INNBYGGERNES MODELL
I TRONDHEIM KOMMUNENTNU WELLFARE

IPLs rapportserie nr: 9/2024 – Innbyggernes Modell i Trondheim kommune: Hovedrapport
Samarbeid mellom NTNU WellFare, NTNU ISA, NTNU ISM, Sintef,
Folkehelseinstituttet, By- og regionforskningsinstituttet NIBR – OsloMet
NTNU WellFare: Nordisk forskningsenter for livskvalitet og sosial bærekraft
Institutt for pedagogikk og livslang læring
Fakultet for samfunns- og utdanningsvitenskap
7491 Trondheim
Web: NTNU WellFare
ISSN: 2535-714X

2

INNBYGGERNES MODELL I TRONDHEIM KOMMUNE: HOVEDRAPPORTForordInnbyggernes modell er Trondheim kommunes satsing i det nasjonale programmet «Pilot for
programfinansiering 0-24». Forskere ved NTNU, By- og regionforskningsinstituttet NIBR (OsloMet), Folkehelseinstituttet (FHI), og SINTEF har utført følgeforskning av «Pilot 0-24 - Innbyggernes
modell» i Trondheim kommune fra 2021 til 2023. Denne rapporten samler kunnskap og resultater fra evalueringen av pilotprosjektet i Trondheim. Forskningen er finansiert av Trondheim
kommune som en del av deres pilotinitiativ, og vi er takknemlig for muligheten til å lære av
og formidle innsikt fra arbeidet i kommunen.

Gjennom hele pilotprosessen har vi som forskere
samarbeidet med innbyggere, ansatte, eksterne
samarbeidspartnere og ledere i Trondheim.
Vi har engasjert oss direkte med ulike lokale
aktører for kontinuerlig utvikling av praksiser og
kunnskapsgrunnlag.
Vi vil takke alle som har bidratt til forskningsarbeidet
for denne rapporten. Dette inkluderer innbyggere
som har delt sine livshistorier og erfaringer, prosjektledere og ansatte, samarbeidspartnere i prosjektetsom har stilt opp på intervjuer og besvart spørreskjemaer, samt ledere og politikere som har stilt opp
på intervju og invitert oss inn i relevante arenaer
og beslutningsprosesser. Spesielt vil vi takke forspennende samarbeid med prosjektlederne Sara
Andersson og Kristin Tveranger Alfer, og styringsgruppen for Innbyggernes modell Lasse Arntsen,
Wenche Dehli og Olaf Løberg.
Vi vil også takke masterstudentene Tuva Arnø og
Jenny Langset Hustad for deres bidrag i evalueringsarbeidet. Tuva og Jenny har skrevet masteroppgaver
innenfor feltet folkehelse, med utgangspunkt iInnbyggernes modell (Arnø, 2023; Hustad, 2023).

Forskerteam og bidragsytere i rapporten:
NTNU WellFare
Dina von Heimburg
Ottar NessHelene Berntsen Svensson
Morten Austheim Krokstad
NTNU Institutt for sosialt arbeid
Bente Heggem Kojan
Henrik Hays Nielsen
NTNU Institutt for samfunnsmedisin og sykepleie
Steinar Krokstad
SINTEF
Silje L. Kaspersen
Folkehelseinstituttet – FHI
Maja Eilertsen, Ragnhild Bang Nes
By- og regionforskningsinstituttet NIBR – OsloMet
Hege Hofstad, Trond Vedeld
Grafisk design: NTNU Grafisk senter, Hege Hovd
Grafikk/illustrasjoner: Astrid Strømmen

3

NTNU WELLFARE

Ghettobarn
Ikke gi opp meg
Ikke se ned på meg
Vi er bare ghettobarn som ikke vet noe bedre
Vi gjør det vi ser foran ossNår vi gjør det, blir vi klandret for det
Skal du straffe meg eller vise meg?
I dette mørket vi skal finne en vei
Sammen reiser vi du og jeg med tro og styrke
La ikke verden dømme oss for vi vet vår sannhet
Vi skal vise dem hva ekte mot, og kjærlighet er
La oss bryte kjedene som har bundet oss lenge
Gjøre våre drømmer virkelige uansett hvilke utfordringer.
Jeg ser i øynene dine og jeg vet du er sterk
La oss vise verden at vi kan
Uansett hvor langt vi går.
For vi er ghettobarn med en drøm og vi skal bygge den sammen.

Ali Al-Makhrami(Deltaker i delprosjekt Veien til førerkortet)

Ali forklarer budskapet i diktet slik: «Diktet Ghettobarn handler om vi som lever i et samfunn der vi var
underprivilegerte, og våre undertrykte følelser vi satt inne med, men hadde ingen å dele med. Og når vi deltede blir vi misforstått. Vi som er oppvokst inn i en virkelighet preget av vanskeligheter og begrensede muligheter,vi ser og lærer av det som er foran oss. Når vi tar skritt framover basert på våre opplevelser og den verden vi
kjenner til, blir vi ofte dømt i stedet for å bli veiledet».
Bildene på side 2 og bak i rapporten er malt av Sofiia Kundriutskovaer (deltaker i delprosjektet Praktisk
grunnskole). Sofiia forklarer budskapet i bildene slik: «Bildet på side 2 symboliserer respekt. Bildet bak irapporten symboliserer hvordan jeg ser livet mitt og det som er viktig for meg, i bobler. Den første bobla
symboliserer menneskene i livet mitt, venner og familie. Den andre bobla er frihet. Den tredje bobla er
kunsten, musikken, dansen, drama som er viktig for meg. Den nederste bobla symboliserer følelser».

4

INNBYGGERNES MODELL I TRONDHEIM KOMMUNE: HOVEDRAPPORT

Foto: Alexander Matthias Seifried

5

NTNU WELLFARE

Rapportens oppbygging
Denne omfattende rapporten er strukturert slik at leseren kan fordype seg i ulike deler etterbehov og interesse. Den er delt inn i følgende kapitler:

Kapittel 1 gir en oversikt over bakgrunnen for følgeforskningen av Innbyggernes modell i Trondheim,
inkludert prosjektets mål, forskningsspørsmål og
sentrale begreper.
Kapittel 2 beskriver hvilke utfordringer i Trondheim
kommune som Innbyggernes modell forsøker å finne
løsninger på.
Kapittel 3 presenterer hvordan Innbyggernes modell
har blitt utviklet i Trondheim kommune. Kapittelet
beskriver hvilke målgrupper Innbyggernes modell
har rettet seg mot, hvordan arbeidet ble organisert,
og hvilke delprosjekter som ble utarbeidet. Avslutningsvis presenteres personas som beskriver typiske
livsfortellinger fra målgrupper i innbyggernes modell,slik at du som leser får et bedre innblikk i livene tilmenneskene prosjektet handler om.
Kapittel 4 introduserer først kunnskapsgrunnlagetog det teoretiske rammeverket som ligger til grunn
for følgeforskningen av Innbyggernes modell.
Deretter presenterer vi til sammen 20 kunnskapsbaserte hensyn som speiler strategiske fokus
kommunen bør ivareta for å utvikle samskaping og
relasjonell velferd som praksis og styringslogikk. Det
presenterte kunnskapsgrunnlaget og teoretiske rammeverket tjener som bakteppe for å 1) plassere evalueringen i et teoretisk og velferdspolitisk landskap, 2)
diskutere funn (kapittel 6-11) og 3) vurdere fremtidige
scenarier og anbefalinger for modellens videreutvikling (kapittel 12).
Kapittel 5 gjøre rede for den metodiske tilnærmingen vi har hatt til å følgeforske Innbyggernes
modell. Følgeevalueringen ble utført med entverrfaglig tilnærming, hvor forskere fra samarbeidende forskningsinstitusjoner (NTNU, FHI,NIBR/OsloMet, Sintef) undersøkte Innbyggernes
modell. Datainnsamling inkluderte metoder som
dokumentanalyse, intervjuer, BIKVA undersøkelse,deltakende observasjon og «Utenfor-regnskapet» fra
KS for å vurdere potensielle besparelser ved forebygging. Studien brukte også scenariometodikk og
spørreundersøkelser.

6

Kapittel 6 ser nærmere på hva som kjennetegner
innbyggerne i Innbyggernes modell. Målgruppene i
Innbyggernes modell var lavinntektsfamilier med småbarn og utsatte ungdommer, der mange ble vurdert
til å ha sammensatte hjelpebehov.
Kapittel 7 belyser spørsmålet om hvorvidt
praksisene i Innbyggernes modell kan vurderes som
vellykket, sett i lys av målsettingen om å øke målgruppens livskvalitet, selvhjulpenhet og tilhørighet
i fellesskap. I dette kapitlet beskrives sentrale funn
i erfarte forandringer på tvers av delprosjekter og
utbetalingsmåter. Analysen legger vekt på opplevelser av endringer i innbyggernes livskvalitet,medborgerskap og samfunnsdeltakelse gjennom
prosjektperioden, basert i forandringsfortellinger
fra Innbyggere, ansatte og samarbeidspartnere idelprosjektene.
Kapittel 8 belyser erfaringene i Innbyggernes modell
med uttestetingen av nye radikale måter å organisereog forvalte kontantytelser og andre former for
pengeutbetalinger på. Kapitlet utforsker nærmere de
ulike utbetalingsformene med vekt på hva de førte
til av typiske forandringer i innbyggernes livskvalitet,medborgerskap og samfunnsdeltakelse, og hvordan
det påvirket ansatte, tjenester og forvaltning.
Kapittel 9 ser vi nærmere på samskapingspraksiser
som ble utviklet gjennom innbyggernes modell, og
undersøker hvorvidt disse nye praksisene oppleves
som vellykkede sett i lys av målsettingene for innbyggernes modell.
Kapittel 10 utforsker hvordan samskaping forutsetter nye roller for en rekke ulike aktører som ergjensidig avhengig av hverandre for å få samskaping
til å fungere i praksis. Kapitlet belyser ulike roller som
var involvert i Innbyggernes modell, der fokuserervi på funksjon og kompetanser knyttet til helhetlig,
samordnet og effektiv praksis.
Kapittel 11 belyser Innbyggernes modells sosiale
og økonomiske bærekraft. Administrativ og politisk
ledelse har en avgjørende rolle når et pilotprosjekt

INNBYGGERNES MODELL I TRONDHEIM KOMMUNE: HOVEDRAPPORTskal videreføres. Vi har analysert hvilke faktorer som
kan hemme og fremme forankring og implementering av de nye praksisene som en integrert del av
kommunens kjernevirksomhet. Som grunnlag for
utvikling av tentative framskrivninger av forsøkenes
sosiale og økonomiske bærekraft, beskriver vi
sentrale elementer som bør inngå i en samfunnsøkonomisk vurdering av tiltakene i Innbyggernes
modell. Vi presenterer i den forbindelse Trondheim
kommunes pionerarbeid med «Utenfor-regnskapet»,et KS-utviklet verktøy som kan hjelpe offentlige
aktører å beregne fremtidig gevinst av investeringer iforebyggende tiltak for barn og unge. Mot slutten av
kapitlet har vi latt oss inspirere av scenariometodikk
i utarbeidelsen av fremtidsscenarier for hvordan
en tenkt fremtid i Trondheim kommune kan se ut,
gitt ulikt opptak av læringspunkter fra Innbyggernes
modell.

Kapittel 12 drøfter funn og sentrale læringspunker
fra innbyggernes modell (kapittel 6-11) sett i lys
av utfordringsbildet og kunnskapsgrunnlaget forevalueringen (kapittel 1-4). Kapitlet innledes med
fremtidige drømmescenarier fra innbyggere, ansatteog samarbeidspartnere i Innbyggernes modell. Videre
vurderes potensielle fremtidsscenarier for oppskalering og videreføring av lovende praksiser som ble
utviklet gjennom prosessen, og tilbyr refleksjonsspørsmål som det kan være nyttig å ta med seg forkommunens videre arbeid. Til slutt gis det anbefalinger til videre forskning og hvordan Trondheim
kommune kan utvikle kapasitet for å nå målsettinger
for Innbyggernes modell i et langsiktig perspektiv.

Foto: Alexander Matthias Seifried

7

NTNU WELLFARE

Innhold
1. Innledning og bakgrunn............................................................................................................................................................................................................ 10
1.1 Mål og problemstillinger i forskningsprosjektet ................................................................................................................................................................ 11
1.2 Begreper og definisjoner.................................................................................................................................................................................................................... 12

2. Utfordringer som Innbyggernes modell forsøker å finne løsninger på .............................................................................. 14
2.1 Fattigdom og levekår i Trondheim kommune...................................................................................................................................................................... 15
2.2 Fattigdom og levekår som bærekraftproblem .................................................................................................................................................................... 15
2.3 Systemutfordringer i Trondheim kommune ........................................................................................................................................................................ 17
2.4 Fra planer og strategier til eksperimentering med nye praksiser i Trondheim............................................................................................. 17

3. Innbyggernes modell i Trondheim kommune ................................................................................................................................................ 20
3.1 Utviklingen av innbyggernes modell.......................................................................................................................................................................................... 21
3.2 Målgrupper og målsettinger for Innbyggernes modell................................................................................................................................................. 22
3.3 Innretninger og prinsipper i innbyggernes modell ......................................................................................................................................................... 22
3.4 Organisering av innbyggernes modell ..................................................................................................................................................................................... 23
3.5 Innbyggernes modell og målrettede samfunnsoppdrag ............................................................................................................................................ 24
3.6 Presentasjon av delprosjektene ................................................................................................................................................................................................... 26
3.5 Sentrale kjennetegn på tvers av delprosjektene .............................................................................................................................................................. 31
3.6 Innbyggerne i Innbyggernes modell ......................................................................................................................................................................................... 32

4. Kunnskapsgrunnlag og teoretisk rammeverk ............................................................................................................................................... 38
4.1 Rammeverk for livskvalitet, medborgerskap og samfunnsdeltakelse ............................................................................................................... 39
4.2 Livskvalitet, medborgerskap og samfunnsdeltakelse blant utsatte barn, unge og deres familier ................................................. 40
4.3 Mattering – å være betydningsfull og å bidra med noe betydningsfullt ........................................................................................................... 40
4.4 Livskvalitet blant ulike grupper i befolkningen................................................................................................................................................................... 41
4.5 Komplekse velferdssystemer og tillitsreform...................................................................................................................................................................... 47
4.6 Samskaping og relasjonell velferd som tilnærminger til livskvalitet som fellesskapsverdi .................................................................. 47

5. Metode ....................................................................................................................................................................................................................................................... 56
5.1 Design: Følgeforskning ....................................................................................................................................................................................................................... 58
5.2 Datainnsamlingsmetoder.................................................................................................................................................................................................................. 58
5.3 Analyse av kvalitative intervjuer, feltnotater og dokumenter................................................................................................................................... 61
5.4 Utenfor-regnskapet .............................................................................................................................................................................................................................. 61
5.5 Scenariometodikk .................................................................................................................................................................................................................................. 62
5.6 Spørreundersøkelser............................................................................................................................................................................................................................ 62
5.7 Forskningsetikk ....................................................................................................................................................................................................................................... 64
5.8 Refleksivitet ................................................................................................................................................................................................................................................ 64
5.9 Presentasjon av hovedfunn og resultater.............................................................................................................................................................................. 64

6. Kjennetegn ved innbyggerne i Innbyggernes modell.............................................................................................................................. 66
6.1 Innbyggerne er like forskjellige som folk flest, men mangler penger og har problemerde trenger hjelp og støtte til ........................................................................................................................................................................................................... 68
6.2 Innbyggerne drømmer om et helt vanlig og verdig hverdagsliv, der de kan bidra
med sine ressurser og bety noe for andre ........................................................................................................................................................................... 75
6.3 Innbyggerne vet ikke hvilke rettigheter de har, og synes det er vanskelig å få hjelp som hjelper .................................................. 76
6.4 Oppsummering........................................................................................................................................................................................................................................ 80

8

INNBYGGERNES MODELL I TRONDHEIM KOMMUNE: HOVEDRAPPORT

7. Innbyggernes modell påvirkning på målgruppenes opplevde livskvalitet,medborgerskap og samfunnsdeltakelse .............................................................................................................................................................. 82
7.1 Positive forandringer i opplevd livskvalitet, medborgerskap og samfunnsdeltakelse ............................................................................ 89
7.2 Tilpasset og rask hjelp i en naturlig setting er avgjørende for hjelpsom hjelp i rett tid.......................................................................... 94
7.3 Ambivalens, paradokser og negative virkninger for innbyggerne......................................................................................................................... 99
7.4 Oppsummering...................................................................................................................................................................................................................................... 100

8. Erfaringer med nye utbetalingsmåter................................................................................................................................................................... 102
8.1 Nye tillitsbaserte forvaltningsprinsipper............................................................................................................................................................................... 104
8.2 Nye utbetalingsmåter med mange like investeringer, men ulike former gir forskjellige
virkninger for innbyggere, ansatte og forvaltning ......................................................................................................................................................... 107
8.3 Etiske dilemma og rettferdighetsprinsipper i tradisjonelle og nye praksiser............................................................................................... 119
8.4 Oppsummering av vurderinger og anbefalinger............................................................................................................................................................. 122

9. Erfaringer med nye samskapingspraksiser ..................................................................................................................................................... 124
9.1 Innbyggernes modell erfares av ansatte og samarbeidspartnere som en ny og lovendemåte å samskape løsninger på .................................................................................................................................................................................................. 126
9.2 Innbyggernes verdier og ressurser som utgangspunkt for samskaping......................................................................................................... 129
9.3 Nye samarbeidspartnere og nye former for samskaping på nye arenaer .................................................................................................... 132
9.4 Nye arbeidsmetoder, nye verktøy, og nye måter å lede fram samskaping på............................................................................................ 139
9.5 Oppsummering med vurderinger og anbefalinger........................................................................................................................................................ 149

10. Roller ....................................................................................................................................................................................................................................................... 154
10.1 Nye samskapende roller og kompetanser........................................................................................................................................................................ 156

11. Innbyggernes modells sosiale og økonomiske bærekraft ........................................................................................................... 164
11.1 Forankring og videreføring av Innbyggernes modell? .............................................................................................................................................. 166
11.2 Samfunnsøkonomiske aspekter ved Innbyggernes modell.................................................................................................................................. 171
11.3 Oppsummering vurderinger og anbefalinger................................................................................................................................................................. 178

12. Vurderinger og anbefalinger til oppskalering og videreføring................................................................................................ 184
12.1 Fremtidsdrømmer om Innbyggernes modell.................................................................................................................................................................. 185
12.2 Alternative fremtidsscenarier fram mot 2040 ............................................................................................................................................................... 187
12.3 Idédiamanten – utgangspunkt for evaluering av systemendringer................................................................................................................. 192
12.4 Porteføljestyring og utvikling av langsiktige innovasjonsprogram .................................................................................................................. 198
12.5 Behov for videre forskning ........................................................................................................................................................................................................ 200
12.6 Oppsummering av anbefalinger og lovende praksiser .......................................................................................................................................... 200

Referanser ................................................................................................................................................................................................................................................. 206
Vedlegg .......................................................................................................................................................................................................................................................... 220

91Innledningog bakgrunn

INNBYGGERNES MODELL I TRONDHEIM KOMMUNE: HOVEDRAPPORT

Denne rapporten presenterer følgeforskningen som er gjort av «Pilot 0–24 Innbyggernes modell»i Trondheim kommune, heretter kalt Innbyggernes modell. Innbyggernes modell er et pilotprosjekt som utforsket en innovativ tjeneste- og samfunnsmodell fra 2020 til 2023.

Hensikten med Innbyggernes modell var å gi barn,unge og familier større innflytelse over eget liv, samt
fremme en mer helhetlig og sammenhengende
tjenesteleveranse fra kommunen. Samtidig var
ambisjonen å avbyråkratisere og forenkle finansieringsstrukturen, samt å etablere nye fysiske møteplasser mellom kommune og innbyggere. Basert på
dette hadde Innbyggernes modell et todelt formål:For innbyggerne: Øke målgruppens livskvalitet,
selvhjulpenhet og tilhørighet i fellesskapet.
For kommunen: Gi tidligere, bedre og mer
samordnet støtte til familier og ungdommer i utsatte
posisjoner.
Utgangspunktet for utviklingen av Innbyggernes
modell var at Trondheim kommune søkte om å delta
i det nasjonale programmet «Pilot for programfinansiering 0-24»1. Trondheim kommune ble en av
12 kommuner som deltok i dette statlig initierte
utviklingsarbeidet, rettet mot kommunenes arbeid
for å levere gode tjenester til utsatte barn og unge og
deres familier (Meltevik et al., 2023). Pilot 0–24-samarbeidet (Trondheim Kommune, 2021) ble organisert
som et samarbeid mellom Helsedirektoratet (Hdir),Barne-, ungdoms- og familiedirektoratet (Bufdir),Arbeids- og velferdsdirektoratet (NAV), Integreringsog mangfoldsdirektoratet (Imdi) og Utdanningsdirektoratet (Udir).
Programfinansieringen innebar en samordning av
flere statlige tilskudd rettet mot utsatte barn og unge
mellom 0 og 24 år, samt deres familier. Gjennom
dette ønsket direktoratene å utvikle kunnskap om
mulighetene som kan ligge i en mer fleksibel finansieringsmodell, fremfor dagens mange ulike sektor- og
fagspesifikke tilskuddsordninger.
Statsforvalterne i ulike regioner fikk oppdraget med å
følge opp pilotene lokalt. Arbeidet i kommunene var
planlagt å starte opp i januar 2020 og vare ut 2022.
På grunn av covid-19-pandemien ble piloten forlenget
til utgangen av juni 2023. Et viktig mål med dennasjonale piloten var å utvide det lokale handlingsrommet i kommunene. Det utvidede handlingsrommet hadde til hensikt å løse opp barrierer mellom
sektorene og fremme kunnskapsbasert og innovativt
arbeid. Kommunene i piloten ble satt i førersetet foreget utviklingsarbeid og fikk et større handlingsrom
til å tenke helhetlig og samordnet.

Samarbeid ble etablert mellom forskere og pilotkommunene for evaluering av prosesser og resultater.
Trondheim kommune henvendte seg til NTNU
WellFare2 med forespørsel om et forskningsdesignfor Innbyggernes modell, som skulle bidra til kunnskapsutvikling og samtidig evaluere prosesser og
resultater. For å ivareta tverrfaglighet og ønsket
kompetanse i forskerteamet, etablerte NTNU
WellFare samarbeid med forskere fra Institutt forsamfunnsmedisin og sykepleie, og Institutt forsosialt arbeid ved NTNU, Folkehelseinstituttet, By- og
regionforskningsinstituttet NIBR, OsloMet og Sintef,
avdeling Helse. Det ble inngått en gjensidig forpliktende avtale om bidragsforskning for å fremme ettett samarbeid mellom kommunen og forskningsinstitusjonene, forankret i Universitetskommunesamarbeidet TRD 3.0. Denne bidragsforskningen vil heretterbli referert til som forskningsprosjektet.

1.1 Mål og problemstillinger i forskningsprosjektet
I forskningen på Innbyggernes modell ble det ikke
lagt vekt på å sammenligne Trondheim med andrepilotkommuner. I stedet ble et forskningsdesign
utviklet for å undersøke hva som faktisk har skjedd
i kommunen, hvilke erfaringer som er gjort, og hvilkelæringspunkter som kan utvikles videre for å fremmemålgruppenes livskvalitet og samfunnsdeltakelse.
Gjennom samtaler med Trondheim kommune ble
følgende forskningsmål utviklet:• Tilegne seg kunnskap om hvorvidt Innbyggernes modell i Trondheim tilbyr målgruppen
effektiv støtte til å oppnå god livskvalitet og
samfunnsdeltakelse.
• Utforske samskapingsprosessene i delprosjektene
og vurdere om denne tilnærmingen kan værebærekraftig for kommunens velferdsoppdrag
overfor målgruppene.
• Utvikle helhetlig kunnskap om betydningen av
de iverksatte forsøkene for målgruppen, deres
opplevelse av livskvalitet og likeverdig medborgerskap, hva som funger, og hvordan samarbeid
og samskaping oppleves av innbyggerne og andre
involverte og berørte aktører i piloteringen.
• Utforske mulige barrierer for å lykkes med samskapingen som skal prøves ut, samt potensielle
negative (uintenderte) konsekvenser.

1

Mer informasjon om det nasjonale programmet (mandat, oppdragsbrev, prosjektplan og bakgrunnsdokument) finnes her:
https://0-24-samarbeidet.udir.no/prosjekt/pilot-for-programfinansiering/

2

NTNU WellFare er NTNU sitt Nordiske forskningssenter for livskvalitet og sosial bærekraft ved Institutt for pedagogikk og livslang læring.

11

NTNU WELLFARE

Foto:

Med utgangspunkt i formålet formulerte vi isamarbeid tre overordnede forskningsspørsmål som
er sammenkoblet:
1. Hva betyr Innbyggernes modell for målgruppenes livskvalitet og samfunnsdeltakelse?
2. Hva betyr forsøkene som piloteres forkoordinering, integrering og samskaping av
tjenester og virkemidler?
3. Kan Innbyggernes modell utformes på ensosialt og økonomisk bærekraftig måte somskaper livskvalitet og samfunnsdeltakelse
for målgruppene, og hvordan kan den
forankres i Trondheim kommune?
Disse tre spørsmålene danner utgangspunktet forinnholdet i denne rapporten. Rapporten vil belyse
betingelser, muligheter og ulemper ved pilotprosjektet som kan ha overføringsverdi til andre felt og forarbeidet i andre kommuner.

1.2 Begreper og definisjoner
I rapporten brukes flere begreper som krevernærmere forklaring:
Utsatte barn og unge: I den nasjonale piloten forprogramfinansiering 0–24 defineres utsatte barn
og unge som de med risiko for problemer som kan
føre til mangelfull grunnopplæring, og videre til
utfordringer med utdanning, arbeid, helse, og farefor fremtidig marginalisering (Trondheim kommune,2021).
Fellesskapsverdier: «Fellesskapsverdi» (public
value) handler om «å skape verdier og resultater som

12

er til det felles beste for samfunnets medlemmer,
inkludert brukere, borgere og interessenter sompåvirkes av politiske beslutninger og offentlig verdiskaping» (Ayres, 2019).
Barnets beste: Barnets beste skal være et grunnleggende hensyn i alle handlinger, vurderinger og
avgjørelser som direkte eller indirekte berører barn.
Dette hensynet er nedfelt i Grunnloven § 104 andre
ledd og menneskerettsloven § 2 nr. 4, jf. Barnekonvensjonen artikkel 3. Hensynet innebærer at det skaltas særlige hensyn til barn og unge når det gjelder
stønader, tjenester og innsats som er direkte rettet
mot dem, eller indirekte gjennom virkemidler rettet
mot foreldre og omsorgspersoner.
Empowerment (myndiggjøring): Dette begrepet
har mange definisjoner. I denne rapporten følger
vi Whitmore og Kerans (1988) sin definisjon, som
beskriver empowerment som «en interaktiv prosess
som gjør at mennesker opplever personlig og sosial
endring, som gjør dem i stand til å handle for å oppnå innflytelse over organisasjoner og institusjoner
som påvirker livene deres og samfunnet de lever i.»
Fattigdom: Relativ fattigdom involverer å haøkonomi og levekår dårligere enn det som anses som
vanlig eller nødvendig i samfunnet en lever i. Absolutt
fattigdom betyr manglende evne til å dekke fysiskeprimærbehov som mat, klær og bolig (Hattrem, 2023).
Denne rapporten fokuserer hovedsakelig på relativ
fattigdom. Et vanlig mål på fattigdom er «vedvarende
lavinntekt». Ifølge definisjonen som SSB oftest
benytter, har en person lavinntekt hvis inntekten 60
prosent eller mindre av medianinntekten i befolkningen, etter skatt og per forbruksenhet (Hattrem, 2023).
Vi har ikke undersøkt objektiv inntekt blant innbyggerne i Innbyggernes modell.

INNBYGGERNES MODELL I TRONDHEIM KOMMUNE: HOVEDRAPPORT

Foto:

Sosial ulikhet i helse og livskvalitet: Dette begrepet
beskriver systematiske forskjeller i befolkningenbasert på sosiale og økonomiske kategorier, somyrke, utdanning og inntekt. En gradient av sosioøkonomiske forskjeller eksisterer i befolkningen, hvor enlitt bedre sosioøkonomisk status ofte resulterer i littbedre helse og livskvalitet. Sosiale forskjeller i helse
og livskvalitet er sosialt skapt og mulig å gjøre noe
med. (Goldblatt et al., 2023).
Samskaping: Dette begrepet innebærer i hovedsakå få ting gjennomført ved samarbeid mellom ulike
aktører. Flere definisjoner av samskaping eksisterer,
men i denne rapporten fokuserer vi på forståelsen
av at «to eller flere aktører samarbeider for å løse en
offentlig oppgave eller et samfunnsproblem gjennom
en konstruktiv utveksling og anvendelse av deres
forskjellige erfaringer, ressurser, kompetanser og
ideer» (Torfing et al., 2019).
Relasjonell velferd: Dette er en tilnærming som
legger vekt på å bygge sterke og støttende relasjoner
mellom enkeltpersoner, familier, lokalsamfunn og
institusjoner med mål fremme livskvalitet for alle.
Velferd måles i gode liv, på individ- og samfunnsnivå,og fokuserer på livskvalitet for både nåværende og
fremtidige generasjoner. Velferd defineres derfor
ikke i omfang av tildelte tjenester, og forstås som noevi skaper sammen for å oppå god livskvalitet for allei et samfunn. Innbyggere anerkjennes som viktige
ressurser for å skape velferd med kommunen og
andre aktører i lokalsamfunnet gjennom fellesskap,
medborgerskap og å jobbe på tvers av sektorer.
Offentlig sektors hovedoppgave blir å fasilitere
samskaping av oppgaveløsning gjennom samspill
mellom folk, familier, lokale aktører, velferdsstatog forvaltning. Selv om mange aktører kan bidra
i samskaping av velferd, bærer offentlig sektor og

folkevalgte politikere hovedansvaret for folkehelse og
livskvalitet (Cottam, 2018; Heimburg & Ness, 2020).
Kapasitetsbygging: Dette omfatter aktiviteter som
styrker kunnskaper, evner, ferdigheter og atferd, og
som forbedrer institusjonelle strukturer og prosesser,slik at organisasjoner effektivt kan oppfylle målsettinger på en bærekraftig måte (Ku & Yuen-Tsang,2013). Rapporten fokuserer på humankapasitet (folk,
nettverk, ledelse) og systemkapasitet (institusjonelle
design, planer og strukturer).
Collective impact: Dette kan defineres som en felles
forpliktelse fra nøkkelinteressenter fra ulike sektorer
rundt en felles agenda for å løse et spesifikt sosialt
problem (Brown, 2019). Collective impact fokusererpå å oppnå endringer på systemnivå gjennom
koordinert tverrsektorielt samarbeid mellom aktører
som sivilsamfunnsorganisasjoner, foreninger,
offentlige organisasjoner og private selskaper, rundt
et avgrenset lokalområde og et spesifikt komplekst
problem (Christens & Inzeo, 2015).
Prosjekt, program og porteføljestyring: Et prosjektbestår av tidsbegrensede, målspesifikke aktiviteter
gjennomført for å skape resultater, for eksempel
i tjeneste- og lokalsamfunnsutvikling. Et programbestår gjerne av en gruppe komplementære prosjekter som har til hensikt å virke sammen for åoppnå spesifikke resultater. Porteføljestyring er når
virksomheter samler, definerer og balanserer ulike
prosjekter og programmer for å oppnå strategiskemål, foreta tverrgående prioriteringer og samordning,og utnytte ressurser best mulig. Programorientert
arbeid og porteføljestyring kan bidra til organisatoriske stordriftsfordeler og synergier mellom ulike
innsatser for å nå målrettede samfunnsoppdrag(Digitaliseringsdirektoratet, u.å.; Mazzucato, 2021).

13

2
Utfordringer som
Innbyggernes modell
forsøker å finne
løsninger påINNBYGGERNES MODELL I TRONDHEIM KOMMUNE: HOVEDRAPPORTI dette kapittelet vil vi gjøre rede for hvilke utfordringer som Innbyggernes modell forsøker
å finne løsninger på. Vi vil først presentere bakgrunn og lokal kontekst for «samfunnsfloken»
som handler om økte sosiale forskjeller og fattigdom blant barn unge og familier, og videre sepå disse problemene i en større sammenheng. Deretter presenterer vi «systemfloken» Innbyggernes modell retter seg mot, og gjør rede for den lokale forankringen for Trondheim
kommunes tilnærming i Pilot 0–4.

2.1 Fattigdom og levekår i Trondheim kommune
Trondheim kommune er Norges tredje mest folkerike
kommune med sine 212 660 innbyggere (per1.1.2023). Blant disse er 64 136 barn og unge (0-24år), og representerer den største aldersgruppen blant
kommunens innbyggere (30,2 %).
De fleste barn og unge som vokser opp i Trondheim
har gode levekår, trygge omgivelser, og gis muligheter til å utvikle seg og trives i hjemmet, nabolaget,barnehage og skole, og gjennom fritidsaktiviteter.
Dette gjelder ikke alle. De siste ti årene har detvært en generell økning i andel barn i familier med
vedvarende lavinntekt i Trondheim (fra 6,5 til 8,5 %)(Bufdir, u. å.). Andelen av barn og unge som vokser
opp i fattigdom har økt forholdsmessig mer enn
andelen voksne og eldre som lever i fattigdom. Til
tross for faglige og politiske ambisjoner om å utjevne
sosiale forskjeller og særlig hensynta levekårsutsattebarn og unge, har altså det motsatte skjedd – både i
Trondheim og i resten av landet (Folkehelseinstituttet, u. å.).
Ved siste opptelling i 2021 bodde det 3029 barn
i fattige familier i Trondheim i til sammen 1755
familier med vedvarende dårlig råd i Trondheim. Av
disse barna levde 33 % i husholdninger med enslig
forsørger. I 48 % av familiene hadde ikke foresatteyrkestilknytning, i 49 % av familiene hadde foreldrene
lav utdanning, og i 55 % av familiene var overhalvparten av samlet inntekt offentlige overføringer
og stønader. Lavinntekt påvirker også mulighetentil å bo godt. Av barna i familier med vedvarende
lavinntekt bodde 58 % i trange boliger, mens gjennomsnittet for trangboddhet i Trondheim var 20,5%(Bufdir, u. å.). Siden de ferskeste tallene fra SSB på
levekårsvariabler som beskrevet ovenfor er fra 2021
er disse lokale dataene sannsynligvis noe utdatert.
Nasjonale gjennomsnitt viser også at 6 av 10 barn
som vokser opp i fattigdom har innvandrerbakgrunn,
der barn som selv har innvandret er mest utsatt(Epeland & Normann, 2021). Et fellestrekk for mange
av familiene som lever med vedvarende lavinntekt er
at foreldrene har lite utdanning og svak tilknytning til
arbeidsmarkedet (Fløtten & Nielsen, 2020).

2.2 Fattigdom og levekår som bærekraftproblem
Utsatthet og utenforskap blant barn, unge og familier
er en kompleks samfunnsutfordring som øker iomfang, ikke bare i Trondheim, men også i resten

av landet og i andre land vi kan sammenligne ossmed (Goldblatt et al., 2023). Norge har i likhet med
andre land vært gjennom en periode med pandemi,
prisvekst og står i en dyrtid (Poppe & Kempson, 2022,2023). Omstendighetene med dyrtid har forsterket
allerede eksisterende ulikheter mellom folk (Ekspertgruppen om barn i fattige familier, 2023; Goldblatt etal., 2023). Graden av ulikhet i et samfunn har mye å si
for hvordan barn og unge opplever sine oppvekstsvilkår og livssituasjon. Frøyland (2020) påpeker at iperioder med økt sosial ulikhet, kan det gi seg utslagi større grad av utenforskap for barn og unge, somfor eksempel økt kriminalitet, tyveri og voldsbruk(Wilkinson, 2010).
Først og fremst innebærer sosiale forskjeller etetisk problem, ved at noen innbyggere får dårligere
muligheter enn andre til å leve et godt liv og påvirke
samfunnet de er en del av. Folk som rammes av
negative konsekvenser av ulikhet erfarer i langt
større grad praktiske og relasjonelle problemer i
hverdagslivet. Barn og unge velger ikke sine oppvekstbetingelser. I familier som strever er det ofteslik at foreldre ikke står ovenfor reelle valg til å gi
barna sine den oppveksten de ønsker å gi dem(Kojan, 2021). Økende ulikhet og utenforskap erogså et bærekraftsproblem som truer velferdsstatensøkonomiske og sosiale bærekraft (Hofstad, 2017;
Meld. St. 14 (2020–2021). Begge disse problemene
henger sammen med hvorvidt mennesker oppleverat de er verdige, betydningsfulle og verdifulle som
mennesker, og mulighetene de har for å oppleve atde både blir verdsatt og kan tilføre verdi til andre og
til samfunnet (Prilleltensky, 2020; Prilleltensky et al.,2023).
En trygg og helsefremmende oppvekst varer hele
livet. En vanskelig oppvekst med krenkelser ibarndommen kan påvirke hele livsløpet, og forplante
seg videre i fremtidige generasjoner (Kirkengen,2021). Å gi alle barn og unge de beste forutsetninger
for å utvikle seg og ha det godt og trygt, er derfor
det viktigste grepet et samfunn kan ta for å redusere
sosiale forskjeller i livskvalitet og livsmuligheter. Det
er også helt avgjørende for å sikre sosial bærekrafti samfunnsutviklingen (Goldblatt et al., 2023). Sosialbærekraft påvirker, og påvirkes av, miljømessig ogøkonomisk bærekraft (Hofstad, 2023). Det å skape
livskvalitet for alle handler grunnleggende sett om
menneskerettigheter og sosial rettferdighet, og

15

NTNU WELLFARE

hvordan velferdsløsninger kan gjøres mer bærekraftige, også for utsatte barn og familier.

I en sterkt sektorisert offentlig sektor preget av
systemer som skaper barrierer for helhetlig innsats,risikerer innbyggere og familier som trenger
hjelp å bli kasteballer mellom ulike instanser som tar
et avgrenset og fragmentert ansvar for et helhetlig
utfordingsbilde (Ekspertgruppen om barn i fattige
familier, 2023; Malmberg-Heimonen & Liodden,2022). Noen barn, unge og familier faller mellom alleorganisatoriske bokser som skaper store hindre forå få tilgang til hjelpsom hjelp (Skog Hansen, 2020).
Barn, unge, og voksne som opplever at det ikke erplass til dem eller bruk for dem, kan bli syke, eller
sinte (Kirkengen, 2021). Når de møter «systemer»
som ikke får til å hjelpe dem med det de har behovfor, kan det bidra til økende polarisering og sette
et allerede presset velferdssystem i en enda større
skvis. Det er ikke bra for noen, og kan gjøre vondt
verre for barn, unge og familier som allerede lever
med krevende levekår (Kojan et al., 2023).

Å skape endring i retning av livskvalitet for alle,
henger tett sammen med grunnmuren som FNs
bærekraftsmål er bygd opp på, om å ikke etterlate
noen i samfunnsutviklingen (leave no one behind).
Å oppnå dette målet krever innsats fra, og med, hele
samfunnet (FN, 2015). Som samfunn har vi ikke rådtil å dytte stadig større grupper ut av fellesskapet,
inn i en situasjon der økonomiske og helsemessige
problemer hoper seg opp. I en tid der samfunnets
aldersbæreevne settes under press, med en aldrende
befolkning og med færre i arbeidsfør alder, økererkjennelsen av at samfunnet har bruk for alle som
kan bidra. Det er derfor behov for helhetlige grep
som evner å sette mennesker og deres ressurser,
muligheter og behov i sentrum for samfunnsutviklingen (Birkjær et al., 2021; Fyhn et al., 2021). Som
samfunn må vi trene oss på å utvikle samfunnets
ressurser bedre, i samspill mellom offentlige organisasjoner, frivillighet, private aktører, og i lokalsamfunnene der folk lever og bor. Skal dette lykkes,
må organisasjonsstrukturer, finansieringssystemer,
interaksjoner og forståelser av roller og bidrag
understøtte felles innsats i nye former for samarbeid(Douglas et al., 2021; Heimburg, et al., 2022).

Fattigdom er et komplekst samfunnsproblem som
former hverdagslivet for folk (Daly, 2015; Wendy,
2019). Problemet formes av det globale finansmarkedet og kommersielle krefter, men også av hvordan
velferdsstaten håndterer sosiale problemer som har
rot i ulik fordeling og tilgang til arbeid, materiellegoder og nettverk. Både de private markedene (somarbeidsmarked og boligmarked) og de offentlig
regulerte instansene (skattesystem, trygdeordninger
og andre velferdsordninger) kan kjennetegnes som
komplekse systemer. Folk som kommer i marginaliserte posisjoner, kan oppleve det som svært
krevende å finne løsninger på sine problemer i et slikt

Velferdssystemet vi har bygd opp siden etterkrigstiden har vist seg å ikke fungere godt nok i møtet
med de komplekse utfordringene samfunnet nå stårovenfor (Berrick et al., 2023; Goldblatt et al., 2023;
Nielsen, 2023).

og

arkede

t

lig

Bo
sse

g

ro

gm

ing

øte

k

Språ

krig

r og

tte
Ska

Økon

Ska

m

r og

er

tid

eid

gs
e

Kriminalitet og

avvisn

ing
em
ed

sia
l
So

grin
g

arb

Fe
n

yr

ier

Kl

Veldedighet

leve

ark

ed

aldersbæreevnort oFritiddringerklimaen

sm

vold

Trans
p

ing

,
ær

g mo

bilite

t

r
velse

le

Opp

Figur 1. Eksemplifiserer kompleksiteten i utfordringsbildet om langvarig lavinntekt og utenforskap.

16

ester

stjen

lferd
og ve

Trygd

ann

r

e
lek

og

st
ut

et

rus

e
van

e
Lev

Utd

eld

g

digh

e

l

Gj

rin

veld
e

Fami
li

ifte
avg

Dyr

sso

lise

r

sko
Innka

pi

ua

likte

r

omi

nt
ro

ivid

og p
Krav

r

Stres
s

fila

Ind

So

sse

bb

ing

pla

Mo

aliser

Glob

ola

pla

k

tn

l
sia

Boligm

b
na

Lek
e

er
tv
et

rg

Omso

e

INNBYGGERNES MODELL I TRONDHEIM KOMMUNE: HOVEDRAPPORT

landskap. Å forsøke å få innpass på markedet, menogså å få hjelp av velferdssystemet innvirker på folks
stressnivå, og deres tro på påvirkningskraften i eget
liv og i samfunnslivet (Goldblatt et al., 2023;
Prilleltensky, 2020).
Økningen i andel barn, unge og familier som dyttes
ut av fellesskapet betegnes som samfunnsfloker derdet er behov for tjeneste- og systeminnovasjon. Detvi som samfunn har gjort fram til nå har ikke virket
godt nok for å løfte barn, unge og familier ut av
fattigdom og inn i fellesskap som fremmer livskvalitet
for alle (Ekspertgruppen om barn i fattige familier,2023; Goldblatt et al., 2023). Derfor har innovasjon,
som kort sagt handler om å oppnå noe nytt, nyttig og
nyttiggjort (for både innbyggere, ansatte, samarbeidspartnere og Trondheim kommune som organisasjon)stått sentralt i arbeidet med Innbyggernes modell.
Ambisjonen har vært å endre og forbedre måten
kommunen gir støtte til barn, unge og familier iutsatte livssituasjoner. Dette innebærer et fokus på å
fremme systemiske endringer i Trondheim kommune
både som arbeidsgiver, tjenesteyter, myndighet,
samfunnutvikler og lokaldemokrati, og samtidig rette
blikket mot behov for systemendringer i rammevilkår
koblet til statlige og regionale myndigheter.

2.3 Systemutfordringer i Trondheim kommune
Et av Trondheims kommunes motiv for å gå inn i
Innbyggerens modell var at de ønsket erfaring og
kunnskap om mer helhetlige og effektive måter åorganisere egne tjenester på. Før etableringen av
Innbyggernes modell hadde Trondheim kommune
pekt på 4 sentrale utfordringer (Trondheim
kommune, 2020, 2021):
Systemutfordringen: Utfordringene Trondheim
kommune selv pekte på handlet blant annet om sektorfragmentering og for dårlig sammenheng mellom
virkemidler internt i kommunen, der systemer,
regler, rutiner og prosedyrer hadde en tendenstil å overskygge innbyggeres og families behov og
medvirkning. De organisatoriske, forvaltningsmessige
og styringsrelaterte utfordringene handlet også om
et uforløst potensial i samspillet mellom kommunen
som organisasjon og aktører i omgivelsene. Ansatte i
Trondheim kommune pekte også på at regelverk og
separate datasystemer/dokumentasjonssystem var
et hinder for bedre samordning mellom relevante
tjenester og sektorområder, og til hinder for effektiv
samskaping med innbyggerne, deres familier og
ressurser i lokalsamfunnet
Paradokset: Systemfragmentering og måten organisasjonen var rigget på, var en utfordring som iverste fall kunne forsterke problemer i innbyggernes
liv. Innbyggere i sårbare livssituasjoner måtte ofte
forholde seg til flere forskjellige sektorer samtidig.
Disse sektorene hadde ulike agendaer, fagspråk og
saksbehandlingsprosedyrer, og i stor grad ble demålt på produksjonsmål og hvorvidt de overholdt

budsjettene sine, framfor et fokus på hvilke verdierde skapte for og med innbyggerne.
Manglende oversikt: Mange enheter i kommunen
kjente ikke til hva andre deler av organisasjonen
jobbet med, hvordan innsatsene hang sammenog hva de kunne forvente av hverandres innsats,samt hvilke arbeidsbetingelser og regelverk de ulike
aktørene jobbet under.
Feil innsats til feil tid: Innsats rettet mot åforebygge utenforskap ble ofte iverksatt for sent,når problemene allerede hadde vokst seg store og
barna hadde rukket å bli unge voksne. Med andre
ord ble det erkjent at personer og familier med risikofor å utvikle problemer ofte ikke fikk den hjelpen detrengte, når de trengte det. Innsatser var mer rettet
mot å reparere problemer enn å forebygge med
innretting mot rotårsaker.
I tillegg til utfordringer knyttet til fragmenteringog manglende helhet i tjenester til barn, unge og
familier i utsatte situasjoner slik det beskrives av
Trondheim kommune selv, har flere tilsyn med ulike
hjelpetjenester dokumentert at utsatte grupper harfått mangelfull hjelp Helsetilsynet har ført tilsyn som
dokumenterer at særlig utsatte grupper i Trondheim
har blitt utsatt for rettighetsbrudd, blant annet når
det gjelder økonomisk nødhjelp og akutt hjelp til
midlertidig bolig (Trondheim kommune, 2023;Øksnes & Lindseth, 2022).
Et statlig tilsyn av økonomisk stønad som nødhjelp i
NAV Falkenborg og NAV Lerkendal fra 2022 viste for
eksempel at barnets beste ikke ble ivaretatt godt nok
blant familier som søkte nødhjelp hos NAV (Øksnes& Lindseth, 2022). Tilsynet pekte på mangler ved
kommunens styringssystem, som hadde medført at
innbyggere i særlig sårbare situasjoner ikke har fåttden hjelpen de trengte til rett tid. Tilsynet konkluderte dermed med lovbrudd på sosialtjenesteloven§§ 18 og 4, der hensynet til barnets beste ble vurdert
som særlig alvorlig.
Utfordringsbildene for Trondheim som er tegnet opp
så langt har også bidratt til at strategiske planer og
føringer i Trondheim har endret kurs de 5-10 sisteårene. I det videre vil vi peke på noen av de viktigste
strategiske planene og føringene som har hatt stor
betydning for utviklingen av Innbyggernes modell.

