-the-full-report.pdf
Goulden, A., & Kattel, R. (2024). Designing and implementing
mission-oriented policies: Tools and resources from the284

field. (Policy Report 2024/01). UCL Institute for Inno-

Referanser

i Norge. Universitetsforlaget.
Hanefeld, J., Reeves, A., Brown, C., & Östlin, P. (2019). Achieving health equity: democracy matters. The Lancet,
394(10209), 1600-1601. https://doi.org/https://doi.
org/10.1016/S0140-6736(19)32128-2
Hansen, I.L.S (2021) Bolig som grunnleggende levekårsfaktor.
I A. Solstad, K. Astrup, T. Bliksvær, I.L.S. Hansen, M.
Iversen, A. Kjellevold, V. Nordvik & J. Sørvoll (Red.),Boligsosialt arbeid. (s. 47-70). Universitetsforlaget
Harper, A., Kriegel, L., Morris, C., Hamer, H. P. & Gambino, M.
(2017). Finding citizenship: What works? American
Journal of Psychiatric Rehabilitation, 20(3), 200-217.
https://doi.org/10.1080/15487768.2017.1338036

NTNU Wellfare

INNHOLD

Hartley, J., Parker, S., & Beashel, J. (2019). Leading and recognizing public value. Public Administration, 97(2),Innbyggernes modell i Trondheim kommune. Hove-

264-278. https://doi.org/https://doi.org/10.1111/

drapport. (IPLs rapportserie nr: 9/2024) Institutt

padm.12563

for pedagogikk og livslang læring, Norges tekni-

Harvey, J.-F., & Edmondson, A. C. (2020). Ekstrem teaming:
ledelse på tværs af organisationer. Dansk Psykologisk
Forlag A/S.

sk-naturvitenskapelige universitet. https://www.
ntnu.no/documents/1266706089/1283906963/
Rapport+N9_2_Innbyggernes+modell.pdf/f1f23a7e259a-9a83-d0ab-e1afb0ec0cb9?t=1710313161772

Haug, K. H., & Storø, J. (2013). Kindergarten — a Universal
Right for Children in Norway. International Journal ofChild Care and Education Policy, 7(2), 1-13. https://doi.
org/10.1007/2288-6729-7-2-1
Heckman, J. J. (2006). Skill formation and the economics of investing in disadvantaged children. Science, 312(5782),
1900-1902. https://doi.org/10.1126/science.1128898
Hegna, K. (2018). Endringer i samfunnspolitisk engasjement og

Heimburg, D. v., Prilleltensky, I., Ness, O., & Ytterhus, B.
(2022). From public health to public good: Toward universal wellbeing. Scandinavian Journalof Public Health, 50(7), 1062-1070. https://doi.
org/10.1177/14034948221124670
Heimburg, D. v., Langås, S. V., & Røiseland, A. (2023). From
co-creation to public value through collaborative
platforms—the case of Norwegian kindergartens.

deltakelse blant ungdom 2009 - 2016: Økte sosiale

Public Money & Management, 43(1), 26-35. https://doi.

forskjeller og polarisering? Tidsskrift for ungdoms-

org/10.1080/09540962.2022.2120295

forskning, 18(1). https://journals.oslomet.no/index.
php/ungdomsforskning/article/view/2996
Heimburg, D. v., Langås, S. V., & Ytterhus, B. (2021a). Feeling

Heimburg, D. v., & Røiseland, A. (2023). Barnehager som
plattform for samskapt og bærekraftig samfunnsplanlegging. I A. K. Lund, M. Nilssen & A. Tjønn-

valued and adding value: a Participatory Actiondal (Red.), Samskapt bærekraft i norsk arbeidsliv

Research project on co-creating practices of social(s. 82-103). Universitetsforlaget. https://doi.org/

inclusion in kindergartens and communities. Fron-

doi:10.18261/9788215061191-23-05

tiers in Public Health, 9. https://doi.org/10.3389/
fpubh.2021.604796
Heimburg, D. v., Rangul, V., Gravaas, B., Eiksund, S., Sliper, J.
O., Opdahl, S., Kvistad, K., Moa, P. F., Krokstad, S.,& Sund, E. R. (2021b). Nærmiljø i Trøndelag 2019:trivsel, opplevd trygghet, tilgjengelighet til tjenesterog nærmiljøressurser, og støy. (Helsestatistikk-rapport nummer 5 fra HUNT4). HUNT, Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet. https://www.
ntnu.no/documents/10304/1269212242/N%C3%A6r
milj%C3%B8rapport.pdf/4bb45859-d980-e584-0f8e973e715c7849?t=1609860581185
Heimburg, D. v., Ness, O., & Storch, J. (2021c). Co-Creationof Public Values: Citizenship, Social Justice, andWell-Being. I A. O. Thomassen & J. B. Jensen (Red.),Helgeland, A., & Lund, I. (2017). Children’s Voices on Bullyingin Kindergarten. Early Childhood Education Journal,
45(1), 133-141. https://doi.org/10.1007/s10643-0160784-z
Helsebiblioteket. (2023). Nasjonal faglig retningslinje for det
helsefremmende og forebyggende arbeidet i helsestasjon, skolehelsetjeneste og helsestasjon for ungdom.
https://www.helsebiblioteket.no/innhold/nasjonal-faglig-retningslinje/helsestasjons-og-skolehelsetjenesten
Helsedirektoratet. (2021). Skole og utdanning. https://www.helsedirektoratet.no/rapporter/sektorrapport-om-folkehelse/oppvekst/skole-og-utdanning
Hennestad, B. W., & Revang, Ø. (2017). Endringsledelse og

Processual Perspectives on the Co-Production Turn inledelsesendring: fra plan til praksis. Universitetsfor-

Public Sector Organizations (s.20-41). IGI Global.

laget.

Heimburg, D. v., & Ness, O. (2021). Relational welfare: a social-

Hermstad, I. H., S., M., J., C., & Utmo, I. (2023). Bedre skolestartly just response to co-creating health and wellbeingi Trondheim kommune. Utleira- og Åsvangmodellen.

for all. Scandinavian Journal of Public Health, 49(6),NTNU Samfunnsforskning. https://samforsk.no/639-652. https://doi.org/10.1177/1403494820970815

uploads/files/NTNU_SamForsk_Rapport_Skolestart_

https://doi.org/10.4018/978-1-7998-4975-9.ch002

UU.pdfHeimburg, D. v., Ness, O., Svensson, H. B., Krokstad, M. A.,
Kojan, B. H., Nielsen, H. H., Kaspersen, S. L., Eilert-285

sen, M., Nes, R. B., Hofstad, H., & Vedeld, T. (2024).

Referanser

Hersted, L., & Fikse, C. (2023). Ledelse i et relasjonelt perspektiv. I S. Lindemann & L. Lorås (Red.), Håndbok i relas-

NTNU Wellfare

INNHOLD

jonelt arbeid (s. 85-104). Fagbokforlaget.
Hill, D. (2022). Mission-oriented innovation - a handbook from
Vinnova. VR 2022:02. https://www.vinnova.se/contentassets/1c94a5c2f72c41cb9e651827f29edc14/
designing-missions.pdf?cb=20220311094952
Hjulstad, J. (2017). Embodied Participation In the Semiotic Ecology of a Visually-Oriented Virtual Classroom [Doktorgradsavhandling, Norges teknisk-naturvitenskapeligeand Public Health, 18(16), 8252. https://www.mdpi.
com/1660-4601/18/16/8252
IMDi. (2024). Kapittel 4. Introduksjonsprogrammet. https://www.imdi.no/kvalifisering/regelverk/juridisk-veileder-til-integreringsloven/kapittel-4-introduksjonsprogrammet/
Ingeborgrud, L., Koch, P., de Grandis, G., Bonnevie, T.,

universitet ]. https://ntnuopen.ntnu.no/ntnu-xmlui/& Arntsen, T. J. (2023). Framtidslaboratorium om

handle/11250/2434026

bærekraftig helse i Norge i 2070 (NIFU Innsikt nr. 12

Hofstad, H. (2023). Well understood? A literature study defining and operationalising community social sustainability. Local Environment, 28(9), 1193-1209. https://doi.org/10.1080/13549839.2023.2195620
Holmboe-Ottesen, G., Wandel, M., & Mosdøl, A. (2004). Sosiale
ulikheter og kosthold. Tidsskrift for Den norske legeforening, 1526-1528.
Holmaas, V. (2019). Konstruktiv journalistikk: Kritisk og løysingsorientert. Fagbokforlaget.
Horn, S. (2023). Fritid og fattigdom. Voksne for barn. https://
vfb.no/vart-arbeid/arkiv/fritid-og-fattigdom/
Howe, S. (2023). Implementing intergenerational fairness –the Welsh approach. Nordic Journal of Wellbeing andSustainable Welfare Development, 2(1), 59-62. https://doi.org/10.18261/njwel.2.1.6
Hustad, J. (2023.) Å lede fram en helhetlig og samordnet
innsats ovenfor levekårsutsatte barn, unge og deresfamilier: administrative ledere og støttefunksjoners
erfaringer fra en kommune. [Masteroppgave,
NTNU]. https://ntnuopen.ntnu.no/ntnu-xmlui/handle/11250/3126338?show=fullHyggen, C., & Ekhaugen, T. (2021). Samfunnsøkonomisk
vurdering av marginalisering og utenforskap. (202142). Oslo Economics. https://www.regjeringen.no/co
ntentassets/015adcd9442b462e998821e3ee1b2973/– 2023). Nordisk institutt for studier av innovasjon,
forskning og utdanning. https://nifu.brage.unit.no/nifu-xmlui/handle/11250/3108242
Jacobsen, S. E., Andersen, P. L., Nordø, Å. D., Sletten, M. A., &Arnesen, D. (2021). Sosial ulikhet i barn og ungesdeltakelse i organiserte fritidsaktiviteter. Rapport fra
Senter for forskning på sivilsamfunn og frivillig sektor.
https://samfunnsforskning.brage.unit.no/samfunnsforskning-xmlui/handle/11250/2728534
Jensberg, H. (2024). Deltakelse i arbeid, utdanning eller opplæring blant unge i Trondheim 2021 - hva kan vi fåinnsikt i gjennom microdata.no. Byplankontoret,
Trondheim kommune. https://sites.google.com/
trondheim.kommune.no/databank-oppvekst-og-utdanning/oppvektsomr%C3%A5det-i-tall/deltakelse-iarbeid-utdanning-eller-oppl%C3%A6ring-blant-ungei-trondheim
Jessop, B. (1998). The rise of governance and the risks of failure: the case of economic development. International Social Science Journal, 50(155), 29-45. https://doi.
org/https://doi.org/10.1111/1468-2451.00107
Jøsok, E., & Kjøstvedt, A. (2023). Politisk mestringstro og
kontroversielle spørsmål i samfunnsfag. Nordidactica: Journal of Humanities and Social Science Education,
13(2023: 3), 109-130.
Kalkman, K. (2017). Day care as an integrational arena and in-samfunnsokonomisk-vurdering-av-marginalisering-clusive environment [Doktorgradsavhandling]. Norges

og-utenforskap-oslo-economics.pdf

teknisk-naturvitenskapelige universitet.

Højberg, N., & Jacobsen, C. B. (2023). Nye tendenser i

Kaloudis, A., Skjølsvik, K. O., Nisja, R., Andreadakis, Z.,

forholdet mellem politikere og topembedsmænd i

Koren, I. K., & Forø, C. (2023). NTNUs brede in-danske kommuner? Samarbejde, sociale medier og

novasjonsbidrag - hovedfunn fra pilotprosjektet

fokus på driften. In P. B. Mortensen, & S. Serritzlew

indikatorer for synliggjøring av innovasjons-(Red.), I Statskundskabens Tjeneste: Festskrift til Jens

bidragene fra UH-sektoren. https://www.ntnu.

Blom-Hansen, (s. 48-57). Politica.

no/documents/1272503658/1276139892/NT-

Ihlebæk, C., Castellan, C., Flobak, J., & Ese, J. (2021). The Schoolas an Arena for Co-Creating Participation, Equity,and Well-Being—A Photovoice Study from Norway.

286

International Journal of Environmental Research

Referanser

NUs+brede+innovasjonsbidrag.pdf/8ace54ff-1aa168ee-ecc2-eec68b564e91?t=1679410497331
Kania, J., Kramer, M., & Senge, P. (2018). The waters of

NTNU Wellfare

INNHOLDsystems change. FSG. https://policycommons.
net/artifacts/1847266/the-water-of-systemschange/2593518/
Kattel, R., & Mazzucato, M. (2018). Mission-oriented innovation
policy and dynamic capabilities in the public sector.
Industrial and Corporate Change, 27(5), 787-801.
Kattel, R., & Mazzucato, M. (2023). Mission-oriented innovation

Krokstad, S., Johnsen, R., & Westin, S. (2002). Social determinants of disability pension: a 10-year follow-up of 62000 people in a Norwegian county population. International Journal of Epidemiology, 31(6), 1183-1191.
Krokstad, S., Heimburg, D. v., Rangul, V., Gravaas, B. C.,
Eiksund, S., Sliper, O., Opdahl, S., Kvistad, K., Moa,

policies in Europe: From normative to epistemic

P. F., & Sund, E. R. (2020). Psykisk helse i Trøndelag

turn? (IIPP WP 2023-09) UCL Institute for Innovation

2019. (Helsestatistikk-rapport nummer 6 fra HUNT4).

and Public Purpose https://www.ucl.ac.uk/bartlett/

HUNT, Norges teknisk-naturvitenskapelige univer-public-purpose/wp2023-09

sitet.

Keeler, L. W., Beaudoin, F., Wiek, A., John, B., Lerner, A. M.,

Krokstad, S., Weiss, D. A., Krokstad, M. A., Rangul, V., Kvaløy,

Beecroft, R., Tamm, K., Seebacher, A., Lang, D. J., &K., Ingul, J. M., Bjerkeset, O., Twenge, J., & Sund, E. R.

Kay, B. (2019). Building actor-centric transformative(2022). Divergent decennial trends in mental healthcapacity through city-university partnerships. Ambio,

according to age reveal poorer mental health for

48, 529-538.

young people: repeated cross-sectional popula-

Kickbusch, I., Demaio, S., Grimes, A., Williams, C., de Leeuw, E.,& Herriot, M. (2022). The Wellbeing Economy is within reach—let’s grasp it for better health. Health Promotion International, 37(4). https://doi.org/10.1093/
heapro/daac055

tion-based surveys from the HUNT Study, Norway.
BMJ Open, 12(5), e057654. https://doi.org/10.1136/
bmjopen-2021-057654
KS. (u.å) Utenfor-regnskapet. Kommunesektorens organisasjon(KS). https://www.ks.no/utenforregnskapet

Kjevik, M. H. (2023). Universell utforming: En casestudie om mo-

KS. (u.å.). Om Partnerskap for radikal innovasjon. https://www.

bilitet og tilgjengelighet i Trondheim sentrum [Masterks.no/fagomrader/innovasjon/partnerskap-for-ra-

thesis, NTNU]. https://ntnuopen.ntnu.no/ntnu-xm-

dikal-innovasjon/om-partnerskap-for-radikal-inno-

lui/handle/11250/3094595

vasjon/Kjølle, K. H., Loe, M., Semundseth, I., Røe, M., & Bruteig, R.

KS. (2023). Nedgang i sykefraværet i barnehager fortsetter.