2.4 Fra planer og strategier til eksperimentering
med nye praksiser i Trondheim
For å gi et grunnlag for å diskutere anbefalinger tilvidereføring og spredning fra piloten, er det viktig
å peke tilbake på lokale strategiske føringer som
har bidratt til å forankre og forme Innbyggernes
modell. Trondheim kommune har siden 2016 sattsamskaping, «kommune 3.0», relasjonell velferd
som strategiske hovedgrep for å utvikle Trondheim
kommune både som organisasjon og samfunn

17

NTNU WELLFARE(Trondheim kommune, 2019, 2022a, 2022b). I denne
prosessen hentet administrativ ledelse i Trondheim
kommune inspirasjon fra blant annet Aarhus
kommune i Danmark og Asker kommune i Norge. En
fellesnevner var å sette innbyggerne i sentrum vedå spørre dem om hva de trenger, mobilisere samfunnsdeltakelse gjennom samskaping og stedsbasert
innsats, samt prioritere tidlig og tverrfaglig innsats forå yte helhetlig støtte for familier og lokalsamfunn.
Trondheim kommunes oppvekststrategi «Stein-SaksPapir: Sterke barnefellesskap» (Trondheim kommune,
2018) er av de tydeligste sporene på dreining i
retning av samskaping og relasjonell velferd, og
planen skapte et viktig fundament for utvikling av
Innbyggernes modell. Utgangspunktet var en politisk
bestilling av en strategi mot mobbing, men som
endte opp som en strategi for sterke barnefellesskap.
Strategien handlet blant annet om verdisyn, menneskesyn og kunnskapsutvikling, hvordan kommunen
skal jobbe og samarbeide med innbyggerne, og enanerkjennelse av at innbyggerne selv er eksperter påsine liv. Innbyggere, kunnskapsmiljøer, frivillighet og
andre relevante aktører deltok i arbeideidet med å
utvikle strategien.
Ifølge Trondheim kommune var følgende dimensjoner viktige bærebjelker i SteinSaksPapir (Trondheim
kommune, 2018):• Samskaping og innbyggerinvolvering:
Kommunen skal bli bedre på å involvere andre.
Behov og løsninger skal ikke defineres og løses av
profesjonelle alene, men sammen med innbyggere.
• Relasjonell tenkning: Barn og unge lever sine liv
på ulike arenaer, og kommunen må jobbe opp imotde mange relasjonene og nettverkene de er en delav.
• På tvers: Kommunen skal bli flinkere til å jobbepå tvers. For eksempel skal vi bli flinkere til åsamarbeide på tvers av avdelinger, institusjon og
med innbyggerne.
• Praksisnære prosesser: Praksis kommer først.
Kunnskapsutvikling skal i større grad skje isamarbeid med tjenesteytere og ha fokus på tema
som har mest betydning for det daglige arbeidet.
• Vi vet ikke alltid best: Kommunen skal være åpenfor at det finnes andre meninger og andre måter å
forstå virkeligheten. Ulike stemmer skal få komme
til orde.
• Kunnskapsbasert innsats: Kommunens tjenesterog innsats skal være forankret i kunnskap og
erfaringer, og skapes i dialog med forskere, fagfolk
og de som yter tjenester

18

I oppfølgingen av strategien ble det initiert etsamarbeid med det danske konsulenthuset Joint
Action Analytics om lederutvikling og måling av
relasjonell kapasitet blant aktører som samarbeider
rundt barn, unge og familier i utsatte situasjoner i
Trondheim kommune. Relasjonell kapasitet ble her
forstått som «evnen til å skape produktive samarbeidsrelasjoner rundt komplekse og dynamiske,
tverrfaglige og tverrorganisatoriske oppgaver, nårog hvor behovet oppstår» (Joint Action Analytics, u.
å.). Fokuset på relasjonell kapasitet i oppgaveløsning der familier ble satt i sentrum, ble dermed en
sentral driver for utvikling av Innbyggernes modell i
Trondheim.
Parallelt med utvikling av piloten 0–24 ble
Trondheims nye kommuneplan utarbeidet. Kommuneplanens samfunnsdel fikk tittelen «Trondheimsløftet» (Trondheim kommune, 2022b). Planen representerer et felles og kollektivt løft i kommunen, samtidig
som det innebærer løfter om fremtid og kommuneorganisasjonens rolle i samarbeid med omgivelsene
for å få løftet til å realiseres i praksis. I tillegg til åvidereføre fokuset fra strategien Stein-Saks-Papir
på et overordnet nivå, ble kommuneplanen tungt
forankret i FN’s bærekraftsmål, der samarbeid forå nå målene ble vektlagt som strategisk innretning
for kommunens arbeid. Trondheimsløftet forplikterbåde administrativ og politisk ledelse til å skape
realiseringsbetingelser for samskaping og omstillingi kommunen, og blir en operasjonalisering av
Trondheim kommunes vedtak fra 2019 om den
samskapte byen.
I tillegg til Stein-saks-papir og Trondheimsløftet,
trekker kommunen selv fram Universitetskommunesamarbeidet Trd 3.0 (Trondheim kommune, u.å.)som en viktig plattform for samskaping mellom
kommunen og forskningsmiljøer, som også har hattbetydning for utviklingen av Innbyggernes modell.
Samarbeidet med NTNU WellFare om bidragsforskning inn mot utvikling og evaluering av Innbyggernes
modell er forankret i universitetskommunesamarbeidet Trd 3.0.

INNBYGGERNES MODELL I TRONDHEIM KOMMUNE: HOVEDRAPPORT

Foto: John Arne H. Tømmervold

19

3
Innbyggernes
modell i Trondheim
kommuneINNBYGGERNES MODELL I TRONDHEIM KOMMUNE: HOVEDRAPPORTI dette kapittelet vil vi presentere hvordan Innbyggernes modell har blitt utviklet i Trondheim
kommune. Vi vil beskrive hvilke målgrupper Innbyggernes modell har rettet seg mot, hvordan
arbeidet ble organisert, og hvilke delprosjekter som ble utarbeidet. Avslutningsvis vil vi presentere personas som beskriver typiske livsfortellinger fra målgrupper i innbyggernes modell, slik
at du som leser får et bedre innblikk i livene til menneskene prosjektet handler om.

3.1 Utviklingen av innbyggernes modell
I mai 2019 søkte Trondheim kommune til Statsforvalteren i Trøndelag om å bli med i pilot for
programfinansiering 0-24. I juli samme år fikk
kommunen beskjed om at søknaden var innvilget,
og i november vedtok Formannskapet i Trondheim
kommune deltakelse i pilot 0-24. Spørsmålet ansatte i
Trondheim kommune la til grunn for utvikling av den
lokale piloten var: Hva skal vi gjøre for å hjelpe utsattebarn, unge og deres familier tidligere og bedre enn før?
Innbyggernes modell ble bygd på premisset om å
spørre innbyggerne hva de trenger for å leve gode
liv. Utgangspunktet for Trondheim sitt arbeid med
pilot for programfinansiering var å utvikle en «nyøkonomisk modell», men med et ønske om å synliggjøre innbyggernes stemme og perspektiv. For åvise at dette arbeidet ikke kun dreide seg om penger,
endret innretningen seg og ble til Innbyggernes
modell. Totalt mottok Trondheim kommune nærmere
38 millioner kroner på statsbudsjettet til utprøving av
nye praksiser i pilotperioden (2020-2023).

Administrasjonen i Trondheim kommune lyste ut
muligheten for å delta i piloten internt i egen organisasjon med krav til samordnet innsats for målgruppene. Delprosjektene som etter hvert ble valgt ut til åvære en del av Innbyggernes modell ble til gjennom
en søknadsbasert prosess, hvor søkerne måtte legge
frem prosjektideen sin gjennom en kort film. Aktuellekandidater ble deretter invitert til å presentere prosjektideen sin for en jury. Juryen besto av tverrsektorielle representanter fra den administrative ledelsen
i kommunen og av innbyggere i ulike aldre, med
ulik bakgrunn og ulike erfaringer med kommunen.
Disse ble rekruttert gjennom nettverkene til folk ikommunen og via ungdommens bystyre. I tillegg var
politiet representert.
Ifølge prosjektlederne i Innbyggernes modell kan
prosjektprosessen, fra utlysning, via søknad og
utprøving, evaluering og oppskalering forstås som
en tjenestedesignprosess: en designtilgang som tar
utgangspunkt i hvordan et problem kan forstås ut fra
innbyggerens behov og ønsker.

DIAGNOSEUTFORSKE DEFINERE

2020/2021

2021/2023

UTVIKLE

LEVERE

2023/2024

Figur 2. Den triple diamanten (Digdir, u.å.): Designprosess for utvikling av Innbyggernes modell.

21

NTNU WELLFARE

Trondheim kommune brukte god tid på innsiktsarbeid knyttet til «diagnose-fasen», der de blant annet
utarbeidet en nullpunktsanalyse som beskrev store
deler av utfordringsbildet vi presenterte tidligere idette kapittelet. Prosjektplanen ble i denne perioden
justert i flere, med grundige vurderinger og analyser
av utfordringer og muligheter i Trondheim kommune,for å utvikle en dypere forståelse for innbyggernes
situasjon og behov.
Høsten 2021 satte Trondheim kommune i gangutprøvingen av nye praksiser i til sammen ni ulike
delprosjekter. Felles for alle delprosjektene var atde ble valgt ut på bakgrunn av bestemte inkluderingskriterier og baserte seg på forhåndsbestemte
prinsipper som vi beskriver i mer detalj senere i dette
kapittelet. Delprosjektene har utforsket, definert og
justert innretningen på egen praksis kontinuerlig iprosjektperioden, noen delprosjekt ble også avsluttet
i løpet av prosjektperioden. Innbyggernes modell ble
organisatorisk avsluttet som prosjekt i juni 2023, og
Trondheim kommune vurderer nå hvordan de kan
utvikle og utforske læringspunkter fra Innbyggernes
modell videre.
I denne rapporten vil vi peke på potensialer og
anbefalinger, men først vil vi beskrive sentrale
elementer ved Innbyggernes modell; hvilke overordnede mål som er satt for prosjektet, sentrale
innretninger og prinsipper i Innbyggernes modell,organisering av prosjektet, og presentasjon av deulike delprosjektene.

3.2 Målgrupper og målsettinger for Innbyggernes
modellFormålet med Innbyggernes modell, slik Trondheim
kommune selv beskrev det, var som nevnt todelt:• For innbyggerne: Øke målgruppens livskvalitet,
selvhjulpenhet og tilhørighet i fellesskap.
• For kommunen: Gi tidligere, bedre og mer
samordnet støtte til familier og ungdommer iutsatte posisjoner.
I det nasjonale 0-24 samarbeidet er målgruppen
definert som «utsatte barn og unge i alderen 0-24
år og deres familier». Det vil si barn og unge som
har høy risiko for å utvikle problemer som kan ledetil manglende kompetanseoppnåelse i skolen og
fremtidig marginalisering fra utdanning og arbeidsliv(Skog Hansen, 2020). Begrepet «utsatthet» brukes
ofte om barn og unge som er i en livssituasjon som
kan kobles til tre forhold som henger sammen med
hverandre: 1) De strever med utfordringer på flereområder samtidig, noe som gjør at de også harsammensatte behov, 2) Dermed har de også behovfor hjelp fra flere tjenester samtidig. For eksempel
at barnet/ungdommen har behov for tilrettelagt
utdanning og kvalifisering, helsehjelp og inkludering i fritidstilbud, eller at familien har behov forbolig, økonomisk bistand, økonomisk rådgivning,

22

foreldreveiledning, helsehjelp osv. og 3) det er ofte
mulig å identifisere flere risikofaktorer som tilsier atbarnet eller ungdommen kan komme til å oppleve
utfordringer gjennom livet (Fløtten & Nielsen, 2020;
Skog Hansen et al., 2020).
Med inspirasjon fra «Barnelinjalen» (Egelund &Hillgaard, 1993) valgte Trondheim kommune å ikke
avgrense innsatsen i Innbyggernes modell mot dealler mest utsatte, sårbare og truede barna, gjennom
en anerkjennelse av at forebyggende og tidlig innsats
kunne bidra til å forhindre at problemer vokste seg
store. Dermed ble det også åpnet for prosjekter som
hadde et forebyggende perspektiv. Innsatsene varheller ikke avgrenset til forhåndsdefinerte geografiske områder, og prosjekter fra alle bydelene ble
invitert til å søke om å få bli med i piloten:
Statistisk sett vet vi at vi har mange barn og unge ide ulike gruppene, og vi finner de i alle bydeler, i allebarnehager og skoler, på helsestasjoner osv. Mangevet vi godt hvem er, andre har vi ikke oppdaget enda
(Trondheim kommune, 2021, s. 5).
Logikken som ble lagt til grunn i Trondheim
kommune kan med dette illustreres gjennom
modellen i figur 3, der universelle og målrettede
forebyggende innsatser sees i sammenheng:

3.3 Innretninger og prinsipper i innbyggernes
modellMed utgangspunkt i målsettingene for Innbyggernes
modell, ble delprosjektene valgt ut på bakgrunn av
sentrale prinsipper i tråd med strategier og retningsgivende styringsdokument i kommunen. Prinsippene
er i all hovedsak verdibaserte og etterspør tjenesterog praksis som vektlegger og utforsker følgende:• Innbyggeren i sentrum og fokus på folks ressurser• Relasjoner• Penger• Bruke handlingsrommet• Ta ansvar for tverrfaglig samarbeid i Trondheim• Tenke utenfor boksen• Familieperspektiv• Fleksibilitet
Slik vi leser Trondheim kommunes prinsipper til
forsøkene som ble valgt ut, var krav om samskaping
et integrert prinsipp for utforming og gjennomføring
av forsøkene i Innbyggernes modell. Samtidig ble
det stilt krav om at delprosjektene skulle baserespå det som var viktig for målgruppen selv, og byggepå innbyggernes egne ressurser og aktive medborgerskap. Prinsippene har til felles at de vektlegger
samskapende praksis, og i så måte utfordrer
kommunens virksomhet når det gjelder roller,

INNBYGGERNES MODELL I TRONDHEIM KOMMUNE: HOVEDRAPPORT

Tidlig iverksetting av tiltak

Tidlig oppdaging av risikoOversiktsarbeid

Figur 3. Universelle og målrettede forebyggende innsatser, inspirert av Møller (2018).

mandat og styringslogikk. Trondheim kommune laeksplisitt vekt på at verdiene som ligger til grunn for
kommunens virksomhet: åpen, modig og kompetentskulle utforskes gjennom Innbyggernes modell.

3.4 Organisering av innbyggernes modell
Innbyggernes modell i Trondheim ble organisert
som et samarbeid mellom oppvekst-, helse/velferdog kultursektoren, ledet av to prosjektledere fra
henholdsvis oppvekst-, og helse-/velferdsområdet
i kommunen. Prosjektlederne ledet prosjektet på
oppdrag fra ei styringsgruppe bestående av områdedirektører fra de to sektorene, samt direktør for
finans i Trondheim kommune. Direktørene representerer sine områder som strategisk ledelse på vegne
av Kommunedirektøren i Trondheim. I tillegg har
prosjektet benyttet seg av ressurser fra både ei referansegruppe, og ei prosjektgruppe. Begge gruppene
med representanter fra administrativ ledelse fra
ulike tjenesteområder i Trondheim kommune.
Prosjektlederne har hatt jevnlige møter med delprosjektene underveis i perioden, og delprosjektene harrapportert på aktivitet og økonomi.

Trondheim kommune satte krav om minimum tre
samskapingsaktører som aktivt skulle beskrive
behov og mål for arbeidet og deretter samarbeide
om løsningene i innbyggernes modell. Videre var
Trondheim kommune tydelig på at de selv skulle
fylle prosjektlederrollen i alle delprosjektene, og at
kommunen bærer ansvaret i oppfølgingen av bådeinnbyggere og pilotering i 0-24 samarbeidet. Organiseringen av de ulike delprosjektene har utover detvært preget av en tillitsbasert tilnærming fra ledelsen
i kommunen, med en forståelse av at aktørene selv
har best kunnskap om lokale kontekster og forutsetninger som grunnlag for utforming og kontinuerlig
vurdering av organiseringen av det enkelte delprosjekt. Av den grunn har samarbeidsformer, rolleutøvelse og ledelsesstrukturer variert innad i Innbyggernes modell. Fleksibilitet og handlingsrom lokalt
har vært sentrale faktorer når eksperimentering med
samarbeid mellom offentlig sektor og sivilsamfunnsaktører har vært utforsket.

23

NTNU WELLFARE

Mai
Søknad til Statsforvalteren om deltagelse

JanuarBistand fra Joint Action til
nullpunktsanalyse

Mai
Prosjektplan vedtas, rekruttering
av prosjektledelse, sertifisering
av medarbeidere til å kartleggerelasjonell kapasitet

April
Nullpunktsanalysegjennomført(legg ved lenke til denne?)Juli
Tilslag fra StatsforvalterenMai
15 søknader
om deltagelse

April
Lansering av «Innbyggernes
modell»NovemberFormannskapet vedtar
deltagelse i pilot 0–24

2019

2020

2021

Figur 4. Trondheim kommunes tidslinje for utvikling og gjennomføring av Innbyggernes modell

3.5 Innbyggernes modell og målrettede samfunnsoppdrag
Innbyggernes modell kan forstås som et eksempel på «målrettede samfunnsoppdrag» (missions). Målrettede
samfunnsoppdrag kan beskrives som en ny retning i tilnærmingen til samfunnsfloker (wicked problems) hvor
flere sektorer og aktører samarbeider om å finne løsninger på felles samfunnsutfordringer (Kattel & Mazzucato,
2018; Mazzucato, 2021). Målrettede samfunnsoppdrag utforskes innenfor ei tidslinje hvor ulike virkemidler tas
i bruk for å oppnå de gitte målene. De har til hensikt å stimulere til, radikal innovasjon og eksperimenterende
praksiser på tvers av sektorer og aktører, der rammesetting og målstyring (top-down) og engasjement og
innsats (bottom-up) kombineres (KS, u.å.; Nielsen, 2023).
Delprosjektene i Innbyggernes modell kan visualiseres som fremtidsformende utprøvinger av nye praksiser
gjennom følgende figur 5.
Felles for delprosjektene var at de justerte kurs underveis, gjennom dialog med innbyggere, samarbeidspartnere, prosjektlederne, styringsgruppa, forskere og beslutningstakere. Endringer som ble gjort underveis hari noen delprosjekt vært av betydelig karakter. Underveis i pilotperioden har også to delprosjekt avsluttet sine
forsøk. Kriteriene for avslutning av delprosjekt har vært beslutninger tatt i styringsgruppen relatert til krav

Fattigdom og utenforskap
som kompleksesamfunnsproblemer

Framtidsscenarier

Samstyring av prøvehandlinger
mot målrettede samfunnsoppdrag:Ønsket framtid

Figur 5. Fra komplekse problemer til fremtidsvisjoner og porteføljestryring av målrettede prøvehandlinger(Bason & Striegler, 2023, s. 194)24

INNBYGGERNES MODELL I TRONDHEIM KOMMUNE: HOVEDRAPPORT

Juni
Jury prioriterer delprosjekt til innstilling

Desember
Delprosjektet «Praktisk
grunnskole» avsluttes

Juni
Delprosjektene – somde andre og på egne ben,men ikke alene avsluttes

Juni
Avtale med NTNU WellFare om følgeforskning

AugustSamarbeid med statens områdesatsing:
Tempe og Lademoen inviteres til søkeprosess

AugustJuryrunde 2

September
Lademoen inngår som nytt
delprosjekt

September
Oppstart av åtte delprosjekt

2022

NovemberSluttrapport fra følgeforskningen, presentasjon
av funn og resultater

Høst
Prosess for overføring til linja,
dokumentasjon og rapportering

Juni
Alle delprosjekt avsluttes som prosjekt og
videreføres som aktiviteter i linja

2023

2024

og prinsipper ved inngåelse av avtale om deltagelse i Innbyggernes modell. Manglende oppfølging av samarbeidsrelasjonene, forankring og ledelse har vært gitt som grunnlag for å avslutte delprosjektene. Underveis ipilotperioden har også et nytt delprosjekt kommet til, basert på samarbeid med den statlige områdesatsningeni Trondheim kommune.
Ved prosjektslutt besluttet styringsgruppen og administrativ ledelse i Trondheim kommune at viktige erfaringer
fra piloten skulle videreutvikles i «linjeorganisasjonen», og dermed inngå som en del av de ordinære driftsoppgavene i kommunen. Prosjektlederne i Innbyggernes modell har fått i oppgave å sørge for at erfaringsoverføring skjer i organisasjonen. Høsten 2023 har det blitt gjennomført «overføringsmøter» mellom hvert enkelt
delprosjekt, linjeledere og sentrale personer fra ulike samarbeidspartnere i delprosjektene. Disse aktørene har
sammen utforsket erfaringer fra delprosjektene og drøftet hva som skal til for at lovende praksiser fra Innbyggernes modell skal leve videre når prosjektperioden er over. Intensjonen har vært at erfaringene fra innbyggernes modell og informasjonen fra overføringsmøtene skal drøftes videre med kommunalsjefene på tvers av
sektorområder, og ansvaret overføres til linjeledelsen.
I skrivende stund drøftes ulike scenarier for hvordan læring fra innbyggernes modell skal tas videre i Trondheim
kommune. I kapittel 12 vil vi presentere anbefalinger til hvordan dette kan gjøres, men innledningsvis presenteres de ni ulike delprosjektene som i sum har utgjort eksperimenteringen av nye praksiser.

1

Innsikt og
agendasetting

2

Strategisk
planlegging

3

Scenario-bygging og
eﬀektkontrakter

4

Prøvehandlinger
og forming av prototyper

5

Evaluering og anbefalinger
til veien videre

Figur 6. Visualisering av hvordan Innbyggernes modell tenkes videreført gjennom evaluering og anbefalinger til veien videre,inspirert av Antinranta et al. (2021).

25

NTNU WELLFARE

3.6 Presentasjon av delprosjektene
I denne delen vil vi gi en beskrivelse av de ulike delprosjektene som har inngått i Innbyggernes modell.
Felles for alle delprosjektene er at de har utviklet og
endret seg underveis i prosjektperioden. Totalt har
det vært ni ulike delprosjekt tilknyttet Innbyggernes
modell. Fem delprosjekt har vært med fra start til
slutt:
1) Tidlig innsats i Brundalen2) Flyktningfamilien i sentrum
3) Fritid for alle barn og unge
4) Stødig start5) Veien til førerkortet
I løpet av pilotperioden ble tre delprosjekt avsluttet:6) På egne ben, men ikke alene
7) Som de andre
8) Praktisk grunnskole
Et nytt delprosjekt ble opprettet:
9) Sammen på Lademoen

Foto: Alexander Matthias Seifried26

I presentasjonen av de ulike delprosjektene bygger vibåde på interne dokumenter og egenrapportering fra
Trondheim kommune, samt kvalitative og kvantitative
undersøkelser vi har gjennomført i løpet av prosjektperioden. Beskrivelsene av delprosjektene er skreveti samarbeid med prosjektlederne av Innbyggernes
modell. Presentasjonen av de ulike delprosjektene
vektlegger hovedmålgruppene de ulike aktørene
har jobbet med, hvilke forandringer innbyggerne og
samarbeidsaktørene forteller om, og betydningsfulle
milepæler og hendelser gjennom prosjektperioden.

INNBYGGERNES MODELL I TRONDHEIM KOMMUNE: HOVEDRAPPORTTIDLIG INNSATS I BRUNDALEN
Start: August 2021
Penger til disposisjon: 3 millionerMålgruppe: Lavinntektsfamilier og ungdom. Barnefamilier (små barn og utsatte ungdom 12-24 år) med utfordringer av
forskjellige årsaker; helse, økonomi, deltakelse i samfunn/nærmiljø. I stor grad utfordringer som skaper utenforskap.
Enhetene i området har over tid sett at når familier har det vanskelig, har de behov for hjelp fra flere instanser. Målet iprosjekter har vært å få til koordinert, rask og effektiv hjelp mellom instanser til det beste for familiene. Tidlig innsats i
Brundalen skal hindre utenforskap og sikre tidlig hjelp til småbarnsfamilier som trenger det.
Endringer i målgruppe fra 2022-2023: Målgruppa har ikke endret seg, men familiene kommer nå fra et større geografisk
område. Årsaken kan være at aktørene nå er tryggere på å ta tak i et bredt spenn av utfordringer, så tidlig som mulig.
Samarbeidspartnere: Brundalen barnehager, Brundalen skole, barne- og familietjenesten Østbyen, Helse- og velferdskontoret Falkenborg, Kulturenheten, Politiet, NAV Falkenborg, Charlottenlund barne- og ungdomsskole, Charlottenlund
sportsklubb, Boligstiftelsen, Strinda frivillighetssentral/ Presthus frivillighetssentral og Jakobsli barnehager.
Endringer: I august 2022 mottok delprosjektet 1 000 000 kroner i stedet for 500 000 kroner som foregående år.
Beskrivelse av delprosjektet: Tidlig innsats i Brundalen er opptatt av å kartlegge innbyggernes behov, for deretterå sette inn direkte tiltak som møter behovene. Tidlig innsats på Brundalen er en mobilisering av et bredt spenn av
offentlige tjenester, i et samarbeid med lokale aktører fra privat og frivillig sektor, til innbygger orientert og ubyråkratisk
tidlig innsats. Delprosjektet tar utgangspunkt i barnehagen og skolen som ankerinstitusjoner, og en felles arena, hvor
de tenker utvidet om sin rolle som institusjon i møte med familier som har behov for å øke muligheten for å leve gode
liv. Eksempelvis er NAV til stede fysisk i barnehagen for å møte innbyggere som har behov for hjelp og støtte. Pengene
i delprosjektet har gått til barn og barnefamilier i og rundt Brundalen og Charlottenlund. Innbyggernes behov for hjelp
i delprosjektet er oppdaget av ansatte i barnehage, barneskole, ungdomsskole, kulturenhet, helse -og velferdskontor
og NAV. I fellesskap drøftes behov og mulige løsninger. Over 70 familier har fått hjelp og støtte, i disse familiene bor
det 160 barn. Både økonomisk og tverrfaglig hjelp og støtte er gitt fra representanter i arbeidsgruppa og det store laget
av samarbeidspartnere rundt Brundalen. Økonomisk er pengene brukt til inventar til hus, fornøyelser og opplevelse
som kino/basseng/restaurant, utstyr og klær til barn, utstyr til fritidsaktiviteter til barn, elektrisk utstyr til barn/ungdom/
foresatte, førerkort til ungdom og mat.

FLYKTNINGFAMILIEN I SENTRUM
Start: August 2021
Penger til disposisjon: 2 millionerMålgruppe: Lavinntektsfamilier. 10 flyktningfamilier der en eller begge foreldre har lav eller ingen utdanning og erbosatt i Lerkendal bydel. Ved at delprosjektet har begrenset det til ti familier har ført til at det ikke har vært mulig å
utvide til flere familier underveis, samtidig som utbetalingene har kunne vært av en merkbar størrelse. Det kommer
frem at familier med lav eller ingen utdanning i delprosjektet har flest barn, har lavest overgang til arbeid ellerutdanning. Innbyggerne i delprosjektet er flyktninger kommunen anser som representative for målgruppa, med envariasjon innen bosted, utdanning, familieforhold og utfordringsbilde.
Endringer i målgruppe fra 2022-2023: Det er de samme ti familiene som deltar i prosjektet, med planer om å utvide
med to nytilsatte familier i løpet av 2023. Bakgrunnen for å utvide med to nytilsatte familier er få mer erfaring med
hva tilgang til materielle goder har å si for sosial integrering. De har fått en kraftig vaskemaskin, en tørketrommel og enromslig fryseboks. Størrelsen og kvaliteten er mer tilpasset familiens bruk enn det som er «normalen» ved bosetting.
Forhåpentligvis letter dette hverdagen til familien både nå og på sikt. Planen er at Kirkens Bymisjon skal kobles opp
mot familien etter hvert når relasjoner med andre i det offentlige hjelpeapparatet i forbindelse med bosetting blir
trappet ned.
Samarbeidspartnere: NAV Lerkendal, Bymisjonen, Kvalifiseringssenteret for innvandrere, INN og Flyktninghelseteamet.
Endringer: Gikk fra å investere en liten sum penger til forskjellige familier til å betale ut 1600 kroner pr. barn/familie fra
1. februar 2022.
Beskrivelse av delprosjektet: Flyktningfamilien i sentrum er et samarbeid hvor målet er å forbedre levekårene for ti
familier i Trondheim. Familiene som har inngått i prosjektet er flyktninger. De har mange barn og vedtak om sosialhjelp.
Ved prosjektstart hadde de vært bosatt i Norge fra seks måneder til seks år. Familiene er fulgt opp med hjemmebesøk,fått støtte i møter med offentlige kontor, og blitt gitt råd og veiledning om å få barn inn i fritidsaktiviteter, om hvordan
de skal forholde seg til hjelpeapparatet og om økonomi. Familiene har også mottatt 1 600 kroner per barn per måned idelprosjektet, i tillegg til de andre ytelsene de hadde i utgangspunktet. Delprosjektet har hjulpet og støttet 52 barn.

27

NTNU WELLFARE

FRITID FOR ALLE BARN OG UNGE
Start: 2021
Penger til disposisjon: 2 millionerMålgruppe: Lavinntektsfamilier. Målgruppen er familier som deltar/har deltatt i Familietilbudet og Tett På familie.
Dette er langtidsmottakere av sosialhjelp og NAV-ytelser som over flere år har hatt en marginal økonomi. Målgruppen
ble valgt nettopp på grunn av at de har hatt vedvarende lavinntekt og har barn som lever med konsekvensene av det.
Dette er familier med dårlig råd, der en eller begge foreldre mottar økonomisk sosialhjelp og gjennom Familietilbudet
får koordinert hjelp med økonomi, helse, arbeid, tiltak fra barnevern mm. Prosjektmidlene tildeles på bakgrunn av deøkonomisk dårligstilte familiene sine behov og ønsker for aktiviteter, klær, leker og utstyr som gjør dem i stand til åsosialt delta sammen andre barn/ungdom og skal forhindre sosialt utenforskap.
Endringer i målgruppe fra 2022-2023: Målgruppen har endret seg. Man har kuttet ned på antall familier for å få gi bedre
og tettere oppfølging, og for å kunne jobbe bedre i samarbeidsprosesser.
Samarbeidspartnere: NAV Lerkendal, Helse- og velferdskontoret Lerkendal, Barne- og familietjenesten Heimdal og
Barne- og familietjenesten Lerkendal.
Beskrivelse av delprosjektet: Prosjektet delte ut gavekort til barn, basert på ønsker og behov, men sommeren 2022 gjør
prosjektet en tydelig endring. Prosjektet ser at hjemmet er en viktig fritidsarena og investerer derfor i bolig sammen
med familiene. Delprosjektet ble deretter med i Husbankens Trygge Hjem- prosjekt og inngikk et samarbeid med
startlån for å se på muligheten for at noen av familiene kunne kjøpe sin egen bolig. 3 familier fikk innvilget startlån.
6 familier fikk tildelt til sammen kr 500.000 og beløpene varierte fra kr 70.000 til kr 120.000 basert på familienes ønsker/
behov og størrelse, hvor familien med 7 barn ble tildelt mest. En av familiene som fikk innvilget startlån rakk å flytte inn
i denne tildelingsperioden og fikk tildelt penger til å gjøre det mulig å sove på stuen, og kjøpe møbler som passet inn i
den lille leiligheten. Flere fikk penger til å dele av rom for at barna skulle få egen soveplass, og det meste av pengene
gikk til innbo og møbler til barna. 68 familier er hjulpet og støttet gjennom delprosjektet.

STØDIG START
Start: 2021
Penger til disposisjon: 2 millionerMålgruppen: Lavinntektsfamilier med små barn. Målgruppen er familier der en eller begge foreldre har rushistorikk og
derfor følges av et ressursteam i kommunen. Det har vært til hensikt å lette situasjonen økonomisk for familiene, og
møte de på en annen arena enn vanlig (på kontor,) slik at de i større grad kan ha tillit til folk i hjelpeapparatet. Dette erfamilier som ofte opplever utenforskap med bakgrunn i dårlig økonomi og lite nettverk. Målgruppen har vært familier
med behov for støtte med tanke på å utvikle gode, trygge relasjoner og tilknytning gjennom samvær, opplevelser,
aktiviteter og nettverk.
Endringer i målgruppe fra 2022-2023: Målgruppen er stort sett den samme, men alderen på barna er utvidet til å gjelde
alle aldre, samt for noen av aktivitetene er tilbudet spredt geografisk over hele byen.
Samarbeidspartnere: Barne- og Familietjenesten Østbyen (ressursteam Tverrfaglig team med: Helsesykepleier, sosialfaglig, barnevernfaglig, jordmor, lege, fysioterapeut, og helsesekretær) St. Olavs hospital v/Klinikk for rus og avhengighetsmedisin og Helse- og velferdskontoret Falkenborg.
Endringer: Familier har kommet til, og noen falt ifra underveis i perioden. Foreldre i delprosjektet har utarbeidet et egettiltak som heter Stødig oppvekst som en privat videreføring av arbeidet i Innbyggernes modell.
Beskrivelse av delprosjektet: De fleste familiene har relasjoner til ulike hjelpere i det offentlige, og det var relasjoner
basert på nødvendig oppfølging, men ofte med en skepsis knyttet mot de offentlige fra familiene. Behovet for å øke
tillitt og styrke relasjoner gjennom samtaler og oppfølging på alternative arenaer har vært sentralt. I tillegg har det værtfasilitert og lagt til rette for aktiviteter hvor familier kan møtes og få erfaring med relasjonsarbeid og nettverksbygging.
Å gi barn i disse familiene erfaring med ulike og varierte aktiviteter sammen med andre har også vært et uttalt mål idelprosjektet. Aktiviteter har eksempelvis vært ukentlige middager, hundekjøring, ferieturer og felles båtprosjekt.
20 familier har deltatt i Stødig Start.

28

INNBYGGERNES MODELL I TRONDHEIM KOMMUNE: HOVEDRAPPORTVEIEN TIL FØRERKORT
Start: August 2021
Penger til disposisjon: 2 millionerMålgruppe: Ungdommer. Målgruppen er gutter i alderen 16-20 år med minoritetsbakgrunn, og rus og kriminalitetsutfordringer. Målgruppa var allerede ei etablert gruppe i tiltaket Uteseksjonen i Trondheim kommune. Ungdommene
ble valgt på grunn av at de selv var svært deltakende og ivrige etter å lage et prosjekt selv. Det å legge til rette for atdenne målgruppen kan nå målet med å få eget førerkort, kan fungere som en motivasjon til å holde seg unna båderus og kriminalitet.
Endringer i målgruppe fra 2022-2023: Målgruppa har utvidet seg til å invitere inn andre som har tilhørighet til Uteseksjonen i kommunen, samt noen fra samarbeidspartnere i prosjektet. Jenter får nå muligheten til å delta.
Samarbeidspartnere: Uteseksjonen, Politiet, ABES trafikkskole og Røde Kors.
Endringer: Februar 2022 inngikk også Røde Kors som en samarbeidspartner
Beskrivelse av delprosjektet: Prosjektet har gitt Trondheim kommune ny kunnskap om hvordan ungebudsjetteringkan fungere. Etter ett og et halvt år har syv gutter tatt førerkort, antall straffbare handlinger begått av deltakerne iprosjektet har gått ned med 50%, og 22 av 33 av prosjektdeltakerne står i jobb, skole eller lærlingeløp. To av guttene
som har deltatt i prosjektet, har gått inn i uteseksjonens likemannsarbeid og er blitt ansatt som ung-til-ung-formidlere.
Ni av deltakerne har gjennomført gatemeglingkurs og vil bidra inn hos yngre ungdommer med utfordringer. Flere av
ungdommene har deltatt på arenaer der de aldri før har vært invitert. De har gitt av sin kunnskap til både kommunalog politisk ledelse, lokalt og nasjonalt. De forteller om virkningen av å bli sett og hørt, og hva det faktisk betyr for eget
selvbilde og fremtidstro. To av guttene har møtt helseministeren for å gi innspill til opptrappingsplan for psykisk helse.
Ungdommene opplever at deres mening betyr noe, at de er viktige, og at de har fått «rom» til å si hva de opplever og
mener om både egen og andres situasjon. Dette fremheves av ungdommene som viktigere enn å få ta førerkortet.

SAMMEN PÅ LADEMOEN
Start: September 2022
Penger til disposisjon: 1 millionerMålgruppe: Lavinntektsfamilier og ungdommer. Målgruppen er familier og barn som tilhører skolen og barnehagen på
Lademoen. Mange bor i kommunale leiligheter, og en stor andel er minoriteter med kort tid i Norge
Samarbeidspartnere: Sentrum Barnehage, Lademoen Barnehage, Lilleby skole, Barne- og familietjenesten Østbyen,
Rosendal teater, Buran Bibliotek, Forebyggende Politi, helse- og velferdskontor Bomiljø, HVK, NAV, Kulturenheten.
Beskrivelse av delprosjektet: Etablert i forbindelse med områdesatsingen på Lademoen, jobber etter inspirasjon fra
Tidlig innsats i Brundalen. Prosjektet er nytt i 2023, og under utvikling. Det ansettes en egen person hos NAV som skal
følge opp prosjektet fra høsten 2023, blant annet ved å jobbe der familiene bor og sammen med institusjonene sombarnehage, skole, teater og bibliotek. Høsten 2023 samarbeider Barne- og familietjenesten og barnehagene i bydelenom å øke samtalekompetansen til personalet i barnehagene.

29

NTNU WELLFAREPRAKTISK GRUNNSKOLE – PGS
Start: 2021
Avsluttet: Desember 2022
Penger til disposisjon: 1.5 millionerMålgruppe: Ungdommer. Flerspråklige elever ved Heimdal videregående skole. Målgruppen er avgangsklasse igrunnskole og prosjektet ønsker å støtte disse elevene i overgangen til ordinær videregående skole med tanke påå mestre kravene de vil møte, styrke mulighetene for deltidsjobb i kombinasjon med skolen for å hindre frafall iskoleløpet. Det er en svært mangfoldig gruppe og mange av dem har lite støttenettverk og lav inntekt, samtidig som
de skal ta tilsvarende ti års norsk grunnskole over fire år på et nytt andrespråk. Det er mye teori og dette er særlig
utfordrende for de som var analfabeter før ankomst til Norge og har traumer på grunn av krig, konflikt, forfølgelse og/
eller flukt. Behovene er mange og like mangfoldige som elevene.
Samarbeidspartnere: Trondheim voksenopplæringssenter, avd Grunnskole ungdom på Heimdal videregående skole(TROVO), NAV Falkenborg, Kvalifiseringssenter for innvandrere (INN), Omsorgsenheten og Trøndelag fylkeskommune.
Beskrivelse av delprosjektet: Tilstedeværelse av ulike hjelpeinstanser på ungdommenes arena, skolen. Tilbud om
veiledning og støtte til bosituasjon, arbeidssøking, fritidsaktiviteter, økonomi og lignende. Samordnet innsats fra flere
hjelpeinstanser.
Endringer - Delprosjektet ble avsluttet på grunn av manglende samarbeid mellom samarbeidspartnernePÅ EGNE BEN, MEN IKKE ALENE
Start: August 2021
Avsluttet: Juni 2022
Penger til disposisjon: 1 millionMålgruppe: Ungdommer. Ungdom i alderen 16-25 år som er i kontakt med hjelpeapparatet - enten barnevern, NAV
eller helse og velferdskontor. Mange har kontakt med alle tjenestene. Disse ungdommene har ofte en krevende
barndom med marginal økonomi og lav mulighet og virkeliggjøring av ønsker og drømmer for livet. Både barnevernog voksentjenester har strenge regler for hva de kan støtte ungdommene med økonomisk og tar i for liten grad høyde
for hva ungdommen selv mener vil gi et mer verdig eller bedre liv. "Frie midler" fra delprosjektet kan brukes på det
ungdommene selv kjenner vil hjelpe dem videre til et mer verdig og selvstendig liv.
Samarbeidspartnere: BFT Omsorgsenheten (Avdeling Gartnerhaugen, Avdeling oppfølging, Avdeling EM), NAV
Lerkendal, HVK Lerkendal, BFT Lerkendal, BFT Heimdal
Beskrivelse av delprosjektet: Mål om å skape tillitt til målgruppen ved å gi de opplevelse av å være aktive medborgere
med muligheten til å påvirke og være selvstendig i eget liv. Innbyggere som skal møte et hjelpesystem de tror på, og
som de erfarer virker ved at de blir lyttet til og forsøkt hjulpet i å realisere drømmer og ønsker for å leve et godt liv.
Endringer: Prosjektet avsluttes juni 2022 grunnet manglende forankring og ledelse.

SOM DE ANDRE
Start: August 2021
Avsluttet: Juni 2022
Penger til disposisjon: 1 millionMålgruppe: Familier. Målgruppen er familier med tilbud fra de ulike samarbeidspartnerne. Det er familier som kjennetegnes gjennom langvarig kontakt med hjelpeapparatet hvor vanskelighetene ofte er sammensatte, der økonomi er en
av flere forhold som skaper stress, bekymring og hindrer fellesskap.
Samarbeidspartnere: BFT Omsorgsenheten, BFT Lerkendal og Kirkens bymisjon
Beskrivelse av delprosjektet: Ønsker å hjelpe familier som gjennom mange år har opplevd stor bekymring og uro
knyttet til dårlig økonomi, som hindrer foreldrenes evne til å utøve omsorg for barn og unge i sårbare situasjoner.
Endringer - Prosjektet avsluttes juni 2022. Samarbeidspartnere har i liten grad sammenfallende målgruppe.

30

INNBYGGERNES MODELL I TRONDHEIM KOMMUNE: HOVEDRAPPORT

3.5 Sentrale kjennetegn på tvers av delprosjektene
Som vist i presentasjonen av de ulike delprosjektene er prosjektene både like og forskjellige. Mens noen tar
utgangspunkt i en universell arena som barnehage eller skole, har andre utspring fra mer spesialiserte- ogmålgruppeorienterte tjenester som for eksempel barnevern, Flyktningenheten, helse og velferd, eller NAV.
De ulike delprosjektene har knyttet forskjellige aktører til seg, med ulik sammensetning av offentlige, frivilligeog private aktører, som bidrar på ulike måter i samskapingsprosessene når tjenester og praksis utvikles i
Innbyggernes modell.
STARTPUNKT FOR SAMSKAPINGEN
Delprosjekt

UniversellMålgruppeorientert

Flykningfamilien i sentrumxStødig startx

UTBETALINGSTYPER

Ubetinget
utbetaling

Betingetutbetaling

Kollektiv
utbetaling

x

x

x

Tidlig innsats BrundalenxxSammen på Lademoenxx

Veien til førerkortetxx

Fritid for alle barn og unge

x

x

(x)

x

Som de andrexxPå egne ben, men ikke alenexxPraktisk grunnskole

x

x

x

Tabell 1 gir en oversikt over typiske trekk ved de ulike delprosjektene

I tillegg har de ulike delprosjektene brukt penger på forskjellige måter, og i hovedsak kan vi skille mellom tre
hovedtyper utbetalinger:

UBETINGET UTBETALING

BETINGET UTBETALINGKOLLEKTIV UTBETALINGer når utbetaling skjer uten spesifikke
krav til bruken av penger, utover
at innbyggeren er kvalifisert til åmotta støtte. Ubetinget utbetaling
kan dermed forstås som en form for
grunninntekt uten krav til rapporteringom hva pengene brukes til.

Er a) en overføring av kontanter som
gis målgrupper/brukere betinget av
at de gjennomfører visse handlinger
for eksempel sende barna til skoleneller møte opp til avtalte helsetjenester eller b) utbetalingen bindes til
bruk eller mottak av visse tjenester
eller goder til spesifikke formål,for eksempel gjennom utdeling av
gavekort og utbetaling tilbestemte
kostnader.

Er en form for deltakende budsjettering der innbyggere går sammenom å påvirke hva penger brukes til,som kommer både fellesskapet og
individene til gode.

Tabell 2. Tre hovedtyper utbetalinger i Innbyggernes modell.

31

NTNU WELLFARE

3.6 Innbyggerne i Innbyggernes modell
Utvikling og design av nye og forbedrede tjeneste- og velferdsløsninger bør baseres på empatisk forståelse
for de berørte individenes levde erfaringer (Cottam, 2018). Empatisk forståelse handler om at de som søker
å løse komplekse samfunnsproblemer opparbeider innsikt i livene til personene det gjelder, inkludert hvilke
problemer de opplever i hverdagen, hva som er viktige for dem og hva de drømmer om. Når ledere og fagpersoner får denne empatiske forståelsen kan den brukes til å sette agenda og strategisk forandringsarbeid.
Gjennom at følgeforskningen er et samarbeid mellom forskerne og Trondheim kommune valgte vi å utvikle
brukerprofiler, eller beskrive Innbyggerne, som modellen tar sikte på å nå. I dette arbeidet laget vi fire ulike
personas; det vil si konstruerte fortellinger som illustrerer sammensatte erfaringer blant de berørte gruppene
som deltar i delprosjektene. Vi vil i kapittel 7 gjenoppta disse fire fortellingene og skildre hva som har utviklet
seg etter deltakelse i Innbyggernes modell. Disse fortellingene har fiktive navn og representerer innbyggerne
på generell basis og ikke enkeltpersoner i piloten.

Foto: John Arne H. Tømmervold

32

INNBYGGERNES MODELL I TRONDHEIM KOMMUNE: HOVEDRAPPORT33

NTNU WELLFAREPERSONAS 1: HISTORIEN OM AHMED
Ahmed er 18 år og kom til Norge som 10-åring. Han bor i Trondheim med moren og fire yngre søsken. Å forlate hjemlandetvar vanskelig for Ahmed, selv om han verdsatte å komme til et land uten krig. Da han kom til Norge, følte han seg likevel
fremmed og rotløs. Han kunne ikke språket og hadde vanskeligheter med å tilpasse seg på skolen og i nærmiljøet. Det var
vanskelig å få norske venner. Han følte seg annerledes og opplevde at norske klassekameratene ikke tok kontakt. Noen
klassekamerater var ekle mot ham, og han fikk slengbemerkninger fra lærere, noe som demotiverte til å komme på skolen.
Om kvelden, når de yngre søsknene skulle legge seg, pleide han å gå ut for å henge med kompiser. De bodde trangt, og
moren ønsket ro når de yngre søsknene skulle sove. Når han var ute om kveldene, spesielt ved Trondheim Torg, møtte han
eldre gutter som tok kontakt og viste interesse for hvem han var. Endelig følte han seg inkludert og velkommen. Gradvis ble
han introdusert for røyk, alkohol, hasj, og senere sterkere stoffer. Ettersom han tilbrakte mer tid med den nye vennegjengen, skulket han også mer fra skolen. Han ble god til å sloss og en kløpper til å naske i butikker. Med lite penger hjemme,
oppdaget han at han kunne tjene godt på å selge narkotika på gaten. De eldre guttene han omgikk hadde kontakter for å
skaffe stoffene han solgte videre. Endelig kunne han kjøpe de joggeskoene han lenge hadde ønsket seg, som alle de andrepå skolen hadde, men som han ikke hadde råd til. Guttegjengen var påpasselig med å unngå politiet, som de betraktet som
fiender, som ville ta dem.
Samtidig ble det mer krangling hjemme, og Ahmed synes alt ble vanskeligere. Han ønsket ikke å såre moren og var opptatt av
å gjøre henne stolt. Han ønsket seg egentlig et vanlig liv med familie og jobb. Likevel fortsatte han å henge med guttegjengenog gjøre det som ga status i miljøet. Det var tross alt der han følte tilhørighet nå. Lillebroren hans på 12 år begynte også å
henge ute om kveldene. Ahmed beskyttet ham så godt han kunne, men var bekymret for hva som kunne skje i hans fravær.
Han håpet nesten Uteseksjonen i kommunen, som han hadde snakket med tidligere, ville ta seg av lillebroren også.
Ahmeds mor var omsorgsfull, og ukens høydepunkt for henne var familiemåltider med mat fra hjemlandet. Moren slet med
helseproblemer, var arbeidsledig, og fant det norske systemet med skjemaer, søknader og regler vanskelig å forstå. Ahmeds
søsken hadde også ulike problemer som hjelpere fra forskjellige instanser forsøkte å løse. Dette førte til mange hjelpere i
Ahmeds hjem. Familien følte seg som en kasteball i systemet, og at ingen forsto problemenes helhet. Ahmed hadde goderelasjoner med noen lærere som gikk langt for å hjelpe ham med diverse saker. Noen lærere betalte til og med av egenlomme for utstyret han trengte til klasseturen. Han var takknemlig, men følte skam og frykt for å bli en byrde.
Ahmed hadde ikke bare utfordringer, han hadde mange talenter og ressurser, og fant stor glede i musikkprogrammering.
Han drømte om kunne leve av musikken eller fortsette med det som hobby ved siden av en vanlig jobb. Framfor alt ønsket
han seg trygghet, et normalt hverdagsliv, og å stifte en familie der han kunne gi sine barn en bedre oppvekst. Selv om Ahmed
virket tøff utenpå, følte han seg liten og sårbar inni. Han hadde ingen å snakke med om hvordan han egentlig hadde det,og fant det vanskelig å virke tøff når han følte kaos innvendig. Ahmed hadde sterke meninger om hva som måtte endres isamfunnet for at hans situasjon skulle forbedres. Men han hadde aldri engasjert seg i politikk. Han følte at hans stemme ikke
hadde betydning, selv om han nå var myndig og stemmeberettiget.