(2022). En sosiokulturell stedsanalyse av Lademoen.

https://www.ks.no/fagomrader/arbeidsgiverpoli-

https://samforsk.brage.unit.no/samforsk-xmlui/han-tikk/inkluderende-arbeidsliv-ia/ia-bransjeprogram/dle/11250/3049877

bransjeprogram-barnehage/nedgang-i-sykefrava-

Kobro, L. U. (2018). La oss gjøre det sammen! Håndbok i lokal

ret-i-barnehager-fortsetter/samskapende sosial innovasjon. KS. https://www.

KS. (2024). Trondheim: Barnehage. http://ks.no/asss-hjem/

ks.no/globalassets/handbok-for-samskaping.pdf

arlige-publiseringer/asss-2024/artikler/nokkelt-

Kommuneloven. (2018). Lovdata. https://lovdata.no/dokument/NL/lov/2018-06-22-83
Kooiman, J. (Red.) (1993). Modern governance : new government-society interactions. Sage. Krokedal, L. (2023).
Rekordlav fruktbarhet i 2022. Statistisk Sentralbyrå.
https://www.ssb.no/befolkning/fodte-og-dode/statistikk/fodte/artikler/rekordlav-fruktbarhet-i-2022
Krokstad, M. A., Sund, E., Rangul, V., Bauman, A., Olsson, C., &Bjerkeset, O. (2024). Secular trends in risk factors foradolescent anxiety and depression symptoms: theYoung-HUNT studies 1995–2019, Norway. European
Child & Adolescent Psychiatry, 1-9.
Krokstad, S. (2021). Hva skal til for å få flere i arbeid? Tidsskrift
for Den norske legeforening. https://doi.org/10.4045/

287

tidsskr.20.0760

Referanser

all-og-tjenesteprofil/trondheim/trondheim-barnehage/
KS Trøndelag (2023). Fellesløft Trøndelag – Ungt utenforskap.
https://www.ks.no/regioner/ks-trondelag/fellesloft-trondelag--ungt-utenforskap/#:~:text=Fellesl%C3%B8ft%20Tr%C3%B8ndelag%20er%20en%20
satsning,med%20Partnerskap%20for%20radikal%20
innovasjon.&text=Fellesl%C3%B8ft%20Tr%C3%B8ndelag%20er%20et%20prosjekt,utenforskap%20
blant%20unge%20i%20fylket.
Lamb, S., E., M., J., T. R. P., & Sandberg, N. (Red.) (2011). School
Dropout and Completion. International Comparative
Studies in Theory and Policy. Springer.
Latour, B. (2007). How to Think Like a State. Lecture delivered

NTNU Wellfare

INNHOLDthe 22nd of November 2007 at the occasion of thetions instructed by the Norwegian Public Health Act.

anniversary of the WRR in presence of Queen Beat-

Societies, 13(3), 74.

rix of The Netherlands.
Lawrence, T. B., Suddaby, R., & Leca, B. (2009). Institutional(2022). En sosiokulturell stedsanalyse av Tempe-Sor-

work: Actors and agency in institutional studies of orga-

genfri. https://samforsk.brage.unit.no/samforsk-xm-

nizations. Cambridge university press.

lui/handle/11250/3049076

Leknes, E., Bayer, S. B., Krogstad, J. R., & Pritchard, R. (2021).

Loeffler, E. & Bovaird , T. (Red.) (2020). The Palgrave Handbook

Sosioøkonomi, bystruktur og transportsystem i Bergen, iof Co-Production of Public Services and Outcomes.

Trondheim og på Nord-Jæren. En komparativ gjennom-

Springer Naturegang av ulike bymessige kjennetegn og deres betydningfor bærekraftig transport. NORCE Norwegian Research Centre AS. https://norceresearch.brage.unit.
no/norceresearch-xmlui/handle/11250/2756505
Lervåg, M.-L., Engvik, M., & Dalen, H. B. (2022). Studenterslevekår 2021. En levekårsundersøkelse blant studenteri høyere utdanning. https://www.ssb.no/utdanning/hoyere-utdanning/artikler/studenters-levekar-2021.
enlevekarsundersokelse-blant-studenter-i-hoyere-utdanning/_/attachment/inline/f4a4b2a5-ffc5-4
d85-88db-09b7055774d1:27db3ac59750f6f3f9482c9d8aba00b09500c71b/RAPP2022-34.pdf.
Levels, M., Brzinsky-Fay, C., Holmes, C., Jongbloed, J., & Taki, H.
(2022). Not in Employment, Education, or Training
around the World. In M. Levels, C. Brzinsky-Fay, C.
Holmes, J. Jongbloed, & H. E. Taki (Red.), The Dynamics of Marginalized Youth (s. 1-24). Routledge. https://doi.org/https://doi.org/10.4324/9781003096658-1
Lewallen, T. C., Hunt, H., Potts‐Datema, W., Zaza, S., & Giles,
W. (2015). The whole school, whole community,
whole child model: A new approach for improving

Loga, J. (2018). Civil society and the welfare state in Norway–
historical relations and future roles. Community
Development Journal, 53(3), 574-591.
Luna Pinzon, A., Stronks, K., Dijkstra, C., Renders, C., Altenburg, T., den Hertog, K., Kremers, S. P. J., Chinapaw,
M. J. M., Verhoeff, A. P., & Waterlander, W. (2022).
The ENCOMPASS framework: a practical guide forthe evaluation of public health programmes in complex adaptive systems. International Journal of Behavioral Nutrition and Physical Activity, 19(1), 33. https://doi.org/10.1186/s12966-022-01267-3
Lund, I. O., & Bye, E. K. (2022). Bruken av alkohol og andrerusmiddel i Noreg. Folkehelseinstituttet. https://www.fhi.no/he/folkehelserapporten/levevaner/alkohol-og-andre-rusmiddel--folkehe/?term=
Lunke, E. B., Aarhaug, J., De, T., & Fyhri, A. (2018). Cycling in
Oslo, Bergen, Stavanger and Trondheim (TØI Report
1667/2018). Transportøkonomisk Institutt. https://www.toi.no/getfile.php?mmfileid=49048
Macsali, F. T., L-I.S., Lund, I. O., Meltzer, H. M., Stangenes,

educational attainment and healthy development

K. M., Andersen, G. D., Frøen, J. F., & Klungsøyr, K.

for students. Journal of School Health, 85(11), 729-

(2023). Helse under svangerskap, fødsel og i nyfødt-

739.

perioden. Folkehelserapporten. Folkehelseinstituttet.

Lien, L., Bonsaksen, T., Holte Stea, T., Kleppang, A. L., Steigen, A. M., & Leonhardt, M (2023). Time trends inself-reported depressive symptoms, prescriptionof antidepressants, sedatives and hypnotics andthe emergence of social media among Norwegianadolescents. PLoS One, 2023;18(12). https://doi.
org/10.1371/journal.pone.0295384
Lightbody, R., & Escobar, O. (2021). Equality in Community
Engagement: A Scoping Review of Evidence from Research and Practice in Scotland. Scottish Affairs, 30(3),355-380. https://doi.org/10.3366/scot.2021.0374
Lillefjell, M., Hope, S., Anthun, K. S., Hermansen, E., Vik, J. T.,
Sund, E. R., Aasan, B. E. V., Sylte, M., & Maass, R.
(2023). Planning for health equity: How municipal
strategic documents and project plans reflect inten-

288

Loe, M., Semundseth, I., Kjølle, K. H., Røe, M., & Bruteig, R.

Referanser

https://www.fhi.no/he/folkehelserapporten/grupper/svangerskap/?term= hMadsen, J. K., Mikkelsen, K. S.,& Moynihan, D. P. (2022). Burdens, Sludge, Ordeals,
Red tape, Oh My!: A User’s Guide to the Study of Frictions. Public Administration, 100(2), 375-393. https://doi.org/https://doi.org/10.1111/padm.12717
Maguire, S., Levels, M., Brzinsky-Fay, C., Jongbloed, J., &Taki, H. (2022). Policy Interventions Targeting
NEETs in Different Institutional Settings, I.M. Levels, C. Brzinsky-Fay, C. Holmes, J. Jongbloed, &H. E. Taki (Red.), The Dynamics of Marginalized (s.
180-204). Routledge. https://doi.org/https://doi.
org/10.4324/9781003096658-7
Mandag morgen (2015). Kommune forfra - Aarhus gentænker
velfærden. Tænketanken Mandag Morgen. https://NTNU Wellfare

INNHOLD

legacy.mm.dk/misc/Kommune_forfra_28.10.pdf
Marmot, M. (2014). Review of social determinants and the healthdivide in the WHO European Region. World HealthOrganization. Regional Office for Europe. https://www.instituteofhealthequity.org/resources-reports/

files/zskgke326/files/publications/UNDP-UNCL-IIPPCOVID-19-and-the-Need-for-Dynamic-State-Capabilities.pdf
Mazzucato, M., Kattel, R., & Ryan-Collins, J. (2020). Chal-

review-of-social-determinants-and-the-health-divide-

lenge-Driven Innovation Policy: Towards a New Poli-

in-the-who-european-region-final-report/who-euro-

cy Toolkit. Journal of Industry, Competition and Trade,pean-review-full-report.pdf

20(2), 421-437. https://doi.org/10.1007/s10842-019-

Marmot, M. (2017a). Capabilities, Human Flourishing and the
Health Gap. Journal of Human Development and Capa-00329-w
Meadows, D. (1999). Leverage points. Places to Intervene in abilities, 18(3), 370-383. https://doi.org/10.1080/19452

System. The Sustainability Institute.https://mchwdc.

829.2017.1342362

unc.edu/wp-content/uploads/2022/04/Lever-Marmot, M. (2017b). Closing the health gap. Scandinavian
Journal of Public Health, 45(7), 723-731. https://doi.
org/10.1177/1403494817717433
Marmot, M. (2024). We know what we need to do to improvehealth and reduce inequalities, now we need politicians to act. BMJ, q93. https://doi.org/10.1136/bmj.
q93

age-Points_Places-to-Intervene-in-a-System-Meadows.pdf
Mekonnen, T., Papadopoulou, E., Arah, O. A., Brantsæter, A. L.,
Lien, N., & Gebremariam, M. K. (2021). Socioeconomic inequalities in children’s weight, height and BMI
trajectories in Norway. Scientific reports, 11(1), 4979.
Meld. St. 5. (2022). Langtidsplanen for forskning og høyere

Marmot, M., Allen, J., Boyce, T., Goldblatt, P., & Morrison, J.
(2020). Health equity in England: the Marmot review
10 years on. Institute of Health Equity. https://www.
instituteofhealthequity.org/resources-reports/
marmot-review-10-years-on/the-marmot-review-10years-on-full-report.pdf
Marmot, M., Allen, J., Peter, G., Boyce, T., McNeish, D., Grady,
M., & Geddes, I. (2010). Fair society, healthy lives: The
Marmot Review. Institute of Health Equity. https://utdanning 2023–2032. Kunnskapsdepartementet.
https://www.regjeringen.no/no/tema/forskning/innsiktsartikler/langtidsplanen-for-forskning-og-hoyere-utdanning-2023-2032/id2929453/
Midtgård, T. M., Sand, K., Thun, S., Hilland G. H., & Ose, S. O.
(2022). Digital ekskludering i NAV – Hvem, når, hvorfor?
SINTEF-rapport, 2022:00591. Digital ekskludering i
NAV — Hvem, når, hvorfor? - SINTEF
Midtsand, M., Monstad, B., & Søbstad, F. (2004). Tiltak mot

www.instituteofhealthequity.org/resources-reports/

mobbing starter i barnehagen. Dronning Mauds

fair-society-healthy-lives-the-marmot-review/fair-so-

Minne, Høgskole for Førskolelærerutdanning.

ciety-healthy-lives-full-report-pdf.pdf

https://books.google.no/books?id=EnHDjwEACAAJ

Mazzucato, M. (2011). The entrepreneurial state. Soundings,
49(49), 131-142.

Plan- og bygningsloven . (2008). Lov om planlegging og byggesaksbehandling. (LOV-2008-06-27-71). Lovdata.

Mazzucato, M. (2021). Mission economy: A moonshot guide tochanging capitalism. Penguin UK.
Mazzucato, M., & Collington, R. (2023). The big con: how thehttps://lovdata.no/dokument/NL/lov/2008-06-27-71
Moore, M. (1995). Promoting Good Government by Supporting Institutional Development? IDS Bul-consulting industry weakens our businesses, infantilizes

letin, 26(2), 89-96. https://doi.org/https://doi.

our governments, and warps our economies. Penguin.

org/10.1111/j.1759-5436.1995.mp26002010.x

Mazzucato, M., & Dibb, G. (2019). Missions: A beginner’s guide.

289

opment Programme. https://www.undp.org/sites/g/

Moore, M. H. (2019). Reflections on the public value project.

UCL Institute for Innovation and Public Purpose, Pol-I A. Lindgreen, N. Koenig-Lewis, M. Kitchener, J. D.

icy Brief series (IIPP PB 09). https://www.ucl.ac.uk/

Brewer, M. H. Moore, & T. Meynhardt (Red.), Publicbartlett/public-purpose/publications/2019/dec/mis-

Value. Deepening, Enriching, and Broadening the Theo-sions-beginners-guidery and Practice (s. 351-372). Routledge.

Mazzucato, M., Kattel, R., Quaggiotto, G., & Begovic, M. (2021).

Morote, R., Las Hayas, C., Izco-Basurko, I., Anyan, F., Fulla-

COVID-19 and the need for dynamic state capabilities:

ondo, A., Donisi, V., Zwiefka, A., Gudmundsdottir,

an international comparison.United Nations Devel-

D. G., Ledertoug, M. M., Olafsdottir, A. S., Gabrielli,

Referanser

NTNU Wellfare

INNHOLD

S., Carbone, S., Mazur, I., Królicka-Deręgowska, A.,
Knoop, H. H., Tange, N., Kaldalóns, I. V., Jónsdóttir, B.
J., González Pinto, A., & Hjemdal, O. (2022). Co-creation and regional adaptation of a resilience-based
universal whole-school program in five European
regions. European Educational Research Journal, 21(1),138-164. https://doi.org/10.1177/1474904120947890
Mortensen, N. M., Brix, J., Krogstrup, H. K., Sullivan, H., &Dickinson, H. (2020). Reshaping the Hybrid Role of
Public Servants: Identifying the Opportunity Space
for Co-production and the Enabling Skills Required

Maass, R., Lillefjell, M., & Anthun, K. S. (2021). Can salutogenesis contribute to prepare cities for climate change?
I F. J. Carrillo & C. Garner (Red.), City Preparedness
for the Climate Crisis (s. 93-105). Edward Elgar Publishing. https://www.elgaronline.com/edcollchap/edcoll/9781800883659/9781800883659.00019.xml
Maass, R. E. K. (2023, 2. November, 2023). Alternative boformer. Boligrammen for våre liv, Quality Prinsen hotel,
Trondheim.

by Professional Co-producers. I H. Sullivan, H. Dick-

Narvestad, R., Nielsen, B. F., & Forshaug, A. K. (2021). Utviklinginson, & H. Henderson (Red.), The Palgrave Handbook

av sosialt bærekraftige boligløsninger i Boligstiftelsen iof the Public Servant (s. 1-17). Palgrave Macmillan.

Trondheims bygningsmasse. NTNU. https://ntnuopen.

https://doi.org/https://doi.org/10.1007/978-3-030-

ntnu.no/ntnu-xmlui/handle/11250/2824127

03008-7_17-1

Narvestad, R., Støa, E., & Nielsen, B. F. (2022). På vei mot en

Mulder, I. (2018). Co-creative partnerships as catalysts forsosialt bærekraftig tredje boligsektor: Medvirkningsocial change. Strategic Design Research Journal, 11(3),og sosial miks i to pilotprosjekter i Boligstiftelsen i178. https://doi.org/10.4013/sdrj.2018.113.01

Trondheim. Tidsskrift for boligforskning, 5(1), 3-18.

Mulgan, G., & Leadbeater, C. (2013). Joined-up innovation:

https://doi.org/10.18261/tfb.5.1.2

What is systemic innovation and how can it be done

Narvestad, R. A. (2023). Medvirkning ved utforming og bruk av

effectively. Systems innovation: Discussion paper, 5-24.

fellesarealer i utleieboliger. NTNU. https://ntnuopen.

https://media.nesta.org.uk/documents/systems_in-

ntnu.no/ntnu-xmlui/handle/11250/3120155

novation_discussion_paper.pdf
Myrvold, T., G., M., H., Z. H., I., V., M., H., & Kvinge, T. (2011).

NAV. (2024). Trøndelagsmodellen - Skreddersydd veg til sikker
jobb. https://www.nav.no/no/lokalt/trondelag/

Den vanskelige samhandlingen (NIBR-rapport

satsinger-og-aktiviteter/trondelagsmodellen-skred-

2011:25). OsloMet. https://oda.oslomet.no/oda-xm-

dersydd-veg-til-sikker-jobb

lui/handle/20.500.12199/5556 Mølland, E., Lundberg,
K. G., Haraldstad, K., Vigsnes, K. L., Bøe, T., Danielsen, H., Ask, T. A., Wilson, P., & Abildsnes, E. (2023).
Economic composition and income volatility of Nor-

Naylor, C., & Wellings, D. (2019). A citizen-led approach to healthand care. Lessons from the Wigan Deal. The Kings
Fund. https://assets.kingsfund.org.uk/f/256914/x-

wegian low-income families – a mixed method study/7f008d393b/wigan_deal_2019.pdf

of its implications. Nordic Journal of Social Research,

Nergaard, K. (2020). “The Heartbreak of Social Rejection”:

14(1), 1-22. https://doi.org/10.18261/njsr.14.1.2
Maass, R., Hope, S., & Lillefjell, M. (2023). Trickle-down policies: Utilizing strategic plans to facilitate local public health work. European Journal of Public Health,33(Supplement_2), ckad160.1666. https://doi.
org/10.1093/eurpub/ckad160.1666
Maass, R., Kiland, C., Espnes, G. A., & Lillefjell, M. (2022). The
Application of Salutogenesis in Politics and Public
Policy-Making. I M. B. Mittelmark, G. F. Bauer, L.
Vaandrager, J. M. Pelikan, S. Sagy, M. Eriksson, B.
Lindström & C. M. Magistretti (Red.), The handbook ofsalutogenesis, (s. 239-248). Springer
Maass, R., & Lillefjell, M. (2022). Can the Theory of Salutogenesis Offer a Framework to Enhance Policy Coherence
during Policy Development and Implementation in

290

Municipalities? Societies, 12(1).

Referanser

Young Children’s Expressions about How They Experience Rejection from Peers in ECEC. Child Care in
Practice, 26(3), 226-242. https://doi.org/10.1080/1357
5279.2018.1543650
Ness. O. (2021). UngInvest AIB: oppsummering og drøfting av
evalueringer og forsking på UngInvest AIB, delrapport
2. NTNU, Forskningsgruppen Relasjonell velferd og
livskvalitet.
Nielsen, A. F., Phillips, R. O., Haukeland, J. V., & Mata, I. L.
(2022). Universell utforming av transportsektoren iNorge (TØI rapport 1896/2022). Transportøkonomisk
Institutt. https://www.toi.no/getfile.php?mmfileid=73938
Nord-Baade, S. (I review). Den psykologiske dimensjonen i
utenforskap. På tide med en ny definisjon?

NTNU Wellfare

INNHOLD

Norkyn, A., M., A. H. I., & Hanssen, N. B. (2021). Overgangen fra
barnehage til skole. Psykologi i kommunen, 5/2020.
https://utdanningsforskning.no/artikler/2021/overgangen-fra-barnehage-til-skole/ )NOU. (2020:16). Levekår i byer — Gode lokalsamfunn for alle.

dle/11250/3021799
Poppe, C., & Kempson, E. (2023). Dyrtid 4: Det er ikke overennå. Husholdenes økonomiske trygghet i august2023. (SIFO Rapport 11 – 2023). Forbrukforskning-

Kunnskapsdepartementet.https://www.regjeringen.

sinstituttet SIFO. https://oda.oslomet.no/oda-xmlui/

no/no/dokumenter/nou-2020-16/id2798280/?ch=2

handle/11250/3091870

NTNU. (u.å.). Liten og ny i barnehagen. https://www.ntnu.no/rkbu/litenogny

Potrebny, T., Aasen Nilsen, S., Bakken, A., Soest, T., Kvaloy, K.,
Samdal, O., Sivertsen, B., Aase, H., & Bang, L. (2023).

O’Farrell, P., Wilson, C., & Shiel, G. (2023). Teachers’ perceptions of the barriers to assessment of mental healthin schools with implications for educational policy: A
systematic review. British Journal of Educational Psychology, 93(1), 262-282. https://doi.org/https://doi.
org/10.1111/bjep.12553

Secular trends in mental health problems among young
people in Norway: A review and meta-analysis. European Child & Adolescent Psychiatry, 1-13. https://doi.
org/10.21203/rs.3.rs-2727883/v1
Preskill, H. P. M. & Juster, J. S. (2014). Guide to Evaluating Collective Impact. A practical handbook

O’Flynn, J. (2021). Where to for Public Value? Taking Stock andthat presents a framework for approaching evaluation and in-Moving On. International Journal of Public Administra-

cludes sample questions, outcomes, and indicators.

tion, 44(10), 867-877. https://doi.org/10.1080/019006

Guide to Evaluating Collective Impact – FSG.

92.2021.1884696
OECD. (2018). Investing in Youth: Norway. https://doi.
org/10.1787/9789264283671-en
Olsen, R. K. (2024). The Value of Child Participation in Research—A Qualitative Child-Centered Approach toPrilleltensky, I. (2010). Child Wellness and Social Inclusion:
Values for Action. American Journal of Community
Psychology, 46(1-2), 238-249. https://doi.org/10.1007/
s10464-010-9318-9
Prilleltensky, I. (2020). Mattering at the intersection of psy-the Early Development of an Empowerment Invento-chology, philosophy, and politics. American journal ofry for Children. Child & Youth Services, 1-22.

community psychology, 65(1-2), 16-34.

Opdahl, S., Rangul, V., Heimburg, D. v., Gravaas, B. C., Eiksund,Prilleltensky, I. (2020). Mattering at the Intersection of Psy-

S., Sliper, J. O., Kvistad, K., Moa, P. F., Krokstad,chology, Philosophy, and Politics American Journal

S., & Sund, E. R. (2020). Samfunnsdeltakelse i Trøn-

of Community Psychology, 65(1-2), 16-34. https://doi.

delag 2019.((Helsestatistikk-rapport nummer 5 fraorg/10.1002/ajcp.12368

HUNT4). HUNT, Norges teknisk-naturvitenskapelige
universitet.. https://www.ntnu.no/documents/10304/1269212242/Rapport+HUNT4_5-Samfunnsdeltakelse.pdf/4be9849d-48c6-d2e0-eadb077e1412eb2a?t=1603175590365
Oslo kommune. (u.å.). Bydelsfakta – statistikk om befolkning,levekår og boforhold. https://bydelsfakta.oslo.kommune.no/Prilleltensky, I., & Prilleltensky, O. (2021). How People Matter:
Why it Affects Health, Happiness, Love, Work, and Society. Cambridge University Press.
Prilleltensky, I., Scarpa, M. P., Ness, O., & Di Martino, S. (2023).
Mattering, wellness, and fairness: Psychosocial
goods for the common good. American Journalof Orthopsychiatry, 93(3), 198–210. https://doi.
org/10.1037/ort0000668

Pepper, G. V., & Nettle, D. (2017). The behavioural constellation of deprivation: Causes and consequences. Behavioral and Brain Sciences, 40, e314.
Pestoff, V. (2019). Co-production and public service management: citizenship, governance and public service management. Routledge.
Poppe, C., & Kempson, E. (2022). Dyrtid under oppseiling II.
Husholdenes økonomiske trygghet i 2022 (SIFO
Rapport 8 – 2022). Forbruksforskningsinstituttet

291

SIFO. https://oda.oslomet.no/oda-xmlui/han-Referanser

PST. (2023). Nasjonal trusselvurdering 2023. https://www.pst.
no/alle-artikler/trusselvurderinger/ntv-2023/
Public Health Wales. (u.å.). Sustainable Investment for Health &Well-being. https://phwwhocc.co.uk/ih/our-work/sustainable-investment-for-health-well-being/
Public Health Wales. (2022). Pioneering new tool applies Social
Value to improve public health outcomes and value formoney. https://phw.nhs.wales/news/pioneering-new-NTNU Wellfare

INNHOLD

tool-applies-social-value-to-improve-public-healthoutcomes-and-value-for-money/
Putnam, R. D. (2015). Our Kids: The American Dream in Crisis.
Simon & Schuster.
Puttick, R. (2024). The landscape of public sector capacity and capability frameworks, toolkits and indexes: What they do
and what we can learn. UCL Institute for Innovation
and Public Purpose. https://www.ucl.ac.uk/bartlett/public-purpose/sites/bartlett_public_purpose/files/
publicsector_capacity_capability_frameworks_toolkits_and_indexes_pdf.pdf
Rambøll. (2019). Utenfor-regnskapet. Dokumentasjon av investeringsmodellen. KS. https://www.ks.no/globalassets/fagomrader/innovasjon/utenfor-regnskapet/Teknisk-dokumentasjon-av-modellen.pdf
Rangul, V., Krokstad, S., Heimburg, D. v., Gravaas, B. C.,
Eiksund, S., Sliper, J. O., Opdahl, S., Kvistad, K.,
Moa, P. F., & Sund, E. R. (2021). Sosiale relasjoner i Trøndelag 2019. (Helsestatistikk-rapport

initiativer 2014-2022 - eksempelsamling. https://realdania.dk/publikationer/faglige-publikationer/syv-danske-collective-impact-inspirerede-initiativer-2014-2022
Reed, S., Göpfert, A., Wood, S., Allwood, D., & Warburton, W.
(2019). Building healthier communities: the role of the
NHS as an anchor institution. The Health Foundation.
https://allcatsrgrey.org.uk/wp/download/public_
health/I02_Building-healthier-communities_WEB.pdf
Regjeringen. (2023). Tillitsreformen. Kommunal- og distriktsdepartementet. https://www.regjeringen.no/no/tema/
statlig-forvaltning/forvaltningsutvikling/tillitsreform/
id2894124/
Restad, F. (2020). Is There a Hole in the Whole-School Approach? A Critical Review of Curriculum Understanding in Bullying Research. Nordic Studies in Education,
40(4), 362-386.
Rhodes, R. A. W. (1997). Understanding governance: policy net-nummer 7 fra HUNT4). HUNT, Norges tekni-

works, governance, reflexivity and accountability (Public

sk-naturvitenskapelige universitet . https://www.

Policy & Management). Open University.

ntnu.no/documents/10304/1269212242/Delrapport7_Sosiale+relasjoner.pdf/eef808ea-2bf8-b231e19a-9411cb3d4225?t=1623404432696
Rangul, V., & Kvaløy, K. (2020). Selvopplevd helse, kroppsmasseog risikoatferd blant ungdommer i Nord-Trøndelag
2017-19. (Helsestatistikk-rapport nummer 1 fra Ung
HUNT4). HUNT, Norges teknisk-naturvitenskapelige
universitethttps://www.ntnu.no/documents/10304/4902807/Delrapport1_Ung_HUNT4+_
Mars2020.pdf/e7f7a922-906f-aa1c-9aed-4fa2d7bf14b9?t=1584711026088
Rasalingam, A., Brekke, I., Dahl, E., & Helseth, S. (2021). Impact of growing up with somatic long-term healthchallenges on school completion, NEET status anddisability pension: a population-based longitudinal
study. BMC Public Health, 21(1), 514. https://doi.
org/10.1186/s12889-021-10538-w
Rashidnejad, M. (2020). Iranian Families’ Experiences of Migration and Social Life in Norwegian Context [Masteroppgave, NTNU]. https://ntnuopen.ntnu.no/ntnu-xmlui/handle/11250/2784728
Rasmussen, I., Dyb, V. A., Heldal, N., Strøm, S., & AS, V. A.
(2010). Samfunnsøkonomiske konsekvenser av marginalisering blant ungdom. Vista Analyserapport nr, 7.
Raworth, K. (2017). Doughnut economics: seven ways to think likea 21st-century economist. Chelsea Green Publishing.

292

Realdania. (2022). Syv danske collective impact-inspirerede

Referanser

Riksrevisjonen. (2023). Helse-, opplærings- og velferdstjenester
til innsatte i fengsel. https://www.riksrevisjonen.
no/rapporter-mappe/no-2022-2023/undersokelse-av-helse-opplarings-og-velferdstjenester-til-innsatte-i-fengsel/
Rishi, G. (2021). Between housing and home-Housing experiences of transmigrant labour workers in Trondheim:
A narrative enquiry [Masteroppgave] Norges teknisk-naturvitenskaplige universitet.
Rod, M. H., Rod, N. H., Russo, F., Klinker, C. D., Reis, R., &Stronks, K. (2023). Promoting the health of vulnerable populations: Three steps towards a systems-based re-orientation of public health intervention research. Health Place, 80, 102984. https://doi.
org/10.1016/j.healthplace.2023.102984
Rolseth, A., Rønne, T. O., Støkkan, B., Vårvik, A., Ellard, A. H.
S., Abrahamsen, L. B., Akse, J., Heggstad, I., Molden,
T. H., Vågen, G., Stinessen, T. K. & Haller, T. (2021).
Vold blant barn og unge i Trondheim. Erfaringer sett fraståstedet til unge voldsutøvere, foreldre til voldsutøvere,og fagansatte i hjelpeapparatet Trondheim kommune.
http://157793_trheim_komm_rapport_vold og rus_
mars21.indd
Rowe, M. (2015). Citizenship & Mental Health. Oxford University
Press.