34

INNBYGGERNES MODELL I TRONDHEIM KOMMUNE: HOVEDRAPPORTPERSONAS 2: HISTORIEN OM LINDA OG HENNES FAMILIE
Linda, en 35 år gammel mor, flyttet til Trondheim for fem år siden. Hun har tre barn: Petter på 3 år, Sanna på 12 år og
Therese på 15 år. Sanna og Therese sin far bor på et annet sted i Norge, og de har mistet kontakten. Petters far, Henrik, bor
med familien i en kommunal leilighet på Lademoen. Linda og Henrik møttes gjennom felles bekjente kort tid etter at Linda
flyttet til Trondheim. Henrik hadde nylig sluppet ut fra fengsel hvor han hadde sonet flere år. Som barn bodde Linda sammen
med sin more og tre søsken. Lindas Faren flyttet ut da hun var veldig liten, og hun husker knapt hvem han var. Flere menn
kom inn i Lindas liv før moren giftet seg med Knut. Knut hadde positive sider, men han kunne bli voldsom og sint, særlig
når han var full. Han var ofte full, spesielt når verken han eller Lindas mor hadde jobb eller penger. Knuts voldsomme sinne
rammet moren, Linda og hennes søsken.
Da Linda var ni år, begynte Knut å komme inn på hennes rom på kveldene. Det skjedde ting i mørket, under dyna, som
Linda ikke greier å snakke om. Det var mye bråk og krangling hjemme. Linda husker å ha tjuvlånt morens sminke for å skjuleblåflekkene før skolen. Knyttneveslagene og flyvende glass var uforutsigbare. Noen ganger ble Linda truffet. En gang ble hun
truffet så hardt i hodet at glasset knuste og hun måtte sy ti sting i panna. Arret er fortsatt synlig, både innvendig og utvendig.
På legevakta lurte de på hva som hadde skjedd. Linda løy og sa hun hadde falt på et melkeglass ved uhell. Ingen stilte flere
spørsmål, og klumpen i magen til Linda vokste.
Som tenåring begynte Linda å døyve indre smerte ved å kutte seg. Armene og lårene ble dekket av arr. Noen arr var gamleog hvite, andre nye og røde. Hun unngikk helsesøster, selv om hun egentlig ønsket seg noen å snakke med. Hun ønsket ikkeå håndtere konsekvensene av at selvskadingen ble oppdaget. Lindas more hadde nok med sine egne problemer, og Linda
mer tid ute ut om kveldene. Noen ganger var hun borte i flere dager. Hun ble kjent med eldre ungdommer som hun fant etfellesskap med. Disse ungdommene hadde lignende opplevelser som Linda. Hun opplevde at de forstod henne, og at de ble
en slags familie. Sammen utforsket de ulike måter å døyve smerten på. De prøvde først hasj, deretter forskjellige piller og
til slutt injeksjoner med heroin. Heroin gjorde at hun følte ingenting, og kunne unnslippe virkeligheten. I dette miljøet møtte
Linda faren til Sanna og Therese. Han var eldre og skaffet henne det hun trengte. Rusen ga henne et fellesskap der hun følte
seg forstått. I hvert fall til tider. Sanna og Thereses far hadde også sine egne problemer og en vanskelig oppvekst. Hans gjeld
førte til at han ble overtalt til å smugle hasj fra Sverige til Norge. Han ble arrestert og fikk en lang fengselsdom. Linda og
barna har ikke hatt kontakt med ham siden. Skole, barnevern og hjelpeinstanser var bekymret for familien, som til slutt fikk
plass på et Blå Kors familietilbud på Lade.
Linda ønsket å gi barna en bedre oppvekst enn sin egen. Etter ni måneder på familietilbudet fikk Linda og barna hjelp tilå flytte inn i en kommunal leilighet på Lademoen. De ville starte på nytt. Linda var nå rusfri og så lyst på fremtida. Hun
møtte Henrik som hadde samme ønske, og ble snart gravid. Da Petter ble født, var hverken Linda eller Henrik i arbeid. De
fikk oppfølging fra barnevernet og en rekke andre hjelpeinstanser. Gang på gang måtte de forklare situasjonen sin til nye
hjelpere. Til slutt førte det til vedtak om økonomisk bistand og flere tiltak. Selv med bostøtte og sosialhjelp fra NAV, var
pengene ikke nok. Utgifter som strøm, mat og husleie var en utfordring.
Fritidsaktiviteter som kino og svømming kunne de bare glemme. Hver gang en konvolutt ankom, følte de en knute i magen.
Inkassovarsler kom fra alle kanter. Hvordan skulle de betale? Hva skulle de forklare til NAV, som gjennomgikk kontoutskriftene deres hver tredje måned? Jobbsøkerkurs på NAV virket meningsløse, for hvem ville vel ansette dem? De hadde ingenting
å skrive på CVen. Mye livserfaring, men ingen betaler for det. Og barnevernet? Familien syntes det var kleint og kunstig når deskulle observeres for «samspill og tilknytning» fire ganger i måneden.
Petter var jo liten enda, men både Sanna og Therese merket godt at de ikke hadde de samme mulighetene som andre barn.
De så annerledes ut, kunne ikke være med på det de andre gjorde. På skolen ble de kalt «First-price-barn». Therese hadde
allerede begynt å skulke mye, og hang heller med de eldre ungdommene som ikke gikk på skole og ikke hadde jobb. Sannalåste seg mye inne på rommet og nektet å komme ut. På rommet hadde hun bare en flatmadrass og en sacco-sekk, men det
kjentes likevel bedre enn det som ventet henne utenfor husets fire vegger. Skolevegring, sa de på PPT-kontoret. “Fuck you”,
sa Sanna. Det var jo ikke noen vits, det var ingen som skjønte noe som helst om hvordan de hadde det likevel. I alle fall ikke
politikerne og de som hadde makt til å gjøre noe med situasjonen til familien. Når skulle noen forstå at de bare ønsket å væresom de andre?

35

NTNU WELLFAREPERSONAS 3: FLYKTNINGFAMILIEN
Feven og Moges flyktet til Norge fra Eritrea for seks år siden med sine fire barn, Mariam (15), Berhane (12), Amete (7) og
Abbay (5). Abbay ble født i Norge og går nå i barnehage, mens de andre barna går på skolen.
Familien kom til Trondheim som kvoteflyktninger etter en farlig reise for å unnslippe forfølgelse og krig. Moges har littskolegang og erfaring som elektriker, men en skuddskade i skulderen har begrenset hans arbeidsmuligheter. Han tenker myepå hvordan han skal ta vare på familien i et nytt og fremmed land. Feven har aldri gått på skole og kunne ikke lese eller skrive
da hun kom til Norge. Hun er en mester i å lage mat og er barnas trygge havn i en urolig verden.
Familien hadde mange utfordringer da de kom til Norge. Alt fra været og språket til maten, menneskene, reglene og
systemene var nytt og fremmed. Det var overveldende. Selv om de fikk god assistanse fra Flyktningeenheten i kommunen
ved ankomst, var de avhengige av tolk for å kommunisere. Dette førte ofte til misforståelser. I tillegg var det mange forskjellige personer, byråkrater og institusjoner de måtte forholde seg til. Det ble ofte rot med avtaler.
Familien bor i en kommunal bolig i Klæbu. Selv om huset er gammelt og trenger mye oppussing, er de takknemlige for å ha ettak over hodet. De er bundet av en langsiktig leiekontrakt fordi de misforsto vilkårene da de signerte. Beliggenheten av huset
legger også ekstra press på dem. Det er langt fra skoler, butikker og fritidsaktiviteter. Offentlig transport er heller ikke letttilgjengelig, og de må gå en kilometer for å nå nærmeste bussholdeplass. Dette forverrer den allerede stressende situasjonen. Familien har mange å forsørge, og innkjøp blir en utfordring, spesielt siden de ikke har bil eller førerkort. Moges’ gamle
skuddskade i skulderen forverrer situasjonen. Han har konstante smerter og redusert funksjonalitet. De eldste barna hjelper
med å bære varer og andre oppgaver.
Feven og Moges har vært med i Introduksjonsprogram ledet av Flyktningeenheten, men progresjonen er treg, spesielt for
Feven som mangler basiskunnskaper. I tillegg har hun helseproblemer som ryggsmerter og bekkenplager etter en fødselsskade. Dette gjør henne bekymret for sin egen helse. Hun har konsultert en fastlege og fått henvisning til en fysioterapeut ikommunen. Timene hos fysioterapeuten har blitt et høydepunkt for henne. Der føler hun seg velkommen, mestrer øvelserog får øvd seg på norsk. I motsetning til foreldrene som fremdeles snakker lite norsk, har barna i familien blitt flinke i språket.
De eldste må ofte hjelpe til når foreldrene trenger hjelp til oversettelse, og det kan bli litt krangling ut av det. I tillegg til å væreforeldrenes tolk, hjelper de også mye med praktiske ting hjemme. De deler på jobben med å få Abbay til og fra barnehagen,og må ta en stor del av husarbeidet fordi både mamma Feven og pappa Moges har helseproblemer.
Det som bekymrer familien aller mest, er at de ikke har nok penger. Hver måned går de i underskudd. Det er bare ikke nok
når husleia og strømmen skal betales. De bruker minimalt med penger på mat. Pasta er billig, så det spiser de mye av. Fevenskulle ønske de kunne lage mer mat med oppskrifter fra hjemlandet, med mye grønnsaker, og med kjøtt eller kylling. Men det
er jo så dyrt! Det er sjelden de får til slike måltider nå.
Feven og Moges synes det er vanskelig å se at ungene deres ikke kan være med på det som de andre ungene i Klæbu gjør.
De har ikke penger til å betale for fritidsaktiviteter, så det er utelukket. Klær og utstyr til aktiviteter er det heller ikke rom for å
prioritere. Mat og strøm går foran. Ungene i familien synes det er vanskelig. De ser jo hva de andre gjør og har, og synes det
er vanskelig å få venner når de ikke deltar der de kan bli kjent med andre. Familien hadde heller ikke råd til å betale egenandelen for PC’n Mariam trengte til skolen. Det var en lærer som sa at det gikk an å søke om å få noe støtte til det, men de aner
ikke hvor og hvordan de skal søke. De måtte søke på nett, sa læreren. Men hvordan skal de klare det? Det ble aldri noe PC, og
Mariam strøk i to fag på skolen ettersom hun ikke leverte de obligatoriske oppgavene. I det siste har familien brukt kredittkort for å betale for mat. For en tid tilbake fant de ut at det er noen som deler ut gratis mat i Trondheim, så de pleierå dra dit. Men det er ofte ikke nok til alle. For der er det mange i kø. Både innvandrere, og norske folk.

36

INNBYGGERNES MODELL I TRONDHEIM KOMMUNE: HOVEDRAPPORTPERSONAS 4: HEGE OG GUTTENEHege bor i en leilighet på Brundalen med sine to sønner, Truls på 5 år og Øystein på 14 år. Truls går i barnehagen, mens Øysteingår første året på ungdomsskolen. Hege jobber 60 % deltidsansatt i en annen kant av byen, men tar ekstravakter i barnehagenog på et utested i byen når hun kan for å spe på inntekten.
Hege arvet noen kroner og fikk kjøpt leiligheten de bor i for tre år siden. Det er en treroms, så Truls og Øystein deler rom. Men
det er i det minste deres egen plass. I det siste har imidlertid alt blitt så dyrt. Maten, strømmen, huslånet, bussbilletten, alt.
Inntekten til Hege strekker ikke til lenger. Hun ligger flere måneder bak på husleia til borettslaget, og tør ikke tenke på hvordan
det skal gå med strømregninga når den kommer.
Fotball-avgifta til Øystein greide hun ikke å betale, så hun har nå fått beskjed om at han ikke kan være med på grunn av atforsikringa til laget ikke kan dekke ham dersom han ikke formelt sett er betalende medlem. Storsjø-cupen kan de bare glemme,
det koster nært sagt en formue å leie seg inn på campingen i Østersund. Øystein er innmari skuffet over at han ikke kan delta på
cupen sammen med kompisene, og gruer seg allerede til de kommer hjem fra Østersund og han må høre om alt det morsommede har vært med på. Hva skal han fortelle om når de møtes igjen? At han bada i Korsvika mens alle andre var på ferie? At han sattbarnevakt for broren mens mamma var på jobb om kvelden?
I den siste tiden har Hege fått veldig vondt i en jeksel øverst på høyre side. Hun har kjent på det lenge, men har ikke tatt seg råd
til å dra til tannlegen. Nå har imidlertid smertene blitt så store at hun ikke lenger greier å ta på seg ekstravakter. Hun tar Ibux
hver dag for å takle smertene, og i det siste har hun måttet ta fire tabletter i slengen for at det skal ha effekt. Det gjør henne
døsig og trøtt på jobb, og her om dagen sovnet hun på pauserommet i barnehagen. De ubetalte regningene og inkasso-kravene
har tårnet seg opp. Hun har ikke tatt seg råd til å kjøpe utsyr hun vet barna trenger. Minstegutten Truls får heldigvis låne ski ogvotter og ting han trenger i barnehagen, men hun vet at de er mange som må dele på utstyret de har til utlån.
Truls er en aktiv gutt, og slitasjen på parkdresser og utstyr er stor. Utedressen han bruker i barnehagen begynner å bli liten og
slitt, og holder ikke vannet ute lengre. Av og til må Truls gå inn fra leken fordi han blir våt. Da sitter han på kjøkkenet og ser ut
vinduet på de andre barna som leker ute, mens de voksne rydder etter måltidet. Noen ganger får han låne klær i barnehagen,men da hender det at noen av de andre barna snakker om at han ser annerledes ut. I det siste har det hendt seg at Truls blir
veldig frustrert, og for noen uker siden endte det med at han slo og bet et av de barna som sa han så litt rar ut i låneklærne.
Siden har det skjedd flere ganger. Truls kjenner selv at han er lei seg, men hører de voksne si at han er mye sint. Hege ble kalt
inn til ekstra foreldresamtale, og der møtte hun en hel gjeng med forskjellige fagfolk som lurte på hvordan det egentlig stod
til hjemme. Det endte med at det ble bestemt at Truls skulle observeres videre med tanke på eventuell utredning for atferdsvansker, og Hege ble sterkt oppfordret til å delta på foreldreveiledningskurset som de arrangerte på helsestasjonen. Hegeskammet seg. Hun var da vel en god nok mor, var hun ikke?
Hege gruer seg allerede til neste år. Da skal Øystein konfirmeres. Hun prøver å sette av penger slik at hun skal ha råd til bådekonfirmasjonsavgifter, fest og gave. Men enn så lenge står det 750 kroner på sparekontoen hun har opprettet. Det blir ikke
mange porsjoner sodd av det.
Heges bekymringer tårner seg opp, hun føler seg strekt i alle ender. Hun strekker ikke til som mor og hun har så mange bekymringer rundt guttene og økonomi at konsentrasjonen svikter på jobb, i tillegg er det de fysiske smertene som hun døyver med
smertestillende. Hege strever med søvnen nå, og føler seg deprimert. Det er så mye å grue seg til, og lite å se frem til.

37

4
Kunnskapsgrunnlag og teoretisk
rammeverk

INNBYGGERNES MODELL I TRONDHEIM KOMMUNE: HOVEDRAPPORT

Dette kapittelet introduserer først kunnskapsgrunnlaget og det teoretiske rammeverket som
ligger til grunn for følgeforskningen av Innbyggernes modell. Vi presenterer forskningens teoretiske rammeverk, og beskriver oppdatert kunnskap om livskvalitet og samfunnsdeltakelse i
Norge med fokus på levekårsutsatte barn, unge og familier. Dette danner et bakteppe for å få
dypere innsikt i påvirkningsfaktorer for livskvalitet og samfunnsdeltakelse. Deretter presenterervi til sammen 20 kunnskapsbaserte hensyn som speiler strategiske fokus kommunen bør ivaretafor å utvikle samskaping og relasjonell velferd som praksis og styringslogikk. Det presenterte
kunnskapsgrunnlaget og teoretiske rammeverket tjener som bakteppe for å 1) plassere evalueringen i et teoretisk og velferdspolitisk landskap, 2) diskutere funn (kapittel 6–11) og 3) vurdere
fremtidige scenarier og anbefalinger for modellens videreutvikling (kapittel 12).

Kunnskapsgrunnlaget for forskningen bygger på forståelsen av at velferd skapes kollektivt for å fremme
livskvalitet for individer og samfunnet (Allardt, 1972;
Cottam, 2020; Loeffler, 2020). Vår tilnærming er
å utforske hvordan modellen bidrar til å byggefellesskapsverdier som gagner delprosjektenesmålgrupper gjennom økt livskvalitet, medborgerskap
og samfunnsdeltakelse.
Følgeforskningen har søkt å besvare komplekse
spørsmål basert på et omfattende kunnskapgrunnlag
fra diverse fagfelt. Fokuset har vært på målgruppenes
livskvalitet, medborgerskap, samfunnsdeltakelse,
utvikling av praksiser og samskapingsprosesser, samt
institusjonelle, organisatoriske, politiske, juridiske,økonomiske, etiske faktorer og vurderinger. I tillegg
har vi sett på vurderinger knyttet til bærekraft og
oppskalering av innovasjonene.
En bred og transdisiplinær tilnærming ble valgt fordi
forutsetningene for helse, livskvalitet og samfunnsdeltakelse inkluderer et komplekst spekter av sosiale,økonomiske, miljømessige, politiske og kulturelle
faktorer. Sosiale og politiske kontekster påvirker

Sosioøkonomisk og politisk kontekst
Nasjonal/lokal styring

Politiske og økonomiske strukturer
Natur og fysisk miljø, klimaendringer

Kultureller og sosiale normer
og verdier

former og grader av sosiale ulikheter og utenforskap
blant barn, unge og familier, samt konsekvensene av
denne lagdelingen for livsmuligheter i ulike livssfærer
som hjem, lek, læring, fritid og arbeid gjennom
livsløpet (Goldblatt et al., 2023; Marmot, 2017;
Robeyns, 2017).

4.1 Rammeverk for livskvalitet, medborgerskap og
samfunnsdeltakelse
Følgeforskningen av Innbyggernes modell baserer
seg på et rammeverk som bygger på WHO-kommisjonen om sosiale helsedeterminanter fra 2008
(WHO, 2008) og sosiale påvirkningsfaktorer for helse
og livskvalitet i Norge (Goldblatt et al., 2023). Rammeverket tar hensyn til nyere forskningsresultater og
ekspertuttalelser, og legger vekt på forhold som er
relevante for norsk kontekst og målsettingene forinnbyggernes modell.
Rammeverket vektlegger betingelser og påvirkningsfaktorer (1), som påvirker innbyggernes opplevelser
og erfaringer (2), noe som fører til endringer i livskvalitet, medborgerskap og samfunnsdeltakelse (3).

Interseksjonalitet: Kjønn/legning/
innvandring/funksjonsnedsettelse
Sosial status

Utdanning
ArbeidInntekt

Materielle levekår
Samhold
Fellesskap
Relasjoner
Psykososiale faktorer
Fritid og lek
AtferdBiologiske faktorer

Opplevelse
av å være
betydningsfull:TillitVerdighet
MeningAnerkjennelse
Verdsettelse

Livskvalitet,medborgerskap
og samfunnsdeltakelse

Sosial sikkerhet, velferds- og helsesystem

Menneskerettigheter

Sosiale påvirkningsfaktorer og forskjeller i livskvalitet og samfunnsdeltakelse

Figur 7. Rammeverk for livskvalitet, medborgerskap og samfunnsdeltakelse, inspirert av (Goldblatt et al., 2023; Prilleltensky,
2020; WHO, 2008)

39

NTNU WELLFARE

Figur 7 visualiserer det overordnede rammeverket forlivskvalitet og samfunnsdeltakelse vi legger til grunn
for evalueringen.

4.2 Livskvalitet, medborgerskap og
samfunnsdeltakelse blant utsatte barn, unge og
deres familier
Livskvalitet er en kjerneverdi for både enkeltindividet
og samfunnet samlet sett og står også helt sentralt
i FNs bærekraftsmål (FN, 2015). Tilnærmingen til
livskvalitet i denne rapporten bygger på de nasjonale
anbefalingene om måling av livskvalitet (Nes et al.,2018; Nes et al., 2020). Sentrale dimensjoner ved
livskvalitet er beskrevet i tabell 3, nedenfor.
(Forståelsen av livskvalitet omfatter tilgang til gode
levekår og utviklingsmuligheter for ressurser, evnerog funksjoner som bidrar til livskvalitet Nes et al.,2018; Nes et al., 2020). Ut fra dette forstås livskvalitet
som individuelle vurderinger av livet, sentrale livsarenaer og relasjoner, følelser, samt daglig fungering.
Dette inkluderer også muligheter for deltagelse ogpåvirkning i samfunnet via inkluderende og aktivt
medborgerskap (Bjørndal et al., 2023; Nes et al.,2020; Prilleltensky et al., 2023; Røysamb et al., 2023;
Yu et al., 2023).

4.3 Mattering – å være betydningsfull og å bidra
med noe betydningsfullt
Menneskers livskvalitet er avhengig av opplevelsen av
å være betydningsfull i eget liv, i andres liv, i organisasjons- og arbeidsliv og i samfunnsliv. Å være betydningsfull (mattering) handler både om å bli anerkjentog å kunne bidra med noe av verdi for seg selv og
andre (Prilleltensky et al., 2023). I evalueringen av
prosjektet anvender vi Prilleltenskys (2020) konseptualisering av «mattering», som er en opplevelse av åvære betydningsfull og bidra med noe av betydningsom menneske. Denne teoretiske konseptualiseringen innebærer at livskvalitet avhenger av erfaringenav å ha verdi og kunne bidra med noe verdifullt
for andre og samfunnet. Tilnærmingen vektlegger
menneskers grunnleggende behov for anerkjennelse
fra samfunnet, arbeidslivet, sosiale nettverk og seg
selv, samt behovet for å bidra med noe verdifullt
for seg selv og andre, og dermed tilføre verdi til
samfunnet (Prilleltensky et al., 2023).
Videre bygger vi på en forståelse av livskvalitet som
frihet og reelle muligheter til å leve liv man selv
verdsetter, basert på hva som er viktig for individet(Sen, 2005). Disse frihetene kan forstås som kapabiliteter til å være og gjøre det som føles meningsfullt,
uten å begrense andres mulighet til god livskvalitet(Sen, 2005). Medborgerskap og inkluderende demokratisk deltakelse er sentrale dimensjoner i denne
forståelsen av livskvalitet, hvor det fokuseres på anerkjennelse og tilrettelegging for individers kunnskaper,
meninger og vilje til å påvirke betingelser som er
viktig for deres livskvalitet.

HVORDAN LIVET OPPLEVES FOR DEN ENKELTESENTRALE SIDER VED LIVSSITUASJONEN• Kognitiv: Vurderinger som livstilfredshet• Fellesskap: Muligheten til deltagelse, støtte,tilhørighet, anerkjennelse og å knytte bånd til
andre• Affektiv: Positive og negative følelser som glede
og bekymring• Eudaimonisk: Opplevelse av god fungering som
mening og mestring• Trygghet: Fysisk trygghet/nabolag uten kriminalitet, trygg jobb, sosialt sikkerhetsnett• Frihet: Økonomisk handlefrihet, ikke bli
diskriminert• Helse: Psykisk og fysisk helse og overskudd til å
mestre hverdagens krav
• Muligheter for utvikling: Lære noe nytt, utvikle
kompetanse gjennom hele livet

Tabell 3. Sentrale dimensjoner ved livskvalitet, fjern mellomrom mellom tabell og tabelltekst.

40

INNBYGGERNES MODELL I TRONDHEIM KOMMUNE: HOVEDRAPPORTSamfunn

SamfunnArbeidArbeidFøle segverdifull

Bidra
med noeverdifullt
Betydningsfull

Sosialerelasjoner

Sosialerelasjoner

En selv

En selv

Figur 8. The Mattering Wheel (Prilleltensky, 2020), gjengitt i Krokstad (2021).

4.4 Livskvalitet blant ulike grupper i befolkningen
Som bakgrunn for resultatene i denne rapporten
oppsummerer vi kort oppdatert kunnskap om
fordelingen og påvirkningsfaktorene for livskvalitet
og samfunnsdeltakelse. Selv om gjennomsnittlig
fornøydhet med livet i Norge er høy, varierer livskvaliteten betydelig mellom ulike grupper i samfunnet.
Den nasjonale livskvalitetsundersøkelsen fra 2022
viser at 28 prosent av voksne opplever lav tilfredshet
med livet, mens 22 prosent opplever høy tilfredshet(9 og 10 på en skala fra 0-10) (Rønning, 2022). Flere
grupper skårer signifikant lavere enn gjennomsnittet
på alle 12 indikatorene for subjektiv livskvalitet som
SSB rapporterer. Dette inkluderer arbeidsledige,personer i laveste inntektskvartil, personer med lav
utdanning, personer med nedsatt funksjonsevne eller
med symptomer på psykiske plager, samt skeive.

Andre grupper som skårer dårligere enn den øvrige
befolkningen på mellom 9 og 11 av indikatorene er
personer med lavinntekt, uføre, aleneboende under45 år, personer i alderen 18-24 år og studenter/elever(Rønning, 2022). Folkehelseundersøkelser i fylkene,basert på data fra rundt 400 000 voksne i Norge desiste fire årene, bekrefter samme mønster av skjevfordeling (Rønning, 2022).
Andelen innvandrere som opplever lav tilfredshet er
lik som i den øvrige befolkningen (Dalen & Larsson,2022). Innenfor innvandrergruppen er det markante
forskjeller, der noen grupper skårer høyere og andre
lavere enn majoritetsbefolkningen. For eksempel
opplever 37 % av innvandrere fra Midtøsten, Sentralog Sør-Asia lav tilfredshet (Dalen & Larsson, 2022).

41

NTNU WELLFARE

Foto: John Arne H. Tømmervold

42

INNBYGGERNES MODELL I TRONDHEIM KOMMUNE: HOVEDRAPPORT

Personer med flere og samtidige levekårsbelastninger har særlig høy risiko for å oppleve dårlig livskvalitet (Ridley et al., 2020). Risikofaktorer vi har studert
inkluderer i) å være enslig, ii) å ikke ha noen somstår en nær, iii) sjelden vennekontakt, iv) dårlig ellersvært dårlig helse, v) vanskelig eller svært vanskeligøkonomi vi) og mangel på integrasjon i arbeidslivet(arbeidsledig, ufør, mottar sosialhjelp) (Nes et al.,2020). Det er en tydelig sammenheng mellom antall
risikofaktorer og lav livskvalitet; flere risikofaktorer
korrelerer med lavere skår på livstilfredshet og tillit.
For eksempel opplever 65 % av de som rapporterertre eller flere risikofaktorer lav tilfredshet med livet,
sammenlignet med 7 % som ikke rapporterer noen
risikofaktorer.
Tall fra rundt 80 000 individer som deltok i folkehelseundersøkelsene i fylkene i 2019 viser at unge meddårlig økonomi og uten arbeid skiller seg negativt ut
i livskvalitetsindikatorer. (Nes et al., 2019). Selv om
gruppen bare utgjorde 2,5 % av utvalget, utgjorde de
13 % av de som ikke føler tilhørighet til hjemstedet og
23 % av de helt utilfredse med livet (Nes et al., 2020).
Selv om denne gruppen er forholdsvis liten, er det
stort potensiale for bedring av disse innbyggernes
livssituasjon.
4.4.1 Fornøydhet med livet
Spørsmålet om generell livstilfredshet måler enpersons kognitive evaluering av sitt liv (Nes et al.,2018). Dette er trolig det mest brukte målet på
subjektiv livskvalitet, både nasjonalt og internasjonalt.
Tradisjonelt har nordmenn rangert høyt internasjonalt på dette målet, med skår mellom 6,7 og 7,6 på
en skala fra 0-10 de siste ti årene. Det har imidlertidvært en svak nedgang de siste årene, både i gjennomsnitt og faktisk rangering (Nes et al., 2021; Nes et al.,2023). I SSBs nasjonale livskvalitetsundersøkelse fra
2022 var gjennomsnittet i utvalget 6,7 på en skala fra
0-10 (Rønning, 2022). Tall for Norge fra Gallup World
Poll som er grunnlaget for Verdens lykkerapport
rapporterte et gjennomsnitt på 7,3 for et tilsvarende
spørsmål (Helliwell et al., 2023). Forskjellen mellom
disse undersøkelsene i 2022 kan skyldes tidspunktene for datainnsamling. Det observeres generelt
små kjønnsforskjeller i livstilfredshet, men tydeligealdersrelaterte forskjeller, det snittet øker med
alderen til det faller for de over 80 år (Rønning, 2022).
Arbeidsledige og arbeidsuføre skårer betydelig lavere(hhv. 5,4 og 5,2) enn yrkesaktive, og pensjonistene ervanligvis mest fornøyde.
4.4.2 Betydningen av levekår
Avgjørende faktorer for den enkeltes livskvalitet
inkluderer gener, personlighetstrekk, sosiale ogøkonomiske betingelser, samfunnsendringer,
samfunnsstruktur, klimakrisen, krig, unike livshendelser, tilfeldigheter og helserelaterte forhold som
sykdom og kronisk smerte. Ny forskning fra Norge

understreker betydningen av miljøfaktorer, inkludert
opplevd diskriminering, sosial støttekriminalitet og
trygghet (Bjørndal et al., 2023). Andre miljøfaktorer
som tilgang på natur, fysisk aktivitet, tilhørighet og
sosialt samhold korrelerer positivt med livskvalitet,mens forurensning og utrygghet i nabolaget var
negativt korrelert. En omfattende undersøkelse
fra Nederland av 139 miljøfaktorer identifiserte 21
faktorer signifikant forbundet med livskvalitet (vande Weijer et al., 2022). Disse faktorene inkludertebolig/boforhold, inntekt, nabolagsfaktorer og
sosioøkonomi. Særlig sosioøkonomisk status og
trygghet forklarte forskjellene i livskvaliteten. Sosial
og økonomisk ulikhet påvirker generelt livskvaliteten
negativt og kan medføre ringvirkninger som redusert
tillit. Individuelle miljøfaktorer synes å ha begrenset
betydning (Götz et al., 2022), men deres effekter
forsterkes når de samvirker med andre risiko- eller
helsefremmende faktorer, som til sammen skaper
kroniske belastninger eller vedvarende ressurser.
Selv om det foreligger betydelig kunnskap om assosiasjoner og enkeltsammenhenger, er kunnskapen om
komplekse kausale mekanismer fortsatt begrenset.
Forskningslitteraturen om fattigdomsproblemer ogbarns utviklingsmuligheter viser imidlertid klare overføringsmekanismer mellom dårlig familieøkonomi og
barns utvikling. Eksponering for fattigdom i svangerskap og tidlig oppvekst øker sannsynligheten for atbarn utsettes for «giftig» stress og dårlig ernæring.
Dårlige vilkår for vekst og utvikling kan medføre
svekket kognitiv utvikling og sykdom i voksen alder(Ridley et al., 2020). Familiestressmodellen (Hill, 1949)
fremhever lavinntekt og trangt økonomisk handlingsrom som hovedkilder til stress hos foreldre. Dette
stresset påvirker foreldrenes oppdragerpraksiserog omsorgsmiljøet i familien. Langvarig stress kan
resultere i emosjonelt underskudd hos foreldre og
svekke deres muligheter til å investere ressurser iforeldreskapet (Skinner, 2022). Dette påvirker familiedynamikken og kvaliteten på relasjonelle båndene
innad i familien, inkludert mellom barn, søsken og
omsorgspersoner. Aleneforeldre er spesielt utsatt
for stressende livssituasjoner som kan påvirke deres
forhold til barna (Conger, 1999; Masarik & Conger,2017).
4.4.3 Boligforholdets betydning for barn, unge og
familiers livskvalitet og samfunnsdeltakelse
Studier indikerer at bolig- og nærmiljøforhold hardirekte implikasjoner for barn og unges oppvekst
og velferd, inkludert fysisk og mental helse, sosiale
relasjoner, utdanningsresultater og økonomiske
utsikter (Danielsen, 2020; Departementene, 2014;
Grødem & Hansen, 2015; Hyggen, 2018; Kommunalog distriktsdepartementet, 2019; Helse- og omsorgsdepartementet 2019; Skog Hansen, 2021; Skog
Hansen, 2011; Skog Hansen, 2020; von Simson, 2019).

43

NTNU WELLFARE

Simson og Umblijis (2019) utførte en registerbasert
studie der de oppdaget at boligkarakteristikker er forbundet med opplevelsen av
utdanning og akademiske resultater. De undersøkteogså forholdet mellom bolig og arbeidsmarkedet,
med søkelys på forholdet mellom bolig og ungdom
som verken er i skole, arbeid eller opplæring. Resultatene indikerer at uheldige boligkarakteristikker er
forbundet med svake skoleprestasjoner og sosial
eksklusjon. Ifølge Grødem og Hansen (2015), er
personer med innvandrerbakgrunn særlig utsatt forå være vanskeligstilt på boligmarkedet. Denne
gruppen er særlig utsatt for utfordringer tilknyttet
boligkvalitet, nabolagsforhold og boligstabilitet,
samtidig som uheldige boligforhold kan være en
begrensende faktor i integreringsprosessen (Grødem& Hansen, 2015; Skog Hansen, 2021). Familier
generelt havner oftere i en sårbar posisjon overfor
utleieaktører som er useriøse, der de oftere må
akseptere kortvarige leiekontrakter og risikerer
ufrivillig utflytting eller utkastelse (Grødem, 2013;
Skog Hansen, 2021).
Flere studier og offentlige strategier har de siste tiårene understreket behovet for bedre koordinering
av sosiale tjenester for å kunne bistå personer med
utfordrende boforhold (Danielsen, 2020). Offentlige
initiativer som den nasjonale strategien, Bolig forvelferd (2014-2020) og Opptrappingsplan for barn
og unges psykiske helse (2019-2024) understreker
behovet for koordinering av sosiale tjenester for å
adressere disse utfordringene.
4.4.4 Sosiale ulikheter i fritidsaktiviteter
Barnekonvensjonens artikkel 31 bekrefter barns retttil fritidsaktiviteter. Statistikk fra Ungdata viser sosiale
ulikheter i deltakelse i fritidsaktiviteter (Bakken,
2021; Goldblatt et al., 2023). Det er en tydelig sosial
gradient i fritidsdeltakelse i organisasjoner, klubber,lag og foreninger, fra 37 % i den laveste sosioøkonomiske gruppen til 74 % i den høyeste (8–10 klasse)(Ekspertgruppen om barn i fattige familier, 2023).
Det er en også en sosial gradient i ukentlig trening
eller konkurranse i idrettslag. I gruppen med lavest
sosioøkonomisk status trener én tredel som hyppig
i idrettslag, sammenlignet med to tredeler i gruppen
med høyest sosioøkonomisk status. For deltakelsei fritidsklubb er variasjonen mindre, men 16,7 %av ungdommer med lav sosioøkonomisk statusdeltar 3-4 ganger i måneden, sammenlignet med
12,5 % i den høyeste gruppen (Ekspertgruppen om
barn i fattige familier, 2023). Ungdommer med denlaveste sosioøkonomiske statusen opplever oftere
enn jevnaldrende at foreldrene ikke har råd til åbetale for deres ønskede formelle eller uformelle

Psykiske vansker hos foreldre
Konﬂikt mellom foreldrene

Negativ oppdrager-stilDårlig økonomi
Utvikling hos barnet
Tid, fritidsaktiviteter, kultur, bøker og læringsmateriell, kosthold, bosituasjon
Familieinvesteringer

Figur 9. Familiestress og familieinvesteringer. Figur basert på Hill (1949) og Bøe (2015).

44

INNBYGGERNES MODELL I TRONDHEIM KOMMUNE: HOVEDRAPPORT

fritidsaktiviteter. Blant den laveste gruppen opplever
8,5 % dette ofte, i motsetning til 3,3 % i gjennomsnitt
i hele gruppen og omtrent 2 % blant de med høyest
sosioøkonomisk status (Ekspertgruppen om barn ifattige familier, 2023).
4.4.5 Tilhørighet og relasjoner
Tilhørighet til andre er et grunnleggende menneskelig
behov og kan være en forutsetning for god livskvalitet(Barstad, 2016; Baumeister, 2012). Mangel på tilhørighet og tilknytning er assosiert med dårlig helse, tilpasningsproblemer og redusert livskvalitet (Baumeister& Leary, 1995). Det å «tilhøre flokken» har igjennom
historien vært avgjørende for overlevelse og reproduksjon, og evolusjonen har trolig selektert individer
som verdsetter sosial tilknytning og tilhørighet, og
som opplever stress og ubehag uten sosial kontakt.
Studier, inkludert farmakologiske, nevropsykologiskeog hjerneavbildningsstudier, viser at de fleste ersvært sensitive for sosial ekskludering, og at sosial
smerte registreres i hjernen likt som fysisk smerte(Eisenberger, 2015). Menneskers sosiale natur bidrar
til at livskvaliteten ofte forbedres gjennom goderelasjoner gjennom ulike mekanismer (Bartolo, 2019).
Det å føle seg velkommen, akseptert og inkludert
fører også til positive følelser som glede, tilfredshetog sinnsro, mens det å føle seg ignorert, avvist og
generelt ekskludert fører til sorg, angst, depresjon,
meningsløshet, sjalusi og ensomhet (Bartolo, 2019).
Sosial kontakt henger også sammen med fysisk helse.
Folk som opplever å være godt integrerte har lavere
dødelighet, større sjanse for å overleve hjerteinfarkt, lavere risiko for tilbakefall av kreft, og mindre
depresjon, angst og aldersrelatert kognitiv svikt(Cohen, 2004). Likeledes henger det å stå utenfor det
sosiale fellesskapet over tid sammen med dårligere
søvnkvalitet (Hawkley et al., 2003), dårligere immunfunksjon (Kiecolt-Glaser et al., 1994), og høyere risikofor å dø etter et hjerteinfarkt (Berkman et al., 1992).
4.4.6 Hverdagsgledens fem
Selv om både biologi og levekår som trygghet og
autonomi er viktige for livskvaliteten, kan den
forbedres gjennom livskvalitetsfremmende aktiviteter. Britiske forskere, på oppdrag fra helsemyndighetene, har gjennomgått forskning på feltet og
identifisert fem viktige tiltak for å bedre livskvaliteten:
knytte bånd (investere i relasjoner, både nære og
løse), å være oppmerksom (være til stede i øyeblikket),å være aktiv (fysisk aktivitet), fortsette å lære (å værenysgjerrig og utvikle seg), og å gi (dele, bidra og
stille opp for andre) (Aked et al., 2008). Disse fem
aktivitetene er anvendelige på alle nivåer i folkehelsearbeidet. De kan integreres i kommunal planlegging
og frivillig virksomhet (som Innbyggernes modell,helse- og omsorgstjenester), for å legge til rette for atalle innbyggere kan delta i aktiviteter og tiltak som girpåfyll av de fem kildene til hverdagsglede.

4.4.7 Tillit
Et lykkelig samfunn kan beskrives som et samfunn
hvor mennesker har tillit til hverandre og oppleversterk sosial tilhørighet (Oishi & Schimmack, 2010).
Høy tillit til politiske institusjoner anses som fundamentalt for et velfungerende demokrati. Tillit
innebærer en tro på andres godhet, ærlighet og
dyktighet (Fuggeli, 2011). Tillit er nært forbundet med
livstilfredshet, psykisk helse og ulike somatiske helseutfall, både nasjonalt og internasjonalt (Helliwell &Wang, 2011; Kawachi, 2016; Nes & Clench-Aas, 2011).
Høy tillit kan moderere effekter av sykdom, arbeidsledighet, økonomiske kriser og naturkatastrofer(Helliwell et al., 2016). Det finnes en sammenheng
mellom god og hyppig sosial kontakt og tillitsnivået
i et miljø. Dette er en gjensidig effekt, der høy gradav tillit fremmer sosial kontakt (Helliwell, 2006).
Aktiv deltakelse i nærmiljøet bidrar til å skape tillit i
et lokalsamfunn (Michaelson et al., 2009). Personer
med høy tillit opplever mer mestring og kontroll overlivene sine.
I folkehelseundersøkelsene i fylkene er andelen med
lav tillit blant personer med de nevnte risikofaktorene
analysert, der andelen uten risikofaktorer som skårer
lavt på tillit (skåre mellom 0–4) er 19 %. Blant de som
oppgir én, to, tre eller fire eller flere risikofaktorer, er
andelen med lav tillit henholdsvis 29 %, 44 %, 58 %og 72 %. Basert på gjennomsnitt og andeler undergrensen for lav tillit, ser vi en tydelig trend, der flererisikofaktorer korrelerer med lavere tillit (Nes et al.,2020).
4.4.8 Fremtidsoptimisme blant ungdom
En omfattende undersøkelse med svar fra 227 258
ungdommer i alderen 13–19, som deltok i Ungdataundersøkelsene fra 2014-2021, viser en nedgang ifremtidsoptimisme, sannsynlig påvirket av Covid-19
pandemien (von Soest et al., 2022). Ungdata-tallbasert på en halv million ungdommer fra 2014
til 2022 viser at ungdom rapporterte om mindre
optimisme og ensomhet, selv etter at pandemirestriksjonene opphørte, sammenlignet med langsiktige
nasjonale trendanslag (Kozák et al., 2023).
Kunnskapsoppsummeringer fra Ekspertgruppa forbarn i fattige familier (2023) og Goldblatt et al. (2023)
viser sosial ulikhet i fremtidshåp, basert på data fra
Ungdataundersøkelsene. På spørsmålet om de vil få
et godt og lykkelig liv, svarer 74 % av ungdommer iden høyeste sosioøkonomiske gruppen «Ja», sammenlignet med 61 % i gruppen med lav sosioøkonomisk status. De fleste andre er usikre, men
en noe høyere andel i den laveste gruppen svarer«nei» (6% mot 3 % i gjennomsnitt). Totalt er 83 %av ungdomsskoleelever tilfredse med livet, sammenlignet med 74 % i den laveste sosioøkonomiske
gruppen. Selv om mange i den laveste gruppen er
tilfredse, er andelen 7 % lavere enn gjennomsnittet(2023). Ungdata viser også at familiens velstandpåvirker ungdommers trivsel og fremtidshåp, med

45

NTNU WELLFARE

en nedgang i andelen ungdommer som forventeret godt og lykkelig liv fra perioden 2014–16 til
2021–2022 (Goldblatt et al., 2023).
4.4.9 Trygg på hjelp fra offentlige tjenester
I livskvalitetsundersøkelsen 2021 ble respondentene spurt om de tror de vil få nødvendig hjelp fra
det offentlige ved forskjellige livshendelser. 58 %av respondentene føler seg svært trygge på å få
nødvendig hjelp fra helsevesenet ved sykdom ellerskade. Når det gjelder arbeidsledighet, er det kun
omtrent en av tre som føler seg svært trygge på å få
hjelp fra det offentlige. Videre føler 41 prosent seg
svært trygge på å få hjelp ved uførhet og 36 % ved
alderdom (Støren & Rønning, 2021), se figur 10.
4.4.10 Demokratisk deltakelse og medborgerskap
blant utsatte barn, unge og familier
Demokratisk deltakelse varierer etter sosioøkonomisk status, alder, kjønn, borgerstatus og geografi(Dokka, 2017; Goldblatt et al., 2023). Personer med
arbeid, høyere utdanning og høyere inntekt enn gjennomsnittet deltar mest i valg. Kvinner har en tendenstil å delta i valg mer enn menn, og urbane beboere
stemmer oftere enn de som bor på landsbygda(Goldblatt et al., 2023). Utdanning ser ut til å hastørre innvirkning på valgdeltakelsen enn inntekt. I
tillegg deltar yngre og eldre aldersgrupper mindre ivalg enn personer mindre i valg enn folk midt i livet

og førstegangsvelgere (Dokka, 2017). Nyinnflyttere
til Norge har en tendens til å ha den laveste valgdeltakelsen, men andelen innvandrerne som avgir
stemme, har imidlertid økt noe de siste ti årene iløpet av det siste tiåret (Dokka, 2017; Goldblatt et al.,2023). Dette er i stor grad et resultat av integreringsprosessen og er et vellykket eksempel på et vellykket
eksempel på å engasjere innvandrervelgere i demokratiske prosesser (Ferwerda et al., 2020).
Den politiske deltakelsen i sosiale medier, demonstrasjoner og i frivillige organisasjoner med politiskeinteresser har økt siden 2011. Men selv om denne
typen politisk deltakelse i teorien er tilgjengelig
for alle, er det likevel slik at personer med høyere
sosio-økonomisk status, og særlig høyere utdanning,
oftere engasjert i denne typen politisk aktivitet. Norge
har den laveste forekomsten blant de europeiske
landene med andel innbyggere som mener at de ikke
kan påvirke politikken. Det er imidlertid en større
andel av personer med lav til middels utdanningsom mener at de ikke kan påvirke politikken, enn
blant dem med høyere utdanningsnivå. I tillegg til
sosiale forskjeller i grad av opplevd evne til å påvirke
politikken, er det også forskjeller i offentlige institusjoners oppfattelse av rettferdighet etter velstand og
utdanning - generelt sett mener de mer velstående
og høyt utdanning mener at offentlige institusjoner
behandler innbyggerne rettferdig og med respekt.
Det er viktig å merke seg at de som er mer avhengige
av offentlige institusjoner og har større grad av

70
60
50
40
30
20
10
0
God helseDårlig helse

Psykiske
problemer

Ufør

Nedsatt
funksjonsevne

Lavinntekt

Lite trygg på hjelp v/ledighet

Lite trygg på hjelp v/sykdom/skade

Lite trygg på hjelp v/alderdom

Lite trygg på hjelp v/ufør

Enslig forsørger

Figur 10. Andeler lite trygg på hjelp fra offentlige tjenester etter bakgrunnsfaktorer (Støren & Rønning, 2021).

46

INNBYGGERNES MODELL I TRONDHEIM KOMMUNE: HOVEDRAPPORT

kontakt med dem, er mindre tilbøyelige til å oppfatte
institusjoner og tjenester som rettferdige og rimelige(Goldblatt et al., 2023).