NTNU Wellfare

INNHOLD

Røiseland, A., & Lo, C. (2019). Samskaping – nyttig begrep
for norske forskere og praktikere? Norsk statsvitenskapelig tidsskrift, 35(1), 51-58. https://doi.
org/10.18261/issn.1504-2936-2019-01-03 E
Sager, T. Ø. (2013). Reviving Critical Planning Theory. Dealing
with Pressure, Neo-liberalism, and Responsibility in
Communicative Planning . Routledge.
Sandgrin, S. W. (2023). Økte bemanningen: – Vi er bedre rustet
til å håndtere fravær. Barnehage.no. https://www.
barnehage.no/bemanning-trondheim-kommune/okte-bemanningen-vi-er-bedre-rustet-til-a-handterefravaer/246233#:~:text=Prosjektet%20Toppet%20
bemanning%3A,og%20ekstra%20midler%20fra%20
kommunen.
Sandsund, M., Midtgård, T. M., Rangul, V., & Haugan,
T. (2020). Kulturtilbud for inkludering av eldre
med innvandrerbakgrunn. Forprosjekt. SINTEF.
https://ntnuopen.ntnu.no/ntnu-xmlui/handle/11250/2677553
Sangiorgi, D. (2011). Transformative Services andTransformation Design. International Journal of Design, 5(2), 29-40. http://www.ijdesign.org/index.php/
IJDesign/article/view/940/344
Saxi, H. P. (2015). Formannskap eller kommuneråd? Passer
parlamentarisme i vår kommune? Regjeringen.
https://www.regjeringen.no/contentassets/
618c764e07eb413a8e2d7cda7c212f47/notat-formannskap-eller-parlamentarisme.pdf
Schanke, T., & Øksnes, M. (2022). Barns lek som deltakelse iskolehverdagen. Nordic Studies in Education, 42(4),361–375. https://doi.org/https://doi.org/10.23865/
nse.v42.3743

247.
Sharpe, B. (2020). Three Horizons: The Patterning of Hope (2.
utg.). Triarchy Press.
Shybalkina, I., & Nabatchi, T. (2024). School Participatory Budgeting: An Emerging Governance Tooland Its Managerial Considerations. Administration & Society,56(4), 419-445 https://doi.
org/10.1177/00953997241236940
Singstad, M. T., Ness, S., Engell, T., Mandal, A. B., Røkenes, F.
M., Grip, M. S., Ness, O., & Ekornes, S. M. (Underarbeid). Sosialveiledning i skolen (SoVei). https://app.
cristin.no/projects/show.jsf?id=2536935
Sinkaberg, R. F. (2017). Døve innvandrere og flyktninger i møte
med offentlige tjenester-Kommunikasjon, trygghet og
tillit [Masteroppgave, Norges teknisk-naturvitenskaplige
universitet] https://ntnuopen.ntnu.no/ntnu-xmlui/handle/11250/2453678
Sivertsen, B., & Johansen, M. S. (2022). Studentenes helse- og
trivselsundersøkelse 2022. Studentsamskipnaden SiO.
https://studenthelse.no/SHoT_2022_Rapport.pdf
Sjøen, M. M., & Mattsson, C. (2020). Preventing radicalisationin Norwegian schools: how teachers respond tocounter-radicalisation efforts. Critical Studies on
Terrorism, 13(2), 218-236. https://doi.org/10.1080/17
539153.2019.1693326
Skivington, K., Matthews, L., Simpson, S. A., Craig, P., Baird,J., Blazeby, J. M., Boyd, K. A., Craig, N., French, D. P.,
McIntosh, E., Petticrew, M., Rycroft-Malone, J., White,M., & Moore, L. (2021). A new framework for developing and evaluating complex interventions: updateof Medical Research Council guidance. BMJ, 374,

Scharpf, F. W. (1994). Games Real Actors Could Play: Positive
and Negative Coordination in Embedded Negotiations. Journal of Theoretical Politics, 6(1), 27-53.
https://doi.org/10.1177/0951692894006001002
Schou, A., & Lynnebakke, B. (2017). Folkehelse-og integreringspolitikkens bidrag til å fremme sosial deltagelse og
livskvalitet. (NIBR-rapport 2017:5). By- og regionforskningsinstituttet NIBR. https://oda.oslomet.no/
oda-xmlui/handle/20.500.12199/5648
Senge, P., Hamilton, H., & Kania, J. (2014). The Dawn of System
Leadership. Stanford Social Innovation Review, 13(1),27-33. https://doi.org/10.48558/YTE7-XT62
Seo, M.-G., & Creed, W. D. (2002). Institutional contradictions,praxis, and institutional change: A dialectical per-293

spective. Academy of management review, 27(2), 222-

Referanser

n2061. https://doi.org/10.1136/bmj.n2061
Slagstad, R. (2015). De nasjonale strateger. Et nytt syn på
norgeshistorien fra 1800-tallet og fram til i dag. Pax
forlag.
Smith, G. (2009). Democratic innovations: Designing institutions
for citizen participation. Cambridge University Press.
Smith, G. (2020). Enhancing the legitimacy of offices for future
generations: the case for public participation. Political Studies, 68(4), 996-1013.
Smith, G. (2021). Can democracy safeguard the future? John
Wiley & Sons.
SSB. (2023a). Gjennomføring i videregående opplæring. Statistisk Sentralbyrå. https://www.ssb.no/statbank/

NTNU Wellfare

INNHOLD

table/13012 h

dle/11250/2457173

SSB. (2023b). Røyk, alkohol og andre rusmidler. Statistisk Sentralbyrå. https://www.ssb.no/statbank/table/05307 h
SSB. (2024a). Arbeidsledighet i Norge. Statistisk Sentralbyrå.
https://www.ssb.no/arbeid-og-lonn/sysselsetting/artikler/arbeidsledighet-i-norge
SSB. (2024b). Fødte. Statistisk Sentralbyrå. https://www.ssb.no/
statbank/table/12481/tableViewLayout1/
Steen, T., Brandsen, T., & Verschuere, B. (2018). The Dark Sideof Co-Creation and Co-Production. Seven Evils. I T.
Brandsen, B. Verschuere, & T. Steen (Red.), Co-Production and Co-Creation. Engaging Citizens in PublicServices (s. 284-293). Routledge.
Strategigruppen. (2021). BarnUnge21-strategien. Barne- og
familiedepartementet https://www.regjeringen.no/
no/dokumenter/barnunge21-strategien/id2831118/
Strokosch, K., & Osborne, S. P. (2020). Co-experience, co-pro-- Evaluering av forsøk med opplæringstilbud til minoritetsspråklig ungdom. NTNU Samfunnsforskning.
https://samforsk.no/publikasjoner/minoung-evaluering-av-forsok-med-opplaeringstilbud-til-minoritetsspraklig-ungdom
Svendsen, S., K., U. B., & Berg, B. (2019). Betydningen av å høre
til for elever med minoritetsbakgrunn. I Wendelborg,
C & Caspersen, J.(Red.) I Skolen vår! (s. 63-83). Gyldendal.
Syse, A., Grøholt, E. K., Madsen, C., Aarø, L. E., Strand, B.
H. & Næss, Ø. E. (2022). Sosiale helseforskjeller i
Norge. Folkehelseinstituttet. https://www.fhi.no/he/
folkehelserapporten/samfunn/sosiale-helseforskjeller/?term=
Sørensen, E., Hendriks, C. M., Hertting, N., & Edelenbos, J.
(2020). Political boundary spanning: politicians at

duction and co-governance: an ecosystem approach

the interface between collaborative governance andto the analysis of value creation. Policy & Politics,

representative democracy. Policy and Society, 39(4),48(3), 425-442.

530-569. https://doi.org/10.1080/14494035.2020.17

Stronks, K., Crielaard, L., & Rod, N. H. (2023). Systems Approaches to Health Research and Prevention. In W.

43526
Sørensen, E., & Torfing, J. (2004). Making governance networks

Ahrens & I. Pigeot (Red.), Handbook of Epidemiology

democratic. Roskilde Universitet https://rucforsk.

(s. 1-29). Springer. https://doi.org/10.1007/978-1-

ruc.dk/ws/portalfiles/portal/3439642/Working_Pa-

4614-6625-3_70-1

per_2004_1.pdf

Studentum. (2024). Trondheim: Norges 4. beste studentby 2024.

Sørensen, E., & Torfing, J. (2009). Making governance networks

https://www.studentum.no/inspirasjon-og-artikler/

effective and democratic through metagovernance.

norges-beste-studentby/2024/trondheim-24011

Public Administration, 87(2), 234-258. https://doi.org/

Støa, E., Aranya, R., & Rørtveit, H. N. (2018). Lokalsenter, nabolag og bolig. Norges teknisk-naturvitenskapelige

https://doi.org/10.1111/j.1467-9299.2009.01753.x
Sørensen, E. T., J. (2012). Introduction: Collaborative innovation in the public sector. Innovation Journal, 17(1)(1),

universitet.
Støa, E., Høyland, K., Narvestad, R., Denizou, K., Larsen, T.,

1-14.

Vollan, V., Gjessen, T., Molden, M., & Blanc, C. (2022).

Temeljotov-Salaj, A., Lindkvist, C.M. and Jowkar, M. (2020)

Kommunen som pådriver for alternative boligløsninger.

Social needs for sustainable refurbishment in-

Rapport fra forskningsprosjektet Bopilot. SINTEF Aca-

Trondheim. I 19th EuroFM Research Symposium

demic Press. https://sintef.brage.unit.no/sintef-xm-

2020, EFMIC 2020 3-4 June 2020,online conference,

lui/handle/11250/3016111

pp. 51-61. https://www.researchgate.net/publica-

Støren, K. S., Rønning, E., & Gram, K. H. (2020). Livskvalitet i
Norge 2020. (Rapporter 2020/35)
Statistisk sentralbyrå. https://www.ssb.no/sosiale-forhold-og-kriminalitet/artikler-og-publikasjoner/livskvalitet-i-norge-2020
Svendsen, S., & Berg, B. (2017). Enslige mindreårige: på vei
mot voksenlivet . NTNU Samfunnsforskning. https://
samforsk.brage.unit.no/samforsk-xmlui/han-294

Svendsen, S., Berg, B., & Haraldsvik, M. (2022). MinoUng

Referanser

tion/341130784_Social_needs_for_sustainable_refurbishment_in_Trondheim#fullTextFileContent
Tennøy, A., Skartland, E.-G., & Knapskog, M. (2021). Kollektivtransport og byutvikling: Hvordan styrke kollektivtrafikkens konkurransekraft versus bilens i små og
mellomstore byer? (TØI rapport 1860/2021) Transportøkonomisk Institutt.
Thorén, K. H., Nordbø, E. C. A., Nordh, H., & Ottesenm, I. Ø.

NTNU Wellfare

INNHOLD(2019). Uteområder i barnehager og skoler. Hvordanbalassets/10-bilder-og-filer/04-helse-og-velferd/jord-sikre kvalitet i utformingen. https://www.nmbu.no/mor/temaplan---svangerskaps--fodsels--og-barse-

fakulteter/fakultet-landskap-og-samfunn/ny-rap-

lomsorgen-i-trondheim-kommune-2019---2022.pdf

port-slik-kan-skolegarden-gjore-barn-og-unge-mer
Timmermans, S., & Tavory, I. (2012). Theory Construction inheim kommune 2021 - Lavinntekt. https://sites.google.

Qualitative Research:From Grounded Theory to Ab-

com/trondheim.kommune.no/levekar-og-folkehelse/

ductive Analysis. Sociological Theory, 30(3), 167-186.

inntekt/lavinntektfiles/1460/lavinntekt.html

https://doi.org/10.1177/0735275112457914
Tomasdottir, M. O., Sigurdsson, J. A., Petursson, H., Kirkengen,

Trondheim Kommune. (2021b). Levekår og folkehelse i Trondheim kommune, rapport 2021. https://sites.google.

A. L., Krokstad, S., McEwen, B., Hetlevik, I., & Getz,

com/trondheim.kommune.no/levekar-og-folkehelse/

L. (2015). Self reported childhood difficulties, adultinnledning

multimorbidity and allostatic load. A cross-sectional analysis of the Norwegian HUNT Study. PLOS
ONE, 10(6), e0130591. https://doi.org/https://doi.
org/10.1371/journal.pone.0130591
Topor, A., Boe, T. D., & Larsen, I. B. (2022). The lost social context of recovery psychiatrization of a social process.
Frontiers in sociology, 7, 832201.
Torfing, J. (2019). Collaborative innovation in the public sector:
the argument. Public Management Review, 21(1), 1-11.
https://doi.org/10.1080/14719037.2018.1430248
Torfing, J., Andersen, L. B., Greve, C., & Klausen, K. K. (2020).

Trondheim kommune. (2022). Trondheimsløftet. Ny samfunnsplan 2020-2032. https://sites.google.com/trondheim.
kommune.no/kommuneplanen/samfunnsdelen
Trondheim kommune. (2023a). Kommunedirektørens forslag til
handlings- og økonomiplan handlings- og økonomiplan
2023-2026 - Budsjett 2023 2023-2026 - Budsjett 2023.
https://www.trondheim.kommune.no/globalassets/10-bilder-og-filer/11-politikk-og-planer/budsjettdokumenter/budsjett2023-ferdig.pdf
Trondheim kommune. (2023b). Trondheim kommune skal rydde
opp i lovbrudd rundt midlertidige boliger. https://www.

Public Governance Paradigms. Competing and Co-Exist-

trondheim.kommune.no/aktuelt/nyhetssaker/2023/

ing. Edward Elgar Publishing Ltd.

trondheim-kommune-skal-rydde-opp-i-lovbrudd-

Torfing, J., Cristofoli, D., Gloor, P. A., Meijer, A. J., & Trivellato, B.
(2020). Taming the snake in paradise: combining institutional design and leadership to enhance collaborative innovation. Policy and Society, 39(4), 592-616.
https://doi.org/10.1080/14494035.2020.1794749
Torfing, J., Sørensen, E., & Breimo, J. P. (2023). When Norway
met co-creation: the import, diffusion, and onboarding of a magic concept in public administration.

rundt-midlertidige-boliger/
Trondheim kommune. (2024a). Klimaløftene. Kommunedelplan for energi og klima 2024 - 2030.
Trondheim kommune. (2024b). Kompetansesenter for kjønn og
seksualitet (KKS).
https://www.trondheim.kommune.no/tema/helse-og-omsorg/
radgivning/kks/

International Public Management Journal, 26(5), 667-

Trondheim kommune. (2024c). Frivillighet. https://www.

686. https://doi.org/10.1080/10967494.2022.21281

trondheim.kommune.no/tema/kultur-og-fritid/27

frivillighet-arrangorstotte/frivillighet/files/1499/friv-

Torfing, J., Sørensen, E., & Røiseland, A. (2019). Transforming
the Public Sector Into an Arena for Co-Creation:

illighet.html
Trætteberg, H. S., & Fladmoe, A. (2020). Quality Differences ofBarriers, Drivers, Benefits, and Ways Forward. Ad-

Public, For-Profit and Nonprofit Providers in Scandi-

ministration & Society, 51(5), 795-825. https://doi.

navian Welfare? User Satisfaction in Kindergartens.

org/10.1177/0095399716680057

VOLUNTAS: International Journal of Voluntary andTrondheim kommune. (2019a). Den samskapte byen. https://sites.google.com/trondheim.kommune.no/samskaping/start

Nonprofit Organizations, 31(1), 153-167. https://doi.
org/10.1007/s11266-019-00169-6
Trøndelag Fylkeskommune. (2024). Om programmet. https://

Trondheim kommune. (2019b). Temaplan. Svangerskaps,- fødsels- og barselomsorgen i Trondheim kommune 2019
- 2022. https://www.trondheim.kommune.no/glo-

295

Trondheim kommune. (2021a). Levekår og folkehelse i Trond-

Referanser

www.trondelagfylke.no/vare-tjenester/folkehelse-idrett-frivillighet/folkehelse/programmet/
om-programmet/

NTNU Wellfare

INNHOLD

Twenge, J. M., Joiner, T. E., Martin, G., & Rogers, M. L. (2018).
Digital media may explain a substantial portion of
the rise in depressive symptoms among adolescent
girls: Response to Daly. Clinical Psychological Science,
6(3), 296-297.

2/207098236.html
United Nations. (2015). Transforming our world: the 2030
Agenda for Sustainable Development. United Nations.
https://sdgs.un.org/2030agenda

UCL. (2023). IIPP to establish a Public Sector Capabilities Index.
https://www.ucl.ac.uk/bartlett/public-purpose/news/2023/may/iipp-establish-public-sector-capabilities-index
Uldahl, M., & Bere, E. (2023). Lavinntektsfamilier i Norge må
bruke en større andel av inntekten sin for å spise i

Utdanningsdirektoratet. (2023a). Elevundersøkelsen – resultater.
https://www.udir.no/tall-og-forskning/statistikk/
elevundersokelsen/
Utdanningsdirektoratet. (2023b). Nøkkeltall for barnehage.
https://analysebrettet.udir.no/barnehage-nokkeltalltråd med kostrådene. Norsk tidsskrift for ernæring,

Utdanningsdirektoratet. (2024). Foreldreundersøkelsen i barne-

21(1), 23-32. https://doi.org/10.18261/ntfe.21.1.5

hage. https://www.udir.no/tall-og-forskning/bruker-

Ulleberg, H. P. (2009). Skolegården - et diskursivt rom. I
K. Steinsholt & S. Dobson (red.): Verden satt ut av spill: postmoderne pedagogiske perspektiver. Tapir Akademisk
Forlag.

undersokelser/foreldreundersokelsen-i-barnehage/
Uthus, M. (2013). Spesialpedagogenes oppfatning av sin rolle i enskole for alle: Idealer, realiteter og belastninger [Doktorgradsavhandling, NTNU]. https://ntnuopen.ntnu.
no/ntnu-xmlui/handle/11250/269842

Ulleberg, H. P. (2013). Skolegården som læringsmiljø. I I. D.
Hybersen & R. Karlsdottir (red.) , Læring, utvikling oglæringsmiljø — En innføring i pedagogisk psykologi.
Akademika forlag.
Ulleberg, H. P. (2016). Skolens arkitektur. I N. R. Volckmar(Red.), Utdanningshistorie. Grunnskolen som samfunnsintegrerende institusjon (s. 207-240). Gyldendal
Akademisk.

Uthus, M., & Sivertsen, K. I. H. (2023). Samskapt kunnskapsutvikling om inkludering i en mangfoldig skole - med
eleven i sentrum. In A. B. r. Emstad (Red.), Samskapt
kunnskap i skole og lærerutdanning. Der praksis og
forskning møtes. (s. 180-199). Universitetsforlaget.
Valla, B. (2022). Hjelp som hjelper. Universitetsforlaget.
van Meerkerk, I., & Edelenbos, J. (2018). Facilitating conditions

Ulleberg, H. P., & Saur, E. (2022). Skolens fysiske miljø og inkludering. I R. Karlsdottir, Ø. Kvello & I. D. Hybertsen(Red.) Grunnbok i pedagogisk psykologi: utvikling, sosialisering, læring og motivasjon. Fagbokforlaget.
Convention on the Rights of the Child, (1989). https://www.
ohchr.org/en/professionalinterest/pages/crc.aspx
Ungdatasenteret, & KoRus - Midt. (2020). Ungdata Trondheim
kommune. Resultater fra ungdataundersøkelsen i
Trondheim kommune 2020. Videregående. https://www.ungdata.no/wp-content/uploads/reports/Trondelag_Trondheim_2020_Videregaende_Kommune.
pdf

for boundary-spanning behaviour in governancenetworks. Public Management Review, 20(4), 503-524.
van Meerkerk, I., & Edelenbos, J. (2020). Becoming a Competent Boundary Spanning Public Servant. I H. Sullivan,
H. Dickinson, & H. Henderson (Red.), The Palgrave
Handbook of the Public Servant (s. 1-15). Springer International Publishing. https://doi.org/10.1007/9783-030-03008-7_39-1
Vedeld, T. H., H. (2024). Citizens as clients, customers and partners: Evolving roles and relationships in co-creation.
Edward Elgar Publishing.
Vedøy, T. F., Aarø, L. F, & Lund, K. E. (2022). Røyking og snusbruk

Ungdatasenteret, & KoRus - Midt. (2021). Ungdata Trondheim
kommune. Resultater fra Ungdata-undersøkelsen i
Trondheim kommune 2021. Ungdomstrinnet. https://i Noreg. Folkehelseinstituttet. – https://www.fhi.no/
he/folkehelserapporten/levevaner/royking-og-snusbruk-i-noreg/?term=www.ungdata.no/wp-content/uploads/reports/Tron-

Veldman, K., van Zon, S. K., & Bültmann, U. (2024). Once indelag_Trondheim_2021_Ungdomsskole_Kommune.

NEET, always in NEET? Childhood and adolescent

pdf

risk factors for different NEET patterns. European

Unger, M., & Polt, W. (2017). The Knowledge Triangle between
Research, Education and Innovation &ndash; A Conceptual Discussion. Foresight and STI Governance, 11,296

10-26. https://foresight-journal.hse.ru/en/2017-11-

Referanser

Journal of Public Health, ckae025.
Vink, J., Koskela-Huotari, K., Tronvoll, B., Edvardsson, B., &Wetter-Edman, K. (2021). Service ecosystem design:NTNU Wellfare

INNHOLD

Propositions, process model, and future research

World Health Organization. (2008). Closing the gap in a gen-agenda. Journal of Service Research, 24(2), 168-186.

eration: health equity through action on the social

Vink, J., Wetter-Edman, K., & Koskela-Huotari, K. (2021). Designerly Approaches for Catalyzing Change in Social
Systems: A Social Structures Approach. She Ji: The
Journal of Design, Economics, and Innovation, 7(2),on social determinants of health. World Health Organization.
World Health Organization. (2019). Participation as a driver of

242-261. https://doi.org/https://doi.org/10.1016/j.

health equity. World Health Organization. https://sheji.2020.12.004

www.euro.who.int/en/publications/abstracts/partici-

Virtanen, P., Lehtonen, T., & Raisio, H. (2022). Reaching Intothe Dark Side of Organisations: The Banality andpation-as-a-driver-of-health-equity-2019
World Health Organization. (2023). Deep dives on the well-be-

Emergence of Administrative Evil in the Light of Two

ing economy showcasing the experiences of Finland,

Case Examples. Scandinavian Journal of Public Admin-

Iceland, Scotland and Wales: summary of key findings.

istration, 26(2), 3-21. https://doi.org/10.58235/sjpa.

https://www.who.int/europe/publications/i/item/

v26i2.7015

WHO-EURO-2023-7033-46799-68216

Wellbeing Economy Alliance. For an economy in service of life.
https://weall.org/
Wendelborg, C., & Hygen, W. B. (2023). Elevundersøkelsen 2022
– hovedrapport. Nedgang på alle læringsmiljøindekser.
Utdanningsdirektoratet. https://www.udir.no/tall-ogforskning/finn-forskning/rapporter/2023/elevundersokelsen-2022-hovedrapporten/
WHO Council on the Economics of Health for All. (2021). The

Yates, S., & Payne, M. (2006a). Not so NEET? A Critique of the
Use of ‘NEET’ in Setting Targets for Interventions
with Young People. Journal of Youth Studies, 9(3), 329344. https://doi.org/10.1080/13676260600805671
Young, I. M. (2000). Inclusion and Democracy. Oxford University
Press.
Ødegård, G., & Svagård, V. (2018). Hva motiverer elever til å bli
aktive medborgere? Tidsskrift for ungdomsforskning,

WHO Council on the Economics of Health for All Man-

18(1). https://journals.oslomet.no/index.php/

ifesto. World Health Organization. https://cdn.who.

ungdomsforskning/article/view/2995

int/media/docs/default-source/council-on-the-economics-of-health-for-all/eh4a_manifesto_24092021.
pdf?sfvrsn=e48aac96_5
Whyman, P. B. (2021). The economics of the Preston Model. I J.

Øksnes, H. R., & Lindseth, G. (2022). Rapport etter tilsyn
Trondheim kommune - økonomisk stønad som
nødhjelp - Nav Falkenborg og NAV Lerkendal 2022
Helsetilsynet. https://www.helsetilsynet.no/tilsyn/

Manley & P. B. Whyman (Red.)The Preston Model andtilsynsrapporter/trondelag/2022/trondheim-

Community Wealth Building (s. 128-149). Routledge.

kommune-tilsyn-oekonomisk-stoenad-som-Wigan Council. (u.å.). What is The Deal? https://www.wigan.gov.
uk/Council/The-Deal/The-Deal.aspx
Wilkinson, R., & Pickett, K. (2018). The Inner Level: How More
Equal Societies Reduce Stress, Restore Sanity and Improve Everyone’s Well-being. Penguin Books Limited.
Williams, P. (2002). The Competent Boundary Spanner. Public
Administration, 80(1), 103-124. https://doi.org/https://doi.org/10.1111/1467-9299.00296
Wilson, R., French, M., Hesselgreaves, H., Lowe, T., & Smith,M. (2024). New development: Relational public services—reform and research agenda. Public Money &Management, 1-6. https://doi.org/10.1080/09540962.
2024.2344902

noedhjelp-nav-falkenborg-og-nav-lerkendal-2022/Åkerblom, K. B., & Ness, O. (2023). Peer Workers in Coproduction and Co-creation in Mental Health andSubstance Use Services: A Scoping Review. Administration and Policy in Mental Health and Mental
Health Services Research, 50(2), 296-316. https://doi.
org/10.1007/s10488-022-01242-x
Åmot, I., & Ytterhus, B. (2023). Dette er viktig for barns trivsel
og helse i barnehagen. https://utdanningsforskning.
no/artikler/2024/dette-er-viktig-for-barns-trivsel-oghelse-i-barnehagen/Aars, J., L., F. A., & Homme, A. (2004). Styrt fragmentering og
fragmentert styring. Nettverkspolitikk i norske kommuner Kommunal-og Regionaldepartementet.

Wolfram, M., Borgström, S., & Farrelly, M. (2019). Urban transformative capacity: From concept to practice. Ambio,
48, 437-448.

297

determinants of health: final report of the commission

Referanser

https://kudos.dfo.no/documents/1160/files/1146.pdf
Aarøe, I. M. F. (2021). «Marka skal være for alle». Personer med

NTNU Wellfare

INNHOLDfunksjonsnedsettelser sine opplevelser av tilrettelegging av friluftsområder i Trondheim [Master thesis,
NTNU]. https://ntnuopen.ntnu.no/ntnu-xmlui/handle/11250/2788543
Aastvedt, A., & Higdem, U. (2022). Co-creation, Collaborative
Innovation and Open Innovation in the Public Sector:
A Perspective on Distinctions and the Convergenceof Definitions. Nordic Journal of Innovation in the
Public Sector, 1(1), 53-68. https://doi.org/10.18261/
njips.1.1.4

298

Referanser

NTNU Wellfare

Vedlegg

299

Vedlegg

NTNU Wellfare

INNHOLD

Vedlegg 1:

Workshop 18.01.2024 Utfordingsbildet

Beskrivelse av workshop-

Prosess

prosess og metodevalg

nomtenkt, med et klart mål om å legge til rette for en god dia-

Skrevet av Hilde Aurvoll, Aurora Myhrum

struktur ble utformet for å fremme gode samtaler og legge til

og Hedda Wilhelmsen Græerette for effektive innspill.

Workshopens forberedelser og gjennomføring var nøye gjenlog mellom forskere og fagfolk fra kommunen. Workshopens

For å effektivisere diskusjonen, ble de fem arbeidslagene
plassert på ni ulike bord. Hvert arbeidslag ble fordelt mellom
to bord med unntak av systemarbeidslaget. Dette var for åunngå for mange deltakere og sikre at alle kunne delta aktivt i samtalen. En forsker satt ved hvert bord for å veilede
samtalen og svare på spørsmål, slik at samtalen ikke mistet
retning. Hvert bord hadde også en referent som tok notaterog passet på at alle innspill ble fanget opp.
Workshopen var delt inn i to runder, der deltakerne fikk velge
fritt hvilket bord de ønsket å delta på. Dette gjorde det mulig
for deltakerne å velge bord etter hvor de følte de kunne bidra
mest. Ved hjelp av to runder ved to forskjellige bord ga det
muligheten for å reflektere sammen med ulike deltakere.
Denne strukturen kalles cafébordmetoden. Valget av
cafébordmetoden legger til rette for at mange kan snakke
med hverandre og fremmer gode samtaler. Ved å simulere
en caféopplevelse, hvor deltakerne beveger seg fritt mellom
bordene, oppmuntrer metoden til et bredt spekter av perspektiver. Metoden er med på å skape en inkluderende atmosfære, der mange stemmer kan bli hørt, og mange perspektiver
kan bli utforsket.

Workshop 15.02.2024 Pågående praksis
Prosess
I forberedelsen av workshopen var fokuset på hvordan få
frem praksiser på tvers av sektorer og legge opp en workshop
der de ansatte i kommunen føler seg hørt og komfortable nok
til å komme med gode innspill. Før workshopen ble deltakerne fra kommunen delt i grupper på tvers av sektorer og
tjenesteområder og plassert på ti ulike bord. Dette var for å
fremme kunnskapsutveksling og åpne for læring og inspirasjon mellom deltakerne.

300

Vedlegg

NTNU Wellfare

INNHOLDWorkshopen startet med en kort introduksjonsrunde der hver

Workshop 21.03.2024 Innovasjonspotensialdeltaker presenterte seg selv med navn og sektor for å bryte

Prosess

isen. Deretter fikk hver deltaker fem minutter individuelt til å

Workshop tre startet med foredrag holdt av Josina Vink,

skrive ned gode praksiser innen sitt fagfelt. På denne måtenMorten Hulvej Rod og Peter Goldblatt. Under foredragene

får selv de som foretrekker å holde seg litt tilbake i store grup-

ble det introdusert et tankeark. Hensikten var å gi deltakerne

per muligheten til å bidra.

muligheten til å notere ned eventuelle tanker som oppstod
underveis. Tankene skulle inspirere videre samtale etter fore-

For å bli kjent med tiltakene på tvers av sektorene, gikk hverdragene.

deltaker gjennom og presenterte sine lapper. Gjennom enåpen samtale rundt bordet ble lappene sortert basert på fell-

Etter foredragene ble selve workshopen startet, med mål om

estrekk. Dette førte til innsikt i praksiser fra andre sektorer ogå få presise innspill på de foreløpige anbefalingene fra forsk-

skapte en åpen samtale som igjen inspirerte til flere nyttige

erne. Som en del av dette ble det utarbeidet et dynamisk og

innspill.

levende dokument. Hensikten bak dette dokumentet var åkunne fange opp innspill både under og etter workshopen.

I del to av workshopen var målet å kartlegge utbredelsen
av de ulike praksisene som dukket opp under del én. For

Under workshopen var konkrete tilbakemeldinger viktig. Det

å kartlegge omfanget av praksiser ble de fargekoordinert

levende dokumentet ble designet på en oversiktlig måte for åi varige og tidsbegrensede praksiser. Gruppene ble bedt

gjøre det så enkelt som mulig.

om å plassere de beskrevne tiltakene på et sektorkart, for å
kartlegge hvor utbredt tiltakene er i kommunen (gjøres mange
steder, gjøres noen flere steder, gjøres få steder). Kartlegging
hadde som formål å gi et overblikk over utbredelsen av tiltak
innenfor de fire fokusområdene. Studenter fra Institutt for
Design ved NTNU designet prosessen som en del av sin prosjektoppgave i emnet Design 6-fremtider.

Oppsummering av innspill
Innspillene som ble gitt under workshopen angående
pågående praksiser i Trondheim kommune ble samlet i ett
kart (se illustrasjon under). Formålet med kartet er å gi etoverblikk over hvor utbredt tiltak er innenfor de fire fokusområdene. Alle tiltakene som ble spilt inn av deltakerne er
beskrevet og sortert i en tabell. Dette er ikke en fullstendig
samling av alle tiltakene som gjøres i Trondheim kommune.
Kartet har blitt utformet av de som var tilstede på workshopen, og dette preger resultatet av kartet (Kartet er designet av 3.års studenter på Industriell design ved NTNU Hilde
Aurvoll, Aurora Myhrum og Hedda Wilhelmsen Græe).