4.5 Komplekse velferdssystemer og tillitsreform
Velferdsapparatet omfatter en rekke ulike behovsprøvde tjenester for utsatte barn og familier som
f.eks. barnevern, sosiale tjenester, habilitering,
psykisk helsevern for barn og unge, familievern. I
tillegg er det universelle tjenester, som barnehage og
skole. Hver av disse kan operere med ulike mandat,
lovverk og til dels målsettinger for sitt arbeid.
Gruppen utsatte barn og familier, som kan erfare
sammensatt problematikk, vil dermed kunne komme
i kontakt med flere ulike tjenester.
De ulike tjenestene er organisert med en egengruppe faglig ansatte, med egne administrasjoner,
ledelse og en «egen» sektororganisert økonomi.
Innbyggernes modell har utfordret slike eksisterende
juridiske, byråkratiske, økonomiske og faglige
logikker og strukturer, ved å gå på tvers av disse.
Dette har skapt utfordringer knyttet til budsjettering,ulike tjenesters ansvar, men også for innbyggernes
rettssikkerhet, som for eksempel spørsmål rundt
muligheter for å påklage et vedtak om hjelp.
Ansatte som jobber i behovsprøvde tjenester som
barnevern, sosiale tjenester og habilitering har
relativt stort rom for skjønnsutøvelse i beslutninger
rundt hva slags hjelp barn og familier kan få (Lipsky,1980). Til tross for dette, har eksisterende forvaltningssystemer og nyliberale målsyringsregimer itråd med New Public Management bidratt til enforsterket sektorisering og konkurranseutsetting,
med prestasjonsmålinger, standardisering og kontroll(Bringselius et al., 2021). Samtidig ser vi framvekst
av kvalitetsreformer og nye organisasjons- og
arbeidsformer knyttet til samskaping, tillitsreform og
økt lokalt handlingsrom som trekker på New Public
Governance litteratur og praksis (Bentzen & Bringselius, 2023; Torfing et al., 2017).
Systemfragmentering og kompleksitet i forvaltning
av velferdstjenester, og forvaltningsprinsipper som istor grad reguleres av behovsprøving, standardiserte
prosedyrer og kontroll har utløst en politisk vilje til åutforske et mer tillitsbasert system. Den nåværende
regjeringen har lansert Tillitsreformen (2021-2025)(Regjeringen, 2023), med mål om at innbyggere ihele landet skal få offentlige tjenester med bedre
kvalitet og til rett tid. Reformen, som er inspirert av
tilsvarende reformer i Danmark og Sverige, etterspør
løsninger som i større grad enn tidligere kommer
nedenfra - med økt faglig frihet til førstelinjen. Å
redusere unødvendige rapporterings- og dokumentasjonskrav, styrke medbestemmelse og mulighet for
involvering av ansatte og øke bruken av tillitsbasert
ledelse er sentrale områder i reformen. På denmåten bryter den som tradisjonell reform som er
styrt fra toppen (Regjeringen, 2023).

Ved å detaljstyre mindre og samtidig øke handlingsrommet i hele offentlig sektor aktualiseres arbeidet
med å bygge kapasitet for samskaping og innovasjon,både lokalt og nasjonalt. Samtidig nødvendiggjøres
nye former for ledelse som stimulerer til samskapte
løsninger på tvers av relevante og berørte aktører
i samfunnet (Sørensen et al., 2021). Dersom evnen
til innovasjon skal økes i offentlig sektor slik Tillitsreformen etterspør, er det nødvendig å utvikle et godt
kunnskapsgrunnlag som kan informere betingelser
for innovasjon og omstilling i offentlig sektor. Innbyggernes modell kan forstås som et forsøk på nettopp
det.

4.6 Samskaping og relasjonell velferd somtilnærminger til livskvalitet som fellesskapsverdi
I denne delen vil vi presentere et kunnskapsgrunnlag
om samskaping og relasjonell velferd som tilnærminger til å skape verdier som er viktige for folk og fellesskaper. Disse tilnærmingene bygger på en forståelse
av velferd som «noe et samfunn gjør for å skape
livskvalitet», både for nåværende og fremtidige generasjoner. Gjennom en økende erkjennelse av behovet
for innovasjon og kollektiv handling, har samskaping
og relasjonell velferd vokst fram som løsningsstrategier for offentlig sektors velferdsoppdrag, både i
Norge og internasjonalt (Cottam, 2018; Torfing et al.,2019; Heimburg & Ness, 2021). Innbyggernes modell
er derfor del av en større trend innenfor kommunal
styring (New Public Governance), som resonerer
med behovet for tillitsreformer i offentlig sektor som
beskrevet over. Den økte interessen springer ut av
flere sammenfallende hensyn med rot i problemenes
karakter, økt press på offentlige budsjetter, endret
forståelse av hva som skal til for å skape fellesskapsverdier, og for å forankre og omsette politikk til
handling. Samtidig bidrar samskaping til å rette fokus
mot medvirkning/medborgerskap og demokrati.
I det følgende vil vi se nærmere på hva som motiverer
samskaping og hvilke hensyn som må ivaretas
dersom samskaping skal ha ønsket effekt. I tillegg
løftes organisasjons- og ledelsesmessige betingelserfor å kunne ta ut potensialet som ligger i mer
samskapt styring. Vi presenterer i sum 20 hensyn
som bør ivaretas i tråd med kunnskapsgrunnlaget foren samskapt, relasjonell velferd som setter livskvalitet
for alle i sentrum for samfunnsutviklingen.
4.6.1 Samfunnsfloker: Å kunne møte utfordringer
det offentlige ikke kontrollerer alene
Samskaping løftes fram som nødvendig for å kunnehåndtere problemer som oppfattes som komplekse«samfunnsfloker» (Hofstad & Torfing, 2017). Detteer problemer som er tett koblet til den økonomiskeog sosiale organiseringen av samfunnet, noe som
gjør dem vanskelige å definere, lokalisere og implementere (Hofstad, 2013). Samtidig er slike problemer
vedvarende, en kommer aldri i mål, og det finnes få
objektivt riktige løsninger på samfunnsfloker (Head &47

NTNU WELLFARE

Alford, 2015). Utenforskap er et godt eksempel på en
samfunnsfloke. Oppstår utenforskap fordi enkeltpersoner velger å stille seg utenfor samfunnet, dvs.
ligger problemet hos individet, eller er det snareremåten vi har valgt å organisere oss økonomisk og
sosialt som gjør at noen systematisk faller utenfor?
Eller er det tjenesteapparatet som ikke er godt nok
tilpasset alle grupper? Er tjenestene organisert godt
nok på tvers og utnyttes grenseflatene mellom deulike tjenestene og aktørene involvert? Opplevesarbeidsformene som tilpasset, åpne og samarbeidende og nyttige? Hvert av disse spørsmålene byggerpå ulik forståelse av problemet, og de peker bådemot ulike kilder til problemet og ulik løsningen av
det. En generell innsikt er likevel at den tradisjonellemåten å møte samfunnsproblemer på, gjennom
vitenskapelig kunnskap og/eller politisk handling,ikke er tilstrekkelig, man må trekke med brukerne
og andre relevante grupper for å mobilisere deres
kunnskap og ressurser for å fremme bedre og mer
effektive løsninger (Head & Alford, 2015; Hofstad &Torfing, 2017). For å romme kompleksiteten til samfunnsflokene argumenterer de fleste for nødvendigheten av å innlemme flere i politikkutviklingen, både istrategiske prioriteringer, design av virkemidler og i åimplementere den valgte løsningen.
Framveksten av nye samarbeids og samskapingsformer i offentlige styring har gitt et rikere tilfang av
verktøy og mulighet for å kombinere ulike tilnærminger og virkemidler. Både byråkratisk profesjonalisme,regulering og tjenestelevering, markedsinspirert
mål- og kontraktstyring, og mer samarbeidsorienterte tilnærminger som partnerskap, samskaping og
relasjonell velferd kombineres i styring og praktisk
politikk (Greve et al., 2018; Heimburg et al., 2021;
Kekez et al., 2019). Kommunen kan derfor sees somen «multistandardorganisasjon» (multilevel organisation) med flere lag av styringsidealer og – virkemidler(Røvik, 2011; Torfing et al., 2019). Den økte interessenog utprøvingen av samskaping som styringsformbunner i en opplevelse av at den tradisjonelle verktøykassa til kommunen ikke er tilstrekkelig i møtet
med komplekse samfunnsfloker som utenforskap,
klimaendringer og eldrebølgen, og at det er et behovfor å utvikle nye løsninger sammen med både dem
som opplever utfordringene på kroppen og dem
som har ressurser til å møte dem. Forståelsen av
problemer som komplekse samfunnsfloker går med
andre ord hånd i hånd med et ønske om innovasjonog samarbeid om nødvendige samfunnsendringer og
sømløse, tilpassede tjenester (Hofstad, 2017; Nicholls
et al., 2015; Torfing, 2015).
Oppsummert er følgende hensyn viktig i samskaping:• Hensyn 1: Involvere både berørte, engasjerteog relevante aktører i design og iverksetting av
tiltak

48

4.6.2 Innovasjon: Å skape smartere og bedre og
kostnadsbesparende løsninger
Kommuner både i Norge og andre steder oppleveret økt press på budsjetter og økonomiske ressurser,
ikke minst gjelder dette velferds- og helsebudsjettet som står for en stor andel av de kommunale
utgiftene (Lewis, 2018). Dette presset motiverer
smartere måter å arbeide på, for å få mer ut av
eksisterende ressurser og for å hente inn friske
penger, erfaringer og ideer. Det er behov for å finne
løsninger der sivile og private ressurser og kunnskap
i sterkere grad mobiliseres for mer effektive og kostnadsbesparende tjenester. Samtidig stilles ofte krav
om at løsningene skal være mer fleksible, tilpassede
brukeres behov og samarbeidende. I forskningensnakker man om «samarbeidsdrevet innovasjon»
hvor folk, offentlige medarbeidere, politikere og
private bedrifter mobiliseres til felles søken etter nye
og bedre løsninger gjennom utveksling av kunnskap,
ideer og ressurser (Sørensen, 2012; Torfing et al.,2020).
Et sentralt aspekt ved samarbeidsdrevet innovasjon
er utvikling av en innovasjonskultur hvor relevantedeltakere er villige til å dele ressurser med andre, og
dermed muliggjøre samskaping av nye måter å løse
problemer på. Dermed utfordres tradisjonelle organisatoriske grenser mellom offentlig og privat sektor,
og mellom politikk og administrasjon. Å bygge enkultur for samarbeidsdrevet innovasjon handler om
å overskride organisatoriske grenser ved å invitererelevante aktører til å delta i arbeidsprosessen(Ansell & Torfing, 2021; Torfing et al., 2020).
Innovasjonsbegrepet rommer både det nyskapendeog nye måter å forstå eller sette sammen eksisterende kunnskap og tiltak på. Utgangspunktet er atinnovasjonen bryter med det eksisterende gjennom
utvikling av nye prosesser, tjenester, styringsformer
eller forståelser, for eksempel ved å se grupper pånye måter (Bekkers & Tummers, 2018; Lewis, 2018).
midlertid er det viktig å forstå innovasjon ikke somet mål i seg selv, men et virkemiddel for å skape
offentlig verdi og/eller verdi for innbyggerne og
brukerne av tjenestene (Torfing et al., 2020).
Når innovasjon og omstilling tematiseres i offentlig
sektor er det nødvendig å forholde seg til tosidigheten ved å utvikle tjenester samtidig som tjenestene
er i operativ drift. I et organisasjonsperspektiv
handler dette om behovet for å skape en balanse
hvor organisasjoner jobber med både drifts- og
utviklingsprosesser samtidig (Brix, 2019; Simsek,2009). På denne måten kan eksperimentering som
kilde til innovasjon sette søkelys på hva som skal til
for å lære og handle for fremtiden mens den formes,
Scharmer (2011) argumenter derfor for prototypingog utforsking av fremtiden gjennom handlinger, og
derfor gjøre eksperimentering til den nye normalen
hvor det ledes ut fra læring for fremtiden mens den
spirer fram.

INNBYGGERNES MODELL I TRONDHEIM KOMMUNE: HOVEDRAPPORT

Oppsummert er følgende hensyn viktig i samskaping:• Hensyn 2: Å utvide tilfanget av ideer, kunnskap
og ressurser for å skape tiltak som bryter med
de eksisterende.
4.6.3 Fellesskapsverdi: Å utvide forståelsen av
problemer og aktørene som skal til for å løse dem
Forståelsen av hva og hvem som skaper verdi har
utviklet seg fra å se verdiskaping først og fremst som
et domene for privat sektor, via verdiskaping som
en intern kapasitet hos både offentlige og privateorganisasjoner, til offentlig verdi som noe som skapes
ikke av enkeltaktører alene, men i skjæringspunktet
mellom flere aktører (Ansell & Torfing, 2021; Osborne
et al., 2021; Strokosch & Osborne, 2020). Det som skal
gjelde som samfunnets fellesskapsverdier skal skapes
gjennom forhandling mellom berørte og relevanteaktører (Sørensen et al., 2021). Både samskaping
med organiserte interesser og samproduksjon med
enkeltinnbyggere løftes fram.
Deler av forskningen forstår utvikling av fellesskapsverdi i et økosystemperspektiv. Her har man en
helhetlig og multidimensjonal forståelse av offentlig
verdi hvor både brukernes subjektive erfaringer
og det komplekse samspillet mellom offentlige
tjenesteutøvere, organisasjoner og private bedrifter
inkluderes (Strokosch & Osborne, 2020). Fem
dimensjoner som til sammen utgjør et økosystem av
relevante aktører, prosesser og resultater løftes fram
(Strokosch & Osborne, 2020):• individuell livskvalitet (både på kort og lang sikt),• livserfaringer (inkludert sosial kapital som kan
styrke selvstendigheten),• resultater av tjenesten (inkludert sosiale ogøkonomiske behov),• kapasitetsbygging (av mennesker, organisasjonerog systemer),• fellesskapsverdi (for eksempel kollektiv livskvalitet
og sosial inkludering).
Et viktig premiss for at økosystemet skal fungere
er at brukerne løftes fram og gis en rolle, først og
fremst i kraft av å være innbyggere og en del av etmedborgerskap. De forstås ikke lenger som passive
klienter eller forbrukere av forhåndsdefinerte verdier.
Snarere sees de som aktive verdiskapere sammen
med ulike gjensidig avhengige representanter foradministrasjon og politikk, organisasjonsliv og lokalsamfunn, som sammen planlegger, designer, utøver
og forbruker tjenester, og dermed også både dekker
behov og realiserer mål (Strokosch & Osborne, 2020,s. 428–429).
Et slikt økosystem vil ikke nødvendigvis fungere
harmonisk. Ofte vil aktører bygge på ulike verdier og
jobbe for forskjellige agendaer – fellesskapsverdierer dermed multidimensjonale, kontekstuelle og
ofte omdiskutert. Hvordan slike prosesser kobles til
demokratiet er derfor et aktuelt spørsmål, noe som
aktualiserer behovet for kapasitetsbygging mellom
relevante og berørte aktører og nivå.
Oppsummert er følgende hensyn viktig i samskaping:• Hensyn 3: Enighet om mål.
• Hensyn 4: Individers levde erfaring i sentrum– åpner for flere forståelser av hva som er
verdifullt.
• Hensyn 5: Sivilsamfunnsperspektiver – bredere
perspektiver som kompletterer de individuelle,bidrar med bredde og strategisk tilnærming.
4.6.4 Demokratisk forankring: Samskaping som
middel for oppslutning og eierskap
Et kjernespørsmål i demokratiet er hvordan man
kan sikre at beslutninger er både demokratiske og
effektive. Legitimiteten til beslutninger avhenger
nemlig av begge – at vedtak er representative forfolkemeningen (input) og at de bidrar til å realiserede målene samfunnet har satt seg (output) (Scharpf,
1999). Den tradisjonelle måten å sikre input legitimitet på er gjennom formelle valg, mens output legitimitet sikres ved at implementeringen av politiske vedtak
bygger på profesjonell kunnskap og vurderinger. Med
samskaping utfordres denne logikken ved at ogsåprivate aktører, lokalsamfunn og sivilsamfunnsaktører anses som legitime bidragsytere til beslutninger (Durose, 2015). Tanken er at man gjennom åaktivisere flere i beslutningstakingen kan styrke bådeinput og output legitimitet ved at beslutninger er
forankret i et bredere lag av befolkningen og ved atdenne aktiviseringen tilfører alternativ kunnskap og
ekstra ressurser som bidrar til å sikre at hele befolkningen får del i samfunnets velferd (Fung & Wright,
2001; Røiseland, 2022). Dermed flyttes perspektivet
fra en mono-sentrisk (kommunen) til en polysentrisk(individer, organisasjoner, statlige enheter, bedrifterog kommunale virksomheter) tilnærming til demokratisk legitimitet (Durose, 2015).
En fare ved en polysentrisk demokratimodell hvor
mange er involvert (noe som er i tråd prinsippene for
Innbyggernes modell) er oversiktlighet og manipulerbare prosesser som gjør at det er vanskelig å vite
hvem man skal holde ansvarlig for et vedtak eller en
mer generell utvikling. Forskningen er derfor sterkt
opptatt av at prosesser og vedtak skal være åpne ogtransparente, og at eksterne samskapingsprosesser
er demokratisk forankret (Sørensen & Torfing, 2005).
Slik forankring oppnås både ved at det etableresen kobling mellom vedtak i formelle demokratiskeorganer (for eksempel kommunestyret) og at samskapingsprosessene er i overensstemmelse med
demokratiske normer. Samskapningens demokratiske legitimitet kan dermed vurderes etter følgende
kriterier:

49

NTNU WELLFAREa) Om aktiviteten faller inn under demokratisk
vedtatte strategier eller tiltak,b) Om deltakerne er representative for den organisasjonen eller gruppa de representerer,c) Om samskapingens prosesser og resultater ertransparente, åpent tilgjengelige og er i dialog med
en definert, relevant del av befolkningen, ogd) Om prosesser og vedtak drives etter anerkjente
demokratiske normer og standarder (blant annet
inkludering av relevante og berørte aktører, åpendialog, både for deltakere og andre, og at samskapingen bidrar til å styrke demokratiet og offentlig
styring) (Sørensen & Torfing, 2005).
Legitimiteten sikres dermed både gjennom å legges
tett opptil formelt vedtatt politikk, ved å sørge
for bevisste inklusjons og eksklusjonskriterier påselve arenaen og ved å være i løpende dialog med
befolkningen. Dette siste er viktig fordi det kun er
et fåtall som deltar i samskapingsprosesser. Likevel
skal de som deltar ofte være representative for en
større gruppe. Disse må vite om hvordan og hvorforde er representert for at de skal kunne slutte seg til
resultatene av samskapingen. Institusjonelle rammer
og lederskap er viktige faktorer for å sikre at slike
hensyn implementeres (Sørensen et al., 2021).
Oppsummert er følgende hensyn viktig i samskaping:• Hensyn 6: Forankring i kommunestyret• Hensyn 7: Representative deltakere• Hensyn 8: Transparente og åpne prosesser i
dialog med relevant del av befolkning
4.6.5 Implementering: Betydningen av lederskap
og institusjonell design
De foregående motivasjonene for samskaping løfter
fram typiske intensjoner og ambisjoner som driver
samskapingen, og hensyn som bør ivaretas dersom
disse ambisjonene skal realiseres. Men for at
samskaping skal kunne realiseres må en ikke bare hanoe som drar aktuelle aktører til bordet (motivasjoner), men også noe som setter rammer og gir retning
til samskapingsprosessen (Ansell & Gash, 2007). Her
flyttes fokus fra motivasjoner til virkemidler.
Institusjonell design og lederskap løftes fram i studier
som to helt essensielle faktorer for å lykkes med
samskaping. Institusjonell design handler om grensedragning ved å angi hvem som kan delta/ikke delta i
samskapingen, utvikling av prinsipper som regulerer
samskapingsaktiviteten og utforming av prosedyrersom gjør det mulig å ta beslutninger, spore prosessen
fram mot vedtak og måle resultater (Torfing et al.,2020). Tanken er at bevisst design av det institusjonelle rammeverket for samskapingen sikrer bådeeffektive prosesser og måloppnåelse (Ansell et al.,2017).

50

Institusjonelt design kan omfatte en definisjon av
spesifikke plattformer som skaper organisatoriske
rammer rundt selve samskapingsprosessen. Plattformer beskrives i samskapingslitteraturen som
en lovende tilnærming for å forsterke samskapte
løsninger mellom innbyggere, offentlig sektor, frivillighet, private bedrifter, sosiale entreprenører og andre
relevante aktører som kan bidra til å skape fellesskapsverdier. Slike plattformer rettes gjerne mot å
stimulere ideer og innovasjonskraft, øke demokratisk
samfunnsdeltakelse, og mobilisere kollektiv handling(Ansell & Torfing, 2021; Heimburg & Røiseland, 2023;
Sahamies et al., 2022). Studier om samskaping peker
på ulike typer plattformer; midlertidige prosjektorganisasjoner (Lundin & Söderholm, 1995), nettverk(Sørensen & Torfing, 2009), frittstående organisasjoner (Ansell & Gash, 2017) og digitale (Kenney, 2015).
På denne måten kan plattformer forstås som etinstitusjonelt anker for å mobilisere samarbeidsrelasjoner mellom ulike aktører som inngår på arenaer
som aktiviteter kan organiseres gjennom. Innbyggernes modell kan i lys av dette forstås som en form for
midlertidig prosjektorganisasjon/samskapingsplattform som søker å stimulere og legge til rette for etmangfold arenaer som springer ut fra plattformen.
Selve designet kan ligge til grunn som en forutsetning for samskapingen, eller den kan utformes
kollektivt av deltakerne. I lys av Innbyggernes
modell innebærer det at kommunen enten designer
rammene for samskapingen på forhånd, eller atdenne rammesettingen overlates i stor grad til
involverte aktører å bestemme sammen. Litteraturen
på feltet understreker at en fordel ved å overlate
designet til aktørene er at det vil lette gjennomføringen av selve samskapingsprosessen og realiseringenav målene en ønsker å nå (Ansell & Torfing, 2021).
Lederskap sees ikke lenger som et én-manns-show,
men mer og mer som lagarbeid der flere aktører
bidrar. Ønsket om å løse komplekse samfunnsfloker,
stimulere innovasjon og skape fellesskapsverdier
gjør et smalt fokus på leder-følger-relasjoner mindre
relevant. Lederskap forstås derfor bredere, som
det å inspirere andre til kollektiv handling for det
felles gode (Crosby & Bryson, 2018, s. 1268). Dermed
utvides også konteksten lederskap utøves i. I tillegg
til tradisjonelt lederskap internt i en organisasjon blir
det nødvendig å utvikle lederskapsformer som evner
å stimulere til samskaping mellom ulike organisasjoner og å skape forutsetninger for samskaping mellom
dem ved å opprette arenaer og plattformer der
samskaping kan finne sted.
Institusjonell design og lederskap er aktuelt i flere
ulike kontekster:• I organisasjonene som deltar (gi rom for å
samskape)• På den aktuelle arenaen eller plattformen (setteregler og stimulere aktivitet)• Mellom deltakerne (utvikling av nye, samskapenderoller)INNBYGGERNES MODELL I TRONDHEIM KOMMUNE: HOVEDRAPPORT

Dette åpner for ulike former for lederskap og
institusjonell design. Vi vet at det institusjonelle
rammeverket kommunen selv skaper og fungerer
innenfor – normer, regler og økonomiske insentiver/
begrensninger – har betydning for kommunens evne
til samskaping (Røiseland et al., 2024). Dette har blant
annet med at kommunen er organisert i sektor siloer
og budsjettsystemer som motvirker handling på
tvers. For at en virksomhet skal kunne avgi ressurser
til samskaping trengs insentiver, både i kommunens
interne organisering og i miljøet rundt. Kommunens
ledelse må derfor utvikle etater, programmer ellerarbeidsgrupper/former som sikrer møteplasser
på tvers og rom for tverrgående dialog. En viktig
lederoppgave er derfor å utvide det institusjonelle
handlingsrommet internt og eksternt og bryte ned
interne silo-barrierer (Hofstad et al., 2022). Det kan
handle om alt fra å skape en kultur for samskaping
i kommunen, å utvikle organisatoriske rammer som
fremmer samarbeid og å påvirke nasjonale myndigheter til å endre lovverk og systemer som hindrer
samskaping. Det er således nødvendig å jobbe på
tvers, oppover og utover for å fremme samarbeid. Et
annet viktig premiss for samskaping er at det finnes
relevant arenaer og plattformer hvor relevante og
berørte aktører på tvers av sektorer og nivå kan
møtes (Ansell & Gash, 2007; 2017). Mens institusjonell design trengs for å sette grenser og regler forsamskapingen, spiller lederskap en viktig rolle forå fasilitere interaksjonen mellom aktørene på selve
arenaen eller plattformen.
Aktørene som aktiviseres har med seg ulike motivasjoner, ulik grad av tillit til samskapingen og deandre aktørene som deltar og de har ulik posisjon isamfunnet og til de andre aktørene (makt, ressurser,
kunnskap) (Ansell & Gash, 2007). Disse faktorene
utgjør samskapingens utgangspunkt, og vil farge
aktørene og interaksjonen mellom dem. Gjennom
bevisst design av hvordan samskapingen skal foregå,av hvem som skal være med og utvikling av fasiliterende lederskap underveis kan disse utgangsfaktorene endres. Målet er å skape en delt virkelighetsforståelse, tillit mellom aktørene og en forpliktelse til åbidra gjennom dialog, forhandling og små-underveis
seire som styrker troen på at det nytter å delta (Ansell& Gash, 2007).
Samskapingen er dermed dypest sett en relasjonellog tillitsbasert form for styring for å oppnå verdier
som er viktig for fellesskapet. Mulighetsrommet
for praktisk samskaping påvirkes av hvilket mandat
aktørene har (hvilken rolle de «får lov» til å spille),
hvordan de ulike aktørene tolker sin rolle, og
utfordrer og utvikler den, og hvordan roller og rolleforståelser spiller seg ut mellom aktørene (Vedeld& Hofstad, 2024).
Kapasitetsbygging i og mellom mennesker, organisasjoner og systemer trekkes fram som en viktig«organisasjonsoppskrift» for å få økosystemer forsamskaping til å fungere i praksis. Kapasitetsbygging

handler om aktiviteter som styrker kunnskaper,
evner, ferdigheter og atferd og forbedrer institusjonelle strukturer og prosesser, slik at organisasjoner
kan oppfylle målsettinger på en mer effektiv og bærekraftig måte (Ku & Yuen-Tsang, 2013). Organisatorisk
kapasitetsbygging handler om å skape organisatoriske
kontekster som gjør det mulig for medarbeidere å
utvikle og anvende kunnskaper, evner og ferdighetertil å oppnå mål gjennom samskapingsprosesser.
Individuell kapasitetsbygging handler om ferdigheterog mindset som ledere og medarbeidere må øve opp(Jensen, 2017). I møtet med velferdsmodellens truslerog muligheter er det interessant å se på hvordan
kommunen håndterer disse truslene, utnytter
kommende muligheter, og evner å respondere
på konsekvensene. Dette kan forstås som adaptiv
kapasitet – eller kontinuerlig tilpasning til kontekst(Adger et al., 2004; Rod et al., 2023).
Et bevisst forhold til institusjonell design og lederskap
vil øke kommunens evne til å ta ut samskapingens
potensial som virkemiddel for å håndtere samfunnsfloker, stimulere innovasjon og utvikle fellesskapsverdier, og som til sammen kan styrke oppslutningenog eierskapet til de løsningene som utvikles. En slik
bevisst holdning til systemforandring i tråd med relasjonell velferd og samskaping handler om helhetlig
innsats som bidrar til forandringer på flere nivåer
samtidig. Forskningslitteraturen peker på forutsetninger for systemendring på tre ulike nivå (Kania,
2018; Realdania, 2022): De tre nivåene for endring
handler om:• Strukturelle endringer i planer, politikk, organisatoriske praksiser og ressursallokering• Relasjonelle endringer i nettverk, teamarbeid og
maktstrukturer• Transformative endringer i form av mentale
modeller (mindset), holdninger og vaner
Disse tre nivåene henger nært sammen og påvirker
hverandre i omstilling mot en mer samskapende,
tillitsbasert og relasjonell praksis. Det finnes ingen
oppskrift eller fasit på utvikling av samskapendesosial innovasjon (Kobro, 2018). Ulike måter å forstå, løse og lede kommunens oppdrag på vil ipraksis både sameksistere og konkurrere (Torfing
et al., 2019). Likevel innebærer et hovedfokus på
kommunen som plattform for relasjonell velferd og
samskaping en radikal endring i roller og utøvelse
av kommunens velferdsoppdrag (Ansell & Torfing,2021; Cottam, 2018).
Oppsummert er følgende hensyn viktig i samskaping:• Hensyn 9: Øke handlingsrommet forsamskaping
i kommunen og i det institusjonelle
rammeverket

51

NTNU WELLFARE• Hensyn 10: Bevisst design og ledelse av arenaer
for samskaping• Hensyn 11: Utvikle og styrke samskapenderoller og kompetanser både hos ansatte og
andre• Hensyn 12: Bygge human- og systemkapasitet
sikrer kontinuerlig tilpasning
4.6.6 Relasjonell velferd: Velferd skapes sammen
der folk lever og bor
Relasjonell velferd handler om å skape betingelser
som gjør det mulig for mennesker å leve godt
sammen, der de lever og bor (Cottam, 2018;
Heimburg & Ness, 2021; Russell, 2022). Det handlerom å rigge samfunn, tjenester og systemer på måter
som skaper livskvalitet for alle og som tar utgangspunkt i folk sine hverdagsliv. Relasjonell velferd tar
utgangspunkt i sosial rettferdighet, og retter seg mot
å utjevne forskjeller i mulighetene man har til å skape
god livskvalitet. I Norge er vi i en privilegert situasjon,
vi har en velferdsstat. I en relasjonell tilnærming
til velferd tenkes ikke velferd som synonymt med
tjenester. Velferd forstås som noe vi utvikler sammen
for å skape gode liv, i levende lokalsamfunn. Da
handler det også om hvordan velferdsstatensvirkemidler virker sammen med hele samfunnet forå skape livskvalitet for og med folk, og hvordan folk
bidrar til å forme velferdsstaten gjennom demokratiet vårt.
Støttende relasjoner er den aller viktigste ingrediensen i et menneskes livskvalitet (Prilleltensky,
2020; White, 2017). Dette er også i tråd med nye
perspektiver på velferd i møte med 21. århundrets
utfordringer: en relasjonell velferd der lokalsamfunn
og velferdssystemer sammen gjensidig forsterker
innsatsen i, og virkningene av, handlinger, tjenesterog tiltak (Cottam, 2018; Heimburg, et al., 2022;
Russell, 2021). Sosial støtte og sosial kapital er noen
av de viktigste ressursene for helse og livskvalitet,men disse verdiene kan ikke bare «leveres» som en
som en offentlig tjeneste (Cottam, 2018; Prilleltensky,2005). Gjennom relasjonell velferd har den offentlige
sektor, sammen med andre relevante samarbeidspartnere (frivillig, privat, sivilsamfunn), fokus på å gi
folk reelle muligheter til å ta kontroll over faktorer
som påvirker deres liv og livskvalitet (WHO, 1986;2022). Innsats retts mot å fremme inkluderende og
støttende omgivelser og nettverk der folk lever ogbor (Heimburg & Hofstad, 2019). Det derfor viktig å
se nærmere på steder og områder hvor innbyggerne
lever gode hverdagsliv i fellesskap med hverandre.
Nabolag og lokalsamfunn er altså en grunnmur iarbeid med relasjoner (Russell, 2020a).
Relasjonell velferd fokuserer på relasjonenes avgjørende rolle i utviklingen av nærmiljø og samfunn.
Med relasjoner mener vi ikke bare mellommenneskelige relasjoner, men også den relasjonelle økologiender menneskelige samspill utspiller seg (Russell et al.

522023). Det omfatter relasjoner mellom mennesker,
steder, natur, organisasjoner, institusjoner og
systemer. I denne relasjonelle reorienteringen mot
livskvalitet som fellesskapsverdi i velferdstenkningen,regnes alle aspekter ved samfunnet som påvirker livskvalitet som relevante og viktige. Siden menneskers
relasjoner og liv i nærmiljøet er avgjørende for
opplevelsen av mening og for betingelsene som
former folks liv og muligheter, er det også viktig å
bygge opp kapasiteten som trengs for å kunne jobbe
med lokalsamfunn innenfra (Russell, 2022). På dennemåten blir det slik Mandag Morgen i Danmark oppsummerte det «Velfærd er noget, vi skaber sammen ivores relationer til hinanden. Det måles ikke i antalletaf minutter eller mængden af ydelser, men i gode liv»
(Mandag Morgen, u.å.).
Oppsummert er følgende hensyn viktig for å fremme
livskvalitet for alle:• Hensyn 13: Sette relasjonen først – i tjenestene,
hverdagslivet og samfunnslivet• Hensyn 14: Anerkjenne og mobilisere innbyggernes iboende styrker, ressurser og bidrag• Hensyn 15: Rette innsats mot betingelser og
levekår som former sosial inkludering og livskvalitet i hverdagslivet• Hensyn 16: Rette innsatsen mot stedene folk
lever og bor
4.6.7 Alle skal med fra start: Å sørge for at støtte
ytes i tråd med behov, der potensialet er størst
At alle barn og unge får en best mulig start på livet
er det viktigste grepet et samfunn kan gjøre for å
utjevne sosiale forskjeller i livskvalitet og samfunnsdeltakelse (Ekspertgruppen om barn i fattige familier,2023; Goldblatt et al., 2023). I forskningslitteraturen
er det godt dokumentert at det lønner seg for et
samfunn å investere i barn og unges vekst- og
utviklingsmuligheter. Blant annet har Nobelprisvinneren og økonomen James Heckman (Heckman, 2006;
Heckman et al., 2010) vist hvordan investeringer itidlig oppvekst, spesielt i levekårsutsatte familier,lønner seg på lang sikt. Sagt på en enkel måte er«barn er bedre enn bank og børs» når det kommer
til lønnsomme investeringer, der barnehager av høy
kvalitet trekkes fram som en unik arena for å styrkebarns utvikling (Heckman, 2006; Holte, 2012; Pianta
et al., 2009; Stephen et al., 2011).
Dess tidligere i livsløpet familier får støtte og hjelp,
jo større sjans er det for at det vil gå bra med barna.
Når barn bedrer livssjansene sine gjennom styrkede
levekår i familien i kombinasjon med utdanning,
støtte og meningsfylt mestring, øker sjansene forat de kommer seg inn utdanning og arbeidsliv, med
bedrede utsikter for å mestre livet og ha det godt,
og delta i organisasjonsliv og samfunnsliv. Samfunnsøkonomisk er det svært lønnsomt (Heckman,

INNBYGGERNES MODELL I TRONDHEIM KOMMUNE: HOVEDRAPPORT2006). Det styrker arbeidskraft og verdiskaping forsamfunnet, og bidrar til å redusere offentlige utgifterog samfunnskostnader på sikt (Hyggen, 2021).

Avkastning på investeringen

Det har kommet flere nye studier de siste årene av
hvordan inntektsulikhet gir et velferdstap for hele
samfunnet (Chancel, 2021; Dwyer & Dunn, 2022;
Liao, 2021). Ved bruk av EU-SILC data på 750 000
europeere har f.eks. Kaiser (2023) først studert
sammenhengen mellom inntekt og livskvalitet, og
deretter den økonomiske kostnaden ved inntektsulikhet. Han fant at på tvers av 32 europeiske land,utgjør denne kostnaden hele 14 000 euro per innbygger.

Han viser også at når inntekten er høy, vil velferdstapet ved redusert inntekt bli relativt lite, sammenliknet med hvis inntekten allerede er lav. Tilsvarende
vil man få mye større velferdgevinst av å øke de lave
inntektene, enn de som er høye i utgangspunktet(Kaiser, 2023).
Oslo Economics har beregnet at den årlige samfunnsøkonomiske kostnaden ved tidlig marginalisering og utenforskap koster det norske samfunnet 73 milliarder kroner i året i form av taptearbeidsinntekter, stønader og overføringer, og
tidlig død. I tillegg kommer samfunnsøkonomiske
konsekvenser på grunn av lavere livskvalitet,

Svangerskap
Tidlig barndom
Førskole
Grunnskole og videregående
Jobbtrening og høyere
utdanning

0–3 år

4–5 årSkolealder

Etter skolealderFigur 11. Heckmans kurve. Economic impact of investing in early childhood learning (Heckman, u. å.).

Livskvalitet og samfunnsdeltakelse

Sosial fordeling
Figur 12. Proporsjonal universalisme: prioritere innsats som treffer hele eller store grupper av befolkningen,men som særlig løfter de som trenger det aller mest (basert på Goldblatt et al., 2023, s. 12).

53

NTNU WELLFARE

dårligere helsetilstand, økt kriminalitet og redusert
demokratisk og sosial deltakelse (Hyggen, 2021).
Kunnskapsgrunnlaget om samfunnskostnader
knyttet til marginalisering og utenforskap tilsier at
det er behov for å forsterke tidlig innsats i livsløpet,der muligheten til å påvirke livssjanser er større.
I vurderingen av samfunnsøkonomiske scenario
som vi beskriver i kapittel 11 vil vi komme tilbake til
mulige samfunnsøkonomiske besparelser ved tidlig,
samordnet innsats rundt utsatte barn, unge og deresfamilier.
Forskning har vist at det er en grunnleggende
sammenheng mellom sosial rettferdighet og
livskvalitet på individ-, relasjons- og samfunnsnivå
(Scarpa et al., 2021). Et viktig prinsipp for å utjevne
sosiale forskjeller er å rette innsats som favner
universelt, men der styrke og intensitet i støtte og
hjelp innrettes etter behov. Dette prinsippet omtales
gjerne som proporsjonal universalisme, og er en
nødvendig tilnærming i arbeidet med å redusere
sosiale forskjeller i livskvalitet og samfunnsdeltakelse.
Proposjonal universialisme innebærer at fordeling
av ressurser bør tilpasses den sosiale gradienten.
Kort forklart vil det innebære en strategi der tiltak
bør være universelt innrettet, men virke best for desom trenger det mest. Samtidig er det viktig å rettemålrettet innsats mot grupper som er særlig utsatt
for marginalisering og utenforskap, (se figur 12).
Oppsummert er følgende hensyn viktig for å• Hensyn 17: Proporsjonal universalisme: sørge
fremme livskvalitet for alle:for sosial inkludering, rettferdig fordeling, og yte
støtte etter behov• Hensyn 18: Prioritere innsats tidlig i familielivet
4.6.8 Kollektiv påvirkning med livskvalitet som
felles målÅ sette livskvalitet for alle - for nåværende og
fremtidige generasjoner – som overordnet samfunnsmål er utgangspunktet for et pågående skiftei økonomisk tenkning. Dette skiftet omtales gjerne
som «livskvalitetsøkonomi» (Well-being economy),«smultringøkonomi» eller «sirkulærøkonomi», og
vektlegger at samfunnsverdi måles i «brutto nasjonallivskvalitet» framfor mål på økonomisk vekst, som foreksempel BNP (WEAll, u. å.; WHO, 2022).
Det handler om å telle det som teller, fortelle det som
teller, og endre systemer og samfunn gjennomå påvirke ei fremtid som setter mennesker ogplaneten vår i sentrum (Kickbusch et al., 2022; WHO,
2022; 2023). En livskvalitetsøkonomi er dermed enverdi- og missionsdrevet tilnærming som bygger på
grunnleggende menneskerettigheter og bærekraftig
utvikling som utgangspunkt for samskaping av
fellesskapsverdier (Heimburg, et al., 2022).
Som vist i forrige delkapittel krever samskapte
og innovative løsninger på komplekse54

samfunnsproblemer en bred og tverrsektoriell
koordinering og mobilisering av en rekke relevanteog berørte aktører i hele samfunnet. Til tross for
dette har den rådende logikken i offentlig sektor
fokusert på enkeltstående intervensjoner i frittstående organisasjoner, der også effekter og verdieroftest blir vurdert fragmentert (Ansell & Torfing 2021;
Loeffler & Bovaird, 2020). Dette innebærer at hverenkelt organisasjon eller avdeling vurderer sin egeninnsats og måloppnåelse gjennom å tilby tjenesterog innsatser som skal bidra til å løse et problem,uavhengig av å vurdere innsatsen i lys av andre
aktører og organisasjoners handlinger som kan bidra.
Det er også en tendens til at påvirkning (impact)
vurderes i lys av «produksjon» (for eksempel hvor
mange tjenester som er levert til hvilke målgrupper)
snarere enn å fokusere på «samfunnsmål», forstått
som de fellesskapsverdiene ulike aktører er med på å
realisere (Bentzen, 2021; Moore, 2019).
I tråd med en styringslogikk som vektlegger livskvalitet, samskaping og relasjonelle tilnærminger til
velferd, har vi valgt å trekke veksler på litteraturen
om collective impact, eller kollektiv påvirkning(Kania, 2018; Realdania, 2022). Kollektiv påvirkning
kan forstås som en dynamisk problemløsningsprosess som muliggjør at løsninger oppstår gjennom
samskaping på tvers av aktører og roller, organisatoriske skillelinjer, sektorer og forvaltningsnivå. Den
vitenskapelige litteraturen om kollektiv påvirkning harsterke røtter i kompleksitetsvitenskap og systemteori.
Slike tilnærminger anerkjenner at intervensjoner og
endringer i komplekse systemer ikke kan forutsies,
planlegges eller kontrolleres i detalj, nettopp på
grunn av at komplekse systemer består av mange
ulike deler og sub-systemer som gjensidig påvirker
hverandre, og som igjen påvirkes av kontekstuelleog strukturelle faktorer og betingelser som former
systemene (Nielsen, 2023; Rod et al., 2023).
Poenget med kollektiv påvirkning er at de komplekseog «vanskelige» problemene som kollektiv påvirkning
søker å løse, ikke har kjente løsninger fra før, og
krever samtidig innsats og kunnskap fra ulike interessenter på tvers av ulike roller, sektorer og nivå (Senge
et al., 2014). Slike innsiktsprosesser omtales gjerne
som en form for kollektiv intelligens, der mange ulike
aktører bidrar med erfaringer og innsikter som i sum
gjør det mulig å skape en dypere forståelse for etfenomen eller samfunnsproblem, som for eksempel
fattigdom og utenforskap.
I tråd med en «missions»-tilnærming til målrettede
samfunnsoppdrag, søker prosesser som har kollektivpåvirkning som mål å fremme samskaping derde ulike aktørene forsterker hverandres innsats
snarere enn å konkurrere eller skape barrierer forsamordning. I grove trekk er det fem sentrale forutsetninger for å lykkes med kollektiv påvirkning:INNBYGGERNES MODELL I TRONDHEIM KOMMUNE: HOVEDRAPPORT

Alle deltakere har en felles visjon for endring, inkludert
en felles forståelse av problemet og en samlet tilnærmingfor å løse det gjennom avtalte handlinger/tiltak.

En åpen og kontinuerlig kommunikasjon
hjelper deltakerne å bygge tillit, forplikte
seg til arbeidet, forsikre seg om gjensidige
mål og skaper felles motivasjon.

Aktørenes individuelle bidrag må være diﬀerensierte
samtidig som de koordineres gjennom gjensidig
forsterkende handlingsplaner og/ellersamkjørte aktiviteter.

Fellesagenda/mål/formålFellesmålesystem/
verktøy

Kollektiv
påvirkning

Koordinerte
aktiviteter og
felles handlingsplan

Velfungerende samarbeidsinitiativer krever en dedikert
infrastruktur (backbone organization) som koordinererarbeidet til deltakerne og sikrer samordning undervegs
i prosessen.

Åpen ogkontinuerlig
dialogKjerneorganisasjon/
ankerinstitusjon(backbone organization)

Et felles sett med måleverktøy sørger for en samkjørt
innsamling av data og måling av resultatindikatorer,og gjør at deltakerne kan holde hverandre ansvarligeog lære av hverandre.

Figur 13. Fem betingelser for kollektiv påvirkning (collective impact) (Preskill, 2014).

Oppsummert er følgende hensyn viktig for å fremme
livskvalitet for alle:• Hensyn 19: Utvikle økonomiske logikker derbarn og unges oppvekstsvilkår anses som en
nødvendig investering

Totalt sett danner de 20 hensynene vi har presentert
i dette kapitlet et kunnskapsgrunnlag for å vurdere
hvorvidt Innbyggernes modell har bidratt til å oppnå
målsettingene for prosjektet.

• Hensyn 20: Utvikle et styringssystem som setter
livskvalitet for alle som øverste samfunnsmål

55

5
MetodeINNBYGGERNES MODELL I TRONDHEIM KOMMUNE: HOVEDRAPPORTI dette kapittelet vil vi gjøre rede for den metodiske tilnærmingen vi har hatt til å følgeforske
Innbyggernes modell. I tråd med rammeverket presentert ovenfor har vi lagt opp til en metodisktilnærming i forskningen av Innbyggernes modell der vi har utforsket økologien i det som har
skjedd, fra transformative endringer i tankesett og holdninger, til relasjonelle tilnærminger til utvikling av nye praksiser og samarbeidsformer, og til strukturelle faktorer, koblet til planlegging,forvaltning og prioritering, organisering og politikkutvikling.

I følgeforskningen har vi nyansert og detaljert de tre forskningsspørsmålene som Trondheim kommune ønsket
å utforske ved inngangen til prosjektet. Forskningsspørsmålene som har guidet evalueringen er:
1. Hva betyr innbyggernes modell for målgruppenes livskvalitet og samfunnsdeltakelse?
•

Hva kjennetegner innbyggerne som inngår i studiens målgrupper?

•

På hvilke måter påvirker forsøkene målgruppenes opplevde livskvalitet?

•På hvilke måter påvirker forsøkene målgruppenes medborgerskap og samfunnsdeltakelse?

2. Hva betyr forsøkene som piloteres for koordinering, integrering og samskaping av tjenesterog virkemidler?
•

Hvordan forstår målgruppene, tjenesteytere og øvrige samskapingsaktører sine roller i utvikling,
gjennomføring i evaluering av forsøkene?

•

Hva hemmer og fremmer samskapingsprosessene som utforskes gjennom forsøkene?

•

Hvilke nye former for praksis utvikles gjennom forsøkene, og hvorvidt oppleves forsøkene som
vellykkede?

3. Kan innbyggernes modell gjøres sosialt og økonomisk bærekraftig på måter som skaper livskvalitet og samfunnsdeltakelse for målgruppene, og i så fall, hvordan kan den forankres
i Trondheim kommune?
•

Hvilke samfunnsøkonomiske scenarier kan skisseres på bakgrunn av erfaringer fra forsøkene?

•

Hvordan tar administrative og politiske ledere imot evalueringen av forsøkene slik de beskrives avmålgruppa, ansatte og samskapingsaktørene?

•

Hva kan hemme og fremme forankring og implementering av de nye praksisene som integrert delav kommunens kjernevirksomhet?

Vår utforsking av Innbyggernes modell kan med dette forstås gjennom en teatermetafor, inspirert av Goffman(1959) der vi har vært opptatt av å studere det som skjer på scenen (front stage) i møtet mellom innbyggereog frontlinje (blant ansatte og samarbeidspartnere). Vi har vært opptatt av å utforske hvordan deltakelsen på«scenen», forstått som prøvehandlinger i Innbyggernes modell, har påvirket innbyggernes liv og muligheter og
samskaping av tiltak og virkemidler. Samtidig som vi har vært opptatt av å se på hva som skjer i kulissene (backstage); hvem som har «regien», hva som får «spotlight» og oppmerksomhet, hvem som styrer sceneteppet, og
når på oppsetningen gjennomføres, hvilke budsjetter se må forholde seg til, og hvordan «forestillingen» gjøres
kjent for publikum osv.
På mange måter kan forskningsspørsmålene våre stilles opp slik at det første forskningsspørsmålet retter
fokus på det som skjer på scenen og i livene til aktørene som står på scenen. Det andre forskningsspørsmålet
handler i stor grad om det som skjer bak scenen. Det tredje forskningsspørsmålet handler om muligheter og
barrierer for å sette opp flere forestillinger.
		57

NTNU WELLFARE

1. Hva betyr innbyggernes modell formålgruppenes livskvalitet og samfunnsdeltakelse?

2. Hva betyr forsøkene som piloteres forkoordinering, integrering og samskaping
av tjenester og virkemidler?

3. Kan innbyggernes modell
gjøres sosialt og økonomiskbærekraftig på måter som skaper
livskvalitet og samfunnsdeltakelse
for målgruppene, og i så fall,hvordan kan den forankres
i Trondheim kommune?