301

Vedlegg

NTNU Wellfare

INNHOLD

Vedlegg 2:
Experimenting our way
to systems change

302

Vedlegg

NTNU Wellfare

INNHOLDEXPERIMENTING OUR WAY TO SYSTEMS CHANGE
Key considerations for how to intentionally catalyze long-term change in social systems.
systems are fractal

micro foundations ofchangehow we are at a small scalereflects systemic patterns at
a large scale (Brown, 2017)

there is an over-emphasis on
big systems and macro-tomacro change (Coleman,
1987)

change starts small

complex systems are nested,disturbance happens at small
scale with the potential of
influencing larger shifts(Gunderson et al., 2022)

intentionally reshaping
social structures

people can intentionallychange social structures bybuilding reflexivity - making
the invisible visible, anddoing reformation - using thevisible to alter the invisible
structures (Vink et al., 2021b)

scalable shifts throughstructuresocial structures and their
physical enactments are thecentral mechanisms of social
systems change (Vink &Koskela-Huotari, 2022a)
beyond additive innovation

reformation requires creating
new social structures,
disrupting old social
structures and maintaining
existing social structures(Lawrence et al., 2009)

systems change incyclessystems adapt throughshorter loops ofreconfiguration and longer
loops of stability (Gunderson
et al., 2022)

paradox of embedded
agencypeople are being influenced
by the very social structures
they want to change, causing
reproduction (Seo and Creed,
2002)
outcomes are emergent

interactions at a small scalecreate a change in the orderof the system at a larger
scale (Capra & Luisi, 2014)

Josina Vink | 2024
303

Vedlegg

NTNU Wellfare

INNHOLD

unintended
consequences

there are outcomes of
purposeful action in complex
systems that are unforeseen,
and often undesired (Stroh,2015)

accountability to outcomesneed to move beyond
discursive change - equity is
only achieved whendisproportionality ofoutcomes is eliminated (OjoThompson, 2020)

oscillation

experimentation incontext

uncomfortable
unlearning

deliberate attempts to learn
about how to reshapespecific aspects of social
systems and the effects (Vink
et al., 2021c)

we need to untrain ourselves
to turn the struggles anddebates that seem settled
back into questions,(Halberstam, 2011)

developmental
evaluationa program as a frame

an iterative and embedded
approach to evaluation that
informs and ongoing changes
in complex systems (Quinn
Patton, 2010)

learning ecosystem

programmatic questions andpractice experiments
mutually influence each other(Juul Søndergarrd, 2018)

nurture collective reflexivity &build a culture of learning in acommunity of inquiry tosupport evolving habits (HillCollins, 2011)programs act as a frame forcarrying out a series ofexperiments (Binder &Redstrom, 2006)

prefigurative design

the ways we create change,in turn, create the possibilities
for how that change will
emerge (Campbell &Lutterman, 2020)

Josina Vink | 2024
304

Vedlegg

NTNU Wellfare

INNHOLD

References
Binder, T., and Redström, J. (2006). “Exemplary Design Research”, in Friedman, K., Love, T., Côrte-Real,E. and Rust, C. (eds.), Wonderground - DRS International Conference 2006, 1-4 November, Lisbon,
Portugal.
Brown, A. M. (2017). Emergent Strategy: Shaping Change, Changing Worlds. AK Press.
Campbell, T. & Lutterman, A. (2020). “Practicing the Worlds We Want: Prefigurative Design for
Revolutionary Transformation.” Relating Systems Thinking and Design Symposium.
Capra, F., & Luisi, P. L. (2014). The Systems View of Life: A Unifying Vision. Cambridge University Press.
Coleman, J.S. (1987), “Microfoundations and Macrosocial Behavior”, in Alexander, Giesen, Münch andSmelser (eds), The Micro-Macro Link, Berkeley: University of California Press: 153–73.
Gunderson, L. H., Garmestani, A., & Allen, C. R. (2022). “Panarchy: Nature’s Rules”. In Applied
Panarchy: Applications and Diffusion across Disciplines (pp. 3-26). Island Press Washington, DC.
Halberstam, J. (2011). The Queer Art of Failure. Duke University Press.
Hill Collins, P. (2011). “Piecing Together a Genealogical Puzzle. Intersectionality and American
Pragmatism”. European Journal of Pragmatism and American Philosophy, 3(III-2).
Juul Sondergaard (2018). “Staying with the Trouble through Design: Critical-feminist Design of Intimate
Technology. Doctoral Thesis.” Doctoral Thesis. AU Library Scholarly Publishing Services.
Lawrence, T., Suddaby, R. & Leca B. (2009). Institutional Work: Actors and Agency in Institutional
Studies of Organizations. Cambridge University Press.
Ojo-Thompson, K. (2020). Challenging Systemic Barriers: The Equity Lens with Kike Ojo-Thompson(Video 2/3). Waterloo Region. Retrieved from:https://www.youtube.com/watch?v=wiCd6Hxitps&ab_channel=WellbeingWaterlooRegion
Quinn Patton, M. (2010). Developmental Evaluation: Applying Complexity Concepts to Enhance
Innovation and Use. Guilford Press.
Seo, M.G., & Creed, W.D. (2002). “Institutional Contradictions, Praxis, and Institutional Change: A
Dialectical Perspective”. Academy of Management Review, 27(2), 222-247.
Stroh, D. P. (2015). Systems Thinking for Social Change: A Practical Guide to Solving Complex
Problems, Avoiding Unintended Consequences, and Achieving Lasting Results. Chelsea Green
Publishing.
Vink, J. & Koskela-Huotari, K. (2021a). “Social Structures as Service Design Materials”. International
Journal of Design, 15(3), 29-43.
Vink, J., Koskela-Huotari, K., Tronvoll, B., Edvardsson, B., & Wetter-Edman, K. (2021b). Service
Ecosystem Design: Propositions, Process Model, and Future Research Agenda. Journal of Service
Research, 24(2), 168-186.
Vink, J., Wetter-Edman, K., & Koskela-Huotari, K. (2021c). “Designerly Approaches for Catalyzing
Change in Social Systems: A Social Structures Approach”. She Ji: The Journal of Design, Economics,
and Innovation, 7(2), 242-261.

Josina Vink | 2024

305

Vedlegg

NTNU Wellfare

INNHOLD

Vedlegg 3:

Variabler i microdata.no brukt til case i kapittel 5

Tjensten microdata.no•

Alder= BEFOLKNING_FOEDSELS_AAR_MND Variabelen
viser fødselsår og måned
https://microdata.no/discovery/variable/no.ssb.fdb/28/

Skrevet av Heidi Jensberg

BEFOLKNING_FOEDSELS_AAR_MND?searchString=foedse

Trondheim kommune har en avtale om tilgang til store•

Bor = Variabelen viser personens bostedskommune if-

mengder persondata gjennom løsningen www.microdata.no.

ølge folkeregisteret (formell adresse)

Dette representerer en helt ny kilde til innsikt om Trondheims

https://microdata.no/discovery/variable/no.ssb.fdb/28/

befolkning og om hvordan ulike grupper i befolkningen bev-

BEFOLKNING_KOMMNR_FORMELL?searchString=formell

eger seg fra barn til ungdom til voksenliv og alderdom. Detteer data på som frem til nå ikke har vært tilgjengelig som per-•Minst fullført vg opplæring 10 år etter= NUDB_BU -sondata, for kommuner og fylkeskommuner som jobber med

Høyeste fullførte utdanningoffentlig planlegging og styring, kun til forskningsformål.

https://microdata.no/discovery/variable/no.ssb.fdb/28/
NUDB_BU?searchString=NUDB_BU

Fordelen med microdata.no er tilgang til personunike registerdata som gjør det mulig å følge personer over tid og mellom•

I utdanning=NUDB_KURS_NUS NUS-kode for den utdan-

ulike samfunnsfelt som utdanning, arbeid, inntekt med mer.

ningsaktivitet personen var registrert som deltagende på

Det er altså mulig å identifisere utvalg basert på ulike kjen-

https://microdata.no/discovery/variable/no.ssb.fdb/28/

netegn som for eksempel fødselsår og bostedskommune, og

NUDB_KURS_NUS?searchString=NUDB_KURS_NUS

se hva som kjennetegner dette utvalget med utgangspunkt itilgjengelige variabler på microdata.no, og å gjøre analyser av•

ulike aspekter ved utvalget.

I arbeid hel/deltid= ARBLONN_ARB_H3LDELTID Variabelen viser om arbeidsforholdet regnes som en hel- ellerdeltidsjobb.

Utfordringer med å bruke microdata.no er at løsningen gir

https://microdata.no/discovery/variable/no.ssb.fdb/28/

tilgang via et anonymisert brukergrensesnitt. Det innebærer

ARBLONN_ARB_H3LDELTID?searchString=ARBLONN_

at de faktiske data aldri er synlige for brukeren. Det innebærer

ARB_H3LDELTID

også at micordata.no inneholder en rekke avsløringskontroller
for å sikre anonymiteten i data. Den mest upraktiske konse-•

Arbeidstid= ARBLONN_ARB_ARBEIDSTID Avtalt arbeidstid

kvensen for vår bruk av microdata.no er at vi ikke får presise

per uketall i deskriptive analyser, blant annet fordi:

https://microdata.no/discovery/variable/no.ssb.fdb/28/
ARBLONN_ARB_ARBEIDSTID•

Alle tall i frekvenser og krysstabeller vil være støylagt,
ved at de vil ligge innenfor et intervall på +/- 5.

•

Arbeidssøker= ARBEIDSSOKER_ARBEIDSSOKERSTATUS_•

Ingen tall vil være mindre enn 5.

GROV Variabelen gir informasjon om arbeidssøkerstatus,•

Sum og total i slike tabeller vil også være støylagt, og

grovgruppert

dermed ikke den reelle totalsum av delsummer i tabellen.

https://microdata.no/discovery/variable/no.ssb.fdb/28/
ARBEIDSSOKER_ARBEIDSSOKERSTATUS_GROV?searchString=Arbeidss%C3%B8ker•

Ufør=UFOERP2011FDT_GRAD=Variabelen viser uføregrad
i prosent (0-100). Denne angir i hvilken grad personens
evne til å utføre inntektsgivende arbeid (inntekstevnen)
er varig nedsatt
https://microdata.no/discovery/variable/no.ssb.fdb/28/
UFOERP2011FDT_GRAD?searchString=ufoerp

306

Vedlegg

NTNU Wellfare

INNHOLD

Vedlegg 4: Rammeverk for indikatorer for å følge medpå utvikling av fellesskapsverdier
Rammeverket av indikatorer er bygd opp for å kunne følge

Rammeverket nedenfor beskriver forslag til relevante indika-

med på utvikling av utenforskap og sosial ulikhet i helse og

torer som speiler de åtte Marmot-prinsippene, fordelt på ulike

livskvalitet gjennom livsløpet, både i innovasjonsprogrammet

aldersgrupper i et livsløpsperspektiv. Bokstaver i parentes

og dets konkrete prosjektportefølje, og i generell utviklingindikerer hvilke overordnede anbefalinger (Marmot-prinsipp)i retning av målrettede samfunnsoppdrag. Rammeverket

indikatoren kan knyttes til, som følger:

er bygd opp slik at det angir relevante indikatorer for ulike
aldersgrupper, og mulige datakilder der relevante data kan
finnes (mulige kilder i parentes/kursiv). Siste del av rammeverket består av sentrale indikatorer som gjelder alle aldersgrupper. Noen av disse er også framhevet som sentrale i de ulikeA.

Gi alle barn en best mulig start på livet

B.

Gi alle barn, unge og voksne mulighet til å
realisere sitt potensial fullt ut og ha kontroll

aldersgruppene fordi de har særlig relevans for nettopp disse
gruppene. Rammeverket bygger på et utvalg av kvantitative
indikatorer som bør suppleres med systematisk innsamling av
kvalitative data i endelig utvelgelse av indikatorer og i fortolkning av dem, for eksempel gjennom bruk av borgerpanelersom beskrevet i kapittel 5.

over sine liv
C.

for alleD.

Sikre en helsefremmende levestandard for alleE.

Skape og utvikle helsefremmende ogbærekraftige steder og lokalsamfunn

I noen tilfeller foreslås indikatorer der det ikke fins allerede
eksisterende data. Her bør Trondheim kommune vurdere
utvikling av systematiske undersøkelser for å samle relevantedata som de kan følge over tid.
Der det er mulig bør data disaggregeres etter kjønn, alder,F.

bør data også brytes ned på geografi (bydel/levekårssone) forå fremme og evaluere innsatser der de trengs mest.

307

Vedlegg

Ta tak i diskriminering, rasisme og
konsekvensene av detteG.

Styrke rollen til og effektene av
sykdomsforebygging

sosioøkonomisk status (foreldrenes) inntekt, utdanningsnivå,yrkesgruppe), innvandrerstatus og funksjonsnivå. Hvis mulig

Skape et rettferdig arbeidsliv og gode jobber

H.

Fremme miljømessig bærekraft og utjevning
av helseforskjeller samtidig

NTNU Wellfare

Aldersgrupper

INNHOLD

Prosessindikatorer

Kortsiktige

Langsiktige

resultatmål

effektmål

Datakilder

Før fødsel

Likeverdig tilgang til

Utnyttelsen av

Bedre helse og

Data om helse og utvikling uthentet fra kommunaletil 2 årfødsel-, barsel, og

fødsel, barsel, og

livskvalitet og redu-

systemer, fastleger, sykehus og andre kommunalesvangerskapsom-svangerskapstilbud

serte sosiale forsk-

helsetjenester

sorg (A)er i samsvar med

jeller blant barn (B)Økonomisk støttefor å redusere

sosiale og kliniske

Familier med vedvarende lavinntekt (SSB, Microdata.
no)behov (A)Familier med langvarig sosialhjelp (NAV/SSB)

barnefattigdom (A)Barnehage

Barnehager av høy

Utnyttelse av og

Bedre helse og

Data om helse og utvikling uthentet fra kommunale

2–5 årkvalitet (A)deltakelse i barne-

livskvalitet og redu-

systemer, fastleger, sykehus og andre kommunale

hager av høy kvalitet

serte sosiale forsk-

helsetjenester

samsvarer med

jeller blant barn (B)Økonomisk støttefor å redusere
fattigdom i barnefamilier (A)sosiale behov (A)Økt mestring,

Familier med vedvarende lavinntekt (SSB, Microdata.
no)

Reduksjon ideltakelse, med-barne-fattigdom (A)virkning

Familier med langvarig sosialhjelp (NAV/SSB)

og opplevelsen av

Utvikle lokal kartleggingsundersøkelse av små barn ogå være betydnings-

foreldre til førskole- og barneskolebarn?

full (B)
Reduksjon i sosiale
ulikheter i skolemodenhet (A)Sosial og emosjonell utvikling(f.eks. reduksjon iatferds-problemer(A, B)
BarneskoleØkonomisk støtte

Reduksjon i

Bedre helse og

Data om helse og utvikling uthentet fra kommunale

5–12 år

for å redusere

barne-fattigdom (A)livskvalitet og redu-

systemer, fastleger, sykehus og andre kommunaleserte sosiale forsk-

helsetjenester

fattigdom i barnefamilier (A)En helhetlig system-tilnærming til
skolegang og utdanning (B)Reduserte ulikheteri sosial og emosjonell utvikling(f.eks. reduksjon iatferds-problemerog fravær, forbedrettrivsel og økt engasjement) (B)jeller blant barn (B)Reduksjon i sosiale ulikheter iskole-prestasjoner,sosial og emosjonell
utvikling (f.eks.
reduksjon i atferd-

Familier med vedvarende lavinntekt (SSB, Microdata.
no)
Familier med langvarig sosialhjelp (NAV/SSB/Microdata.no)
Barnevernstiltak (SSB/Microdata/intern statistikk)

sproblemer) (B)

Trives på skolen (Elevundersøkelsen)

Økt mestring,

Mobbing (Elev­undersøkelsen)deltakelse, medvirkning

Leseferdigheter i 5. klasse.

og opplevelsen av

Matematikkferdigheter i 5. klasse.

å være betydningsfull (B)Deltakelse i kulturskolen (Intern statistikk)
Deltakelse i organiserte fritidsaktiviteter
Opplevelse av gode fasiliteter og møteplasser for
barn
Utvikle lokal kartlegging av små barn og foreldre til
førskole- og barneskolebarn?

308

Vedlegg

NTNU Wellfare

Aldersgrupper

INNHOLD

Prosessindikatorer

Kortsiktige

Langsiktige

resultatmål

effektmål

Datakilder

Ungdoms­-Økonomisk støtte

Likeverdig kvalifiser-

Bedre helse og

Data om helse og utvikling uthentet fra kommunaleskole ogfor å redusere

ing gjennom utdan-

livskvalitet og redu-

systemer, fastleger, sykehus og andre kommunalevideregående

barnefattigdom (A)ning (B)serte sosiale forsk-

helsetjenesterskole
13–19 årjeller blant unge (B)En god balanseØkt mestring,

mellom faglige og

anerkjennelse,

Sosial inkludering av

yrkesfaglige fer-deltakelse og

ungdom og ungdom

digheter (B)medvirkning blanti sårbare situasjonerbarn i barneskole-(B, G)En helhetlig system-tilnærming tilalder (B)Økt mestring,skolegang og utdan-

Likeverdig opptak til

deltakelse og med-ning (B)lærlingplasser (B)virkning og opplev-

Økt offentlig satsing

Redusert ulikhet

og næringslivs-

i Utdanning, op-

engasjement i ink-plæring eller arbeid

Likeverdig tilgang

luderende lærling-(NEET) (B)til høyt kvalifiserteplasser (B)elsen av å værebetydningsfull (B)jobber av god kvalitet (C)Helseatferd blant
ungdom (G)Framtidstro (Ungdata)
Opplevelse mestring, følt seg nyttig, hatt masseenergi, vært engasjert eller vært glad (Ungdata)
Deltakelse i utdanning, opplæring eller arbeid(NEET) (SSB/Microdata)
Skoletrivsel (Elevundersøkelsen, HUNT, Ungdata)
Mobbing (Elevundersøkelsen, Ungdata)
Andel som føler at lærerne bryr seg om dem (Ungdata)
Skoleresultater (Microdata.no)
Avsluttende karakterer
Opplevelse av gode fasiliteter for møteplasser og
møteplasser for ungdom (Ungdata)
Gjennomføringsgrad i videregående skole (Fylkesdata/Microdata.no)
Ikke fullført lærlingeopplæring (Fylkesdata)
Kulturskoledeltakelse (Ungdata/Intern statistikk)
Deltakelse i organiserte fritidstilbud (Ungdata/HUNT)
Debutalder for alkohol- og tobakksbruk (HUNT/
Ungdata)
Fysisk aktivitet i forhold til nasjonale anbefalinger(HUNT/Ungdata)
Barnevernets tiltak (SSB/Microdata.no)
Vold og overgrep, anmeldte saker (SSB, politidata)

309

Vedlegg

NTNU Wellfare

Aldersgrupper

INNHOLD

Prosessindikatorer

Kortsiktige

Langsiktige

resultatmål

effektmål

Datakilder

Ungt voksenliv

Økt offentlig

Likeverdig opptak til

Bedre helse og

Data om helse og utvikling uthentet fra kommunaleog familie-

satsing oglærlingplasser(B)livskvalitet og redu-

systemer, fastleger, sykehus og andre kommunaleserte sosiale forsk-

helsetjenester

etablering

Redusert ulikhet

20–44 åri utdanning, op-jeller blant voksneplæring eller arbeid

Sosial inkludering(NEET) (B)av ungdom og unge

Minstelønn og
tilstrekkelig sosial

voksne i sårbare
situasjoner (B, G)

beskyttelse for

Likeverdig tilgang

arbeidernes helse

til høyt kvalifiserteog velvære på tvers

jobber av god kval-

av alle sektorer og

itet (C)sosiale grupper (C)Likeverdig og høyt

Fordeling av helse og livskvalitet (HUNT, FHI)
Familier med vedvarende lavinntekt (SSB, Microdata.
no)
Familier med langvarig sosialstøtte (SSB, NAV)
Gjeld (Gjeldsregistret)
Risiko for fattigdom
Deltakelse i utdanning, opplæring eller arbeid(NEET) (SSB/Microdata.no)

Sosiale sikkerhets-sysselsettings-nivå,nett er tilstrek-

og lav arbeidsle-

kelig for å sikre

dighet og uførerelat-

inntektssikring og

ert ekskludering fra

helsefremmendeøkonomisk aktivitet

Langtidsledigelevestandard (D)(C)(SSB/Microdata .no)

Reduserte nivåer

Midlertidig ansettelser (SSB)

Likestilling i arbeidsmuligheter, også forinnvandrer-kvinner(F)

av muskel- og
skjelettskader og
arbeidsrelatertstress (C)Likeverdige og høyenivåer av sysselsetting blant alle kvinner (F)Ikke fullført lærlingeopplæring (Fylkesdata).
Utdanningsnivå (SSB/Microdata.no)Yrkes- og sysselsettingsdata (SSB, NAV, microdata.
no)Jobbtilfredshet (HUNT)
Ensomhet(HUNT/ SHOT)
Selvmord (Dødsårsaksregisteret/FHI)
Veitrafikkulykker/voldsomme dødsfall (Dødsårsaksregisteret/FHI)
Vold og overgrep, anmeldte saker (SSB, politidata)
Fysisk aktivitet i forhold til nasjonale anbefalinger(HUNT/SHOT)
Andel boliger med tilgang til uteområder i gangavstand fra hjemmet (GIS-data)?
Selveierbolig
Tillit til det politiske systemet
Medlem av et politisk parti
Stemte ved siste valg (SSB)
Deltakelse i politiske møter (HUNT)

310

Vedlegg

NTNU Wellfare

Aldersgrupper

INNHOLD

Prosessindikatorer

Kortsiktige

Langsiktige

resultatmål

effektmål

SenereØkt satsing på

Lik tilgang til høyt

Bedre helse og

Data om helse, utvikling og bruk av helsetjenester

voksenliv og

livslang læring til-kvalifiserte jobber av

livskvalitet og redu-

uthentet fra kommunale systemer, fastleger, syke-alderdompasset behov forgod kvalitet (C)serte sosiale forsk-

hus og andre kommunale helsetjenester?

opplæring (B)Minstelønn og

jeller blant voksneog eldre

Fordeling av helse og livskvalitet (HUNT, FHI)

beskyttelse for

Likeverdig og høyt

Langtidsledige (SSB/Microdata)

petanse-under-

arbeidernes helse

sysselsettings-nivå,skudd som fører

og velvære på tvers

og lav arbeidsle-

til ekskludering fra

av alle sektorer og

dighet og uførerelat-arbeidsmarkedet.

sosiale grupper (C)ert ekskludering fra

Dekke behov til

tilstrekkelig sosial

folk med kom-(B)

Sosiale sikker-økonomisk aktivitet(C)

Ta tak i kulturelle

hets-nett tilstrekke-barrierer for ar-

lig til å sikre inntekt

Reduserte nivåer av

beidsdeltakelse(D)muskel- og skjelet-

blant kvinner (F)Øke digitalkompetanse og
tilgang til digitaleenheter for desom er i sårbare
situasjoner. (D)Reduserte ulikheter
i helseatferd (F)Reduserte ulikheteri livskvalitet (f.eks.
tillit og sosial kapital (D)Vedvarende lavinntektsfamilier (SSB
Jobbtilfredshet (HUNT)
Ensomhet (HUNT/ Ungdata/ SHOT)
Selvmord (Dødsårsaksregisteret/FHI)
Opplev et sterkt fellesskap i nabolaget

relatert stress (F)(HUNT/Ungdata)

Reduserte ulikheter i

Tillit til institusjoner

helse, for tidlig død,ikke-smittsomme
sykdommer (f.eks.
diabetes), fedme,
osv. (G)

Vedlegg

Midlertidig ansettelser (SSB)

tlidelser og arbeids-

multimorbiditet

311

Datakilder

NTNU Wellfare

Aldersgrupper

INNHOLD

Prosessindikatorer

Kortsiktige

Langsiktige

resultatmål

effektmål

På tvers av

Helhetlig og koor-

Reduserte ulikheter

Bedre helse og

Data om helse og utvikling uthentet fra kommunalealdersgrupper

dinert tjenestetilbud

i sosial isolasjon (B)livskvalitet og

systemer, fastleger, sykehus og andre kommunale

reduserte sosiale

helsetjenesterog samfunnsutvikling som fremmer
helse, livskvalitet og
samfunnsdeltakelse
for alle (A, B, C, D, E,
F, G, H)Økt digitalkompetanse på
tvers av alle grupper(D)forskjeller gjennom
livsløpet
Økt mestring,deltakelse, medvirkning og opplevelsen av å værebetydningsfull (B)Forbedret innendørs
og utendørs luftkvalitet og reduksjon
i relatert sykdom(E, G)
Endring i husholdningsutgifter og
handlingsrom til åSHOT)Leveår med god helse (HUNT)
Forventet levealder/ levealder (FHI)
Selvrapportert helse og livskvalitet (HUNT/Ungdata/
SHOT)
Framtidstro (Ungdata)
Psykisk helse (HUNT/Ungdata/SHOT)
Langvarig psykisk eller fysisk sykdom/skade/lidelsesom begrenser funksjon i dagliglivet (HUNT)
Selvmord (Dødsårsaksregisteret/FHI)
Veitrafikkulykker/voldsomme dødsfall (Dødsårsaks-

ha sunne levevaner

registeret/FHI)

siale grupper (E, G)
Bedre livskvalitet,deltakelse og
helsetjenester forminoritetsgrupper isårbare situasjoner(G, F)
Redusert sosial
ulikhet i sykelighet
i forebyggbare
smittsomme(vaksine) og ikke
smittsomme sykdommer (G)Økt sosial mobilitet
på tvers av
generasjoner

Vedlegg

Fordeling av helse og livskvalitet (HUNT, Ungdata,

kjøpe sunn mat og
på tvers av alle so-

312

Datakilder

Fysisk aktivitet i forhold til nasjonale anbefalinger(HUNT/Ungdata)
Bruk av helsetjenester
Risiko for fattigdom
Gjeld (Gjeldsregister)NTNU Wellfare

INNHOLD

Vedlegg 5: SDG goals, targets and indicators with specificrelevance to equity in Trondheim if suitably disaggregated
SDG Goal

SDG Target

SDG Indicator

Goal 1. End pover-

1.2 By 2030, reduce at least by half

1.2.1 Proportion of population living below the national pov-

ty in all its forms

the proportion of men, women anderty line, by sex and age

everywherechildren of all ages living in poverty in

1.2.2 Proportion of men, women and children of all ages

all its dimensions according to national

living in poverty in all its dimensions according to national

definitions

definitions

1.3 Implement nationally appropriate

1.3.1 Proportion of population covered by social protectionsocial protection systems and meas-

floors/systems, by sex, distinguishing children, unemployed

ures for all, including floors, and by

persons, older persons, persons with disabilities, pregnant

2030 achieve substantial coverage ofwomen, newborns, work-injury victims and the poor and thethe poor and the vulnerable

vulnerable

1.4 By 2030, ensure that all men and1.4.1 Proportion of population living in households withwomen, in particular the poor and theaccess to basic services

vulnerable, have equal rights to economic resources, as well as access tobasic services, ownership and control
over land and other forms of property,
inheritance, natural resources, appropriate new technology and financial
services, including microfinance

313

Vedlegg

NTNU Wellfare

INNHOLDSDG Goal

SDG Target

SDG Indicator

Goal 3. Ensure

3.2 By 2030, end preventable deaths of

3.2.1 Under-5 mortality rate

healthy lives andnewborns and children under 5 years

promote well-be-of age, with all countries aiming to

ing for all at all

reduce neonatal mortality to at leastages

as low as 12 per 1,000 live births and3.2.2 Neonatal mortality rate

under-5 mortality to at least as low as
25 per 1,000 live births
3.4 By 2030, reduce by one third pre-3.4.1 Mortality rate attributed to cardiovascular disease,mature mortality from non-communi-

cancer, diabetes or chronic respiratory diseasecable diseases through prevention andtreatment and promote mental health3.4.2 Suicide mortality rate

and well-being
3.5 Strengthen the prevention and3.5.1 Coverage of treatment interventions (pharmacological,

treatment of substance abuse, includ-

psychosocial and rehabilitation and aftercare services) foring narcotic drug abuse and harmful

substance use disorders

use of alcohol
3.5.2 Harmful use of alcohol, defined according to the national context as alcohol per capita consumption (aged 15 years
and older) within a calendar year in litres of pure alcohol
3.a Strengthen the implementation of

3.a.1 Age-standardized prevalence of current tobacco use

the World Health Organization Frame-among persons aged 15 years and older

work Convention on Tobacco Control
in all countries, as appropriate

314

Vedlegg

NTNU Wellfare

INNHOLDSDG Goal

SDG Target

SDG Indicator

Goal 4. Ensure

4.1 By 2030, ensure that all girls and4.1.1 Proportion of children and young people (a) in grades

inclusive andboys complete free, equitable and2/3; (b) at the end of primary; and (c) at the end of lower

equitable quality

quality primary and secondary educa-

secondary achieving at least a minimum proficiency level in (i)education andtion leading to relevant and effective

reading and (ii) mathematics, by sex

promote lifelong

learning outcomeslearning opportunities for all

4.2 By 2030, ensure that all girls and4.2.1 Proportion of children under 5 years of age who areboys have access to quality early child-developmentally on track in health, learning and psychosocial

hood development, care and pre-pri-well-being, by sex

mary education so that they are readyfor primary education
4.2.2 Participation rate in organizedlearning (one year before the official
primary entry age), by sex
4.3 By 2030, ensure equal access for4.3.1 Participation rate of youth and adults in formal andall women and men to affordable andnon-formal education and training in the previous 12

quality technical, vocational and ter-months, by sex

tiary education, including university
4.4 By 2030, substantially increase

4.4.1 Proportion of youth and adults with information andthe number of youth and adults who

communications technology (ICT) skills, by type of skill

have relevant skills, including technicaland vocational skills, for employment,
decent jobs and entrepreneurship
4.5 By 2030, eliminate gender dispar-

4.5.1 Parity indices (female/male, rural/urban, bottom/top

ities in education and ensure equal

wealth quintile and others such as disability status, indige-access to all levels of education andnous peoples and conflict-affected, as data become available)

vocational training for the vulnerable,

for all education indicators on this list that can be disaggre-

including persons with disabilities,

gatedindigenous peoples and children invulnerable situations
4.6 By 2030, ensure that all youth and4.6.1 Proportion of population in a given age group achieving

a substantial proportion of adults, bothat least a fixed level of proficiency in functional (a) literacy

men and women, achieve literacy andand (b) numeracy skills, by sex

numeracy
Goal 5. Achieve

5.4 Recognize and value unpaid care

5.4.1 Proportion of time spent on unpaid domestic and caregender equalityand domestic work through the provi-work, by sex, age and locationand empower all

sion of public services, infrastructure

women and girls

and social protection policies and thepromotion of shared responsibility
within the household and the family as
nationally appropriate