?

Figur 14. Tre overordnede forskningsspørsmål – på scenen, i kulissene, og mulighet for flere forestillinger

5.1 Design: Følgeforskning
Det som kjennetegner følgeforskning er at forskerne
følger et tiltak eller strategi over lang tid, gjerne helt
fra start til slutt (Bredgaard, 2016; Luna Pinzon et al.,2022). Følgeforskningen har tatt utgangspunkt i ettverrfaglig perspektiv og forskerne har også tverrfaglig bakgrunn og kommer fra ulike forskningsinstitusjoner (NTNU, UiO, FHI, Sintef, NIBR/OsloMet).
Hensikten har vært å få til en bred, nyttig og kritisk
framstilling av Innbyggernes modell.
Følgeforskningen av Innbyggernes modell er designet
som et bidragsforskningsprosjekt, noe som betyrat både forskningsmiljøene og kommunen bidrar
ressurser i prosjektet og kontinuerlig samarbeiderbåde om design, forskning og formidling. Med
dette som utgangspunkt utviklet vi det gjennomå være inspirert av følgeevaluering, forankret i et
pragmatisk vitenskapssyn. Det er valgt da vi har
benyttet både kvantitative og kvalitative tilnærminger. Med et slikt verdenssyn anser forskeren at det
er forskningsspørsmålet som skal drive forskningen,og at spørsmålet er viktigere enn metoden. Pragmatisme er, som navnet indikerer, en praktisk retning,hvor både induksjon og deduksjon er viktig. Bådeteorigenerering og teoriverifisering kan oppnås, og
det oppfordres til metodisk pluralisme (Tashakkori &Teddlie, 2010). En utviklingsorientert følgeevaluering
fokuserer på å understøtte og forbedre komplekseog dynamiske tiltak og innsatser. Evalueringen
fungerer som en lærende prosess som bidrar til åidentifisere, forstå og handle på utforutsette utfordringer og muligheter. Vi har valgt å bygge på en

58

utviklingsorientert evaluering fordi det er velegnet
når det er behov for å justere strategier og aktiviteteri takt med at man lærer mer om hva som virker, og
hva som ikke fungerer (Pedersen, 2023, s. 181).

5.2 Datainnsamlingsmetoder
Vi har benyttet et fler-metodisk design med
innhenting av kvalitative og kvantitative data fra
en rekke kilder (Andersen, 2017). Samtidig har
forskerne også gitt innspill til de ansatte i Trondheim
kommune gjennom regelmessige dialogmøter i deårene Innbyggernes modell har blitt gjennomført.
På denne måten har det vært gjensidig påvirkning
mellom forskningen og praksisutviklingen. Fordi
delprosjektene i Innbyggernes modell har vært i
utvikling og endring underveis, har vi også måttet
tilpasse forskningsdesign og planlagte metoder. I det
følgende vil vi redegjøre for metodene vi har brukt,
og gjennomføringen av datainnsamlingen. Opprinnelig skulle gjennomføres en kvantitativ spørreundersøkelse om innbyggernes livskvalitet, medborgerskap
og mattering, og sammenligne innbyggerne i innbyggernes modell med andre innbyggere som ikke deltok
i prosjektet. Det ble utfordrende å gjennomføre, fordi
1) delprosjektene endret seg i fokus og omfang, 2)
svarprosent på første runde med datainnsamling ble
for lav og 3) at spørreskjemaene var utfordrende åsvare på for innbyggere med begrensede norskkunnskaper. Vi bestemte oss derfor for å justere evalueringen til å øke omfang av kvalitative data, da det bådeville vært uetisk og uhensiktsmessig å fortsette denplanlagte kvantitative innbyggerundersøkelsen.

INNBYGGERNES MODELL I TRONDHEIM KOMMUNE: HOVEDRAPPORTKVALITATIVE DATAKVANTITATIVE DATA

Deltakende observasjon fra utvalgte møter og workshops:- Regelmessige evalueringsmøter med delprosjekter (hvert halvår)- Møter i prosjektledergruppa- Felles samlinger/workshops med alle delprosjektene- Felles samlinger/møter i 0-24 samarbeidet
Evalueringsmøter med delprosjektene og møter i styringsgruppa: Intern dokumentasjon fra prosjektet i form av møtereferat, presentasjoner mv.
- Innsyn i all skriftlig dokumentasjon fra prosjektet gjennom tilgang til lagringsområde på Google Drive
Intervju med prosjektledere for innbyggernes modell
3 fokusgruppeintervju med prosjektlederne ved oppstart, midtveis og etter
avsluttet prosjekt.

Spørreundersøkelser blant ansatte og
samarbeidspartnere i delprosjektene:
1) Februar – april 2022 (n = 59)
2) Juni–juli 2023 (n = 25)

Tellinger fra de enkelte delprosjekterom antall deltakere og vurderinger avmåloppnåelse (f.eks. hvor mange som
har fått hjelp med bolig, reduksjon i
kriminalitet,
Registerdata og tilgjengelig statistikk
for å utarbeide scenarierIntervjuer med 32 ulike innbyggere på tvers av delprosjekter (12 ungdommer,
20 foreldre)
Ansatte og samarbeidspartnere i Trondheim kommune vurderte og definerte,i tråd med beskrivelser av målgruppen for innbyggernes modell, utvalget av
innbyggere som var relevant å rekruttere til intervju. Rekruttering av intervjupersoner skjedde i samråd med delprosjektledere, basert på prinsippet om
maksimal variasjon i utvalget. De fleste intervjuene var individuelle, men noen
foreldre ble intervjuet sammen i par. 5 av foreldrene intervjuet vi to ganger.

Økonomiske nøkkeltall fra kommunen
til å utarbeide scenarierIntervjuer med 24 ansatte i kommunen og 5 samarbeidspartnere på tvers av
delprosjekter
11 av disse intervjuet vi (minst) to ganger. De fleste av disse intervjuene var
fokusgrupper.
Intervjuer med 14 ledere på enhetsleder-, kommunalsjef og kommunedirektørnivå på tvers av sektorer.
5 av disse var ikke direkte knyttet til Innbyggernes modell som prosjektorganisasjon, men jobbet som ledere i «linja». 2 av kommunedirektørene bleintervjuet to ganger. 8 individuelle intervju, resten fokusgruppe.
Intervjuer med 5 folkevalgte politikere i Trondheim kommune
Dokumenter fra Trondheim kommune- Gjennomgang av strategiske planer i Trondheim kommune med særlig
relevans for innbyggernes modell (som for eksempel kommuneplanens
samfunnsdel, oppvekststrategi, handlings- og økonomiplan)
Analyseworkshop med forskere, prosjektledere, ansatte, samarbeidspartnere,tillitsvalgte og strategiske ledere i Trondheim kommune (februar 2023)
Tabell 4 framstiller datagrunnlaget vi endte opp å basere følgeforskningen på.

59

NTNU WELLFARE

5.2.1 BIKVA – Brukerinvolvering ikvalitetsutviklingFår å utforske de ulike aktørenes (innbyggere,ansatte, samarbeidspartnere, ledere og politikere)erfaringer med Innbyggernes modell var vi inspirert
av en forskningstilnærming som heter BIKVA (Brukerinvolvering i kvalitetsutvikling). BIKVA er en kvalitativ
undersøkelsesmetode som er nært koblet til New
Public Governance som styringslogikk i offentlig
sektor, og dermed godt egnet for å evaluere samskapingsinitiativer (Krogstrup, 2019). Dette betyr at en
BIKVA-undersøkelse er en refleksiv aktivitet der deulike deltakerne forholder seg aktivt til hverandres
kunnskap og erfaringer. Dette betyr at den offentligeorganisasjonen kontinuerlig øker sin evne til å tilby
tiltak og innsatser som «virker», sett fra innbyggernes/målgruppenes perspektiv (Krogstrup, 2019).
Hensikten med å BIKVA er å skape en felles «sensemaking»-prosess i organisasjonen som det forskes
på. Dette gjøres ved at forskeren presenterer
foreløpige funn i de ulike nivåene i prosjektet. I
følgeforskningen bidrar dette til en mer helhetlig
evaluering for å kunne vurdere og gi anbefalinger
om videreføring av den nye innbyggernes modell.
Vi benyttet en versjon av BIKVA ikke disse fasene
ble gjennomført strengt kronologisk, men mer
samtidig, selv om innbyggerstemmen og ansattes
erfaringer var startpunktet for de øvrige rundene
med intervjuer. I intervjuer av innbyggere, ansatte,
samarbeidspartnere, ledere og politikere har vi lagt
til grunn et utvalg basert på prinsippet av maksimum
variasjon (Palinkas et al., 2015). Det vil si at utvalgene
er basert på å belyse bredden av ulike erfaringer
og bakgrunner blant de ulike aktørene. I analysen
av data har vi vært opptatt av tematiske mønstre
som går på tvers av heterogene bakgrunner blantdeltakere i utvalgene.
Fasene i BIKVA er:
Fase 1: Innbyggerne i målgruppene involveres:Som den første fasen i BIKVA ble gjennomført
med intervjuer med innbyggere i målgruppene forpilotene: lavinntektsfamilier med små barn, eller
ungdommer i alderen 12–24 år i sårbare posisjoner.
Denne delen av BIKVA deles inn i to; en individuelleintervjuer som inkluderer foreldre i familier med småbarn, og individuelle intervjuer ungdomsgruppen.
Hensikten var å få tilgang til målgruppenes verdier,
perspektiver, motivasjoner, mål, og tolkninger av
hva som er med på å fremme deres livskvalitet og
samfunnsdeltakelse. BIKVA vektlegger å få frem
det målgruppene selv opplever som viktig. Dermed
omfatter denne delen av undersøkelsen målgruppenes egen sensemaking (meningsskaping). Forskingens
formål og problemstillinger danner grunnlaget for
utarbeidelsen av en semistrukturert intervjuguidesom benyttes som utgangspunkt for samtalen (sevedlegg 3).

60

I tråd med vurderinger av målgruppene for
Innbyggernes modell beskrevet i kapittel 3.2, så
er det ansatte i Trondheim kommune som har
vurdert hvilke familier og ungdommer som harvært målgrupper for innbyggernes modell. Vi har ifølgeforskningen ikke gjennomført objektive undersøkelser av familienes økonomiske situasjon. Utvalgetvårt av familier og ungdommer vi har intervjuet, hardermed bestått av innbyggere i svært levekårsutsattesituasjoner, og innbyggere i risiko for utvikling av
problemer knyttet til utsatthet, slik det er vurdert av
ansatte i Trondheim kommune.
Fase 2: Fagpersonene/samarbeidsaktører
involveres: Neste fase består av et fokusgruppeintervju og individuelle intervjuer med de ansatte og
samarbeidsaktørene i delprosjektene som har den
daglige kontakten med målgruppene. De ansatteog øvrige samarbeidsaktører blir introdusert fortemaene som målgruppene har tatt opp, og blir
bedt om å reflektere over hvorfor målgruppen tar
opp disse bestemte temaene når de for eksempel
skal vurdere effekten av en innsats. Et illustrerende
spørsmål kan være: «Hvorfor tror du målgruppene
har tatt opp dette temaet, og hvorfor tror du desvarer slik de gjør?».
Fase 3: Administrativ ledelse involveres: I det
tredje trinnet i BIKVA involveres ledere og mellomledere. Etter intervjuet med de fagpersoner/
samarbeidsaktører etableres et gruppeintervju med
lederne og/eller kommunedirektører som de ansatte
har identifisert som sentrale. Lederne blir først
introdusert for temaene som blir tatt opp av målgruppene, og deretter for de ansattes refleksjon overdisse temaene med spørsmål som: «Hvorfor tror dumålgruppene har tatt opp disse temaene, og hvorfor
tror du de ansatte svarer slik de gjør?»
Fase 4: Politikerne involveres. Neste trinn i
BIKVA involveres politikerne, som et grunnlag forå reflektere over politisk forankring og egen rollesom folkevalgte ledere og ansvarlige for utvikling av
velferdsinnsatser ovenfor målgruppene. Politikerne
blir først introdusert for temaene som blir tatt opp avmålgruppene, deretter for de ansattes og ledernes
refleksjoner over disse temaene med spørsmål som:
«Hvorfor tror du målgruppene har tatt opp disse
temaene, og hvorfor tror du de ansatte og administrative ledere svarer slik de gjør?»
5.2.2 Deltakende observasjon
I tillegg til intervjuer har vi benyttet deltakende
observasjon for å samle data. Deltakende observasjon innebærer at forskeren selv samler inn dataved å se og høre på aktører mens de handler ellersamhandler, uttrykker meninger eller er involvert ihendelser. For å kunne se og høre dette må forskerenvære til stede der aktørene er, og når de aktuellehandlingene, meningsytringene eller hendelsene
foregår i (Grønmo, 2004). Deltakende observasjon

INNBYGGERNES MODELL I TRONDHEIM KOMMUNE: HOVEDRAPPORTer en hensiktsmessig tilnærming for å få tilgang til
sosiale situasjoner der forskerne fokuserer på det
deltakerne gjør, og ikke det de sier de gjør. Forskerne
har deltatt kontinuerlig på deltakende observasjoner
ved evalueringsmøter mellom prosjektlederne i
Innbyggernes modell og delprosjektene. Feltnotaterble notert underveis for å få innblikk i den daglige
praksisen i delprosjektene. Notatene fokuserte på
hva deltakerne fortalte om sine erfaringer i delprosjektene samt refleksjoner fra de samlingene der delprosjektene møttes på tvers for å lære av hverandre.

5.3 Analyse av kvalitative intervjuer, feltnotater og
dokumenterFor å analysere de kvalitative dataene (individuelleintervjuer, fokusgruppeintervjuer og feltnotater) og
dokumentene (kommunens planverk, samt delprosjektenes egendokumentasjon) ble refleksiv tematisk
analyse brukt (RTA) (Clarke, 2021). RTA er en metodefor å identifisere, analysere og tolke meningsmønstre(«temaer») i kvalitative data som kan brukes på tvers
av en rekke teoretiske rammeverk og forskningsparadigmer, ettersom den ikke er begrenset av teoretiske
forpliktelser (Clarke, 2021). I analysene har vi valgt åfølge en abduktiv tilnærming (Timmermans & Tavory,2012). Det vil si, at vi aktivt har forholdt oss til teoriog tidligere forskning i analyser av data (et bestemt
sett av «briller» som vi har lagt til grunn for våretolkninger, beskrevet i kunnskapsgrunnlaget som ble
presentert i kapittel 4). Samtidig har vi søkt å finne
tematiske mønstre i data som både utdyper innsikt
i eksisterende kunnskapsgrunnlag og som tilfører
ny kunnskap gjennom den empiriske utforskningen.
Følgende RTA-prosess ble gjennomført som en
iterativ og abduktiv prosess, basert i følgende faser:
1. Den første fasen av analysen besto i å gjøre seg
kjent med datamaterialet ved å lese og gjenlese
alle de transkriberte intervjuene for å få enoversikt over deltakernes subjektive opplevelser
og erfaringer, og notere innledende tanker, ideer
og nye temaer.
2. Deretter ble de første ideene eller meningsbærende enhetene som ble ansett som relevante forforskningsspørsmålet, identifisert og kodet etteren grundig gjennomgang av hvert intervju.
3. De foreløpig kodede ideene og fremtredende
mønstrene i deltakernes subjektive opplevelser
ble identifisert, kondensert, tolket, merket og
kategorisert i potensielle temaer (mønstre) påtvers av intervjudeltakerne og dokumentene.
4. Beskrivelsene og sitatene fra de fremvoksende
temaene som utgjorde meningsbærende enheter,
ble deretter identifisert, sammenstilt og sortert
i tre tentative hovedkategorier. Videre ble disse
ulike meningsbærende enhetene systematisertog kategorisert i ulike temaer ved hjelp av NVivo(versjon 12).

5. Overordnede temaer ble identifisert, og for å
vise forskjeller og sammenhengende relasjoner
mellom temaene og undertemaene ble det laget
et tematisk kart. Dette ble deretter diskutert på etfelles analyseseminar.
6. For å sikre intern validitet og redusere risikoen
for forskningsskjevhet diskuterte forfatterne
analyseprosessen og funnene i fellesskap for å
identifisere likheter og forskjeller i fremtredende
meningsinnhold, temaer og undertemaer.
7. Foreløpige analyser har vært kontinuerlig
diskutert i møter med kommunen og i en felles
analyseworkshop.
8. Til slutt resulterte diskusjonene i mer overordnede temaer og undertemaer som fanget opp
beskrivelsene og erfaringene som kom frem
i intervjuene, feltnotatene og dokumentene.
Funnen blir presentert i de neste kapitlene.

5.4 Utenfor-regnskapet
I perioden Innbyggernes modell har pågått, har
Trondheim kommune parallelt startet uttesting av«Utenfor-regnskapet» i arbeidet med levekårsbudsjettering til kommunens handlings- og økonomiplan
2023–2026 (Trondheim kommune, 2022a). Utenfor-regnskapet er et praktisk verktøy (økonomisk
beregningsmodell) utviklet av KS som kan tallfeste
hvor mye samfunnet potensielt kan spare på å
forebygge fremfor å reparere, og på å investere imennesker fremfor å se dem som en utgiftspost(KS). Det egner seg spesielt godt for kommuner og
fylkeskommuner som ønsker å tallfeste potensielle
gevinster av å investere i forebyggende tiltak for å
hindre utenforskap. Bak beregningsmodellen, som
kan lastes ned gratis hos KS i form av et Excelark,
ligger det omfattende økonomiske beregninger. Det
er benyttet tverrsnittsdata fra SSB, Norsk Pasientregister og Kommunalt pasient- og brukerregister for å
beregne kostnader, inntekter og forbruk av offentlige
tjenester over et livsløp. Tjenester og ytelser sominngår i modellen er kriminalomsorg, lønns- og
kapitalinntekter, utdanning, overføringer (stønader),kommunale helse- og omsorgstjenester (inkl.
tannlege), spesialisthelsetjenester og barnevernstjenester. Man kan lese mer om hvilke beregninger
som ligger bak Utenfor-regnskapet i en egen dokumentasjonsrapport (Rambøll, 2019). Det finnes flere
liknende initiativer internasjonalt, eksempelvis «The
Social Value Database and Simulator (SVDS) for Public
Health» utviklet av Public Health Wales (PHW, 2022).
Vi vet mye om hvilke grupper i samfunnet som er
mer sårbare enn andre. Det kan være unge som
ikke har fullført videregående skole, barn som er
i kontakt med barnevernet, eller barn og ungdom
med diagnoser som depresjon eller angst. Derfor
inneholder Utenfor-regnskapet målgrupper som har
høyere risiko enn gjennomsnittet for å havne utenfor
fellesskapet.

61

NTNU WELLFARE

De syv målgruppene er:• Unge som har sluttet på videregående skole, eller
som ikke har gjennomført på normert tid pluss toår.
• Barn i lavinntektsfamilier hvor barnet er norskfødt
med innvandrerforeldre.
• Barn i lavinntektsfamilier der en eller begge
foreldrene mottar uføretrygd eller økonomisk
sosialhjelp.
• Barn som har foreldre med diagnose innen
psykiske lidelser eller rusmiddelproblem.
• Barn med hjelpetiltak i barnevernet.
• Barn diagnostisert med depresjon eller angst.
• Barn diagnostisert med atferdsvansker.
Seks av tiltakene i Innbyggernes modell utgjør
noen av casene det er gjort slike beregninger for av
Trondheim kommune. Forskningsgruppen har fåttfølge dette arbeidet i form av både intervjuer ogmøter med involverte aktører i kommunestaben, og
vi har fått tilgang til resultatene av beregningene fordet enkelte delprosjekt. Vi har også selv brukt Utenfor-regnskapet til å illustrere hvilke utslag denne type
investering kan få i kommunen på sikt. Dette presenteres i kapittel 11, der vi svarer på om Innbyggernes
modell kan gjøres sosialt og økonomisk bærekraftigpå måter som skaper livskvalitet og samfunnsdeltakelse for målgruppene.

5.5 Scenariometodikk
For å vurdere mulig implementering og oppskalering
av forsøkene har vi analysert modellens bærekraft og
forankring ved hjelp av en forskningstilpasset utgave
av scenariometodikk. Her har sentrale personer iforskningsgruppen, dvs. forskerne som har gjennomført og analysert intervju med både innbyggere,ansatte og administrativ og politisk ledelse, gjort
en helhetlig vurdering av delprosjektene og utviklet
flere overordnede fremtidsscenarioer basert på
delprosjektenes virkninger og deltakernes erfaringer.
I scenariometodikk og systemdesign er det viktig å
først identifisere hvilke drivkrefter som blir viktige forkommunens utvikling framover. Disse kan være bådesikre eller usikre, og graden av usikkerhet er det som
gir mulighet for flere ulike scenarier.
Implementering, oppskalering og bærekraft harvært tema i intervjuene med involverte aktører i det
enkelte delprosjekt, og kommuneledelsen. Vurderinger som gjelder økonomisk bærekraft, baserer seg på
bruk av prinsipper og datagrunnlag hentet fra bl.a.
Utenfor-regnskapet. Det som skiller vår tilnærming
fra klassisk scenariometodikk, er at vi ikke har drevet
iterative prosesser med mange involverte aktører derformålet utelukkende har vært å jobbe med scenarioutvikling (hvilket ressursmessig ville anses å ligge
utenfor prosjektets rammer). I stedet har vi brukt den

62

akkumulerte kunnskapen i forskningsgruppen til åskrive fram scenarioene.
Scenarioutvikling er et verktøy som kan brukes til å
diskutere nye måter å gjøre ting på i en strategisk
sammenheng. Vi har blant annet latt oss inspirere
av en rapport fra Kommunal- og moderniseringsdepartementet i forbindelse med skrivingen av enstortingsmelding om innovasjon i offentlig sektor,
der det ble utviklet scenarioer for offentlig sektor i
2040 (Regjeringen, 2019). KS sin «scenariofabrikk» i
Fremtidsverktøyet 2040, der hver enkelt av landets
kommuner kan jobbe med scenarioutvikling basert
på egne data, har også vært til inspirasjon (KS). Det
finnes også flere eksempler på scenariometodikk
brukt i forskning, som vi har skjelet til (Ramirez etal., 2015). Det er viktig å merke seg at scenarioene
ikke er framskrivninger som beskriver hvordan man
tror utviklingen vil bli, men heller anerkjenner at det
finnes flere mulige retninger utviklingen kan ta. Det
er også viktig at tidshorisonten i scenarioanalysen måvære lang nok til at man kan frigjøre seg fra dagens
situasjon og se for seg endringer, og kort nok til at
scenarioene oppleves relevante. Scenarioene presenteres i resultatdelen av rapporten, under forskningsspørsmålene om økonomisk bærekraft.

5.6 Spørreundersøkelser
I tillegg til intervju med innbyggere som har mottatt
hjelp og penger i pilotprosjektet, er de ansattes
erfaringer og refleksjoner om implementeringen av
piloten den viktigste datakilden for oss. I tillegg til
en rekke intervju med deltakere i piloten, inviterte vi
ledere og ansatte som er samarbeidsaktører i «Innbyggernes modell» til å delta i to spørreskjemaundersøkelser hhv. våren 2022 og våren 2023
Som en del av evalueringsarbeidet ble det gjennomført to spørreundersøkelser som blant ledere, ansatteog samarbeidspartnere i de ulike delprosjektene i«Innbyggernes modell». Den første undersøkelsen
ble sendt ut våren 2022, den andre våren 2023. Mens
det var stor oppslutning om den første undersøkelsen (n = 59), var det færre som svarte i 2023 (n = 25).
Det er sannsynlig at de fleste av de som også svartei 2023 er «kjerneaktører» som kjenner prosjektene
godt, og at det er respondenter med mye erfaring fra
prosjektene.
Skjemaet ble utviklet av forskningsgruppen, og en
nettversjon ble satt opp i TSD-løsningen (Tjenester for
Sensitive Data) som FHI benytter.
Undersøkelsene hadde hovedsakelig åpne spørsmål,der vi ville at de ansatte fritt skulle dele sine
erfaringer med piloten. Det ble presisert at datagrunnlaget kun var tilgjengelig for oss forskerne (medtaushetsplikt), og ikke Trondheim kommune. Selv om
ledere og ansatte har svart «anonymt» i form av at
vi ikke har spurt om navn, har vi spurt hvilket delprosjekt de jobber i, hvilken aktør de representerer,

INNBYGGERNES MODELL I TRONDHEIM KOMMUNE: HOVEDRAPPORTog om de er ledere eller ansatt/samarbeidspartner.
Siden det er såpass få personer det er snakk om, er
materialet bakveis identifiserbart for de som kjennerprosjektet godt. Vi har derfor måtte være varsom ved
bruk av sitater fra åpne spørsmål i undersøkelsene,og har behandlet materialet «under ett» i presentasjoner av andeler osv. Dette til tross for at det er en
overvekt av svar fra enkelte delprosjekt, sammenliknet med andre. Dette fører til en skjevhet i materialet,men siden undersøkelsen hovedsakelig er kvalitativ,og handler om å få fram erfaringer med prosjektet,
har vi likevel valgt å ikke vekte svarene, slik man
kunne vurdert hvis vi større grad hadde brukt mer
kvantitative spørsmålsbatteri i datainnsamlingen.
Svarene på åpne spørsmål er gjennomgått og
sentrale aspekter fargekodet. Prosjektgruppen ievalueringen jobber etter prinsippene for tematisk
analyse utviklet av Braun og Clarke (Braun & Clarke,
2006). Vi har brukt statistikksoftwaren Stata og Excel

som analyseverktøy i forbindelse med spørreskjemaundersøkelsene. Programvaren Nvivo er benyttet
som analyseverktøy for de kvalitative analysene.
5.6.1 Respons på spørreundersøkelsene
Undersøkelsene ble sendt ut til 67 personer (svarprosent på 88 %), basert på en e-postliste vi fikk fra
Trondheim kommune. I 2022 fikk vi svar fra hele
59 respondenter, der over halvparten kom fra tre av
delprosjektene. Dette er nevnt tidligere: I 2023 var
responsen markant lavere med kun 25 svar (svarprosent på 37 %), tross flere purrerunder. Det er
usikkert hva dette skyldes. Vi vet at en del tok kontaktom tekniske problemer med å få åpnet skjemaet, og
det ble iverksatt tiltak for å ordne dette. Det kan væreat flere hadde problemer, men ikke sa ifra. Også desom var involvert i de avsluttede prosjektene
ble invitert til å svare om sine erfaringer.

Andel respondenter (%)
n = 59 i 2022
n = 25 i 2023
40

36

35

Prosent

30
25

22

20

17 16

15

17

16
12

10

10
4

5

12
8

8

4

7

7
0

0
Tidlig innsats
i Brundalen(n=13/9)

Som deandre(n=10/1)

Andel 2022

Stødig start(n=10/2)

Veien tilførerkort(n=7/3)

Flyktningefamilien
i sentrum(n=6/4)

Fritidfor alle barn
og unge(n=5/4)

På egneben, menikke alene(n=4/1)

4
0

Praktisk
grunnskole– PGS(n=4/10)Sammenpå Lademoen(n=1)

Andel 2023

Figur 15. Andel respondenter fordelt på delprosjekt, 2022 og 2023. Antall respondenter er oppgitt som (n=2022/2023) undersøylene for hvert prosjekt.

63

NTNU WELLFARE

Aktører som har svart

I 2022 fikk vi svar fra alle de åtte lederne av delprosjektene, 15 ledere hos samarbeidsaktører og 36
ansatte, mens i 2023 fikk vi svar fra 6 av delprosjektlederne, 5 ledere hos samarbeidsaktører og 12 ansatte.
Det var også to som ikke svarte på spørsmål om rollei 2023.

I bidragsforskning der forskerne tett samarbeider
med kommunene er det svært viktig å være kritisk til
forskningsprosessen slik at ikke forforståelsen blir enhemmer for å oppdage nye aspekter i forskningen.
Følgeforskning opererer i en vanskelig mellomposisjon der forskerne veksler mellom ulike roller i evalueringsprosessen, som kan føre til at ulike ønskemål
og forventninger bygges opp, både hos kommuneneog i forskningsmiljøet (Olsen et al., 2004). Følgeforskning krever derfor at man er bevisst et utfordrendeterreng omkring prosjektdesign og mulige roller en
kan inneha (Olsen et al., 2004). Det nærme samarbeidet gjør at man kan bli blind for kritiske aspekter iforskningen og i innbyggernes modell. Derfor har detvært viktig å skape arenaer for gjensidighet i kommunikasjon og samhandling. Samt, at det hele tidenvært viktig at vi hadde tett samarbeid med forskerne
som kommer fra andre forskningsinstitusjoner enn
NTNU. Deres rolle har vært å både bidra til å kvalitetsikre forskningsprosjektet, og samtidig være en«djevelens advokat» i forhold til både teori, resultaterog beskrivelse av anbefalinger som blir redegjort for
i rapporten. I tillegg har det vært viktig å få tilbakemeldinger underveis ved å legge frem foreløpige funn
ved konferanser, samt hos kommunen. De andre
forskningsinstitusjonene har også hatt en rolle å værekritisk til NTNU-forskernes teoretiske og metodisketilnærming.

5.7 Forskningsetikk

5.9 Presentasjon av hovedfunn og resultater

Følgeevalueringen er søkt godkjent hos REK (Ref.
Nr.: 320438). REK vurderte prosjektet som utenfor
helseforskningslovens virkeområde. Prosjektet ble
meldt inn og godkjent hos Personvernombudet forforskning, NSD (nå Sikt; prosjektnr: 933357). Alledeltakere som har blitt rekruttert i prosjektet har blitt
forelagt Informert og fritt samtykke (se vedlegg 3).
Vi har anonymisert alle personer og i presentasjon
av resultater har vi i de fleste tilfeller ikke valgt åtilkjennegi hvilke delprosjekter Innbyggerne vi harintervjuet er knyttet til, med mindre det er direkte
relevant å forstå kontekst for sitatene vi bruker.
Dette valget har vi tatt for å sikre personvern og
anonymitet, med særlig hensyn til innbyggerne vi
har intervjuet. På generelt grunnlag har vi lagt vektpå å bruke det totale datamaterialet, med bredde og
variasjon i hvilke innbyggere og øvrige aktører som ersitert i framstilling av funn.

I de følgende kapitler beskrives sentrale mønstre,tema og fortellinger om forandring som er analysert
fram på bakgrunn av det omfattende datamaterialet
som er beskrevet i dette kapittelet. På bakgrunn av at
de ulike delprosjektene i innbyggernes modell byggerpå en rekke felles prinsipper (beskrevet i kap 3) og
at samtlige delprosjekter har utviklet og endret seg
over tid, har vi valgt å ikke bryte ned presentasjon av
funn på ulike delprosjekt. Vi har i stedet tatt tak i det
som er felles kjennetegn og tema, der vi har kodet og
undersøkt mønstre i datamaterialet på tvers av deulike delprosjektene. I tillegg har vi valgt å eksemplifisere med funn og forandringsfortellinger fra de ulike
delprosjektene der spesifikke delprosjekter skiller seg
vesentlig ut fra de andre. Hovedvekten av datamaterialet som er benyttet bygger på de 6 delprosjektene
som var aktive fram til Innbyggernes modell ble
avsluttet som prosjekt i juni 2023, men til en viss grad
bygger vi også på innsikt og data fra de avsluttede
delprosjektene. I de resultatkapitlene som følger
videre i denne rapporten oppsummerer vi bådehovedfunn og en rekke anbefalinger vil veien videre.
I tråd med den abduktive analysetilnærmingen vi
har valgt, bygger anbefalingene våre i de kommende
kapitlene både på det eksisterende kunnskapsgrunnlaget som ble presentert i kapittel 4, og nye innsikter
som er fremkommet gjennom utforskningen av
Innbyggernes modell.

I 2022 fikk vi svar fra følgende aktører: ABES Trafikkskole, Barne- og familietjenesten (BFT), Barnevernstjenesten, Brundalen barnehage, Brundalen
skole, Flyktningetjenesten/INN, Familietiltak/familietilbudet, Gartnerhaugen (omsorgsenhet), Heimdal
VGS, Helse- og velferdskontor, Lerkendal, Helse- og
velferdskontor, Falkenborg, Helsestasjon, Kirkens
Bymisjon, Omsorgsstasjonen for barn og ungdom(OBU), Kulturenheten i kommunen, Kvalifiseringssenter for innvandrere, Omsorgsenheten avd. Link,
Politiet, Ressursteam BFT Østbyen, Ressursteam
BFT Falkenborg, St. Olavs Hospital, Uteseksjonen i
Trondheim kommune.
I 2023 svarte representanter fra Brundalenbarnehage og Brundalen skole, Boligstiftelsen,
Kulturenheten, NAV, Politiet, INN (Kvalifiseringssenter
for innvandrere), Barne- og familietjenesten, helseog velferdskontoret, St. Olavs Hospital, Lademoen
barnehage, Uteseksjonen og Politiet.

Vi vil også nevne at da det kan være lett å identifisere ansatte, ledere og innbyggere som har deltatt
i forskningen, så har vi i størst mulig grad vist til
deltagerne i generelle termer for å ivareta deres
anonymitet og konfidensialitet.

64

5.8 Refleksivitet

INNBYGGERNES MODELL I TRONDHEIM KOMMUNE: HOVEDRAPPORT

Foto: John Arne H. Tømmervold

65

6
Kjennetegn
ved innbyggerne i
Innbyggernes
modellINNBYGGERNES MODELL I TRONDHEIM KOMMUNE: HOVEDRAPPORT

Forskningsspørsmål som belyses i dette kapittelet er:• Hva kjennetegner innbyggerne som inngår i studiens målgrupper?

OPPSUMMERING AV HOVEDFUNN
1. Innbyggere er like forskjellige som folk flest, men mangler penger og har problemer de trenger
hjelp og støtte til.
Dette temaet omfatter utfordringer og problemer innbyggerne møter i hverdagen. I de ulike delprosjektene
er det litt forskjellige målgrupper, men felles for de fleste av dem er at det handler om barn, ungdom ellerfamilier som lever på lav inntekt, mange av dem mottar sosialhjelp og bor i kommunale boliger. De voksnestår ofte utenfor arbeidsmarkedet og har problemer med å etablere gode sosiale nettverk. De aller flesteer avhengige av hjelp fra NAV, mange har også hatt kontakt med flyktningetjenesten, barnevern og rus- og/eller psykisk helsetjenester i kommunen. Noen av ungdommene i delprosjektene har hatt særlige utfordringer knyttet til rus- og kriminalitet. Temaet tar derfor opp sentrale forhold knyttet til fattigdom og sammensatte problemer gjennom livsløpet. Helse, inntekt, arbeid og utdanning, bolig, familie og husholdning,rollen som forelder og forsørger, nabolag, fritid, nettverk og relasjoner og deltakelse i samfunnsliv
og i demokratiet er sentrale forhold som omtales.
2. Innbyggerne drømmer om et helt vanlig og verdig hverdagsliv, der de kan bidra med sine ressurser
og bety noe for andre.
Dette temaet handler om innbyggernes håp, drømmer og ønsker for fremtida, og de ressursene som
bor i folk og omgivelser for at innbyggerne både kan bli verdsatt og tilføre verdi i eget og andres liv.
3. Innbyggerne vet ikke hvilke rettigheter de har, og synes ofte det er vanskelig å få hjelp som hjelper.
Dette temaet handler om innbyggernes erfaringer med å NAVigere i et fragmentert hjelpeapparat,
der mange innbyggere uttrykker at de ikke kjenner til rettighetene sine eller hvor de kan henvende segfor å få hjelp. Temaet tar også opp erfaringer knyttet til skam, samt frykt og unnvikelse i møtet med«systemet». På motsatt side beskrives hjelpsom hjelp som betinget av relasjonelle kvaliteter og
personlig engasjement i møtet mellom innbygger og «system».

67

NTNU WELLFARE

Formålet med dette kapittelet er å se nærmere på
hva som kjennetegner innbyggerne i Innbyggernes modell. Målgruppene i Innbyggernes modell
var lavinntektsfamilier med små barn og utsatte
ungdommer, der mange ble vurdert til å ha sammensatte hjelpebehov. Gjennom forskningsprosessenog samarbeidet med Trondheim kommune har vi
gradvis fått mer innsikt i hva som kjennetegner målgruppene for Innbyggernes modell. Vi har tidligere
presentert fire ulike personas som oppsummerersåkalte «typiske» personer og familier om inngår imålgruppene. I dette kapittelet går vi mer tematisk
til verks, og ser på kjennetegn på tvers av de ulikemålgruppene.

6.1 Innbyggerne er like forskjellige som folk flest,
men mangler penger og har problemer de trenger
hjelp og støtte tilMålgruppene i innbyggernes modell deler visse
kjennetegn, selv om de i utgangspunktet er likeforskjellige som folk flest. Den mest framtredendefellesnevneren, både for ungdommer og foreldre,
var at innbyggere manglet penger, trygghet og
muligheter til å delta i fellesskap, arbeidsliv og
samfunnsliv, og at mange har manglet dette lenge.
Fattigdom og materielt og sosialt utenforskap var
historier som gikk igjen, både i intervjuer med
innbyggerne selv og ansatte. I det følgende beskrives
undertema knyttet til at Innbyggerne i Innbyggernes
modell mangler penger og har problemer de trenger
hjelp og støtte til.
6.1.1 Helseproblemer, stress og bekymringer
Mange av innbyggerne beskrev at de hadde
hatt en vanskelig oppvekst og at de strever med
helseproblemer. Både ungdommene og de voksne
fortalte om en vanskelig oppvekst fra tidlig barndom
av. Fattigdom, mobbing, overgrep, dødsfall, vold,
voldtekt, rasisme, omsorgssvikt, rus, krig og flukt var
historier som gikk igjen i intervjuene. En far fortalte
at: «Sist gang jeg telte har jeg hatt elleve dødsfall ihjemmet mitt. Jeg har trampet over folk som har dødd
av overdose i mitt eget hus. Det har skjedd veldig mye
rart».
Innbyggerne fortalte også om en rekke helseproblemer de står i, enten selv eller som pårørende.
Alvorlige problemer knyttet til psykisk helse, rus
og lav selvfølelse var mest framtredende. Mange
fortalte om at problemene de erfarte var knyttet
til opplevelser av avvisning, skam, ekskludering,
stigmatisering og rasisme, og koblet til stress og
usikker livssituasjon. Psykiske helseproblemer varogså ofte koblet til fysiske helseproblemer, tannhelseproblemer og funksjonsnedsettelser som preget
innbyggernes livskvalitet og mulighet til å delta i
samfunnet. En forelder forklarte belastninger knytte
til å leve å fattigdom slik: «Du blir sliten i hjertet. Det
er en type slitenhet, fordi følelsene dine blir så herjet
med. Hele tiden må du prøve å være så sterk». Både68

foreldre og ungdommer fortalte om erfaringer, bådefra enkelthendelser, men særlig opphopning av
belastninger og traumer, som negativt påvirket helse
og funksjon i dagliglivet.
Selv om en stor andel av innbyggerne hadde
store og komplekse problemer de måtte håndtere
i hverdagen, inkluderte enkelte delprosjekter(Sammen på Lademoen og Tidlig Innsats Brundalen)også innbyggere som hadde mindre alvorlig gradav utsatthet. Disse familiene hadde økonomisk og
sosialt strev og episoder med utsatthet som gjorde
dem sårbare for å utvikle større problemer på sikt.
Både ansatte og innbyggere fortalte at de erfarteat det i økende grad var familier, og særlig enslige
forsørgere, som slet økonomisk til tross for faste
jobber og trygg boligsituasjon. Dette var familier
som per definisjon ikke kunne klassifiseres som i
en situasjon med «vedvarende lavinntekt» (EU 60),
men de hadde fremdeles ikke nok penger til å foreksempel ta med ungene på opplevelser som kinoeller basseng. En mor som var i en slik situasjon,
beskrev det slik:
Jeg har fast jobb, fast kommunal, grei inntekt med
full ansiennitet, men som sagt ei inntekt. Jeg eier egenleilighet (…). Ungene har nok ikke opplevelsen av at vi
er fattig, og det har ikke jeg heller, men vi må tenke
hvordan vi bruker pengene våre best. Så de ser jo påkilopris. Når vi kjører forbi bensinstasjonen så sier de;«Oi, mamma, nå var det under 20 kroner for bensin». De er liksom opplært i at vi kan kjøpe det her,men da betyr det at vi ikke kan kjøpe det her (…) Jeg
er bestandig spent før rentene skal settes opp – hva
betyr dette nå? Og så surrer det litt i bakhodet, ikkesant. (…) Jeg handler jo når jeg vet at det ligger i den
50 % avslag på mat-greia, vi kjøper bestandig brukt,
og ungene har jo aldri hatt en ny sykkel.
Både ungdommer og foreldre fortalte om helseproblemer de hadde, der kostnader og egenandeler
gjorde at de bortprioriterte å søke hjelp de trengte.
For eksempel fortalte en far som slet med muskel- og
skjelettproblemer at det var vanskelig å betale forbehandling hos fysioterapeut:
Det er snakk om kanskje en 300 kr der, og 300 kr der,sant, så blir det sånn at «okei, ja ...» Du greier første,
for at du gjør det kanskje med en gang du får penger,også skal du plutselig gjøre neste 300 kr, «å nei!», forda har du plutselig brukt opp pengene dine.
Tannlege og fysioterapi var typiske eksempler påbehandlinger innbyggerne ikke tok seg råd til.
Fattigdom og levekårsstress påvirket ogsåinnbyggernes levevaner og kosthold. Mange
foreldre fortalte at konsekvensen av å leve så
billig var at de måtte kjøpe usunne matvarer som
de egentlig ikke ønsket å gi ungene sine. Mange
fortalte også om bekymringer knyttet til manglende
muligheter for å betale for fritidsaktiviteter (f.eks.

INNBYGGERNES MODELL I TRONDHEIM KOMMUNE: HOVEDRAPPORT

medlemskontingent), eller utstyr som krevdes forå delta på aktiviteter i regi av frivillighet eller skole(f.eks. fritids- og utstyr til idrett og leirskole).
Fattigdomsproblematikk og levekårsstress ble
beskrevet som vanskelig for alle, men erfaringene fra å leve i fattigdom ble delvis beskrevet
forskjellig. Forskjeller innebar blant annet etnisk
og språklig bakgrunn, tilgang til ressurser, hjelp og
nettverk, og kjennetegn ved stedene der innbyggerne
bor og lever. Men det var også forskjeller i hvordan
innbyggerne beskrev hvordan problemene de hadde
erfart påvirket dem. Mens noen fortalte historierom robusthet og erfaringer knyttet til det å takle
ekstreme livssituasjoner som krig og oppvekster
preget av omsorgssvikt, fortalte andre historier om
at de opplevde hjelpeløshet og behov for mye hjelp
for å få hverdagen til å gå rundt. En mor uttrykte det
slik: «Det er kommunen som er pappa til mine barn».
Både foreldre og ungdommer fortalte at det kunnevære vanskelig å lære seg å styre økonomien, og
at det i mange tilfeller ikke var mulig i praksis på
grunn av store uforutsigbarheter i lønn, stønaderog utbetalinger. Økonomien kunne med andre ord
ikke planlegges, fordi de ikke hadde nok penger tilå budsjettere for husholdningen i utgangspunktet.
En ungdom som hadde ansvar for storfamilien etterfamiliegjenforening beskrev det slik:
Pengene blir borte, altfor tidlig. Ingen penger igjen. Også sier de: «Du kan ikke bruke det og det». «Ok, hva
skal jeg gjøre?». «Vi vet ikke, det er ditt ansvar. Du måbare passe på økonomi og sånn». Og så begynte jeg åtenke på økonomi. Det var ikke nok, heller. Sånn 23,
eller 22.000 for syv personer, for én måned. Det er
ikke nok.
Flere av deltakerne hadde strevd med fattigdomsproblemer hele livet. Situasjonen de beskrev var en
følelse av å svømme under vann, der de bare så vidt
fikk komme til overflaten for å hente pust. En mor
beskrev situasjonen slik:
Selv om de gir meg sosialhjelp så er det jo ikke hjelp,
egentlig. Fordi jeg får likevel ikke lov til å komme meg
over. Du ligger og flyter i vannkanten, men er det ikke
lov til å puste, liksom. Du skal holdes der. Man er såsliten, det er ingenting å holde seg fast i, du drukner
rett og slett. Det finnes ikke noen hjelp, den hjelpa
som er der er ikke hjelp. Det er latterliggjøring og
ydmykgjøring og.. Det er ikke hjelp.
Utfordringene som innbyggerne beskrev når
det gjaldt mangel på penger og muligheter varpåfallende like, både for innvandrere og etnisk
norske deltakere: Mangel på penger bidro til
stress, bekymringer og håpløshet, og opplevelser
av skam og frykt. En far med norsk opprinnelse
beskrev opplevelsen av å mangle penger slik:
Når man står opp på morgenen, det går mye tenking
til. Hvordan skal man betale husleia, hvordan kan

man finne penger til det? Og så går hele dagen til
tenking, og det overskygger alle andre ting, som å drapå en liten tur og bare slappe av og drikke kaffe.
På sammen måte beskrev en mor med minoritetsbakgrunn opplevelsen av å mangle penger slik:«Etter at jeg kom til Norge og måtte leve med lite
penger, ble jeg veldig bekymret og stresset for hvordan vi kunne leve og hvordan vi kom til å klare ossher. Jeg ble veldig engstelig».
Flere innbyggere fortalte at de hadde tatt opp
private lån som ga dem store problemer og som
skapte mye stress. Foreldre fortalte at slike private
lån ga dem problemer som inkassokrav og gjeld somtårnet seg opp, avstengt strøm, utkastelse av bolig
og trusler fra private lånehaier. En gjennomgående
begrunnelse for å ta opp slike lån var fordi utbetalingene fra det offentlige opplevdes som for lave tilå dekke nødvendige utgifter. Foreldre fortalte atde også tok opp lån og kredittkortgjeld for å betale
dagligvarer, klær til barna, ved til oppvarmningog betale ned gjeld de skylte andre. Men ogsåungdommene fortalte om at familiens fattigdomsproblemer ble forsøkt løst med mer privat gjeld. For
eksempel fortalte en ungdom at «Faren min klarte
ikke å jobbe, og han har ikke nok inntekt. Så det var det
eneste valget hans, å ta et lån. Vi klarer ikke å betale det.
Det blir inkasso, inkasso, inkasso.». I tillegg til foreldre
som tok opp lån for å forsørge familien, fortalte ogsåungdommer om at de hadde tatt opp private lån og
kredittkortgjeld. Ungdommer som hadde tatt opp
private lån fortalte også om trusler og frykt for å bli
utsatt for noe kriminelt dersom de hadde lånt penger
av «dårlige kompiser» i kriminelle miljøer. Andre
fortalte at de begikk kriminelle handlinger fordi
det framsto som et bedre alternativ enn å søke
støtte hos NAV. En begrunnelse flere oppga, var
at stønadene fra NAV var langt mindre enn det detrengte for å leve anstendig og godt, og at det føltes
skamfullt å søke hjelp. En ungdom fortalte at:
Du ser jo de som har penger, de er på kino og går
med fine klær. Også tenker man, ja jeg vil også ha det.
Og så ser du de andre gutta som ser ut som deg på enmåte, som går med de fine klærne. Og så, ja, får man
vite hvordan man får tak i sånne fine klær, og så er
man inne i det da.
Uten mulighet til inntekt fra jobb eller penger fra
foreldrene oppga flere at de begikk kriminelle
handlinger for å kunne være som de andre, og ha det
som var vanlig blant andre ungdommer de sammenlignet seg med.
6.1.2 Arbeidsliv og kvalifisering
Mange av innbyggerne vi pratet med var ikke ijobb på grunn av helseproblemer. Andre haddedeltidsjobber som ga dem en uforutsigbar inntekt,mens noen av de vi intervjuet var i full jobb, men

69

NTNU WELLFARE

hadde økonomisk stress på grunn av lav inntekt eller
at de var alene i omsorgen for barn. Innbyggerne
hadde ulik tilknytning til arbeidslivet. Likevel var
det tydelig at mange var langt unna en situasjon
der lønnet arbeid var eneste kilde til forutsigbar
inntektssikring. De fortalte også at det kunne værevanskelig å finne seg praksisplass eller lærlingeplass,og at dette hindret dem i å bygge kompetanse og
CV. De aller fleste innbyggerne vi snakket med
hadde lav eller manglende utdannelse, noe som
forsterket vanskene med å få seg en jobb med eninntekt som var til å leve av. En mor fortalte om
opplevelsen av å stå utenfor arbeidsliv uten formelle
kvalifikasjoner slik:
Den konstante bekymringen og følelsen en har i magen. Og når du ikke har den tryggheten, du har ikke
en lønn som kommer, du har ikke.. nei. Og når du
ikke har en utdanning heller.. Når du allerede ikke har
det og du har kommet så langt i livet som jeg har da,så har du liksom ingenting å falle tilbake på heller.
Både ungdommer og foreldre fortalte at de haddesøkt mange jobber, uten å lykkes. De fortalte om
opplevelser av avvisning, både i livet og i arbeidslivet,
som påvirket deres selvfølelse og motivasjon til
arbeid. En mor fortalte at:
jeg var ikke ferdig med videregående. Det var vanskelig å få jobb. Og så var hele NAV-systemet ganske
lukket, følte jeg. Det var umulig å få noen støtte eller
hjelp. Så da satt jeg i det ganske hardt, tidlig i livet
mitt.
Samtlige innbyggere vi snakket med uttrykte at deønsket å jobbe, så fremt de kunne. En vesentlig andel
av innbyggerne i de ulike delprosjektene hadde
minoritetsbakgrunn, og mange var førstegenerasjons
innvandrere. I Delprosjektet «Flyktningefamilien isentrum» var avstanden til arbeidslivet en hovedmotivasjon for å gjennomføre prosjektet. En av deansatte som jobbet med prosjektet sa det slik:«I målgruppen som vi valgte oss ut, så var det folk med
veldig lav skolegang og relativt dårlige forutsetninger forå komme ut i jobb». De vurderte det som viktig å
heve «levekårslinja» for disse familiene, på grunn
av at terskelen opp til arbeidslinja var for høy.
Familier med innvandrerbakgrunn beskrev at bådespråkproblemer og helseproblemer skapte
barrierer for kvalifisering og videre uavhengighet.
For eksempel forklarte en mor at: «Fordi jeg har
problemer med helse. Jeg kan ikke bare gå på skole
hele tiden. Noen uker er jeg på skolen, noen uker er jeg
borte fra skolen». Å komme til Norge som analfabetog manglende grunnleggende ferdigheter ble ogsåbeskrevet som vanskelig. For eksempel fortalte
en mor at «Du må kunne språket. Du må kunne littmatematikk. Fordi at hvis du kan ikke alt dette her,det blir vanskelig [å delta i arbeidslivet]». Veien tiløkonomisk selvstendighet ble vurdert av disse70

innbyggerne som svært lang og bratt, og i noen
tilfeller urealistisk.
Enkelte innbyggere sjonglerte flere jobber for å få
nok inntekt til å forsørge familien, og at det var tøft.
For eksempel fortalte en mor som hadde tre forskjellige jobber at:
Jeg jobber nå. Jeg får ikke noe støtte fra NAV. Men jeg
jobber meg i hjel. Fordi, jeg liker å være selvstendig.
Jeg liker å klare meg selv (…) Noen ganger jobber jeg
om nettene, og så kommer jeg hjem på morgenen,
sender de på skolen, og så drar jeg på skolen selv. Og
så kommer jeg hjem og lager middag og så legger jeg
meg og sover etter det. (…) Det går jo i ett hver dag.
Foreldre i slike situasjoner fortalte at de hadde liten
tid til å være sammen med barna, og at de eldste
ungene ofte måtte passe på de yngre når mammaen
jobbet ekstra skift.
En del av innbyggerne gikk på skole eller var iarbeidspraksis. Deltakerne vektla at utdanning og
kvalifisering kunne gi dem muligheter på sikt. For
eksempel sa en mor at: «Spesielt i Norge er utdanningkjempeviktig. Hvis du ikke har utdanning eller noe sånt,så kan du ikke få noe bra jobb eller noe sånt». Innbyggerne vektla også at utdanning ga dem ferdigheterde kunne bruke til å mestre noen av utfordringene desto i, og bygge kapasitet til å kunne spørre om hjelp.
En deltaker sa:
Men å gå på skole hjelper meg å lære, hjelper meg
å forstå litt. Ting som jeg har ikke lært før. Det har
hjulpet meg å forstå ting. For eksempel når jeg kjøperting, nye ting, små ting, og jeg kan klare å lese. Hvis
jeg forstår ikke, jeg kan spørre «hva betyr det?»
Kvalifisering og utdanning ble derfor også vurdert
som viktig for generell livsmestring «her og nå», og
ikke bare som et middel for å nå et mål fram i tid.
6.1.3 Rollen som forelder og forsørger
De fleste foreldrene som strevde med lavinntekt
og fattigdom fortalte om problemer med å fylle
forsørgerrollen som en del av foreldrerollen, og
at det opplevdes både vondt og skamfullt. Mange
fortalte at de ikke hadde sjans til å betale uforutsette
utgifter, eller ha nok penger til å tilby en meningsfull
fritid og fellesskap med andre barn, ungdommer
og familier. De fortalte om en hverdag der de levde
fra «hånd til munn», med uforutsette inntekter og
utgifter, der de brukte mye tid på å lete etter de beste
tilbudet og de billigste varene for å få endene til åmøtes. En mor beskrev for eksempel at andre hadde
vanskelig for å forstå «hva det koster for meg å finne ut
alle de her smutthullene som jeg tar for at ungene skal
få oppleve mye av det samme som andre får».
Foreldre fortalte at det å mangle penger ofte ga en
gnagende dårlig samvittighet over at ungene ikke

INNBYGGERNES MODELL I TRONDHEIM KOMMUNE: HOVEDRAPPORT

fikk de samme mulighetene som andre barn, og
flere fortalte at de syntes det var vanskelig at ungene
ikke ønsket å ha med besøk hjem. Både ungdommer
og foreldre fortalte at barna og de unge i familiene
ofte forsøkte å beskytte de voksne ved at de unngikk
å spørre om penger til aktiviteter og ting de trengte.
De visste at det var vanskelig for de voksne å måtte
svare «nei», at de ikke hadde råd. For eksempel
fortalte en mor at:«Folk tror at alle i Norge er rike. Da er det enda verre
å sitte i den situasjonen. Jeg vet at dattera mi på 18 år
lyver mye til vennene sine om ting fordi hun synes det er
flaut. Jeg skjønner det».
Fortellinger om skam knyttet til økonomisk
situasjon var gjentakende blant innbyggerne.
Den relative sammenligningen med det som er«vanlig» i et samfunn ble beskrevet som vanskelig
og stressende, og at det påvirket selvfølelsen. For
eksempel fortalte en forelder at:
Automatisk er selvbildet ditt ødelagt. Det som skjer
da, er det som skjedde med meg, at du sitter på foreldremøter og ikke tør å snakke. Du vil ikke væresynlig. Du gjemmer deg unna. Du vet at hvis noen
snakker med deg, så begynner de å pirke i det. «Hvorbor du? Hva tjener du? Hvilken bil har du? Hva gjør
dere i feriene?» Det er en ting som også ungene sier.
En stor andel foreldre vi intervjuet var enslige
forsørgere. Disse framsto som en gruppe som
kjente et særlig press på forsørger-rollen, siden desto alene om ansvaret for barna. Både de som var
etnisk norske og de som hadde minoritetsbakgrunn,
uttrykte dobbelt stress ved både å være alene med
barna og samtidig håndtere stadig økende kostnader
med én inntekt. En mor forklarte det slik: «Det er
hinsides. Det har man ikke råd til når man er én alene
med unger, og så er maten dyrere enn noen gang.
Månedskort på buss er nesten 1000 kroner». En annen
forelder sa at «Det er ikke lagt opp til at man skal klare
seg alene med unger i byen».
Enslige forsørgere fortalte også om små nettverk som
gjorde dem ekstra utsatt, både sosialt og økonomisk.
For eksempel fortalte en mor at:
Datteren min ble misbrukt av stefaren min, og da vi
anmeldte ham mistet vi hele familien. Så vi har ikke
tanter og onkler, besteforeldre. Vi har ingenting. Så
det er kun meg som omsorgsperson. Jeg har ingen jeg
kan be om å låne meg penger, jeg har ingen som jeg
kan si at nå trenger yngste et nytt ullsett, kan du kjøpe
det i bursdagsgave, kanskje? Det er ingen, det er kun
meg. Men det kan en ikke krysse av for noe sted hos
NAV.
Foreldre fortalte også at de visste at ungene
prøvde å beskytte dem, ved at de unnlot å spørre
etter ting de trengte eller hadde lyst til på grunn

av familiens økonomiske situasjon. Når hun
snakket om sønnen sin fortalte for eksempel en mor
at «Jeg tror fordi han vet allerede at vi sliter og sånt. Han
blir bare mer stille». Innbyggerne anerkjente også atfattigdom var et familieproblem, og at det ikke var
barna og ungdommene som var fattige. En ungdom
reflekterte over situasjonen barn og unge står i slik:«De fattige kan ikke få hjelp av familien, fordi familien
selv trenger hjelp».
6.1.4 Bolig, nærmiljø og transportmuligheter
En betydelig andel av innbyggerne fortalte at debodde i kommunale boliger. På den ene siden var
de takknemlige for å få tak over hodet, men mange
fortalte at de bodde i boliger som var trange og
hadde dårlig kvalitet. Å bo i kommunal bolig ble
delvis også forbundet med skam og stigma. En mor
fortalte at: «Alle vet at vi bor i kommunal leilighet uten
at jeg hadde sagt det til noen, for det hadde naboenegått og spredt. Jeg bryr meg ikke, men ungene bryr
seg jo». Andre fortalte at de bodde i boliger som
var romslige nok, men dårlig utstyrt og geografisk
plassert i lang avstand fra møteplasser, fritidsarenaer, butikker og institusjoner (f.eks. skole og
barnehage) de var avhengige av i dagliglivet. Her ble
transportmuligheter trukket fram som en sentral
stressfaktor som også skapte barrierer fra å delta i
samfunnet. Å ikke har førerkort og være avhengig av
kollektivtransport påvirket blant annet innbyggernes
muligheter til å delta på fritidsaktiviteter, muligheterfor å planlegge større og mer økonomiske innkjøp av
f.eks. matvarer, og muligheter til å komme seg til og
fra sykehus og andre institusjoner de var avhengig
av for å få hjelp de trenger. Noen familier uttrykte
et sterkt ønske om å flytte, men følte at de ikke
kunne. Andre fortalte at de ble tvunget til å flytte franærområder og skolekrets uten at de ønsket det, foreksempel dersom de bodde i kommunale boliger
som hadde renovasjonsbehov eller at boligen debodde i skulle selges.
Mange av innbyggerne fortalte om materiell
knapphet i boligen de bodde i. For eksempel sa en
mor at: «Vi hadde lite plass og vi hadde ikke seng eller
spisebord». Dette var også noe som opptok de ansatteog samarbeidspartnere som jobbet i de ulike delprosjektene. Flere uttrykte at de hadde blitt dypt sjokkert
over hvor dårlig det sto til i enkelte hjem, og at deoppdaget familier som ikke fikk grunnleggende behov
dekt, og ikke hadde møbler hjemme.
Flere familier fortalte om ustabilitet og hyppig
flytting, som også påvirket deres mulighetertil å slå rot og bygge nettverk. En far med norsk
opprinnelse forklarte det slik: «Vi har lite nettverk, fordi
vi har flytta fra alt». I tillegg til flytting og ustabilitet,
var mange opptatt av at de opplevde en manglende
kultur for å bli kjent med andre i nærmiljøet. For
eksempel, fortalte en ungdom at: Jeg har bodd her iNorge i over to år, og jeg har ikke en norsk venn enda.
Norske er veldig sånn som ikke liker å snakke med

71

NTNU WELLFARE

ukjente mennesker. Mange innbyggere fortalte ogsåom små nettverk og opplevelser av ensomhet. For
foreldre, men særlig for enslige forsørgere, var detteen tilleggsbelastning, da de hadde få å spille på forbarnepass.
En mor sa at:
Det var litt kaotisk fordi jeg hadde vært igjennom
veldig mye, det var mye å tenke på. Det var mye i
forbindelse med overgangsstønad, utvidet barnetrygd
og så videre som jeg knotet litt med. Jeg strevde med
å komme meg på en behandling jeg selv skulle ha, og
jeg hadde ikke noe hjelp til barnevakt. Det var vanskelig og jeg bare kavet.
Både etnisk norske innbyggere og innvandrere
fortalte at det var vanskelig å bli kjent med andrei Trondheim, og flere opplevde at de kviet seg forå ta kontakt med andre. For eksempel fortalte en
forelder at: «både jeg og barna mine har lyst til å bli
kjent med andre, men i nabolaget der vi bor tar ikke folk
lett kontakt med hverandre», mens en annen fortalte
at: «Jeg hadde bursdagsfest for barna, og invitertenaboene. Det er bare én nabo som kom, og presenterteseg». Mens størsteparten av innbyggerne fortalte om
at de syntes det var vanskelig å bli kjent med andre,
fortalte andre om at de kviet seg for å ta kontakt
fordi de enten skammet seg over situasjonene sin,eller fordi de følte seg som en belastning for andre.
For eksempel fortalte en mor at: «Jeg har ikke så mye
familie eller noen som jeg kan låne av. Jeg vil helst ikke
plage noen heller».
Innbyggerne fortalte også om relasjoner og sosiale
forhold i nabolaget som opplevdes utrygt og
vanskelig. For eksempel fortalte en forelder at «Vi
har litt problemer med naboer, og føler oss føler oss
ikke trygge i hjemmet. Det ene barnet mitt tør ikke å gånær dem og bare hente inn sykkelen sin liksom. Hvis
dattera mi sitter inne på rommet sitt så tør ikke hun ååpne vinduet sitt». I tillegg til frykt på grunn av rasisme
og trakassering, fortalte andre om en lengsel etter åhøre til og bli kjent med andre.
6.1.5 Relasjoner og tilhørighet
Et sentralt funn som kjennetegner innbyggerne i Innbyggerne modell var at fattigdom og utenforskap
påvirker relasjoner og sosial tilhørighet. Mange
innbyggere beskrev at de hadde små nettverk, og fåå støtte seg på i hverdagen i omsorgen for barna. En
mor fortalte om manglende avlastning slik: «Vanlige
folk kunne jo ha sendt ungene til familiemedlemmer
eller sånne ting, ikke sant. Eller man kommer ikke iden situasjonen fordi du har folk som stepper inn og
hjelper deg når et er full krise». Å ikke ha noen å spillepå i omsorgen for barna ble dermed en kilde til at
problemer hopet seg opp og reduserte foreldres
overskudd i hverdagen.

72

Ressursknapphet i familiene, både materielt og
sosialt, ble trukket fram som en sentral kilde tilstress og konflikter i familien. En ungdom beskrev
det slik: «Moren min er syk, og alle søsknene mine
mistrives. De har ingen venner. De er hjemme hele tiden,og de krangler. Foreldre fortalte også om at levekårsstress og sosiale problemer påvirket foreldrerollen
direkte. Stress og bekymring ga utslag som sinne og
engstelse som også påvirket ungene og dynamikken ifamilien negativt. En forelder forklarte det slik: «Det å
ha nok penger til å kjøpe det barna vil ha og trenger. Da
slipper man å tenke på at barnevernet kommer og tar
barnet ditt fordi de ikke har de tingene de trenger eller
nok leker eller aktiviteter. Da blir det også mye stress og
sinne hjemme». På denne måten var økonomisk stressbåde noe som påvirket familien direkte, men somogså skapte frykt for konsekvenser og dermed økt
stress i familien.
Innbyggerne fortalte om betydningen av
relasjoner og nettverk som på den ene siden
kan støtte og vise vei – men som også kan skape
bekymring, stress og utenforskap. En ungdom
fortalte at:
Jeg flytta jo fra krig vil jeg si, og da er det litt vanskelig
å for eksempel å se nye ting, ny kultur og forskjellige
ting. Og da er det også opp til personer og venner duhenger med, de kan påvirke deg og få deg med pådårlige og dumme ting.
Samtlige innbyggere i innbyggernes modell fortalte
om vanskelige relasjoner som hadde påvirket dem
negativt. Et flertall av de voksne vi intervjuet sto
helt eller delvis utenfor arbeidsmarkedet, og flere
trakk fram at dette begrenset deres muligheter til
å etablere nettverk og oppleve tilhørighet. Enkelte
ungdommer omtalte skole og fritidsaktiviteter som
en trygg havn som ga muligheter og nettverk, mens
andre fortalte om rasisme, utestenging og en skolehverdag uten mestringsmuligheter. Innbyggerne
fortalte også at relasjoner og opplevelser av utenforskap påvirket deres egen selvforståelse negativt, og
at de bebreidet seg selv for den vanskelige situasjonen de hadde havnet i. En ungdom beskrev et slik:
Man hater seg selv, hele tida. Man skylder på seg selv
hele tida. Og, ikke bare på seg selv, noen ganger dukommer hjem og klikker på foreldrene dine også, og
skylder på dem. Du mister kontroll over alt, noe som
kan være skadelig både for deg selv og samfunnet.
I tillegg fortalte ungdommer at de søkte mot
miljøer der de fikk aksept, anerkjennelse og følte
på spenning i hverdagen. For eksempel fortalte
ungdommer i sårbare situasjoner at de trakk mot
andre unge som hadde «samme bakgrunn, som vethvordan det er og sånn». Spenning, og det å fylle
dagene ble trukket fram som motivasjoner for å
oppsøke gjengmiljøer: «Etter hvert når jeg møtte deguttene da, og miljøet der, så var det liksom noe nytt,
nye følelser, ny, adrenalin og sånn der, så noe nytt, og

INNBYGGERNES MODELL I TRONDHEIM KOMMUNE: HOVEDRAPPORT

som jeg syns var artig å gjøre, det var artig å henge
med de». Ungdommene fortalte også om at de måtte
bryte relasjoner og tre ut av nettverk når de ønsket åkomme seg ut av miljøer preget av rus og kriminalitet. En ungdom sa det slik: «Jeg måtte kutte kontakten
med de fleste, siden jeg vet at hvis jeg går tilbake såkommer jeg til å gjøre de samme tingene som før da. Så,nå henger jeg bare kanskje med to-tre par stk».
På den andre siden kjennetegnes innbyggerne iinnbyggernes modell ved at de også fortalte om
relasjoner som gjorde livet deres bedre, og om
nettverk der folk hjelper hverandre. I all hovedsak
fant innbyggerne slike støttende relasjoner i familie
og nettverk med venner som hadde lignende
bakgrunner som dem selv; for eksempel ved at
flyktningfamilier omgås og fant støtte hos andre
flyktningfamilier, eller at familier og unge som
strever med rus- og psykiske helseproblemer fantstøtte og hjelp i relasjoner der andre var i tilsvarende
situasjoner. For eksempel beskrev en far møtet meden annen mor som hadde hatt trøbbel med rus og
kriminalitet slik: «Hun kunne forstå meg som ingen
andre rundt meg klarte. Vi fikk et så sterkt forhold ut av
det». Innbyggerne fortalte at nettverk og relasjoner
med innbyggere som hadde tilsvarende livserfaringerbåde kunne være gode og dårlige; gode fordi de ofte
fant gjensidig forståelse og støtte hos hverandre,
men dårlige fordi relasjonene også kunne væredestruktive og lede til kriminalitet og helseproblemer.
Et kjennetegn ved innbyggerne var også at defortalte om flere sider ved det at familiemedlemmer tok ansvar for hverandre i hverdagen. På den
ene siden fortalte foreldre og ungdommer at det åhjelpe hverandre opplevdes som meningsfylt og ga
dem følelsen av at det er bruk for dem. På den andre
siden ble det å yte bistand til familiemedlemmer ogsåbeskrevet som stressende. For eksempel fortalte
ungdommer som har fått ansvar for storfamilie
etter familiegjenforening om at de har blitt fratattmuligheten til å leve et normalt ungdomsliv; de måtte
både være forsørger og veiviser inn i samfunnet og
jungelen av hjelpetiltak for hele storfamilien.
Samtidig fortalte enkelte innbyggerne om mer
brobyggende former for relasjoner og nettverk,
der de ble kjent med andre som hadde ulike
bakgrunner enn dem selv. Slike historier var
imidlertid langt færre enn kontakt med andre som
var i tilsvarende situasjon som dem selv. Kontakt
mellom familier gjennom barnehage og skole var
typiske eksempler på relasjoner mellom familier med
ulike bakgrunner, der barna i familiene hadde skapt
utgangspunkt for å bli kjent på kryss og tvers. For
eksempel fortalte en mor at:
Ja, det er to familier fra Iran som bor ved siden av oss.
Så når vi får brev vi ikke forstår, kan de hjelpe oss.
Men jeg lærer gradvis norsk, så det blir mye lettere formeg. Og det er en norsk familie der datteren min går isamme klasse som deres barn, og vi får besøk av dem

også. Og det er en annen familie som tar med barnamine og sykler. Så kommer de hjem til oss. Det er fintbåde for oss og for dem.
Innbyggerne fortalte også eksempler på andre
brobyggende relasjoner som var viktige for dem. For
foreldre var dette typisk andre foreldre i barnehageneller klassen til barna på skolen. For ungdommer
var det mest vanlig at slike brobyggende relasjoner
fantes til ansatte i hjelpeapparatet, eller til omsorgspersoner de var koblet sammen med gjennom foreksempel barnevern. En ungdom som kom til Norge
som enslig mindreårig flykning fortalte for eksempel
at: «Jeg hadde bodd her i Trondheim i tre år alene, med
en norsk familie. De som gjorde ting for meg, støttet meg
hele tiden, hjalp meg med å gå videre. Både med skole,
hverdagsliv og sånn».
Enkelte innbyggere trakk også fram at forskjellighet
skaper muligheter for gjensidig støtte og læring. For
eksempel sa en ungdom som hadde minoritetsbakgrunn at:
Vi kan lære masse ting fra hverandre, fordi vi er ulike.
Kanskje kan jeg lære av deg en dag, og kanskje kommer du til å lære av meg en dag, for jeg har opplevd
masse ting, selv om jeg er 20-åring. Men jeg har lærtmasse ting, og jeg føler at jeg kan mer enn de som er
50 år. For jeg så masse ting. Og jeg har vært alene. Da
jeg var 13 år, reiste jeg bort for å hjelpe familien min
med inntekt. Så vi er ulike. Kanskje en dag kommer
jeg til å lære av deg, og en dag kommer du til å læreav meg. Det er vi enige om.
Både ungdommer og foreldre vektla at det
var viktig for dem å kunne innta ulike roller iulike relasjoner, og at det var viktig for dem åbalansere det å få hjelp med det å være en støtte
for andre.
På spørsmål om hva innbyggerne legger i det å delta
i samfunnet, var et gjennomgående svar knyttet
til det å kunne gjøre noe positivt for andre. Noen
innbyggere fortalte om erfaringer fra å engasjere seg
i frivillighet, og at de ga en opplevelse av mening.
For eksempel fortalte en forelder om erfaringer med
å engasjere seg i å samle inn klær og for å hjelpefamilier i fattigdom i Estland:
Det var givende. Også får du litt sånn annet syn på
livet òg egentlig da, du ser at «okei, vi har det egentlig
ganske bra her egentlig», i forhold til hvordan de har
det andre plasser. Å gjøre sånne ting er veldig positivt, og føles veldig bra. At du faktisk hjelper andre.
Innbyggerne la vekt på at det måtte overskudd til forå kunne ta på seg slike roller, og at økonomien spilteen stor rolle. En forelder fortalte: «Det er vanskelig å
gjøre så mye for andre når du ikke har den trygghetenog den stabiliteten i din egen hverdag. Du orker liksom
ingenting.»

73

NTNU WELLFARE

6.1.6 Lav tillit til politikere og lav tiltro til eget
medborgerskap
Mange ungdommer og foreldre i Innbyggernes
modell fortalte at de i utgangspunktet hadde liten
tiltro til at de selv kunne påvirke samfunnet
rundt seg. Mange uttrykte at de i utgangspunktet
hadde mistillit til offentlige institusjoner og
til folkevalgte politikere. Politikerne ble bådebeskrevet som personer med makt som var langt
unna dem og deres hverdagsliv, og mange uttrykte
at de ikke opplevde seg sett og forstått av «de som
bestemmer». Noen, og særlig foreldre med minoritetsbakgrunn, uttrykte stor respekt for politikere og
myndighetspersoner, og stolte på at slike personer
med makt hadde kunnskap til å fatte kloke beslutninger på vegne av fellesskapet. Andre uttrykte direktepolitikerforakt, og sa at de for lengst hadde gitt
opp å engasjere seg i politiske prosesser. De deltok
ikke i demokratiske dialoger, og stemte ikke ved
valg. Flere innbyggere fortalte at de følte seg bådefremmedgjort og mistenkeliggjort, og opplevde
at det ikke var noe vits i å engasjere seg fordi demente at politikerne uansett ikke kom til å forstå
den fortvilede situasjonen de var i. En mor, som
fortalte at hun ikke brukte stemmeretten sin, sa:
Det blir litt altoppslukende til meg da, fordi jeg ser såstore hull overalt og opplever det så godt selv. Og såhører du politikerne, de kan si så mye, men det skjer
jo ingenting. Jeg har ikke tiltro til noen av dem. Jeg vet
at det høres teit ut, for selvfølgelig skal man bruke
stemmeretten og det funker i hvert fall ikke hvis man
ikke stemmer. Jeg skjønner det, men jeg er virkelig deraltså at jeg ikke har tro på noen ting.
Innbyggerne som deltok fortalte om flere tingønsket å endre på i samfunnet, men liten tiltro
til at deres medborgerskap kunne utgjøre en
forskjell. En forelder, som ikke hadde brukt stemmeretten sin i kommunevalget, ønsket å kjempefor boligstiftelsen på Brundalen. Han fortalte at
det hadde vært politikere til stede på møter med
beboerne, men at svært få hevet stemmen sin, og
heller ikke han:Når vi hadde politikerne der. Det var jo noen som villeat jeg skulle gå opp og prate, for de mente at jeg erflink til å prate for meg, men ja, jeg gjorde nå ikke det
da. Det var vanskelig på en måte. Hadde kanskje hattnoen gode argumenter for hvorfor de ikke burde legge ned Boligstiftelsen, eller hva de kanskje burde hattfokus på, men de er voksne folk. Hvorfor skal de hørepå meg? De vet jo ti andre ting som jeg ikke vet om
igjen, ikke sant. Det er nok sikkert grunner for at de vil
legge ned òg. Det er jo altfor mye fokus på pengene,og ikke på folkene, ikke sant.
En ungdom hadde erfaring fra ungdomsfengsel, deret utvalg politikere hadde kommet på besøk. Han
opplevde at de ikke hadde mulighet til å snakke fritt
siden fengselsbetjentene instruerte dem på forhånd.
Han fortalte om at de hadde fått beskjed om å:74«oppføre dere, og lage pannekake. Men det er ikke det
som skjer vanligvis, men vi måtte gjøre det. De lagde ensånn fasade på en måte». Dermed opplevde han at deikke hadde en reell frihet til å si og mene hva de ville,og han betvilte også at politikerne ville lytte hvis han
snakket. Likevel uttrykte de fleste, både ungdommer
og foreldre, at de hadde innsikter og budskap degjenre så at politikerne lyttet til. En ungdom sa: «det
hadde vært kult kanskje å snakke med en politiker,
face to face liksom». Selv om den demokratiske deltakelsen blant mange av innbyggerne i utgangspunktet
var lav, hadde de generelt et ønske om å bli lyttet tilog påvirke samfunnet og omstendigheter som formet
livene deres.
6.1.7 Oppsummering
Oppsummert har innbyggerne i Innbyggernes modell
en rekke problemer de trenger hjelp og støtte til.
Som vist i avsnittene ovenfor, trenger Innbyggerne
i Innbyggernes modell hjelp og støtte innenfor en
rekke livsområder. Noen trenger bistand innen
samtlige områder, mens andre har bruk for støtteog hjelp på få områder for å komme seg over enkneik. Oppsummert trenger innbyggerne gjennomgående støtte til en (og mange) flere av de følgende
faktorene:• Helsehjelp• Inntektssikring• Økonomisk rådgivning• Håndtering av gjeld• Bolig og bomiljø• Utdanning og kvalifisering• Barneomsorg og barnepass• Foreldrestøtte• Avlastning• Spesialpedagogiske tiltak• Transport• Krisehåndtering og akutt hjelp• Trygghet• Juridisk assistanse og mekling• Ferie, lek, opplevelser og fritid• Praktisk bistand i hjemmet• Relasjonsbygging og nettverk• Demokratisk deltakelse

INNBYGGERNES MODELL I TRONDHEIM KOMMUNE: HOVEDRAPPORT

6.2 Innbyggerne drømmer om et helt vanlig og
verdig hverdagsliv, der de kan bidra med sine
ressurser og bety noe for andre
Til tross for at innbyggerne i innbyggernes modell
kjennetegnes ved en rekke problemer og livsbelastninger de trenger hjelp til som beskrevet i avsnittene
over, så kjennetegnes de også av at de har håp og
drømmer for fremtida knyttet til det som var viktig
for dem.
6.2.1 Å delta og bidra i samfunnet, og å kunne
forsørge seg selv og sine kjære
Mange historier om hva som opplevdes som
viktig for innbyggerne og deres fremtidsdrømmer
handlet om å ha god helse og overskudd til å
mestre hverdagen. Innbyggerne vektla også det
å ha gode relasjoner rundt seg der familie og
venner har det godt, og der de kan utgjøre en
forskjell for andre. En ung jente beskrev det slik: «Et
godt liv, det kan bety mye. Men et godt liv er å ha bra
helse, å ha det bra rundt seg, ha jobb, og ha alt det jeg
trenger. Og nær familie rundt meg. Det kan være et godt
liv.» En mor forklarte også at et godt liv for henneogså innebar fravær av store psykiske belastninger,og at man «ikke har så mye stress eller redsel». Det som
var viktig for innbyggerne handlet dermed ikke bareom nærvær av positive faktorer i livet, men også omfravær av negative forhold som hadde konsekvenser
for livskvalitet og livsmuligheter.
Foreldrene i Innbyggernes modell vektladrømmer på vegne av sine barn, og fortalte atde ønsket å gi ungene sine bedre muligheter enn
det de selv hadde hatt. På spørsmål om hva som
er viktig for å ha et godt liv, svarte for eksempel enmor slik: «det viktigste er at barna spiser godt, at desover godt og kler seg godt. De større barna vil ikke hade klærne som mamma velger, de vil velge selv». Mange
fortalte historier om at de ønsket å gi barna sine desamme mulighetene som andre barn, og at de stakk
seg langt for å prioritere ungenes vekst og utviklingi en vanskelig livssituasjon. Både ungdommer
og foreldre vektla det å ta utdanning og det åkomme seg i jobb som viktige mål i fremtidsdrømmene sine. En forelder forklarte det slik: «Jeg
drømmer om at barna mine utdanner seg ferdig og
får høyere utdanning. Vi hadde ikke den muligheten ihjemlandet. Så de har ikke gått så mye på skole fra før
av». En annen forelder som også hadde innvandrerbakgrunn, forklarte at:
Det viktigste for oss er at vi oppdrar barna våre til å
bli gode personer i samfunnet, slik som for eksempel
at de blir lege, tannlege, sykepleier eller noe som
samfunnet trenger. Og jeg håper at vi kan lære, slik at
vi kan få jobb her også. Men jeg snakket med døtrene
mine og sa at de må også gå på skole og få seg utdanning, slik at de blir akkurat som norske damer. Lege,sykepleier eller en tolk. Jeg er analfabet, og jeg ønsker
ikke at døtrene mine skal bli det samme. Jeg sa at nårde blir utdannet kan de hjelpe meg.

Som tidligere nevnt, har mange foreldre i Innbyggernes modell hatt vanskelige oppvekster selv. Noen
fortalte om barndomstraumer som gjorde at deikke husket stort fra oppveksten, med mange vondeminner var fortrengt. På tvers av bakgrunner var
foreldrene opptatt av å skape gode familieopplevelser og oppvekstminner for barna sine, og
drømte om å gi unger gode minner de ikke hadde
selv. Samtlige innbyggere fortalte om fremtidsdrømmer som handlet om å ha et helt vanlig og verdig
hverdagsliv: Jeg prøver jo ikke å bli rik akkurat. Nei, jeg
vil bare ha et vanlig liv. Å kunne føle litt trygghet. Fremtidsdrømmene handlet svært ofte om muligheten tilå bli uavhengig hjelp fra det offentlige. En ung gutt
beskrev det slik:
Jeg vil ikke bli den rikeste personen i hele verden. Jeg
vil ikke ha stort hus, finest bil og masse penger. Nei.
Jeg vil bare at jeg sitter med min familie, og jeg ser
at alle mine småbrødre har det bra. Og jeg har egenjobb, og jeg har ansvar for meg selv. Det er nok formeg.
Fremtidsdrømmene til Innbyggerne handlet
dermed ikke om store, og urealistiske ønsker.
Drømmene handlet i svært stor grad om trygghetog stabilitet, og om det å være betydningsfull irelasjoner og i samfunnet.
6.2.2 Å bli sett for sine ressurser og bidrag ifellesskapet
Som nevnt tidligere var det viktig for innbyggerne åbalansere det å få hjelp med det å være en støtte forandre. Et annet kjennetegn ved innbyggerne var at
de ikke bare fortalte om problemer, men også om
ressurser i seg selv og i omgivelsene de brukte
for å få det bedre selv og samtidig hjelpe andre.
Mange fortalte om hvordan de forvaltet de beskjedne
midlene de rådde over på en effektiv måte, slik at
de fikk mest mulig ut av pengene de hadde. Andre
fortalte om at de opplevde glede og mening i å hjelpefamiliemedlemmer og naboer, og andre fortalte
om fremtidsdrømmer der de ønsket å gi tilbake til
samfunnet, enten som frivillig eller i arbeid som
hadde høy grad av samfunnsnytte (eks. eldreomsorg
eller jobbe med flykninger). Innbyggere fortalte
imidlertid at de hadde ressurser og styrker i seg
som de opplevde at ikke ble sett og anerkjent av
andre.
Både ansatte og innbyggere fortalte om a det åoverleve med økonomisk ressursknapphet og
utrygghet krever mye, og at man må være relativt
ressurssterk selv for å kunne greie seg med fåøkonomiske ressurser. Både familier og ansatte
fortalte historier om innbyggere som greide å få
mye ut av svært dårlig økonomi, og om historierder familier hadde sterke nettverk og støtte tross
vanskelig livssituasjon. Andre fortalte om at de, tiltross for enorme belastninger i livet og svake nettverk
rundt seg, fremdeles sto oppreist mot alle odds,

75

NTNU WELLFARE

og at de så livserfaringene sine som en ressurs
som kunne være til hjelp for andre i tilsvarende
situasjoner. Det å være ressurssterk i en økonomisk
vanskelig situasjon var imidlertid ikke utelukkende
positivt. Noen innbyggere fortalte at de fikk et uforholdsmessig stort ansvar for familiemedlemmer,
noe som gikk ut over deres egne friheter og livsmuligheter. Dette gjaldt for eksempel ungdommer som
hadde fått et stort ansvar for søsken og foreldre etterfamiliegjenforening, der ungdommen både måtte
opptre som forsørger og los for hele storfamilien inn i
det norske samfunnet.

Når du går i konstant i overlevelsesmodus. Du blir
psykisk syk alene av det. Og så tror de at vi skal skape
et samfunn som fremmer vekst og alt sånn der når
halvparten av folkene går omkring sånn. Men hvis
du aldri har opplevd det, hvis alt gå på skinner som
regel, du har støttepersoner rundt deg, familie og alt
går greit – det går på skinner liksom litte granne - såklarer du ikke å sette deg inn i det. Så da må du bruke
veldig mye empati og medmenneskelighet. Så demå grave langt inn i den altså, for jeg tror at veldig
mange av de vet ikke. Og så må de slutte og være så
fordomsfulle.

Gjennomgående var innbyggerne opptatt av at deønsket å bety noe for andre og bidra i samfunnet.
Å bli sett og anerkjent for sine bidrag ble vurdert som
like viktig, og i noen tilfeller viktigere, enn penger. En
ungdom sa det slik:

Innbyggerne vektla at det å bli forstått, og møtt, somhele mennesker og hele familier var viktig for dem,
ikke minst som et grunnlag for å finne løsninger som
passet familiene framfor at det var «normert praksis»
i hjelpesystemene.

Jeg trenger ikke at du gir meg alt, men jeg trenger
at en person viser meg at han setter pris på hva jeg
har gjort. Jeg kan gi deg et eksempel. Jeg jobber nå,og jeg ser at sjefen min setter stor pris på meg. Selvom jeg fikk mulighet til å flytte til en annen plass og
fikk 25 kroner ekstra i timer, har jeg ikke flyttet. Fordi
jeg ikke vil miste det. Penger er ikke alt for meg. Det
viktigste for meg er at jeg føler at noen ser hva jeg har
gjort. Noen ser at jeg gjør mitt beste. At man ser at duprøver å gi alt, det er nok for meg.
I en del tilfeller trakk innbyggerne fram at livserfaring med fattigdom og strev gjorde folk enda
mer motivert for å gi noe tilbake til andre i samme
situasjon. En mor fortalte:
Min erfaring er at jeg møter folk som er svakstilt, men
er mye snillere enn de som. Det har vært min erfaring
i hvert fall, fordi at du vet hvordan det er å ha det
vondt. Du vet hvordan det er å ikke ha alt du trenger
og ikke kunne gjøre ting. Så derfor så stiller de opp
mer.
Forklaringen hun og flere andre innbyggere ga, var atinnsikt, forståelse og empati utløste motivasjon for
hjelpe andre.
6.2.3 En drøm om å bli forstått og bli møtt med
empatiFelles for innbyggere i Innbyggernes modell var
at de drømte om å bli forstått og bli møtt uten
fordommer – at noen så dem som den de var, i lys
av livene de levde og familiene de var en del av. I
drømmen om et helt vanlig og verdig hverdagsliv
vektla innbyggerne at deres håp og fremtidsdrømmer
ble tatt på alvor av «hjelpere» og beslutningstakere.
Mange hadde erfaringer med å ikke bli forstått, og
drømte om å bli møtt med mer empati og forståelse.
For eksempel fortalte en mor at:
Jeg tror mennesker som ikke har levd vanskelige liv,de forstår ikke virkelig hvordan det er å leve sånn.

76

6.2.4 En drøm om å delta i samfunnet ogpåvirke betingelser som former livskvalitet og
samfunnsdeltakelse
Til tross for at innbyggerne uttrykte skepsis til
politikere og demokratiske institusjoner, så var etflertall innbyggere, ungdommer så vel som foreldre,
opptatt av at de hadde meninger og forslag deønsket ble hørt av politikere og beslutningstakere. I intervjuene kom det fram at innbyggerne
gjerne kunne tenke seg å ha direkte dialog med
politikere, og ønsket erfaring og kunnskap om
hvordan de kunne påvirke. En mor sa at hun gjerne
ville si til politikerne «at de skal skjerpe seg».
På tvers av delprosjektene uttrykte innbyggerne atdet betydde mye for dem å kunne delta i samfunnet,
på lik linje med andre. En ungdom sa:
Å delta i samfunnet? Det betyr mye. Å være en av
samfunnet, sånn å være med på alt og sånn. Fordi vimå være sammen om å bygge samfunnet, vi må gå
videre liksom. Vi må ikke bare være i, være litt bak. Vimå gå videre. Og vi må stå sammen og hjelpe hverandre og sånn. Så, det er viktig ja.
Å høre til, og bli sett og hørt, ble trukket fram som
viktig. En ungdom fortalte at det var viktig «Hvis det
blir hørt, det jeg sier. Hvis jeg tilhører noe. Hvis jeg blir
sett og hørt, tror jeg. Ellers, hvis jeg har det jeg trenger
kan det være at det gir mening, at jeg kan leve som
det jeg vil». Oppsummert uttrykte innbyggerne atpolitikere burde lytte til dem for å forstå livssituasjonen de hadde, og bruke innsikten til å gjøre noe med
det.

6.3 Innbyggerne vet ikke hvilke rettigheter de har,og synes det er vanskelig å få hjelp som hjelper
Mange innbyggere i Innbyggernes modell, har som
tidligere vist mange problemer de trenger hjelp til.
Felles for de aller fleste var at de har hatt behov
knyttet til økonomisk hjelp, i kombinasjon med andre

INNBYGGERNES MODELL I TRONDHEIM KOMMUNE: HOVEDRAPPORT

utfordringer der en rekke tjenesteområder var mereller mindre involvert. En fellesnevner for mange
innbyggere, både voksne og ungdommer, var atmange hadde dårlige erfaringer med «systemet»som de mente var preget av krav, kontroller
og mistillit. De opplevde å stampe i kø i et systemsom var lite fleksibelt til å skreddersy løsninger forfamilien. Forskjellige stønader som ble utbetalt påforskjellige datoer, med uforutsigbare beløp som ofte
avkortet hverandre, var en gjentakende problemstilling som gjorde det umulig for mange innbyggere åplanlegge økonomien. I tillegg opplevde mange at
trygder og stønader ikke strakk til. En annen fellesnevner var at innbyggerne ikke nødvendigvis visste
hvilke rettigheter de hadde, og hvordan de kunne
gå fram for å søke (og klage) på vedtak om bistandog ytelser i ordinære velferdsordninger. En delinnbyggere fortalte imidlertid at de også hadde fåttgod hjelp til ulike problemer de strevde med. Slike
fortellinger var ofte knyttet til navngitte enkeltpersoner i hjelpeapparatet som strakk seg litt ekstra,
brøt med «standard prosedyrer» eller ble kreative imøtet med et byråkratisk system som både ansatteog innbyggere opplevde som urettferdig og stivbent.
6.3.1 Innbyggernes møte med «systemet»: krav,
kontroll, mistillit og skamBåde familier som var født og oppvokst i Norge og
familier som var nye i landet fortalte om opplevelser der de beskrev ‘systemet’ som vanskelig, lite
personlig, og i mange tilfeller utilgjengelig. Flere
fortalte om at de opplevde å bli behandlet som en«sak» som ble møtt med mistenksomhet framforå bli forstått som menneske og som familie. En
mor satte ord på møtet med «systemet» slik:
Vil du ha mer samfunnsnyttige borgere så må duhjelpe dem, da. Du kan ikke stå og sparke noen og tro
at de skal reise seg opp. Det funker ikke sånn (…) For
det er jo sånn som jeg sier at en føler seg ydmyket.
Og jeg synes faktisk at det burde være med i ligningen. Selvfølelsen til en person. Du skal ikke ødelegge
folk gjennom hjelp, det skal ikke føles ut som et slag imagen når du ta imot hjelp. Det er jo ikke snakk om
at noen skal ha smør på flesk, for å si det sånn. Det
er jo bare for å overleve. For nå er det mange av oss
som ikke gjør det. Det er der den store misforståelsen
er også. At folk havner utfor fordi de er late eller
dumme. Nei. Veldig ofte så er det livet også. Og veldig
mange av oss får veldig mye liv. Altså tunge, vanskelige ting som skjer på nytt og på nytt.
Andre innbyggere vektla også at systemet som var
der for å hjelpe, med ulike instanser som ofte ikke
samarbeidet med hverandre, kunne skape mer
trøbbel enn hjelp. Å bli møtt med mistenksomhet,
som en som forsøkte å lure til seg velferdsgoder, påvirket selvfølelsen deres negativt. Bådeungdommer og foreldre vi intervjuet fortalte at det
å måtte be om penger for å klare seg opplevdes
som skamfullt og vanskelig. Noen fortalte om

at de hadde valgt matkø framfor NAV. Som
tidligere omtalt valgte noen også kreditt, krita og
privat gjeld framfor å søke hjelp i de offentlige
systemene. Innbyggerne fortalte også at de hadde
tatt opp kredittkortgjeld og private lån for å kunne
forsørge ungene sine, fordi stønadene ikke strakk til.
De fortalte om en fortvilet situasjon der de ønsket det
beste for sine barn, og at de skammet seg over å ikke
kunne tilby ungene sine det samme som klassekamerater og det som ble oppfattet som et «normalt»barne- og ungdomsliv. For eksempel fortalte en mor
at:
Jeg har ikke penger på kortet. Og jeg trenger penger.
Barna må ha mat. Det er litt flaut. Jeg ønsker ikke ågå til NAV og spørre om penger. Da låner jeg fra noen
venner. Jeg sier at jeg må kjøpe mat til barna. Og
når jeg ikke hadde disse pengene, kunne jeg aldri bli
ferdig med denne gjelden. Det som jeg hadde lånt.
En viktig forklaring på dette var følelsen av skam –innbyggerne ønsket ikke å være en byrde for andreog for samfunnet. For eksempel fortalte en mor:
«Alle trenger penger, og penger er godt. Men jeg greierikke å si «kan jeg få» til folk. Jeg klarer ikke å gjøre
det». Flere innbyggere fortalte om hvordan det åmåtte søke og bevise sin «nød» i systemet skapte
barrierer for å be om økonomisk hjelp og støtte
som de faktisk trengte. Andre fortalte om at dealdri fikk mulighet til å betale ned på gjelden dehadde opparbeidet seg, fordi da ble sosialhjelpen
avkortet. Årsaken innbyggerne oppga var at dersom«systemet» vurderte at de hadde penger «til overs»for å kunne betale gjeld, ble de vurdert som «ikke
tilstrekkelig trengende» til å motta sosialhjelp. Ergo
vokste gjelden, uten at innbyggerne hadde mulighettil å gjøre noe med det.
Innbyggerne fortalte også om møter med det
offentlige der de opplevde at deres behov for
hjelp ikke ble forstått. Mange trakk fram at demåtte prioritere knallhardt mellom ulike utgifter, derforeldre ofte forsaket egne behov ved at barna ble
prioritert. Tannbehandlinger var en av utgiftspostene
som flere trakk fram at de satte på vent, og som deikke fikk tilstrekkelig hjelp med. For eksempel fortalte
en mor om hvordan manglende tannbehandlingpåvirket selvfølelsen hennes:
Du må ha en alvorlig tannskade så det hjalp ikke at
jeg hadde vært fattig i hele mitt liv og ikke hadde rådtil tannlegen fordi jeg heller måtte kjøpe Cherox’erenn å betale tannlegetime. Ingen bryr seg om det. Så
jeg hadde jo ikke tenner. Så sier jeg; «Hvordan tror
dere det er for meg å gå på møter og snakke med
leger og masse sånne ting som jeg må gjøre hele tiden
og som jeg har gjort hele tiden som mamma». Jeg
har dobbelt så mange foreldremøter. Når du mangler tenner og alt. Du blir så presset ned så du sitter
liksom.. Du føler deg så liten til slutt, det er ikke viktig
en gang hvordan du føler deg. Og sånn føles det med
NAV også. Jeg gikk rundt med to knekte tenner, vet du,77

NTNU WELLFARE

for jeg hadde ikke råd til å få de trukket ut engang. Og
det var så vondt.
Innbyggerne fortalte at «systemet» ofte krevde
omfattende og gjentakende dokumentasjon for atde skulle få hjelp. For eksempel fortalte en mor at:
Min tidligere samboer står registrert på min adresse.
Dermed må jeg hele tiden bevise at jeg bor alene. Jeg
fikk nylig en ny påminnelse om at jeg måtte sende innnoe. Jeg tenkte jeg skulle ta kontakt med henne på
NAV og høre om det er mulighet til å ta noen snarveier, så jeg slipper å sende inn, for det tar litt energi
akkurat nå.
I tillegg til krav og kontroller som ofte måtte tilfredsstilles og dokumenteres for at ungdommeneog familiene skulle få hjelp, fortalte mange om at
det ofte tok lang tid før hjelpen kom, og at deopplevde å stange i kø i et system de opplevde
som komplisert og vanskelig tilgjengelig. En
ungdom uttrykte det slik: «Om dere kommer for å
hjelpe oss må dere prøve å gjøre det som er litt greit for
oss, ikke gjøre det vanskeligere.»
Andre fortalte om krav knyttet til å få arbeidsavklaringspenger, der de ikke fikk forutsetninger for å
delta i kursopplegg det ble stilt krav om som de ikke
hadde muligheter til å innfri, ettersom kurset var
digitalt.
Jeg har jo hatt arbeidsavklaringspenger helt til nå. De
har jo hatt meg på kurs, de har hatt meg på arbeidsrettet tiltak og masse sånne greier. Og når jeg skullegå på kurset så trengte man en PC, og så hadde ikke
jeg det. Så søkte jeg om å få lov til å kjøpe en, men så
fikk jeg ikke det. Så sier jeg; hvordan skal jeg klare ågå på et kurs hvor halvparten av kursene er online?
Skal jeg sitte med mobilen min og liksom. Det mentede, da.
At stønader avkortet hverandre, og at utbetalinger fra
NAV opplevdes som uoversiktlige var et problem som
gikk igjen blant innbyggerne. For eksempel fortalte en
far at:Altså, skal man måtte gå på Trondheim Kommune for
eksempel og spørre om hjelp for eksempel til ekstra
penger til mat, ekstra penger til ditt, så går jo det
utover de pengene du kanskje allerede får, så plutselig så får du mindre da av de pengene du allerede får.
Da er det nesten ikke noe poeng å få hjelp, ikke sant.
Innbyggerne fortalte også om en rekke snubletråder i systemene, der de både møtte det de opplevde
som inngripende overvåkning for å sikre at dekvalifiserte til ulike søknadsbaserte hjelpetiltak, samt
sanksjoner eller ulike former for straffereaksjoner
som gjorde vondt verre i en vanskelig situasjon. En
mor beskrev møtet med «systemet» slik: «Jeg aner
ikke hva jeg skal gjøre liksom, jeg er helt hjelpeløs».
En ungdom med minoritetsbakgrunn uttrykte det

78

slik: «Skal jeg være helt ærlig, norsk lov er veldig
komplisert. Veldig komplisert». Et eksempel som ble
beskrevet av denne ungdommen var:
Jeg har prøvd å søke [om oppholdskort] flere ganger,
men det er veldig vanskelig. Jeg klarte ikke å gjøre det.
Så etter hvert, etter at jeg hadde søkt, fikk jeg bot på
10.500 kroner, fordi jeg hadde søkt for sent. Og det
var ikke min skyld.
Flere beskrev «systemet» som inngripende i hverdagslivet, særlig for de som sto utenfor arbeidsliv
og hadde behov for sosialhjelp. De fortalte historieret de gjentatte ganger måtte bevise at de trengte
hjelp med økonomien sin, og at de ble vurdert om devar verdig bistand basert i forbruksmønsteret sitt og
tilknytning til arbeidslivet. En mor beskrev det slik:
Hvis du har ikke penger og du gir beskjed til NAV,så sjekker de hva har du brukt penger til, hvor mye
penger du har, og hvilke fakturaer du har. Hvis deser at du har gjort alt riktig, hjelper de. Hvis du harjobb, så de hjelper de ikke. Men hvis du har ikke jobb,
hjelper de.
Flere fortalte at de også måtte vente lenge påå få hjelp til problemer, og at det var vanskelig
å komme i kontakt med hjelpeapparatet. For
eksempel sa en ungdom at: «Hver eneste gang jeg
ringer får jeg ikke svar. Eller, de sier til meg: «Din søknad
står i kø, du må vente. Vi kan ikke si noe til deg». Mange
innbyggere opplevde å stange i kø, uten at de visste
hvordan de skulle gå framfor å rykke fram i køen.
Innbyggerne fortalte også om behov for investeringer i utstyr til skole og utdanning, somofte ble tatt for gitt at «alle» hadde mulighettil å skaffe, men som var vanskelig å prioriterei en økonomisk presset situasjon. For eksempel
fortalte en mor om krav fra videregående skole til at
ungdommen hennes hadde PC, men at hun ikke ble
møtt med forståelse:
Jeg fikk kjeft av lærer fordi det er veldig viktig med PC.
Hun mente at det er viktig å prioritere PC-en. Så sierjeg at jeg har lån på 21 000. Jeg må betale 18 000
til husleie, og da har jeg bare 4 000 før barnetrygda
kommer. Jeg må bruke det til mat frem til jeg får lønn
igjen, den 12. Hun forstod ikke det, hun læreren. Det
var en del fag han mistet. Han strøyk i ett fag, fordi
han ikke har levert noen ting.
Manglende forståelse for situasjonen førte dermed tilat ungdommen ble forsinket i skoleløpet sitt. Familien
hadde heller ikke kjennskap til hvordan de kunne gåfram for å søke stipender til PC og læringsmateriell
som eleven egentlig hadde rett på.