315

Vedlegg

NTNU Wellfare

INNHOLDSDG Goal

SDG Target

SDG Indicator

Goal 8. Pro-

8.5 By 2030, achieve full and produc-

8.5.1 Average hourly earnings of female and male employees,

mote sustained,

tive employment and decent workby occupation, age and persons with disabilities

inclusive andfor all women and men, including

sustainable

for young people and persons with

8.5.2 Unemployment rate, by sex, age and persons witheconomic growth,disabilities, and equal pay for work of

disabilities

full and produc-equal value

tive employment
and decent work
for all

8.6 By 2020, substantially reduce the8.6.1 Proportion of youth (aged 15–24 years) not in educa-

proportion of youth not in employ-tion, employment or training

ment, education or training

Goal 10. Reduce

10.1 By 2030, progressively achieve

10.1.1 Growth rates of household expenditure or income perinequality withinand sustain income growth of the bot-

capita among the bottom 40 per cent of the population andand among coun-

tom 40 per cent of the population at a

the total population

tries

rate higher than the national average
10.2 By 2030, empower and promote

10.2.1 Proportion of people living below 50 per cent of medi-

the social, economic and politicalan income, by sex, age and persons with disabilities

inclusion of all, irrespective of age, sex,
disability, race, ethnicity, origin, religion
or economic or other status10.3 Ensure equal opportunity and10.3.1 Proportion of population reporting having personallyreduce inequalities of outcome, includ-

felt discriminated against or harassed in the previous 12

ing by eliminating discriminatory laws,

months on the basis of a ground of discrimination prohibited

policies and practices and promoting

under international human rights law

appropriate legislation, policies andaction in this regard
Goal 11. Make

11.1 By 2030, ensure access for all to

11.1.1 Proportion of urban population living in slums, infor-

cities and humanadequate, safe and affordable housing

mal settlements or inadequate housing

settlements inclu-

and basic services and upgrade slums

sive, safe, resilientand sustainable

316

Vedlegg

NTNU Wellfare

INNHOLDSDG Goal

SDG Target

SDG Indicator

Goal 16. Promote

16.1

16.1.1peaceful and

Significantly reduce all forms of vio-

Number of victims of intentional homicide per 100,000 popu-

inclusive societies

lence and related death rates every-

lation, by sex and age

for sustainable

where

16.1.2development,

Conflict-related deaths per 100,000 population, by sex, age

provide access toand cause

justice for all and16.1.3

build effective,

Proportion of population subjected to (a) physical violence,accountable and(b) psychological violence and/or (c) sexual violence in the

inclusive institu-

previous 12 months

tions at all levels
16.1.4
Proportion of population that feel safe walking alone aroundthe area they live after dark

16.2

16.2.1

End abuse, exploitation, trafficking

Proportion of children aged 1–17 years who experienced

and all forms of violence against andany physical punishment and/or psychological aggression by

torture of children

caregivers in the past month
16.2.2
Number of victims of human trafficking per 100,000 population, by sex, age and form of exploitation

16.2.3
Proportion of young women and men aged 18–29 years who
experienced sexual violence by age 18
16.6 Develop effective, accountable

16.6.2 Proportion of population satisfied with their last expe-

and transparent institutions at all levels

rience of public services

16.7 Ensure responsive, inclusive, par-16.7.1 Proportions of positions (by sex, age, persons withticipatory and representative decision

disabilities and population groups) in public institutions

making at all levels(national and local legislatures, public service, and judiciary)compared to national distributions
16.7.2 Proportion of population who believe decision
making is inclusive and responsive, by sex, age, disability andpopulation group16.b Promote and enforce non discrim-

16.b.1 Proportion of population reporting having personallyinatory laws and policies for sustaina-

felt discriminated against or harassed in the previous 12

ble development

months on the basis of a ground of discrimination prohibited
under international human rights law

317

Vedlegg

NTNU Wellfare

INNHOLDSDG Goal

SDG Target

SDG Indicator

Goal 17. Strength-17.8 Fully operationalize the technol-

17.8.1 Proportion of individuals using the Internet

en the means ofogy bank and science, technology andimplementation

innovation capacity building mecha-

and revitalize thenism for least developed countries by

Global Partner-

2017 and enhance the use of enabling

ship for Sustaina-

technology, in particular information

ble Development

and communications technology
17.14
Enhance policy coherence for sustainable development
17.16
Enhance the Global Partnership for
Sustainable Development, complemented by multi-stakeholder partnerships that mobilize and shareknowledge, expertise, technology
and financial resources, to support
the achievement of the Sustainable
Development Goals in all countries, inparticular developing countries
17.17

17.17.1

Encourage and promote effective

Amount (in United States dollars) committed to public-private

public, public-private and civil society

partnerships for infrastructure

partnerships, building on the experience and resourcing strategies ofpartnerships & nbsp;

318

Vedlegg

NTNU Wellfare

INNHOLD

Vedlegg 6: Primary link between proposed SDG indicators andthe SDH themes and areas for action
SDH

SDH areas

SDG

themesfor action

targets

Proposed SDG Indicators

Inputs and

Outputs

Outcomes

Impact3.1.1

processes
Life course
Gender

3.1, 3.7, 4.5,

5.1.1, 5.6.2,

3.1.2, 3.7.1, 5.3.1,

4.5.1, 5.2.1,

5.1, 5.2, 5.3,

5.a.2, 5.c.1

5.4.1, 5.5.1, 5.5.2,

5.2.2, 5.3.2

5.4, 5.5, 5.6,

5.6.1, 5.a.1, 5.b.1

5.a, 5.b, 5.cIntergenerational

3.2

3.2.1,

transmission

3.2.2

Early years

2.2, 4.2

2.2.1, 2.2.2

Education/skills

4.1, 4.3, 4.4,

4.a.1, 4.b.1,

4.2.1, 4.2.2, 4.3.1,

4.1.1, 4.6.1,

4.6, 4.a, 4.b,

4.c.1

4.4.1

8.6.1

8.8.2, 9.2.2

8.2.1, 8.3.1, 8.5.1,

8.5.2,

4.c, 8.6
Work/

8.2, 8.3, 8.5,

employment

8.8, 8.9, 9.2

8.9.1, 9.2.1

Social protection

1.3, 8.b, 10.4

1.3.1, 8.b.1

10.4.1

Income, poverty

1.1,1.2, 2.3,

2.3.1, 10.1.1

1.1.1, 1.2.1,

and disadvantage

10.1,

Social environment

9.c, 16.7, 16.9

8.8.1

Older ages
Wider society

2.3.2

1.2.2
16.7.29.c.1, 16.7.1,
16.9.1

Spatial environ-

3.9, 6.1, 6.2,

6.b.1,

6.1.1, 6.2.1, 6.3.1,

11.6.2,

3.9.1,

ment

6.3, 6.b, 7.1,

7.b.1, 9.1.2,

6.3.2, 7.1.1,

11.7.2

3.9.2

7.b, 9.1, 11.1,

11.a.1,9.1.1,

11.2, 11.3,

12.4.1,11.1.1, 11.2.1,

10.2.1,

1.5.1,

10.7.311.5.1

11.6, 11.7,

11.3.1, 11.3.2,

11.a, 12.4

11.6.1, 11.7.1,
12.4.2Social exclusion

1.4, 1.5, 10.2,

10.7.1,and vulnerability

10.7, 10.c,

10.7.2,

11.5, 11.b

11.b.1Ethnic and indige-

10.2, 10.3

1.4.1, 10.c.1

10.3.1nous populations
Systems
Governance319

Vedlegg

16.3, 16.5,

16.6.1,

16.3.1, 16.3.2,

16.6, 16.8,

17.9.1,

16.5.1,

16.a, 17.9,

17.16.1,

16.6.2,17.16, 17.17

17.17.1

16.8.1, 16.a.1

10.2.1NTNU Wellfare

INNHOLDSDH

SDH areas

SDG

themesfor action

targets

Proposed SDG Indicators

Inputs and

Outputs

Outcomes

Impact8.7, 10.3,

10.3.1,

8.7.1,

16.10.1

16.2, 16.10,

16.b.116.2.1,processes
Human rights

16.b,

16.2.2,16.2.3

Health prevention/

2.1, 3.3, 3.4,

2.1.2,

2.1.1,

3.4.1,

protection

3.5, 3.6, 3.a,3.b.2, 3.d.2

3.5.1,

3.3.1, 3.3.2,

3.4.2,

3.b, 3.d, 16.1

3.5.2, 3.a.1, 3.b.1,

3.3.3,

3.6.1,

16.1.43.3.4, 3.3.5,

16.1.1,16.1.316.1.2

Health care

3.8, 3.c

3.c.1

Monitoring and17.18, 17.19

17.18.1,

evaluation

3.8.1, 3.8.2

17.18.2,
17.19.1,
17.19.2

Macro level
Financial policies

1.a, 2.a, 8.1,

1.a.1, 1.a.2,

8.1.1,

8.10, 9.3, 9.5,

2.a.1,

9.3.1, 9.3.2, 9.5.2,

9.b, 10.5,

8.10.1,

10.b, 17.1,

8.10.2,

17.2, 17.3,

9.5.1, 9.b.1,

17.4, 17.5

10.b.1,
17.1.1,
17.1.2,17.2.1.
17.3.1,
17.4.1,
17.5.1

Global policies

1.b, 2.5, 2.b,1.b.1, 2.5.1,

16.4.1, 16.4.2,

2.c, 6.a, 7.a,2.5.2, 2.b.1,

17.6.2, 17.8.1,

8.a. 9.a, 10.6,

2.b.2, 2.c.1,

17.9.1, 17.11.1

10.a, 16.4,

6.a.1, 7.a.1,

17.6, 17.7,

8.a.1, 9.a.1,

17.8, 17.9,

10.6.1,17.10, 17.11,

10.a.1,

17.12, 17.13,

17.6.1,

17.14, 17.15

17.7,1,17.10.1
17.12.1,
17.13.1,
17.14.1,
17.15.1

320

Vedlegg

10.5.1NTNU Wellfare

INNHOLDSDH

SDH areas

SDG

themesfor action

targets

Proposed SDG Indicators

Inputs and

Outputs

Outcomes

Impactprocesses
Natural environ-

2.4, 6.4, 6.5,

6.4.1, 6.4.2,

2.4.1, 6.5.1, 6.6.2,

ment and climate

6.6, 7.2, 7.3,

12.c.1,

7.2.1, 7.3.1,

12.2, 12.3,

13.2.1,12.2.1, 12.3.1,

12.c, 13.1,

13.3.1,

13.a.1,

13.2, 13.3,

13.b.1

13.a, 13.bIntergeneration-

4.7, 8.4, 11.4,

12.1.1,

4.7.1, 8.4.1,

al equity/ fu-

11.c, 12.1,

12.6.1,

11.4.1, 11.c.1,

ture-proofing

12.5, 12.6,

12.7.1,

12.5.1, 12.8.1,

12.7, 12.8,

14.2.1,

12.a.1, 12.b.1,

12.a, 12.b,

14.6.1,14.1.1, 14.3.1,

14.1, 14.2,

14.7.1,14.4.1, 14.5.1,

14.3, 14.4,

14.a.1,15.1.1,

14.5, 14.6,

14.b.1,15.2.1, 15.2.2,

14.7, 14.a,

14.c.1,

15.3.1, 15.4.1,

14.b, 14.c,

15.6.1,

15.4.2, 15.5.1,

15.1 15.2,

15.8.1,

15.7.1,

15.3, 15.4,

15.9.1,

15.7.2 15.c.1

15.5, 15.6,

15.a.1,

15.7, 15.8,

15.b.1

15.9, 15.a,
15.b, 15.c

321

Vedlegg

13.1.1NTNU Wellfare

INNHOLD

Vedlegg 6: Rammeverk for evaluering av organisatoriske
kapabiliteter og kapasitetsbygging for samskaping og
samstyring:
I tillegg til å følge opp evalueringer i tråd med rammeverket

Erfaringene og dokumentasjoner fra kartleggingen kan væresom fokuserer på fellesskapsverdier og samfunnseffekter,direkte relevant for prioriteringer i Trondheim kommune,

vil det være nyttig å systematisere arbeidet med å evaluereog spesielt på området som omfatter kommunens arbeidorganisatoriske kapabiliteter (evnen til å mobilisere ressurser

med systeminnovasjon for en grøn og rettferdig omstilling.

og gjennomføre handlinger) og kapasitetsbygging (evnen til åInstitute og Innovation and Public Purpose har identifisert

utvikle og tilpasse seg) for å realisere kommunens samledeog utforsket 54 verktøysett, rammeverk og indekser som kan

evne til samskaping og samstyring (Goulden & Kattel, 2024) .

være inspirasjon til det lokale arbeiet i Trondheim, se Puttick(2024) for nærmere beskrivelse.

Et rammeverk av indikatorer som fokuserer på kapabiliteterog kapasitetsbygging i kommuneorganisasjonen kan bidra til

Rammeverket for vurdering av utvikling og måloppnåelser

å følge med på utviklingen av systemet vi beskrev i kapittel 5.

innen organisatoriske kapabiliteter og kapasitetsbygging

Dette rammeverket vil i hovedsak basere seg på kvalitative

kan potensielt sorteres under kommunens ulike roller

vurderinger av relevante indikatorer. I tillegg er det relevant

som tjenesteyter, myndighet, samfunnsutvikler, tilbyderå anvende mål og indikatorer fra bærekraftmålene beskrevet

av infrastruktur, lokalpolitisk arena og arbeidsgiver med

over, og da særlig mål og indikatorer knyttet til SDG 16 ogutgangspunkt i følgende relevante dimensjoner:

SDG 17.
Å følge med på organisatoriske kapasiteter handler blant
annet om 1) kapasitet til å sette strategisk kurs for utviklingen,Relevante dimensjoner2) kapasitet til samstyring og bærekraftig omstilling, og 3)→ Planlegging og styringkapasitet til å bygge infrastruktur og systemer som fremmer→ Ledelse

helhet og samordnet innsats. Å følge med på dynamiske
kapabiliteter handler blant annet om (Mazzucato et al., 2021).:•

Evne til å forutse, tilpasse og lære•Evne til å fremme og fasilitere innbyggerinitiativ og innovasjon, og•

Evne til å forvalte data og ta i bruk digitale plattformer→ Administrative modeller og byråkrati→ Kompetanse, ferdigheter og mentale modeller→ Nettverk og kommunikasjon→ Plattform og arenaer for samskaping→ Demokratisk innovasjon og representasjon

I tillegg til slike kvalitative evalueringer vil det værerelevant å systematisk anvende kvantitative data basert iarbeidsmiljøunderøkelser, sykemeldingstatistikk, strategisk
kompetanseheving osv.

→ Økonomisk bærekraft→ Mekanismer for oppskalering og tilpasning av
innovasjoner→ Helhetlig (kvalitativ og kvantitativ) evaluering av
UCL Institute for Innovation and Public Purpose (IIPP)
har kartlagt ulike virkemidler med kapasitet til å spre og
styrke kapasiteten til å jobbe md komplekse og flokete
problemstillinger med et spesielt fokus på de store
samfunnsoppdragene (missions).

322

Vedlegg

kollektiv påvirkning

NTNU WellFare
Nordisk forskningsenter for livskvalitet og sosial bærekraft
Institutt for pedagogikk og livslang læring
Fakultet for samfunns- og utdanningsvitenskap