INNBYGGERNES MODELL I TRONDHEIM KOMMUNE: HOVEDRAPPORT

6.3.1 Mangelfull informasjon om rettigheter og
muligheter, «trynefaktor» og frykt for sanksjoner
I tillegg til at innbyggerne beskrev vansker med å få
virksom hjelp, beskrev de også at de ofte ikke visste
hva de kunne få hjelp til, og hva de hadde rett på.
Mange fortalte at de fikk opplyst om mulighetertil å søke om ulike former for økonomisk støtteog hjelp ved en ren tilfeldighet, som for eksempel
at en bekjent eller at en offentlig ansatt fortalte om
ulike ordninger det var mulig å søke på. Dette gjaldt
ikke bare muligheter til å søke hjelp hos NAV eller i
andre offentlige systemer, men også i forhold til tiltak
og virkemidler i frivilligheten, som for eksempel gratis
aktiviteter og ferietilbud. Andre fortalte at de hadde
opplevd at «brukere» som ble godt likt av hjelpere isystemet fikk ekstra oppfølging og hjelp til å skrive
søknader om bistand og oppfølging til å finne fram og
vinne fram i jungelen av hjelpetiltak. Denne «trynefaktoren» gjorde at flere fortalte at de opplevde
systemet som urettferdig, og at de voktet seg for
hvordan de oppførte seg i møtet med hjelpeinstanser. Flere fortalte at de vegret seg for å «mase»om hjelp de trengte, både fordi de var redd for å bli
mislikt av ansatte og for å bli avvist og mistrodd, menogså fordi de skammet seg for å be om hjelp. En
forelder fortalte at:
Når man søker så søker man jo om livsopphold.
Sånn som meg da, jeg søkte om livsopphold, hjelp til
strømstøtte, SFO og husleie. Så får jeg et vedtak hvor
det står at du får dette her og det skal dekke SFO, husleie, livsopphold bla-bla-bla. Så står det ikke noe om
strømmen. Så tenker man jo at man har fått avslag
på det, sant. Så ble det en strømregning jeg fikk som
var veldig høy - de er jo høye alle nå, men den var
høy. Det er noe galt med varmegulvene hjemme hososs, kommunal bolig, men det funker ikke som det
skal så det slo seg og det ble skyhøy regning. Så jeg
sendte inn bare den regningen og søkte om strømstøtte. Kun det. Og så fikk jeg den innvilget, og da sto
det i det vedtaket at fordi at jeg har vedtak på sosialhjelp, så inkluderer det at du kan få dekket strømmen.
Det er det ingen som har sagt til meg, det sto ikke i det
opprinnelige vedtaket som jeg fikk. Så det vil si at folkfår ikke det opplyst.
Foreldre med innvandrerbakgrunn og manglendespråkferdigheter, var særlig utsatt for å ikke vite
hvilke rettigheter de hadde. En familie fortalte ogsåom hvordan de hadde misforstått kontrakt om leie
av kommunal bolig, og endte opp med å forplikte seg
til å bo på et sted de ikke ønsket i lang tid: «Vi bor i
kommunal bolig, og vi kan verken skrive eller lese. Da vi
flyttet inn skrev vi under uten å vite det, at kontrakten
var i tre år». Andre fortalte om at de ikke var kjent
med forsikringssystemer i Norge, som innboforsikring. En mor, som hadde blitt frastjålet en rekke
eiendeler, sa:
Når jeg mistet mange av mine ting, så forstod jeg
ikke hva det betød, «innboforsikring». Når jeg ringte
politiet om det som skjedde med oss, så spurte de om

vi hadde det. De sa det er sånn som det er med å få
hjelp. Det er første gang jeg har hørt det. Så jeg tenkte
at jeg ikke får så god støtte til ting. Nei, jeg hadde ikke
innboforsikring. Så det var NAV som hjalp oss. Når vi
kjøpte boligen på, så burde de ha informert om hva
det var, tenker jeg.
Det var imidlertid ikke bare innvandrerforeldre som
ikke kjente til hvilke rettigheter de hadde, det gjaldtogså foreldre som var født og oppvokst i Norge.
Flere fortalte om at de ikke kjente til rettigheter
de hadde i perioder med arbeidsavklaring, eller
i tilfeller der det var snakk om oppsigelser ellersykmelding. En mor fortalte at:
Jeg fikk ikke noe inntekt fra NAV på tre måneder. Jeg
ble sykemeldt uten arbeidsgiver. Jeg visste ikke reglene
på det, så jeg sykmeldte meg to dager etter jeg mistet
jobben. Det var ingen som fortalte meg noe, og da
er det jo kun 65 % av lønnsgrunnlaget. Hadde jeg
sykemeldt meg samme dagen, sånn at jeg var ferdig,
så hadde jeg fått 100 %. Det er stor forskjell.
Redsel for inngripende tiltak fra barnevernet ble
trukket fram av flere som en barriere for å søke
hjelp knyttet til økonomisk situasjon og bolig.
Flere foreldre fortalte om frykt for sanksjoner og
frykt for at barnevernet ville ta fra dem omsorgen
for barna dersom de oppdaget hvor dårlig det sto
til hjemme, materielt sett. Men også egen helsesituasjon ble trukket fram som en bekymring i møtet
med barnevern, basert i frykt for vurderinger om atforeldrene ikke hadde kapasitet til å ta seg av barn.
For eksempel sa en mor at:
Her i Norge er et stort problem som vi tenker på. Fordi
jeg ikke har bra helse og sånn, og dere har en spesiell.
Noen folk som barnevernet. I dag hadde jeg ogsåsamtale med dem. Når mor ikke har bra helse. Og desom kommer og kanskje tok barna sånn at barna bor
hos andre folk og sånn. Det kan ikke være et bra liv.
Foreldre som fortalte om frykt for omsorgsovertakelse kviet seg for å søke hjelp hos NAV eller
andre relevante tjenester på grunn av skam eller
frykt for sanksjoner. Noen innbyggere fortalte ogsåom sanksjoner på grunn av uteblivende betaling. For
eksempel fortalte en mor at: «jeg hadde også litt utfordringer med 8-åringen. Han mistet SFO-plass, fordi det
ikke var betalt av faren». At totalsituasjonen i familien
ikke ble vurdert før det ble iverksatt sanksjoner
opplevdes som svært vanskelig for både moren og
barna.
Innbyggerne fortalte også om at de opplevde
møtet med «systemet» og hjelperne som urettferdig. Noen innbyggere fortalte at de hadde sendt
inn søknader om diverse stønader, med flere runderavslag. Først når de fikk en hjelper i systemet (enten
en NAV-veileder, lærer eller andre som hadde
kunnskap om hva som burde vektlegges i søknaden),så fikk de tilslag om det de søkte om. Flere fortalte

79

NTNU WELLFARE

også om utallige runder med søknad, avslag og
klage på vedtak, der de ikke fant det som logisk at deselv fikk avslag mens andre de kjente i tilsvarende
situasjoner fikk positivt svar. Og motsatt. Men det var
ikke bare når det gjaldt økonomisk støtte at innbyggerne fortalte om forskjellsbehandling. En del av
ungdommene trakk fram at de opplevde å få mindre
støtte og anerkjennelse på skolen enn andre elever.
For eksempel sa en ungdom at:
Jeg fikk ikke det hjelpen som jeg skulle få, og jeg mener fortsatt at jeg fikk aldri den hjelpen som de norske
vennene mine fikk av lærerne, måten de snakket tiloss, på måten de lyttet til oss, man følte at personen
ikke hadde lyst til å snakke med deg i det hele tatt.
Og, i livet mitt helt i dag, jeg har nesten aldri sett enlærer rope på norske elever. Men det opplevde jeg, atlærerne sto i ansiktet mitt og ropte på meg. Jeg velger
rett og slett å få fravær enn å gå hjem med fullt hjerte
av sorg for at læreren min har vært dårlig mot meg.
Opplevelsen av å bli negativt forskjellsbehandlet påvirket dermed skolefravær, noe flere
ungdommer trakk fram som begrensende for deres
videre livsmuligheter. Rigide aldersgrenser ble ogsåtrukket fra av innbyggernes som en opplevelse
av urettferdighet. For eksempel fortalte en ungdom
om forskjeller i muligheter mellom han selv og broren
som var ett år yngre: lillebroren fikk innvilget bådestatsborgerskap og stipend fra Lånekassen, mens
denne ungdommen ikke fikk det.
6.3.3. Prisgitt (ofte navngitte) folk i frontlinja som
loser vei og finner løsninger
Til tross for at mange av innbyggerne hadde
vanskelige erfaringer med offentlige tjenester,
fortalte de også om de gode og hjelpsomme møtene
med «systemet». En fellesnevner var at opplevelser
av hjelpsom hjelp ofte var forbundet med navngitte
enkeltpersoner i velferdstjenester «frontlinje». En
mor sa at:

6.4 Oppsummering
Oppsummert viser funnene at innbyggerne i Innbyggernes modell er forskjellige på mange måter,men like ved at de har en rekke (helse)problemer,
lave inntekter og at de utsettes for levekårsstresssom bidrar til å forsterke problemene de står i.
Opplevelser som fattigdom, mobbing, overgrep, vold,
voldtekt, rasisme, omsorgssvikt, rus, krig og flukt
var vanlige temaer i historiene. Problemer knyttet til
inntektssikring, språk, kvalifisering, bolig, nettverk
og relasjoner bidrar til at mange av innbyggerne stårutenfor fellesskapet. Flere trakk fram at egenandelerpå helse- og tannbehandling gjorde at de ikke søkte
hjelp, og at høy pris på sunn mat gjorde at de ofte
kjøpte billigere, usunn, mat til familien. En del hadde
private lån og gjeld, og flere levde med stadige
inkassokrav, trusler fra private lånehaier og truslerom strømavstenging eller utkastelse fra bolig. Vi
så at særlig familier med innvandrerbakgrunn ståroverfor ekstra utfordringer, da språkproblemer og
helseutfordringer skaper store barrierer for kvalifisering. Transportutfordringer var også et tema som ble
framhevet som hemmende for samfunnsdeltakelse– spesielt for familier der ingen hadde førerkort.

Du vil at ungene dine skal ha det best mulig. Det er
så viktig at du føler at den du prater med er der forungen din, som faktisk ser ham, lytter til deg og dine
bekymringer. Du føler støtte, forståelse og kanskje dekommer med forslag til løsninger, tilrettelegging eller
hensyn for å forbedre problematikken.

Svært mange av de voksne vi intervjuet fortalte om
store utfordringer med å fylle forsørgerrollen på en
god måte pga. fattigdom. Mange bodde i kommunaleboliger av dårlig kvalitet. Pengemangel hindret demi å tilby fritidsaktiviteter og opplevelser til barna, noede går med konstant dårlig samvittighet for. Flere
foreldre fortalte om barn som unngår å spørre omå få ting de trenger, fordi de vet at familien ikke harråd. Mange var enslige forsørgere, og med begrenset
nettverk av familie og venner. Fattigdom og utenforskap har betydelig innvirkning på innbyggernes
relasjoner og sosiale tilhørighet. Mange opplever at
de mangler støtte i omsorgen for barna, noe som gir
opphopning av problemer og redusert overskudd i
hverdagen. Flere av de vi intervjuet bebreider seg selv
for den vanskelige situasjonen de befant seg i. For
noen ungdommer kunne dette manifestere seg som
selvhat og tap av kontroll, og en søken etter bekreftelse i destruktive miljø.

De gode møtene med «frontlinja» hang ofte sammen
med en opplevelse av at de ansatte oppriktig brydde
seg om dem. Innbyggerne fortalte om ansatte som

Det er en stor utfordring at mange innbyggere somstår i en vanskelig situasjon ikke vet hvilke rettigheter
de har (læres gjerne tilfeldig via bekjente, gjelder i

Det er jo forskjell på folk også, vet du. Det synes jeg erveldig vanskelig å forholde seg til generelt da, når det
gjelder offentlig.. Når det gjelder barne- og familietjenesten og alt sånne ting. Og NAV inkludert, hvor det
kommer veldig an på den personen du møter
En annen forelder anerkjente relasjonens betydning
slik:

80

strakk seg langt for å hjelpe dem, og fulgte dem opp
langt ut over deres profesjonelle mandat. Eksemplerpå dette var NAV-ansatte som ga sine personlige telefonnummer til innbyggere de fulgte opp, lærere sombisto med søknader om opphold og helsehjelp oglånte ut penger til ungdommer i fortvilede situasjoner, ungdomsarbeidere som fulgte opp hele familier
og bisto med praktisk hjelp i heimen, eller barnehageansatte som hjalp til med bolig- og arbeidsformidling.
Enkelte innbyggere fortalte at i slike tilfeller var bådede og «hjelperne» klar over at de ansatte brøt normer
og regler for den profesjonelle praksisen.

INNBYGGERNES MODELL I TRONDHEIM KOMMUNE: HOVEDRAPPORT

stor grad innvandrere), og at de opplever det som
vanskelig å få «hjelp som hjelper». Mange opplevdeå bli møtt med krav, kontroll, mistillit og stigma itjenestene, og flere trakk fram manglende samarbeid
mellom ulike hjelpeinstanser, og trynefaktor, somet problem. Å måtte be om økonomisk støtte ble
oppfattet som skamfullt, og flere valgte private lånog kredittkortgjeld før offentlig støtte. Behovet forå bevise nød skapte barrierer for å søke hjelp, det
samme gjorde frykten for barnevernet. Dokumentasjonskrav og kontroller ble opplevd belastende, og
at stønader avkortet hverandre virket forvirrende og
frustrerende. Systemets kompleksitet, digitale krav
og sanksjoner forsinket og forverret situasjonen formange innbyggere, som sa de følte seg fanget i et
utilgjengelig og kaldt system.

Til tross for at mange av innbyggerne hadde
vanskelige erfaringer med offentlige tjenester,
fortalte de også om de gode og hjelpsomme møtene
med «systemet». En fellesnevner var at opplevelser
av hjelpsom hjelp ofte var forbundet med navngitte
enkeltpersoner i velferdstjenester «frontlinje».
De gode møtene med «frontlinja» hang ofte sammen
med en opplevelse av at de ansatte oppriktig brydde
seg om dem. Vi fikk høre om ansatte som strakk
seg langt for å hjelpe, og fulgte opp langt ut overderes profesjonelle mandat. Eksempler på dette var
NAV-ansatte som ga sine personlige telefonnummer til innbyggere de fulgte opp, lærere som bisto
med søknader om opphold og helsehjelp og lånte
ut penger til ungdommer i fortvilede situasjoner,
ungdomsarbeidere som fulgte opp hele familier og
bisto med praktisk hjelp i heimen, eller barnehageansatte som hjalp til med bolig- og arbeidsformidling.
Fremtidsdrømmene til Innbyggerne handlet ikke om
store, og urealistiske ønsker. Drømmene handleti svært stor grad om trygghet og stabilitet, om å
bli møtt med empati og om det å kunne forsørge
seg selv og være betydningsfull i relasjoner og isamfunnet. Foreldrene vi intervjuet la vekt på at deønsket å gi barna bedre muligheter til utdanning og
jobb enn de selv hadde. Drømmen er å ha et helt
«vanlig» liv.

Foto: Alexander Matthias Seifried81

7
Innbyggernes
modell påvirkningpå målgruppenes
opplevde livskvalitet,medborgerskap og
samfunnsdeltakelse

INNBYGGERNES MODELL I TRONDHEIM KOMMUNE: HOVEDRAPPORT

Forskningsspørsmål som belyses i dette kapittelet er:• På hvilke måter påvirker forsøkene målgruppenes opplevde livskvalitet?
• På hvilke måter påvirker forsøkene målgruppenes medborgerskap
og samfunnsdeltakelse?

OPPSUMMERING AV HOVEDFUNN
1. Positive forandringer i opplevd livskvalitet, medborgerskap og samfunnsdeltakelse.
Dette temaet tar opp mønster i forandringsfortellinger som innbyggere og ansatte har vært opptatt av,
knyttet til virksomme investeringer i levekår og livsbetingelser. Et sentralt funn er at bedre levekår reduserer
stress og bygger overskudd til hverdagens krav. Innbyggerne opplevde positive endringer i livskvalitet og
helse, der de erfarte at delprosjektene bidro positivt med tanke på relasjoner, medborgerskap og samfunnsdeltakelse. Slike opplevelser knyttes til innbyggernes selvforståelse, selvfølelse, opplevelse
av verdighet, og håp for fremtida.
2. Hjelpsom hjelp i rett tid, på egnet sted, med egnede virkemidler:
Dette temaet handler om å få tilpasset og rask hjelp i en naturlig setting, og hvordan innbyggerne opplever samarbeidet mellom ulike instanser. Temaet vektlegger opplevelser av å bli møtt med tillit, og tar opp
relasjonelle betingelser som gjør det mulig å være betydningsfull bidragsyter i eget og andres liv. Temaet
tar også opp hvordan de ulike utbetalingsmåtene så ut til å gi både like og til dels ulike virkninger for innbyggerne. Kollektive utbetalinger og deltakende budsjettering synes å aktivere medborgerskap påen annen måte enn de øvrige formene for utbetalinger.
3. Negative forandringer og paradokser
Dette temaet adresserer skyggesider og uintenderte konsekvenser ved delprosjektene som kan virke
negativt inn på innbyggerne, inkludert uintendert bruk av penger, takknemlighetsgjeld, utrygghet og
opplevelse av forfordeling.

83

NTNU WELLFARE

Formålet med dette kapittelet er å belyse spørsmålet
om hvorvidt praksisene i Innbyggernes modell kan
vurderes som vellykket, sett i lys av målsettingen omå øke målgruppens livskvalitet, selvhjulpenhet og tilhørighet i fellesskap. I dette kapitlet beskrives
sentrale funn i erfarte forandringer på tvers av
delprosjekter og utbetalingsmåter. Analysen legger
vekt på opplevelser av endringer i innbyggernes
livskvalitet, medborgerskap og samfunnsdeltakelse
gjennom prosjektperioden, basert i forandringsfortellinger fra Innbyggere, ansatte og samarbeidspartnere
i delprosjektene.
Vi har valgt å belyse målgruppenes livskvalitet,medborgerskap og samfunnsdeltakelse under ett,da funnene tyder på at disse dimensjonene henger
uløselig sammen med og påvirker hverandre.
Funnene tyder på at endringer i livskvalitet, medborgerskap og samfunnsdeltakelse har oppstått
direkte som et resultat av Innbyggernes modell.
Men funnene tyder også på at det er mange ulike
forhold ut over Innbyggernes modell har påvirket
endringer i deltakernes livskvalitet, medborgerskap
og samfunnsdeltakelse, og at det ikke alltid var enkelt
å skille mellom handlinger i regi av prosjektet og den
ordinære oppfølgingen. De fleste ungdommer og
familier hadde vært i kontakt med ulike tjenester ogorganisasjoner i lengre tid, slik at det ikke var mulig

Foto: Alexander Matthias Seifried84

å isolere det som skjedde i prosjektet fra det som
har hatt betydning i livene deres ellers. I intervju
med innbyggerne kom det fram at flere deltakere
ikke forstod at de hadde vært med i et prosjekt, eller
synes det var vanskelig å skille mellom prøveprosjektet og den generelle oppfølgingen og støttetjenester
de mottok, for eksempel i sosialtjenesten. Andredeltakere var derimot bevisste på prosjektet og dets
avgrensning, og hva det hadde gjort for å bedre deres
liv og livssituasjon kontra den generelle oppfølgingen.
Det var likevel tydelig at hjelp og støtte som innbyggerne hadde fått underveis i prosjektperioden, hadde
betydning for deltakernes livskvalitet, medborgerskap
og samfunnsdeltakelse.
For å illustrere hvordan det å bli inkludert i Innbyggernes modell typisk påvirket innbyggerne, starter vi
dette kapitlet med å hente opp igjen de fire personasfortellingene fra kapittel 3. Vi innlemmer funn fra
intervju med både innbyggerne selv, de ansatte i
kommunen og samarbeidspartnerne i disse konstruerte historiene, og minner om at fortellingene bruker
fiktive navn og representerer innbyggerne på engenerell basis. I delkapitlet som kommer etter personas’ene vil vi liste opp konkrete positive forandringer
i innbyggernes opplevde livskvalitet, medborgerskap
og samfunnsdeltakelse som leseren vil kunne kjenne
igjen i personas-fortellingene.

INNBYGGERNES MODELL I TRONDHEIM KOMMUNE: HOVEDRAPPORTPERSONAS 1

HISTORIEN OM AHMED – DEL 2
Ahmed kunne nesten ikke tro det da ansatte på Uteseksjonen lurte på om
guttegruppa var interessert i å søke om å delta i et prosjekt der de kunne få
penger og støtte til noe som var viktig for dem. Det tok ikke lang tid før Ahmed
og resten av guttene kom med forslag om finansiering av førerkort. De så johvordan jevnaldrende fikk mulighet til å ta lappen, og at dette ga dem mulighettil å ta en rekke jobber der førerkort var et kvalifikasjonskrav. Samtidig var
guttene samstemte om at det å ta lappen kunne være en viktig motivasjon forå holde seg rusfri. Ahmed var dødsnervøs da han og noen av de andre guttene
skulle pitche ideen sammen med ansatte på uteseksjonen foran en jury som
var satt ned av kommunen. Han hadde jo aldri snakket foran folk før på denmåten, og synes tanken på at han og gutta skulle være med på å bestemme overkommunens penger var veldig fjern. Men det gikk veldig bra, og etter ei kortstund fikk guttene vite at de fikk bli med i prosjektet Innbyggernes modell. De
gikk umiddelbart i gang med planlegging – og sammen med Uteseksjonen deltok
Ahmed og noen av de andre gutta på møter der også politiet og kjøreskolen var
med.
I starten føltes det litt rart å møte politiet på andre måter enn på gatene isentrum og byens kjøpesentre. Som regel var Ahmed og gjengen mer opptatt av
å unngå politiet enn å møte dem. Gjennom prosjektet begynte guttene å spillefotballkamper mot politiet. Fra å se på politifolka som «fienden» de skjulte seg
for, ble det plutselig naturlig å tulle med de blåkledde når de møtte dem på gata,og minne dem på at gutta gruste dem i fotballkampen. I bilen med kjørelæreren
fikk Ahmed snakka om alt og ingenting. I begynnelsen var det rart å øve seg på
det andre ville omtale som «småprat». Etter hvert som de ble kjent snakket deogså om andre ting – om livet, drømmer, musikken, og hva Ahmed ville bruke
førerkortet til. Det kjentes så fint og rart på samme tid. Ahmed hadde aldri hatten pappa å se opp til. På kort tid hadde han blitt kjent med flere voksne mennsom han kjente at han stolte på, og som ikke bare hjalp ham, men også familien
hans. De var annerledes enn andre voksne han hadde rundt seg. Det føltes fint,uvant, og framfor alt veldig trygt.
Ahmed boblet av stolthet den dagen han tok lappen. Og han gledet seg hvergang en av kompisene greide det samme. Tenk – de hadde greid det! Sammen!
Selv om en del av gutta måtte vente ei stund til på grunn av sperrefrister og
annet, så var de et lag. Både på fotballbanen, på kjørebanen, og i livet. Ahmed
og flere av de andre guttene ville så gjerne at andre ungdommer som hadde
opplevd det samme som dem fikk den samme sjansen de hadde fått. Uteseksjonen så det, og tilbydde Ahmed jobb som ung-til-ung-formidler. Det føltes
fantastisk! Tenk at han, som politiet hadde vært ute etter gjennom mange år,og som Uteseksjonen hadde rivd seg i håret av så mange ganger, fikk mulighet
til dette. Han skjønte hvordan mange av ungdommene han møtte hadde det,og fikk raskt kontakt og bygde tillit. Dessuten kunne han vise dem at det fantes
en annen fremtid enn det mange av ungdommene ikke trodde å håpe på. Et
håp om å få samme muligheter som andre. Han følte at han var med på noe
stort, noe viktig, som han ville fortelle høyt om slik at politikerne og andre som
bestemmer i samfunnet forstår hvor viktig det var å gi ungdom som strever ensjanse. Sammen med ansatte i Uteseksjonen, prosjektlederne for Innbyggernes
modell og forskerne fra NTNU fikk han det – flere ganger. Også til ledergruppen
i kommunen! Folk lyttet og ga tilbakemelding på at stemmen hans var viktig.
Kanskje var det politiker han ville bli? Men aller først måtte han gjøre ferdig
videregående. For første gang kjente han seg motivert til nettopp det.

85

NTNU WELLFAREPERSONAS 2

HISTORIEN OM LINDA OG HENNES FAMILIE – DEL 2
Linda så overrasket opp på Mette, familiens kontaktperson i barnevernet. Hørte
hun riktig? Spurte hun virkelig om det var noe de trengte penger til? Linda bleså overrumplet at hun ikke engang visste hva hun skulle si, eller hvor hun skulle
starte. Etter ei stund fikk hun stotret fram noe om at Sanna og Therese hadde
vokst ut av de fleste klærne sine, og at de kanskje kunne trengt nye vinterjakker.
Og at parkdressen til Petter både begynte å bli liten og at den tok inn vann.
«Okay», sa Mette. Hun visste jo at familien hadde lite å rutte med. «Er det noe
mer dere trenger? Det er jo ikke sikkert jeg kan hjelpe til med alt, men la meg fåhøre, så ser vi hva vi får til».
Linda begynte å gråte. Hun hadde aldri fått et slikt spørsmål før. Som regel
hadde hun måttet kjempe for alt, både i hverdagslivet og i møtet med «systemet»som så henne over skuldra for alle valg hun tok. Og nå, plutselig, spurte de hva
hun trengte…? Jo altså…. Hverken hun eller Henrik hadde førerkort, så… Kanskje
noen sykler de kunne dele på i familien? Med barnesete? Og kanskje, om det
var mulig, litt møbler og ting til hjemmet? Først og fremst til ungene. De kunne
hatt bruk for senger på rommene. Og, ettersom Mette sa hun skulle drømme, så
hadde det vært fantastisk om det var mulig å få dekt kontingenten til dansinga
som Sanna og Therese ønsket å være med på. Og, om det var mulig… At Henrik
kunne få dekt truckfører-prøve, så han kunne søke jobb på lageret like ved derde bodde, og kanskje at hun selv kunne ta det negle-designerkurset hun hadde
sett på?
Mette sa at hun skulle drøfte det med teamet sitt. Dagen etter tok hun kontakt
med Linda og fortalte at de kunne få et gavekort på 40.000 på en sportskjede ibyen til sykler og klær, og et gavekort på 10.000 på en rimelig møbelbutikk. Og
i tillegg ville de dekke kontingenten til dansinga, truckfører-prøve for Henrik og
negle-designer-kurset hun ønsket seg. «What?!» Linda kunne nok en gang ikke
tro det hun hørte. Først spurte kommunen hva familien trengte, og så fikk de
det…?
Da Sanna og Therese kunne plukke seg ut jakker på sportsbutikken selv, var det
som de automatisk vokste ti centimeter ved at de ble rakere i ryggen. Gjennom
gavekortet på møbelbutikken fikk de også mulighet til å velge seg noen puterog litt pynt de kunne ha på rommene i tillegg til de nye sengene. Det kjentes
nesten uvirkelig. Deres egne greier, deres egen stil, det de selv likte. Selvsagt
var det langt fra likt som på rommene til mange av de andre i klassen, men det
gjorde ikke noe. Nå gledet de seg til å invitere venninner hjem. Særlig de nyevenninnene fra dansinga. Det var lenge siden sist de hadde turt å invitere noen
på besøk….!
Etter at Petter fikk ny dress som tålte vann kunne han også være mer med ileiken i barnehagen. Linda syntes han så gladere ut. Sanna og Therese også, devar liksom så mye mer til stede og hjelpsomme i hverdagen enn det de haddevært før, og skolefraværet til Sanna hadde også stupt i det siste. Det varmet
mammahjertet. På grunn av syklene kom familien seg også rundt til å oppsøkenye møteplasser og aktiviteter som fantes i nærmiljøet. De ble stadig kjent med
nye familier, og særlig ble fellesmiddager, åpen gymsal i nærheten og biblioteket i bydelen viktige møteplasser i hverdagen. På disse arenaene møtte ogsåfamilien hjelpere i barnevern og andre tjenester de hadde kontakt med. Det
føltes naturlig, og Linda turte endelig å spørre om hjelp til det familien trengte
bistand til. Linda tok også initiativ til ei mammagruppe der mødre som hadde
hatt mye motgang i livet kunne møtes, dele erfaringer, og hjelpe hverandre.
I mammagruppa fikk også Linda testet ut negledesign og nye ferdigheter fra
kurset. Drømmen om egen salong var ett steg nærmere. Og i går fikk de beskjed
om at Henrik hadde fått jobb som truckfører på lageret. Det kjentes som om atlivet var i ferd med å starte på nytt.

86

INNBYGGERNES MODELL I TRONDHEIM KOMMUNE: HOVEDRAPPORTPERSONAS 3FLYKTNINGFAMILIEN – DEL 2Feven var usikker på om hun helt forsto hva Emil, kontaktpersonen
deres på Flykningenheten sa, da han formidlet at familien skulle få
1600 kroner ekstra per barn hver måned framover. Det var jo 6400
ekstra i måneden?! Som de kunne bruke som de ville..? Riktignok
kunne han ikke love at det varte mer enn en drøyt års tid – men
likevel? Det åpnet jo opp for at de hadde langt mer å rutte med enn
det de hadde i utgangspunktet. Feven og Moges samlet ungene til
familieråd. Hva skulle de gjøre med de ekstra pengene de fikk? Barna
hadde en rekke ønsker. Mobiltelefon, spill, klær, aktiviteter, mat.
Samtidig så Feven og Moges at de hadde bruk for større kjøleskap til
mer rasjonelle innkjøp, samt at det var fordelaktig at Moges kunneta førerkort og at de fikk kjøpt en bil slik at logistikken i familien
gled lettere, og at de kunne komme seg til behandlinger, opplæring,fritidsaktiviteter, innkjøp og tjenester de trengte.
Med innspillene fra barna bestemte Feven og Moges at større
kjøleskap og en PC ble førsteprioritet, og at de ville fordele de ekstra
pengene likt mellom ting barna trengte og ønsket seg. Samtidig sattede av en månedlig sum til førerkort og bilkjøp. Allerede den første
måneden merket Feven og Moges forskjell på barna. Selv om ungene
på langt på nær hadde fått alt det de ytret ønske om, så øynet de håpom at fremtida kom til å bli annerledes og bedre. Det var tross alt vitsi å håpe!
Forsterket håp ga utslag i forsterket vilje. Moges og Feven la merke tilat ungene kranglet mindre og hjalp mer til hjemme, ikke på grunn av
plikt, men fordi de ønsket å bidra fordi de så at det skapte muligheter
for dem. Samtidig som familien fikk mer penger til disposisjon, ble
det også gjort lokale vedtak slik at ungene ikke trengte betale for
fritidsaktiviteter. At familien kunne engasjere seg mer i barnas fritid
og stille opp på dugnader og andre aktiviteter gjorde at de gradvis ble
mer kjent med andre i Klæbu. En av de andre fedrene på fotballaget til
Berhane fortalte at de hadde en ledig jobb som vaktmester i firmaet
han jobbet i, og oppfordret Moges til å søke. Moges var nølende på
grunn av skuldra han slet med, men pappaen på laget til Berhane
forsikret om at det ikke ville bli et problem for de fleste av oppgavene
som lå i stillingen. Med gode referanser som frivillig for fotballaget til
Berhane fikk Moges jobben.
Med samordnet støtte fra barnehage, skole, arbeidsgiver, flyktningetjeneste, NAV, helsepersonell, Husbanken og en lokal bank fikk
familien kjøpt et hus i Klæbu som lå nærmere bussholdeplassen.
Det gjorde hverdagslogistikken i familien enormt mye lettere, uten
at barna måtte skifte skolekrets. Gradvis ble familien mer integrert
i lokalsamfunnet og bedre i til å snakke det norske språket. Med
fast inntekt og muligheter til å delta lokalt fikk hele familien større
tro på at livet i Norge kunne gå, og at barna ville klare seg og delta i
samfunnet på lik linje med andre.

87

NTNU WELLFAREPERSONAS 4

HEGE OG GUTTENE – DEL 2
En ettermiddag da Hege kom for å hente Truls i barnehagen, spurte Nina,
som var styrer i barnehagen, om hun hadde tid til en samtale. Selvsagt hadde
hun det, det var jo ikke akkurat som om hun hadde noe annet å rekke den
ettermiddagen. Nina spurte rett ut - hun var kjent med at Truls hadde trøblet ibarnehagen i det siste. Var det noe de kunne gjøre for at Truls og familien fikk
det bedre?
Hege var nølende. Tross alt visste hun at det var mange familier i barnehagensom strevde mer enn dem, og synes egentlig det var pinlig å ta imot hjelp. Men
ettersom Nina spurte så… Jo… Det var jo det med konfirmasjonen og det med
fotballen, og at hun opplevde å ikke kunne gi barna det de trengte og fortjente.
Og at det gjorde henne både stresset, frustrert og nedstemt. Nina sa at hun
ikke kunne love noe, men spurte Hege om hun kunne få drøfte utfordringene
i familien med teamet sitt i Innbyggernes modell. «Ja, selvsagt», sa Hege. Hun
hadde jo fortalt de samme historiene utallige ganger før, så at de ble gjenfortalt
til andre gjorde jo ikke noe, særlig dersom det kunne bidra til at de fikk hjelp.
Egentlig var det en lettelse å slippe og fortelle alt det samme, på nytt og på nytt.
Et par dager senere da Hege kom for å hente Truls vinket Nina henne inn på nytt.
Hun hadde sjekket litt - dersom Hege syntes det var i orden kunne hun booke etlokale de hadde tilgjengelig i borettslaget like ved barnehagen til konfirmasjonen.
Det fikk hun låne gratis mot at de ryddet etter seg. Nina hadde også kontakt med
flere som kunne hjelpe til med kakebaking og servering, og de hadde penger tilå dekke middag. De kunne også tilby gavekort slik at Truls fikk dekt utgifter til
nye klær og uteklær i barnehagen. Kanskje ble det også nok til at familien kunne
kjøpe ski og annet utstyr de ønsket til aktivitet og fritid? Hun fikk også et gavekort
på 5000 til å kjøpe dagligvarer slik at hun endelig kunne ta seg råd til den tannlegetimen hun så sårt trengte.
Gavekortene dekte alt de trengte til konfirmasjon, klær og utstyr. Bidragene gaogså rom for at Hege kunne delta på lunsj med de andre mødrene fra barselgruppa til Truls. Alle skulle jo ha med et bidrag til lunsjen når de skulle møtes hos
en av de andre mødrene. Det var lenge siden hun hadde følt seg så «normal»,uten å måtte finne på unnskyldninger for at hun ikke kunne bli med på ting som
kostet penger. Men framfor alt merket hun forskjell på ungene.
Truls hadde sluttet å bite etter at han kunne bli med på leken med de andre.
Han glitret i øynene da han suste ned bakken med de nye skiene, i tørr og varm
parkdress. Øystein fortalte at han gledet seg til å bli konfirmert og delta påaktiviteter sammen med de andre ungdommene. Selv begynte Hege å se lyserepå fremtida, noe som smittet over på ungene. Nå som tannproblemet var borteville hun aktivt søke fulltidsjobb og samtidig melde seg til flere ekstravakter ibarnehagen.

88

INNBYGGERNES MODELL I TRONDHEIM KOMMUNE: HOVEDRAPPORTFor å belyse på hvilke måter forsøkene har påvirketmålgruppenes opplevde livskvalitet, medborgerskap,og samfunnsdeltakelse vil vi i det følgende presentere
tre hovedtema som representerer hovedfunn på
forskningsspørsmålene som adresseres i dette
kapittelet.

7.1 Positive forandringer i opplevd livskvalitet,medborgerskap og samfunnsdeltakelse
I det følgende presenteres det vi vurderer som deviktigste påvirkningsfaktorene for innbyggernes
opplevelser av livskvalitet, medborgerskap og samfunnsdeltakelse, sett i lys av forandringsfortellinger
fra innbyggere, ansatte og samarbeidspartnere i deulike delprosjektene. Som vist i presentasjonen av
de ulike delprosjektene (Kapittel 2) beskrev de ulike
delprosjektene en rekke forandringer som hadde
skjedd i livet til innbyggerne:• Et stort antall ungdommer og foreldre kom igang med utdanning og jobb
• Foreldre som var (delvis) arbeidsledige,uavklarte eller arbeidsuføre fikk en tryggereøkonomisk situasjon• Tre familier fikk startlån gjennom Husbanken,
over 15 familier er i prosess for å kunne kjøpe
seg egen bolig, og flere fikk langsiktige leieavtaler i trygge hjem
• Over 25 familier fikk en vesentlig oppgradering av hjemmene sine med investeringer i møbler, utstyr og inventar• De fleste innbyggerne opplevde at tjenestene
ble mer samordnet og oversiktlige• 7 ungdommer tok førerkortet gjennom delprosjektet «Veien til førerkortet», men ogsåflere ungdommer og foreldre i de øvrige delprosjektene tok førerkort i prosjektperioden• 9 ungdommer gjennomførte gatemeklingskurs, og flere ungdommer og foreldre begynte
å jobbe som frivillig• 2 ungdommer og 2 voksne begynte å jobbe
som erfaringskonsulenter (2 lønnet gjennom
uteseksjonen, en lønnet gjennom NAV og en
jobbet som frivillig)• Mange barn og ungdommer fikk mulighet tilå delta i fritidsaktiviteter og fikk nye opplevelser
med ferie, arrangementer og kulturopplevelser• Flere innbyggere, både ungdommer og voksne,
snakket med ledere og politikere og hva som
var viktig for dem og ga råd• Færre ungdommer begikk kriminalitet (ifølge
politiet 50 % reduksjon blant deltakerne i Veien
til førerkortet. Denne virkningen kan væredelvis aldersrelatert gjennom at lovbrudd
i denne målgruppen synker med alder)Så godt som alle familiene og ungdommene vi
intervjuet som deltok i Innbyggernes modell beskrev
radikale endringer i livene sine – til det bedre. Økt
opplevelse av mestring, muligheter, deltakelse, frihetog livskvalitet var tilbakemeldinger som gikk igjen.
Flere innbyggere fortalte at de i løpet av kort tid hargått fra en situasjon som handlet om å overleve, til å
faktisk leve. Den økonomiske situasjonen i de flestefamiliene ble beskrevet som vesentlig bedret, myepå grunn av redusert stress og bekymringer, og at denå hadde mulighet til å tilby barna en hverdag derde hadde økt mulighet til det de fleste andre barn og
unge gjør og har.
Ansatte og samarbeidspartnere i Innbyggernes
modell vektla at de trodde støtten enkelte familier
og ungdommer hadde fått gjennom prosjektet, hjalp
dem over «kneika» slik at problemer ikke utviklet seg
videre, og at det skapte et grunnlag for håp og en
bedre fremtid.
I surveyundersøkelsen som ble sendt ut til ansatteog samarbeidspartnere spurte vi om i hvilken gradde trodde at delprosjektet de var en del av kom til å
styrke målgruppenes livskvalitet og samfunnsdeltakelse. På en skala fra 1 (I svært liten grad) til 5 (Isvært stor grad) var det i 2022 en gjennomsnittsskåre på 4,4 og 2023 på 4,3. Med andre ord, var
tiltroen til at innbyggerne nytte av prosjektet høy og
stabil gjennom prosjektperioden. I fritekst på denne
undersøkelsen forklarte enkelte ansatte det slik:
En «normalisering» av barndommen med tilgang påutstyr som i dag blir sett på som vanlig og hjem hvor
ungene i større grad kan ta imot besøk, ha privatliv,
et sted å gjøre lekser, en egen seng å sove i tror jeg
har stor gevinst i ungenes fremtid og kan påvirke
skolesituasjon og det å komme seg i jobb. Stoltheten
over at foreldre eier egen bolig slik som foreldrene til
vennene gjør. Det å slippe å føle seg annerledes kan
forbedre psykisk helse, som igjen påvirker skolegangog fremtid som yrkesaktiv.
En annen prosjektmedarbeider uttalte:
Jeg tror at det løftet i livskvalitet disse familiene harfått i denne perioden vil bety mye for dem. Jeg trorogså at vi har løfta diskusjonen om fattigdom og økt
fokuset på at det vokser opp barn i flyktningfamilier.
Det er mye fokus på kvalifisering som veien til et bedre liv i Norge, men ikke nok fokus på hvordan ungene
har det mens foreldrene kvalifiserer seg.
Andre nevnte at ungdommene har blir hørt og settpå en annen måte enn tidligere, og at tjenestene
har fått større frihet til å velge innsats ut ifra behov.
Både innbyggere, ansatte og samarbeidspartnere
som jobbet i delprosjektene la vekt på at terapi
og behandling ikke nødvendigvis er løsningen på
komplekse livssituasjoner. For eksempel sa en av deansatte i et av delprosjektene at «den største gevinsten
er innbyggernes opplevelse av å få tilgang til kommunale
arenaer og lokaler, og at de selv kan planlegge sammen
89

NTNU WELLFARE

med kommunalt ansatte hvordan de kan øke livskvalitet
og stå stødig i hverdagen».

liksom penger til å bruke på tivoli i går. Kjøpe billetter
til ungene, slik at de kan kose seg der.

En av delprosjektlederne fortalte også om hvordan
Innbyggernes modell hadde ført til at de ble bedre
kjent med familienes iboende ressurser:

Foreldre vektla også at støtten de hadde fått gjennom
Innbyggernes modell påvirket familielivet i positiv
retning, og at de følte seg mer likeverdig andre. En
mor fortalte:

Dette her er et litt merkelig svar kanskje, men vi har
hatt familier hvor det har overrasket oss hvor store
ressurser som egentlig finnes der, som vi ikke har
oppdaget. Men så har vi også opplevd andre veien at
familier som vi har tenkt at de klarer å fikse dette herselv, så har vi oppdaget at det er ikke tilfellet i det heletatt, at vi har bommet- ja, at vi rett og slett har- vi har
ikke kjent de godt nok.
Innbyggerne selv la vekt på at det å bli anerkjent somhele mennesker, med drømmer, ressurser og behov,var viktig for deres utvikling og selvforståelse.

Det er det med livskvaliteten vår. Vi føler oss litt
mer sånn som andre. At vi også kan sykle oss en tur
Rotvollfjæra. Når vi ikke kjenner noen så er det lett at
man blir sittende i en leilighet, og med en bakgrunn
som vi har, det å komme seg ut. Vi er liksom ikke heltvant til at sånn her gjør man når man er vanlig. Det
er en ting med at grunnbehovene er dekket, man får
AAP, NAV og det der. Det er grunnbehovene. Og de er
selvfølgelig viktig, men det er veldig fint og en veldig
lettelse å kunne ha noe som disse syklene, busskort ogsånne ting sånn at man ikke hele tida føler seg teit.

7.1.1 Bedre levekår reduserer stress og bygger
overskudd til hverdagens krav
Alle delprosjektene i Innbyggernes modell har tatttak i ulike måter å fordele penger direkte til innbyggerne på, noe vi skriver om i mer detalj i kapittel 8.
Med noen unntak, ble pengene brukt på relativt
like formål og investeringer på tvers av de ulike
formene for utbetaling: Bolig, mat og husholdning; klær, utstyr, og leker; fritid, ferie og opplevelser; medisiner og helsehjelp; gjeld og løpende
utgifter.

Flere foreldre vektla at det betydde mye for dem åkunne tilby ungene sine en mer «normal» tilværelse:
Før disse pengene var det vanskelig. Barna fikk ikke
noe som de trengte eller de vil ha. De ser hva andre har
som ikke barna mine har. I likhet med denne moren,
fortalte flere foreldre at det å kunne ha og gjøre det
som var «vanlig» blant andre barn og ungdommer
utgjorde en stor forskjell i opplevelsen av verdighetog likeverdighet. Flere familier fortalte at konfliktnivået i familien var vesentlig redusert, og
at støtten de hadde fått gjennom innbyggernes
modell påvirket relasjonene i familien positivt.

Innbyggerne var opptatt av at økt økonomisk
trygghet var avgjørende for et godt liv. En forelder
oppsummerte det slik: «Selv om de sier det at «penger
gir ikke happiness». Nei, det gjør det ikke, men det gir
grunnmuren for at du kan få et lykkelig liv». På tvers
av delprosjektene som rettet seg mot familier, var det
tydelig at hensynet til barna ble prioritert i bruken
av penger – enten direkte, gjennom utstyr, klær og
opplevelser, eller indirekte, ved at familiestress ble
redusert. For eksempel fortalte en far at:
Det er egentlig det jeg synes er best med prosjektet
egentlig da, får gjort mer med guttungen, og får litthjelp med både kanskje å ordne litt ekstra klær, og litt
ekstra ting og tang som er litt sånn. Det er vel egentlig
han som får mest ut av prosjektet på en måte!
Foreldre fortalte om mulighet til å være en
forsørger – som de opplever som en viktig del av det
å være forelder. Å kunne tilby barn muligheter som
tas for gitt i de fleste familier ble beskrevet som svært
viktig, både for foreldrenes og barnas livskvalitet. På
bakgrunn av støtten hun hadde fått i barnehagenfortalte for eksempel en mor at:
jeg følte at jeg kan gjøre det jeg har lyst til å gjøre. Kan
oppleve det vil jeg oppleve. Som for eksempel når vi
går ut nå, siden jeg har gavekort og sånt, så har jeg

90

Et gjennomgående tema knyttet til økt økonomisk
handlingsrom i familiene var reduksjon i stresssom igjen førte til økt overskudd i hverdagen.
Støtte til å skaffe utstyr og ting som familiene trengte
bidro både til at hverdagsstresset ble redusert, foreksempel ved innkjøp av vaskemaskin og tørketrommel som gjorde at familier slapp å bruke tid til åvaske klær for hånd. Et annet eksempel var at innkjøp
av større kjøleskap gjorde det mulig å planlegge husholdningen og matbudsjettet bedre, med færre turer
til butikk. En storfamilie med mange barn fortalte
at de tidligere hadde brukt mye tid og krefter på
innkjøp der de måtte frakte varer på buss og til fots,
noe som var krevende for familien der både mor og
far slet med helseproblemer. Muligheter til å handle
inn varer familiene trengte handlet også om redusert
stress på andre måter. En annen mor fortalte at:«De pengene hjelper oss veldig mye. (…) Det hjelper oss
med mange forskjellige ting». Foreldrene vektla ogsåat bedret økonomi reduserte stress på flere måter.
I intervjuer med innbyggerne fortalte mange at detidligere brukte svært mye tid og krefter på å leteetter de aller billigste alternativene til ting detrengte på salg og loppemarkeder. Økt økonomisk
støtte frigjorde dermed mye tid de kunne bruke
på andre ting som var viktig for dem. En av deansatte i delprosjektene fortalte for eksempel at:

INNBYGGERNES MODELL I TRONDHEIM KOMMUNE: HOVEDRAPPORT

Det var en mor som fortalte at når ungene hadde
mistet vottene i barnehagen, så hadde hun ikke
mulighet til å bare gå i butikken å kjøpe nye votter.
Måtte planlegge det i løpet av en helg og lete etterulike tilbud. Jeg opplever at går igjen, at folk sier de
har bitte litte overskudd, slik at uforutsette ting kan
løses.

Innbyggerne beskrev også erfaringer fra at devurderte fram og tilbake hva de ba om hjelp tilog ikke. Med noen få unntak, var de opptatt av å
ikke be om for mye. Eksempelvis fortalte foreldre at:«Det er mye man trenger, men man kan ikke spørre
om alt» og «vi vurderer litt hva som føles greit for osså spørre om». En annen forelder sa det slik:

Foreldre fortalte også at redusert levekårsstressga dem overskudd i foreldrerollen, og påvirket
familiens trivsel og omgang med andre. En mor
fortalte at livet hadde blitt lettere i løpet av
prosjektet:

Jeg føler at økonomi er noe jeg bør kunne gjøre selv,
ikke sant. Jeg er jo voksen, jeg bør egentlig kunne
greie å holde en jobb, jeg bør kunne tjene penger selv,
jeg bør kunne greie å. Jeg liker ikke å spørre fordi atdet er alltids noen som trenger det egentlig mer enn
meg, ikke sant. Det er litt sånn det med all den gratis
matleveringen du får, ikke sant, innimellom. Kan få.
Jeg var jo litt med på det i en periode, i to-tre ganger
bare. Man skal ikke ta hjelp unødvendig heller. Jeg
føler litt synd på andre når jeg får hjelp, skulle jeg til åsi, fordi at jeg tenker at de må også bo og få hjelp.

I løpet av den korte perioden jeg har fått hjelp, såmerker jeg også med meg selv hvor lett det er åkomme hjem. Bruke tiden min mer med barna. Vigår også ut fordi vi har ordentlige klær. Ungene er
fornøyde, for plutselig er det litt godt i kjøleskapet og
sånt. Jeg har en venninne som jeg låner litt av noen
ganger, og spør meg: går det bra med deg? fordi jeg
ikke spør henne lengre.
En annen forelder uttrykte det å føle på økonomisk
trygghet og økte muligheter slik: Så man får grunnenpå plass, så evner man å heve blikket litt. Det her kan
man, for alt skal ikke være dritkjedelig. Ting skal være litt
lystbetont. Man går ikke rundt og bare gruer seg til nestedag.
Noen foreldre fortalte at de hadde fryktet atbarna ikke kunne bo hjemme lenger, men atstøtten de fikk gjennom Innbyggernes modell
gjorde at familien greide å holde sammen og ha
det godt. En mor fortalte at: «Jeg tror at hvis ikke
prosjektet hadde kommet inn og hjulpet meg, så tror jeg
muligens ungene hadde vært med barnevernet - og jeg
hadde muligens ikke eksistert. Så ille var det». Dennefamilien hadde fått mye støtte gjennom prosjektet, og
hjelpen de hadde fått ble beskrevet som livbergendeog nødvendig for å unngå omsorgsovertakelse.
Som vist i kapittel 3 rettet ikke Innbyggernes modell
seg utelukkende mot de aller mest utsatte familiene.
I delprosjektene der barnehagene ble brukt som
ankerinstitusjon, fanget de også opp familier som«falt mellom flere stoler» i hjelpeapparatet. En
forelder som opplevde at familien hadde fått hjelp
til å komme ut av en vanskelig situasjon forklarte detslik:
Det er jo et veldig bra prosjekt i forhold til at det er jomange som er i det mellomsjiktet ... Altså, i det skiftet
der du på en måte du ... Du har liksom ikke rett på
noe kommunal bolig, eller du har ikke en rett på ...
Det er mye som du ikke har rett på (...) Du har for godøkonomi kanskje til å være på det laveste nivået, men
du har for dårlig økonomi for å på en måte være med
hakket litt høyere opp, ikke sant.

Intervjuer med ansatte bekreftet også at det var
ytterst få tilfeller, noen få ungdommer, som hadde
forsøkt å få tildelt mer midler enn andre, og fra flere
prosjekter. Jevnt over ble det vurdert som en større
utfordring at innbyggerne ikke spurte etter hjelpende faktisk trengte, eller avslo tilbud om bistand fordi
de syntes det var skamfullt å motta økonomisk hjelp.
7.1.2 Investeringer påvirker relasjoner, positive
opplevelser, tilhørighet og sosial støtte
I flere av delprosjektene var både ungdommer og
foreldre opptatt av at pengene og gavekortene defikk tilgang til, ga dem muligheter for å delta på
arenaer, få opplevelser og etablere nettverk som
var viktige for dem og barna. En forelder beskrev
sammenhengene mellom økonomi, nettverk og
opplevelser slik: «Ja, og alt som henger i lag, økonomi
og alt, det henger sammen. Å ha penger til å gjøre
ting, det skal man også ha».
På tvers av delprosjektene fortalte innbyggere om
investeringer som hadde bidratt til at det ble mulig
for dem å bygge nettverk og pleie vennskap. Det
handlet for eksempel om ungdommer som fikk
sin første mobiltelefon, slik at de fikk mulighet til ådelta i det digitale ungdomslivet. Andre eksempler
handlet om utstyr til fritidsaktiviteter og transportmuligheter. En forelder fortalte at barnet hadde
vokst fra sin gamle sykkel, og at gavekort gjorde det
mulig å kjøpe en ny: «Det er litt lettere for han å ha ensykkel òg, for da kan han på en måte sykle overalt og
besøke kompiser». Slike investeringer førte til at barn
og unge fikk mulighet til å delta sammen med
venner og nettverk på mer like vilkår som andre.
Både ungdommer og foreldre vektla at det å hamulighet til å prioritere positive opplevelser var
viktig for dem. Foreldre fortalte at de for første gang
hadde råd til å sende med ungdommene i huset
penger til å dra på kino sammen med resten av
venneflokken, og at ungdommen for første gang

91

NTNU WELLFARE

tillot seg å spørre moren om penger til slikt, fordi
de visste det nå var mulig for mamma’n å si ja. Flerefamilier vektla at de nå hadde fått mulighet til ådelta på arrangementer de ellers ikke hadde kunnet
prioritere. En forelder sa:
Det med å skape minner til ungen. Vi var på teater her
på søndagen, og jeg så at billettene kosta fire hundre
kroner stykket. Det er noe vi ikke har råd til å legge ut
tolv hundre kroner til en to timers forestilling som er
bra for han. Og han er ett år, og satt i to timer.
Som tidligere nevnt hadde innbyggerne generelt etønske om å klare seg selv på sikt, og flere la vekt på atdet å kunne delta og oppleve lysglimt i hverdagen ga
dem gode dytt på veien. Flere fortalte at relasjoner
og nettverk de hadde etablert gjennom felles opplevelser ga dem kunnskap og ressurser de kunne
bruke på veien inn mot et «normalt hverdagsliv».
En av de ansatte i Stødig start bekreftet dette og
fortalte hvordan familiene hadde knyttet bånd og
funnet støtte i hverandre:
De har bidratt mye mer for hverandre, og i samme
vaset så har de også begynt å ta mer vare på hverandre. Noen har feiret jul sammen og påskeferiene har
blitt sammen og ting som kanskje er litt sånn ensomt
ellers da, så det- hva kraften var der det vet jeg faktisk
ikke, men det har liksom vært- det har bare spredt seg
videre.
De positive sosiale ringvirkningene som oppsto
underveis, ble opplevd som svært viktig for familiene.
Pengene de fikk tilgjengelig, både som enkeltfamilier
og som gruppe, bidro til fellesskap og normalitet.
En mor fortalte for eksempel at: «Vi har hatt veldig
glede av det, og nytte av det. Ja, og alt som henger i lag,økonomi og alt, det henger sammen. Å ha penger til å
gjøre ting, det skal man også ha»
Flere innbyggere fortalte at barna var et naturlig
utgangspunkt for å møte andre, som en sa:
Det artig å gjøre noe for ungen, men man står jo der,og prater litt. Det er en fin måte å bli kjent på, somet utgangspunkt som i hovedsak er bra, når det er
ungene det gjelder. Det er ikke sånn at nå skal vi sitte
og prate om gamle krigshistorier, det er dritkjedelig.
Orker ikke å høre på sånt. Så det er mye artigere når
det gjelder ungene.
Flere innbyggere fortalte at det å delta i prosjektene
ga muligheter for å bli kjent med andre i nærmiljøet.
Prosjektene ga også flere mulighet til å utvikle nettverkene sine på nye arenaer, og dermed bli gjenkjent
og anerkjent av andre. For eksempel fortalte en mor
at: «Det er det at vi ser noen vi kjenner, og så kan vi si
hei til noen på butikken så er det litt sånn at vi kjenner
noen! Det er viktig for å føle litt tilhørighet». (mor,stødig start). Foreldre som tok del i delprosjekt med
forankring i barnehage og skole fortale også om atde opplevde en forsterket kultur for fellesskap

92

og støttende relasjoner, også fra de ansatte. For
eksempel fortalte en at: «Den mentaliteten som er her,er veldig god. Helt ifra rektor og ned til SFO-ansatte. Allesmiler og sier hei».
Flere av delprosjektene skapte arenaer og møteplasser der innbyggerne ble viktige støttespillereog forbilder for hverandre. En ungdom i Veien til
førerkortet sa: «Jeg vil si at, hvertfall de som er med da,de er gode forbilder da, for de andre.» Ungdommene
i delprosjektet Veien til førerkortet at guttegruppa
ble en viktig kilde til samhold og fellesskap, hvor de
støttet og heiet på hverandre. For eksempel beskrev
en deltaker det slik:
Og jeg trodde virkelig at jeg var eneste som hadde detsånn og hadde det ganske dårlig og alt det der. Så
kom jeg til Uteseksjonen, så ble jeg kjent med guttene
her, jeg var jo kjent med noen av dem fra før av, før
jeg ble kjent med Uteseksjonen, også så jeg jo at jeg ervirkelig ikke alene. Det er andre folk som har opplevd
akkurat det samme, det er andre folk som også ikke
har vært våken på valgene sine, som har tatt feil, men
fortsatt blir sett ned på i samfunnet, og ikke tør å
prøve nye ting. Så vi jobbet med alt det der, også var
det sånn at det prosjektet kom da.
Det var særlig prosjekter som hadde en tydelig
kollektiv innretning som direkte stimulerte til
fellesskap og samhold (Stødig start, Veien til førerkortet). Den kollektive vridningen på investeringene førte
til at ungdommer og familier utviklet inkluderingsspiraler der de ble positive forbilder og rollemodeller for
hverandre, og for andre.
7.1.3 Fra mottaker til bidragsyter med tillit,
fremtidshåp og aktivt medborgerskap
Innbyggerne i innbyggernes modell opplevde
gjennomgående at de var blitt sett og hørt, og at dehadde fått hjelpsom hjelp som var viktig for dem.
Et gjennomgående mønster var at flere opplevde
at delprosjektene hadde gitt dem en mulighet til å
innta roller som mer likeverdige deltakere. En mor
fortalte for eksempel at:
Det er nesten litt rart, fordi man forventer at noenskal tre noe ned over ørene på deg fordi du er avhengig, du er narkoman, sånn her skal du gjøre og holddeg innenfor. Det å kunne ha påvirkning selv på egensituasjon er nesten litt sånn “Å ja, kan jeg bestemme”?
Betydningen av å ha en stemme og medvirke i beslutninger som angikk livene deres ble framhevet som
viktig. En mor fortalte at: «Det er veldig fint å slippe åstå der med lua i hånda, og «Takk for det», det at man
kan bestemme selv og øve seg på å bli en helt vanlig
person som mener ting».
Ansatte som jobbet med de ulike delprosjektene
fortalte at de hadde latt seg overraske over hvor
ressurssterke mange av innbyggerne i målgruppen til

INNBYGGERNES MODELL I TRONDHEIM KOMMUNE: HOVEDRAPPORT

Innbyggernes modell var, og at de oppdaget nye sider
ved innbyggerne når de fokuserte på å bli kjent med
familiene og ressursene deres. Både ungdommer og
foreldre fortalte at det å bli spurt om hva som var
viktig for dem, og være med på beslutninger om
bruk av penger og hjelpetiltak påvirket hvordande så på seg selv og sin egen evne til å påvirke
livet sitt og samfunnet rundt dem.
På tvers av delprosjektene fortalte mange
innbyggere om økt tillit til kommunen, og en
hovedforklaring de ga var at de selv var blitt
vist tillit fra ansatte og samarbeidspartnere. En
forelder fortalte:
De er opptatt av at ungene skal ha det best mulig. De
tilrettelegger, de tar hensyn, lytter og vil at ungene
skal ha det best mulig. De er engasjerte. Det er såviktig. Føler at man blir hørt og respektert. Tillit.
På lik linje med innbyggerne, framhevet også ansatteog samarbeidspartnere at tillit var en nøkkel for å
lykkes med samordnet og tilpasset innsats for innbyggerne. En ansatt fra en av delprosjektene forklarte
det slik:Altså, hvis du kommer ifra et land der ingenting fungerer, hvorfor skal du tro at noen utenfor storfamilien
kan hjelpe deg? Også tar du tre telefoner til NAV, blir
satt i telefonkøen, også mangler du det dokumentet,også detter ut, også må du sitte 20 minutter igjen. Det
bygger jo ikke tillit til systemet. Nå kan vi, med vårekontaktnett, svare på spørsmålene selv om det ikke er
det svaret de vil ha, så kan vi igjennom den nærhetenog den ektheten vi representerer med det kontaktnettet vi har begynne å skape en tiltro til systemet.
Flere innbyggere fortalte om at tillit «smittet»
mellom deltakerne i prosjektene. Når for eksempel
innbyggere som hadde vært skeptisk til hjelpeapparatet på grunn av frykt for barnevern og sanksjoner
fikk høre om andre familier som hadde blitt møtt
med tillit og spørsmål om hva som var viktig for dem,så ble de mer åpne for å ta imot hjelp og støtte.
Innbyggerne var opptatt av at det å gjenvinne
tillit, både til «systemet» og til fagfolk, handlet
om relasjoner. På spørsmål om hva «systemet»og fagfolk kunne gjøre for å gjenvinne tillit, sa foreksempel en far at fagfolk burde si: «Jeg stoler på
det du sier» når innbyggere kom for å få hjelp. Han
mente at «det må menneskelige egenskaper til for atdette skal kunne gå».
I sum vurderte både innbyggere, ansatte og samarbeidspartnere at den støtten og hjelpen barn,unge og familier hadde fått gjennom Innbyggernes
modell potensielt hadde en stor innvirkning på deres
livskvalitet og samfunnsdeltakelse – på kort og langsikt. Opplevelsen av å bli satset på og møtt med
respekt, anerkjennelse og nysgjerrighet fra de somjobbet med delprosjektene ble framhevet som viktig
for innbyggerne. For eksempel fortalte en ungdom i

delprosjektet «Veien til førerkortet» om da de fikk vite
at prosjektet de selv hadde foreslått ble innvilget:
Jeg synes det har vært veldig bra, at spesielt jeg, jeg
ble veldig glad da vi fikk ja. Så skjønte jeg at: Herregud, de vil hjelpe oss. Jeg følte at jeg var en del av
samfunnet. De vil gjerne at jeg skal komme fram, og
gå videre, og å lære å kjøre bil. Da følte jeg at jeg er
en del av samfunnet. For pengene sendte de bare tiloss, at vi fra andre land skulle ha det bra. Å få klær,tur, å få frukt, det er det lærerne som har bestemt.
Eller elevene. Men prosjektet, ja, det var det. Jeg ble
veldig glad, den dagen vi fikk ja til svar. Så skjønte
jeg at jeg er en del av samfunnet. At mange andre vil
hjelpe meg med å gå videre i livet. Og klare hverdagslivet.
Både foreldre og ungdommer fortalte om atdeltakelsen i Innbyggernes modell hadde påvirket
hvordan de så på fremtida, og noen uttrykte at defor første gang på lenge hadde en spirende tillit
til at fremtida ble bedre. En ungdom fra Veien til
førerkortet fortalte at støtten fra Uteseksjonen haddevært avgjørende for han:Ja masse ting som har endret seg i livet mitt. (…) Og
den veien også, hvordan jeg er i riktig miljø nå ogsånn, de har hjulpet meg mye med det. Hvordan
jeg tenker, har endret seg etter at jeg møtte uteseksjonen. Så, jeg tenker bra nå. Tenker bedre, tenker på
fremtiden.
En annen ungdom som deltok i samme delprosjekt laogså vekt på Uteseksjonens rolle i de endringene han
hadde opplevd i livet sitt:
Det meste jeg har nå, til og med smilet til foreldrene
mine, er jo på grunn av Uteseksjonen. Jeg sier ikke at
det hadde vært umulig uten Uteseksjonen, men det
hadde vært mye vanskeligere. Kanskje så vanskelig at
man hadde gitt opp midt på veien.
Håp om en bedre fremtid for seg selv og andre itilsvarende situasjoner var også en nøkkelmotivasjon for at flere innbyggere engasjerte seg
i dialoger med politikere og beslutningstakere
underveis i prosessen. Enkelte ungdommer og
foreldre fortalte at deltakelsen i Innbyggernes modell
hadde gitt dem selvtillit til å snakke foran forsamlinger og kjempe for saker de brant for. En ungdom
fortalte:
Jeg har fått selvtillit etter at jeg har vært på flere
møter om det prosjektet. Det går bra om jeg sier det
og det feil, det går helt fint. Så lenge stemmen min blir
hørt. Jeg har begynt å tenke annerledes om meg selv.
Jeg tenker at, om han vil, han får til masse.
I løpet av prosjektperioden deltok flere ungdommer
og foreldre i fora der de fikk ytret sine meninger og
forslag. Noen var inne i den strategiske ledergruppa
i kommunen og snakket med kommunedirektørene.

93

NTNU WELLFARE

Andre var med på flere ulike konferanser og
seminarer der de presenterte og deltok i diskusjoner
med fagfolk og folkevalgte. En ungdom var med på
Arendalskonferansen sammen med medlemmer
fra forskningsteamet og kommunedirektøren i
Trondheim, der og la fram sine forslag til å øke
demokratisk deltakelse blant utsatte barn og unge.
En annen ungdom bidro med undervisning til
masterstudenter ved NTNU om sine erfaringer fra
Innbyggernes modell. Enkelte innbyggere i innbyggernes modell inntok dermed nye demokratiske roller og
en form for aktivt medborgerskap som de ikke hadde
erfaringer med fra tidligere. I flere av delprosjektene
var det tydelig at det å ta utgangspunkt i noe somvar viktig for innbyggerne selv, skapte motivasjonog et ønske om å bidra og gi tilbake til samfunnet
og fellesskapet.
7.1.4 Erfaringskonsulenter og innbyggerstyrteaktiviteterBåde i Stødig start/Stødig oppvekst og i Veien til
førerkortet ble innbyggerne viktige støttespillere
for hverandre, og utviklet ulike former for sosial
støtte og «positiv sosial kontroll» der de passet
på hverandre. Et eksempel er gruppen ungdommer
i «Veien til førerkortet», som startet med å spørre
ungdommer de fulgte opp om å komme med ideer
til hva prosjektet skulle handle om. En gruppe tok da
initiativ, formet prosjektet og var prosjekteier helt
fra starten av. Ved utgangen av prosjektperioden
var de fortsatt med i alle prosessene sammen med
de ansatte. Ungdommene uttalte tidlig i prosjektet
at de ønsket å gi noe tilbake til samfunnet når deble vist tillit i dette prosjektet, og to av deltakerne
fikk etter hvert jobb som ung-til-ung-formidlere i
Uteseksjonens likemannsarbeid. Flere ungdommer
deltok i gatemeklingskurs, og to ungdommer ble
ansatt i Uteseksjonen som ung-til-ung formidlere/erfaringskonsulenter.
En av de ansatte i delprosjektet «Veien mot førerkortet» fortalte at: «De er ganske strenge med hverandre,
veldig mye indre justis i forhold til at ungdommene
selv er veldig opptatt av å passe på hverandre og gjøre
de bevisste på hva dette her handler om og sånn».
Ansatte som jobbet med Stødig start framhevet atforeldredrevet innsats og fellesarenaer bidro til at
innbyggerne «lærer de mye av hverandre, det der
likemansprinsippet med det- både det ovenfor barn,men også hvor du skal søke hjelp til andre ting slik
det er en god del tips imellom de voksne da».
I både Stødig start/Stødig oppvekst og i Veien til
førerkortet ble innbyggere engasjert som erfaringskonsulenter underveis i prosessen. I Veien til
førerkortet ble det ansatt to ung-til-ung-formidlere i
Uteseksjonen, og i Stødig start jobben en far omtrent
fulltid som frivillig og en erfaringskonsulent fikk
lønnet arbeidspraksis i prosjektet gjennom NAV. For
disse innbyggerne var det meningsfullt og viktig
for dem at livserfaringene deres kunne bidra

94

med noe positivt. En av ung-til-ung-formidlerne ved
Uteseksjonen sa:
Jeg syns det er en bra følelse da, i hvertfall nå som jeg
har starta å jobbe her med uteseksjonen, at jeg kan
hjelpe resten av ungdommene og ikke bare lillebrorenmin. Og, ja hjelpe de å ta rette valg, siden jeg har værtder i miljøet der, jeg vet hvordan det er og hva man
ikke bør gjøre og hva man skal gjøre og sånn.
Som nevnt i delprosjektbeskrivelsene utviklet foreldrei Stødig start en egen frivillig organisasjon, Stødig
oppvekst, som en innbyggerstyrt videreføring av
arbeidet i Innbyggernes modell. Initiativet kom fra
en far i Stødig start som frivillig, og på eget initiativ,
tok på seg en rolle som leder i Stødig oppvekst.
Denne faren jobbet omtrent fulltid som frivillig med
prosjektet i prosjektperioden, og fungerte som
en erfaringskonsulent i Stødig start. Det ble ogsåengasjert en erfaringskonsulet som fikk arbeidspraksis gjennom NAV, som bidro til å planlegge og understøtte aktiviteter i regi av Stødig oppvekst. Stødig
oppvekst gikk i bresjen for ulike arrangementer og
opplevelser som familiene i delprosjektet «Stødig
start» ble invitert inn i. Stødig start etablerte også enforslagskasse, noe som gjorde at foreldrene kunne«komme med ideer hvis det er noe du vil gjøre».
Innbyggerne i Stødig start og stødig oppvekst tok iøkende grad ansvar for familieaktiviteter, møteplasser og bytteordninger (for eksempel en byttebu som
ble organisert av foreldrene selv). Innbyggerne varogså opptatt av at støtten de hadde fått gjorde at dekunne gjøre noe som de selv følte var meningsfylt
for dem. Som en innbygger sa: «Det er veldig viktig, så
man føler man får brukt seg til noe». Den sterke forankringen prosjektet har hatt hos erfaringskonsulenterog blant engasjerte foreldre har vært en suksessfaktor. I begge prosjektene fortalte andre innbyggere
at erfaringskonsulentene fikk en viktig rolle sompådrivere til fellesaktiviteter, og fungerte som
brobyggere mellom ansatte og samarbeidspartnere og ut mot andre innbyggere.

7.2 Tilpasset og rask hjelp i en naturlig setting er
avgjørende for hjelpsom hjelp i rett tid
Familier og ungdommer uttrykte at de ønsker å klare
seg selv, men at de hadde behov for hjelp for å«komme videre» på veien mot samfunnsdeltakelse og et bedre liv. Flere ungdommer og familier
uttrykte at hjelpen kom i akkurat rett tid, eller på
overtid. En mor, som hadde fått oppfølging gjennom
Innbyggernes modell uttrykte det slik: «Jeg sier baretusen takk for at jeg fikk den muligheten til å få hjelp
akkurat i tide».
Både Innbyggerne, ansatte og samarbeidspartnere la vekt på at det var vesentlig å støttefamilier mens barna enda var små, for å forhindre
at problemer hopet seg opp og eskalerte. En
forelder i delprosjektet Stødig start uttrykte det slik:

INNBYGGERNES MODELL I TRONDHEIM KOMMUNE: HOVEDRAPPORT

Det var 14 familier da vi begynte, nå er det 16–17
familier, og så er det tre gravide på vei inn. Alle har
det mye bedre i dag enn de hadde for ett år siden. De
har bedre muligheter, større sjanse til å få ting til ålykkes i livet sitt, og prosjektet er mye mer enn vellykket. Hvis én av alle de som er inne klarer å holde seg
rusfri i ett år, så er vi to og en halv million i overskuddbare på det mennesket med konstadsbesparing til
samfunnet.
Familier som hadde små barn uttrykte håp om at
hjelpen de hadde fått kunne bidra til at barna deres
utviklet tryggere og bedre oppvekster enn det de selv
hadde hatt, og at det kunne ruste dem for deltakelsei utdanning, arbeid og samfunnsliv. Enkelte foreldre
som opplevde å havne i en gråsone der de ikke
hadde sosialhjelp, men heller ikke tilstrekkelig
inntekt, la vekt på at de hadde fått en form for
hjelp og støtte som gjorde at familien ikke havnet
utenfor et stup. En forelder sa det slik: «Det er ikke
mye som skal til. Enkelte trenger bare hjelp til på enmate den lille kneiken i 1,5 måned, eller en måned, eller
en to uker, eller de par dagene det er mellom her.»Innbyggerne var opptatt av at dersom hjelpenskulle være nyttig for dem for å få bedre liv og
delta mer i samfunnet, så måtte hjelpa og støtten
skreddersys til behovet og ønskene innbyggerne
hadde selv. Oppsummert viser funnene at det
ikke fantes noen «one size fits all» når det gjaldt
innbyggernes behov for investeringer i livskvalitet og
samfunnsdeltakelse. Tvert imot, viser funnene våreat det er behov for skreddersøm og tilpasning for at
innsatser og virkemidler skal kunne vurderes som
vellykket. Dette gjelder både med tanke på form for
utbetaling, og type investering, og hva slags hjelp
som er hjelpsom for å fremme livskvalitet, medborgerskap og samfunnsdeltakelse for målgruppene. På
tvers av delprosjektene framhevet både innbyggere,ansatte og samarbeidspartnere at pengestøtte og
investeringer i det innbyggerne opplevde de trengte
ofte ikke var nok. Økonomisk veiledning, meningsskaping og styring av penger for å nå målsettinger
som var viktige for innbyggerne var også viktig. I
tillegg hadde innbyggerne en rekke andre behov som
beskrevet i kap 6, som i mange tilfeller utløste behovfor samordning mellom økonomiske virkemidler, og
andre velferdstjenester. Flere innbyggere uttrykte atsamordningen av virkemidler hadde blitt betydelig
forbedret gjennom Innbyggernes modell, men dettegjaldt ikke alle.
Flere innbyggere, på tvers av delprosjektene, lavekt på at de ikke trodde de hadde kunnet få den
samme støtten og hjelpen gjennom de «ordinære»systemene i NAV og barnevernet sammenlignet med
den støtten de hadde fått gjennom Innbyggernes
modell. Som en mor sa:
NAV har sine rammer å forholde seg til og det er
et langdrygt system. Å søke NAV, kan vi søke om elsykler? Saklig, nei. Også transport og busskort. Vi skal

på avtaler hit og dit, hvis vi alle drar så er det hundre
kroner hver vei. Å ha friheten til å velge. Jeg synes det
har vært veldig fint.
Det som var viktig for innbyggerne var å få hjelp
og støtte til det se selv opplevde de trengte, påvegne av seg selv og/eller barna. Opplevelsen av
å kunne velge, og å få rask hjelp til det som var
viktig for innbyggerne selv, opplevdes som viktig
for både ungdommer og foreldre på tvers av
delprosjektene.
Til tross for at de fleste innbyggerne vi snakket med
virket å få svært mye ut av beskjedne midler, gjaldt
ikke dette for alle. Et argument som ble brukt, bådeav ungdommer, foreldre og ansatte, var at noen
innbyggere som strever med økonomiske problemer
ikke hatt fått opplæring i hvordan de skal disponere
et budsjett, dersom det først fikk ett. En del av
delprosjektene hadde derfor parallelle innsatser derde både investerte i innbyggerne, og samtidig bygde
innbyggernes kapasitet til å forvalte egen økonomi.
Noen innbyggere la vekt på at det å lære om egenøkonomi også var nyttig for barna i familien, og atde lærte å disponere penger gjennom at foreldrenelærte det samme.
7.2.1 Praktisk bistand i hverdagenBåde innbyggere, ansatte og samarbeidspartnere idelprosjektene fortalte om behov for praktisk støtteog bistand til ulike hverdagsproblemer. Flere av delprosjektene, blant annet i Fritid for alle barn og ungeog i Praktisk grunnskole fortalte at det å yte praktisk
støtte til ungdommer og familier i utgangspunktet var
et «sort hull» i hjelpeapparatet, men som de fant nye
løsninger på underveis i prosessen. For eksempel sa
en ansatt fra «Fritid for alle barn og unge» at:
Vi har jo vært utrolig tett på de familiene her, og gitt
mye praktisk bistand som det ikke finnes tilbud om
i kommunen. Det er en ganske viktig tilbakemelding, fordi det har vært familier som har hatt stortbehov for praktisk bistand. Noen av de har ikke hattmulighet til å klare å finne frem på nettet det detrenger av innbo og gjennomfører kjøpene og en delslike ting som vi kanskje tar for gitt at dette her klarer
alle å få til. Så det er jo ikke overraskende, vi har jo
visst at kommunen mangler- det finnes ikke praktisk
bistand til de som trenger det. Det er ingen enheter
som har det som en del av jobben sin, altså innenfor
de enhetene som vi jobber i da. Det at man har værtså ekstremt tett på og gitt bistand til slike praktiske
ting, det har vært helt nødvendig i noen av dissefamiliene.
I flere andre delprosjekter ble betydningen av
praktisk bistand vektlagt. Det kunne for eksempel
handle om at innbyggerne fikk hjelp til å fylle ut
diverse søknader, håndtere gjeld, kjøpe inn ogmontere utstyr og møbler i heimen, hjelp til å melde
seg på fritidsaktiviteter, eller hjelp til barnepass.

95

NTNU WELLFARE

For innbyggerne var det også viktig å vite at de hadde«noen i ryggen» - et sikkerhetsnett de kunne kontaktefor å få hjelp. For eksempel fortalte en av delprosjektlederne i et avsluttende intervju at:
Vi har en del som snakker om det å ha noen de kan
ringe til. Vi har hatt koblinger mellom bymisjonen, de
har fått en homestart-person, og i det ene tilfellet så
tenkte vi å avslutte det samarbeidet fordi det ble så
lite brukt. Så forteller moren at det må vi absolutt ikke
gjøre. Selv om hun ikke hadde ringt og hadde tid til åmøtes, så opplevde hun det som kjempenyttig å ha en
person som hun visste hun kunne ringe og som hun
visste ville hjelpe henne visst hun ringte. Det er fort å
tenke, liksom måle ting på hvor mye ting blir brukt,
og hvilken effekt det har, men den tryggheten for den
damen da å vite at hun kunne ringe de frivillige hvis
det oppstod et problem. Det er et par andre som ogsåhar snakket om den praktiske veiledningen gjennom
flyktninghelseteamet, som bruker den ganske lite,
men er opptatt av at det finnes noen du kan ringehvis ting du ikke forstår, eller hvis uforutsette ting
oppstår.
Med andre ord var tryggheten i at det var muligå få praktisk hjelp og støtte en viktig verdi for innbyggerne. Dette illustrerer at verdien av et tilbud ikke
bør måles i faktisk bruk, men betydningen støtten harfor innbyggerne som en trygghet de kan henvende
seg til når de har behov.

I utgangspunktet var dette med å bygge tillit mellomsmåbarnsfamilier, eller brukere og hjelpeapparatet.
I utgangspunktet heter det bare å bygge tillit utenom
kontorets fire vegger. Men det handler om å byggetillit mellom brukere. Det gjør vi igjennom at vi harting ute, vi møtes og deltar på aktiviteter. De familieneog brukerne som er her får en mulighet til å bygge enrelasjon, med kanskje noen fra familievernkontoret.
Og så oppstår det en situasjon, kanskje litt lenger ned
i gaten, og så har de et ansikt. De har et navn, og de
har noen som de vet er bra, og så kan de ta kontakt
med han. Det er det dette handler om.
Foreldrene vektla at det var viktig for dem at dehjelperne som deltok oppriktig brydde seg om
dem og deres behov, og at de var nysgjerrigpå ønskene og ressursene familiene hadde. En
forelder sa at de ønsket å være sammen med «deforskjellige hjelpeapparatene som er de bra folkene.
De som er genuine, som er ekte, som vil få til ting».
Med andre ord knyttet foreldrene «hjelpsom hjelp» til
personlige egenskaper, oppriktig omsorg og vilje til å
bli kjent med menneskene bak «saken».
På bakgrunn av tilbakemeldinger fra innbyggerne
gikk Stødig start-prosjektet over fra å yte økonomisk
støtte til enkeltfamilier, til å fokusere mer på nettverksbyggende aktiviteter for familiene, der ogsåtjenestene deltar på noe:

7.2.2 Hjelpsom hjelp på nye arenaer
Et kjennetegn i flere av delprosjektene var at dejobbet tettere på ungdommene og familiene på
steder og arenaer der familiene levde sine hverdagsliv. Gjennom Veien til førerkortet ble det for eksempel
arrangert fotballkamper mellom guttene og politiet,
noe som bidro til å bygge relasjoner og tillit. I flere
prosjekter, som for eksempel Fritid for alle barn og
unge, økte de innsatsen med hjemmebesøk, noe som
ga muligheter til å bli bedre kjent med familiene og
situasjonen de sto i. En av prosjektlederne i innbyggernes modell oppsummerte erfaringene slik:

Så i de aktivitetene som har vært så har det værtfokus på at det skal være artig og fint å være sammen
med ungene sine, sånn at vi ikke sitter på et møterom
på Falkenborg og liksom studerer samspillet i en kunstig setting, men vi har jo også lagt opp til aktiviteter
sammen med mange der det skal være fint å væreforelder og det skal liksom være greit å ha det artig
sammen med ungene også da. Og der også lærer demye av hverandre, det der likemansprinsippet med
det- både det ovenfor barn, men også hvor du skal
søke hjelp til andre ting slik det er en god del tips
imellom de voksne da.

Verdien av hjemmebesøk, det er jo noe som går igjen.
Det at de faktisk kommer hjem til folk, og får en helt
annen relasjon, og oppdager helt andre ting, og kan
gi en mye riktigere hjelp, da. Og raskere hjelp.

De ansatte i Stødig start vektla at møter mellom
innbyggere og ansatte på «hverdagsarenaer» og
felles opplevelser, ga et annet utgangspunkt forrelasjonsbygging og tillit, enn det å møtes inne på
kontorene. Innbyggerne bekreftet at de opplevde
mer likeverdighet, og at de møtte de profesjonelle
mer som medmennesker enn «eksperter» når
møtene skjedde på f.eks. felles måltider, konserter,
fotballbanen eller i teateret. Med andre ord ble det
etablert relasjoner som ha et bedre utgangspunkt forå yte hjelpsom hjelp.

I andre delprosjekter, som i Stødig start, ble det
vektlagt å skape møter mellom hjelpere og familienepå nye arenaer. Både ansatte og innbyggere vektla atdet å møtes til felles opplevelser, som for eksempel
teaterforestillinger eller felles måltider, ga en annen
mulighet til å bli kjent som medmennesker, ikke baresom «profesjonell» og «bruker».

96

En forelder uttrykte det slik:

INNBYGGERNES MODELL I TRONDHEIM KOMMUNE: HOVEDRAPPORT

Foto: Alexander Matthias Seifried

97

NTNU WELLFARE

7.2.3 Barnehager og skoler som møteplass og
knutepunkt for hjelpsom hjelp
Som tidligere omtalt er flere av delprosjektene iinnbyggernes modell bygd opp gjennom å bruke
barnehager og skoler, det vil si universelle velferdsinstitusjoner i lokalmiljøet, som utgangspunkt forsamskapingsprosessene. For foreldre som mottokøkonomisk og andre former for hjelp med utgangspunkt i barnehager og skole, fortalte de at det å møtehjelperne på et trygt sted, sammen med personale
som kjente dem, ga en helt annen opplevelse enn
å skulle stille seg i kø på NAV-kontoret for å be om
hjelp. Disse foreldrene la vekt på at det opplevdes
som trygt å møte «nye hjelpere» på et sted devar kjent fra før og likevel skulle til for å bringe
eller hente barna. Flere av foreldrene fortalte at dehadde hatt dårlige erfaringer med hjelpeapparatet
fra tidligere, men at de opplevde å bli møtt som «hele
mennesker» og «hele familier» da de møtte NAV
og øvrige hjelpere i barnehagen. Både foreldre og
ansatte i barnehagen la vekt på at å bygge teamrundt familiene, med utgangspunkt i barnehagenog sammen med en av personalet som kjente
familien, gjorde at foreldre slapp å fortelle den«samme gamle» historien til stadig nye hjelpere
for å bevise behovene de hadde. Gjennom
samarbeid og samtykke fra foreldrene kunne barnehagepersonalet formidle deler av familiens behov
i forkant av team-møter, slik at foreldrene slapp åfortelle «lidelseshistorier på repeat».
Noen foreldre som hadde en svært utrygg livssituasjon med trusler om vold, fortalte at det å måtte
oppsøke nye hjelpere ved nye instanser på nyesteder i byen skapte en ekstra form for stress, og
skapte barrierer for å oppsøke hjelp de egentlig
trengte. En mor fortalte at hun «fikk samtaler med
politiet som er med i prosjektet. Det hjalp veldig myeå få støttesamtaler. Det å ha det så nært hjemme at
jeg praktisk sett klarte å gjennomføre det». Denne
mammaen forklarte at dersom hun ikke hadde fåtthjelp i barnehagen ville det ha vært vanskelig
for henne å oppsøke den faktiske hjelpen hun
trengte. Samtalene i barnehagen med politiet som

98

deltok i prosjektet ble beskrevet som svært viktig fordenne familiens trygghet og livskvalitet.
Selv om både barnehager og skoler hadde viktige
funksjoner i flere av delprosjektene, vektla bådeinnbyggere og ansatte i barnehagene at barnehagen
hadde et unikt utgangspunkt, siden foresatte var
tettere på i hente- og bringesituasjonen. De vektlaogså at barnehagen møtte familier svært tidlig ibarnas oppvekst, noe som gjorde at problemer
kunne løses tidligere, og før de fikk utvikle seg og
hope seg opp. Med utgangspunkt i barnehagenfikk hele familier støtte til det som var viktig
for dem. Med andre ord var det ikke kun fokus påbarnehagebarna, men også eldre søsken og foreldre
fikk hjelp og støtte, både fra barnehagen og de øvrige
aktørene i delprosjektet. Gjennom åpen barnehage
kom det ordinære barnehagetilbudet i kontakt
med nye familier som ble fanget opp, og som etter
hvert fikk tildelt barnehageplass og fikk oppfølging
med koordinert hjelp og økonomisk støtte. I tillegg
fortalte ansatte om familier som fikk støtte gjennom
prosjektet, som ikke hadde tilknytning til barnehageni, men som hadde blitt koblet på gjennom helse- og
velferdskontoret.
Barnehager og skoler ble også trukket fram som
viktige møteplasser og knutepunkt for familienebåde i de forsøkene som direkte kretset rundt slike
institusjoner, men også i andre delprosjekter. En mor
fra delprosjektet flyktningfamilien i sentrum forklarer
det slik: «Barna går på skole og barnehage, og vi er endel av samfunnet». En ungdom fra prosjektet praktisk
grunnskole beskrev at
Her på skolen er en bra plass. Spesielt med lærerne.
Selv om det er mange ting vi må gå gjennom. Allelærerne er der for å hjelpe. Ikke bare med skoleting,de hjelper med alt mulig. Det kan være skole, handling, betaling og alt mulig. Det var en veldig vanskelig
situasjon jeg var i. Så, her på skolen kjenner de meg
godt. Hvem jeg er, og hvordan jeg pleier å være på
skolen. Så alle lærerne var der for å hjelpe meg. Gjennom alt, ikke bare skole. Gjennom alt. Mitt privatliv,
og sånn.

INNBYGGERNES MODELL I TRONDHEIM KOMMUNE: HOVEDRAPPORT

7.3 Ambivalens, paradokser og negative virkninger
for innbyggerne
Til tross for at det store bildet tilsier at innbyggerne i
Innbyggenes modell har hatt stort utbytte av støtten
de har fått, og nye roller de har tatt, så er det behovfor å nyansere bildet. Både innbyggere og ansattepoengterte at mer penger alene ikke var nok forå løse en del av problemene de erfarte. For noen
var problemer knyttet til rasisme, helseproblemer
eller ubearbeidete traumer en grunnleggende årsak
til at fattigdomsproblemer hadde oppstått. Bådeinnbyggere og ansatte poengterte at levekårsproblemer derfor måtte ses i lys av de øvrige problemene
innbyggerne slet med. De framhevet behovet
for koordinert innsats og virkemidler rettet motårsaker til utenforskap, ut over det som handlet omøkonomi. Selv om pengene innbyggerne fikk gjennom
prosjektet i all hovedsak gikk til investeringer som
fremmet livskvalitet og samfunnsdeltakelse, var
det også noen få tilfeller der penger gikk til andreformål som ikke direkte gagnet barna eller familien.
I slike tilfeller ble det tydelig at både økonomiskrådgivning og samtaler mellom innbyggerne om
hva intensjonen bak prosjektet var, var viktig for at
pengene gikk til formål som fremmet livskvalitet og
samfunnsdeltakelse.
I intervjuene var det enkelte innbyggere som uttrykte
utrygghet rundt hva som skjer med dem når
pilotene avsluttes. En mor, som opplevde at familien
hadde fått uvurderlig hjelp og støtte gjennom innbyggernes modell, sa: «Det har jo forandret alt. Derforså blir jeg jo litt nervøs nå da når det forsvinner igjen. Vi
har et helt annet startgrunnlag nå, takket være dette her.
For oss forandret det alt». En annen bekymring enkelte
innbyggere ga uttrykk for, var opplevelsen av forfordeling, at noen får og ikke andre. Til tross for slike
bekymringer, var samtlige innbyggere takknemlig
for hjelpen de hadde fått, og uttrykte at de ikke villevært den foruten. Noen innbyggere fortalte ogsåom takknemlighetsgjeld, og lurte på om det var en
skjult agenda om at de på et tidspunkt måtte betale
tilbake den økonomiske hjelpa de hadde fått, fordi
de opplevde støtten som for god til å være sann. En
prosjektmedarbeider i et av delprosjektene fortalte
at: «Det har vært litt slik i de første utdelingsrundene såvar det litt sånn skepsis, altså er det noe vi må –må vi yte noe tilbake eller må vi ja- det var kanskje dentilbakemeldingen som vi har fått oftest».
En bekymring som enkelte innbyggere og ansatteuttrykte, var at investeringene genererte vedlikehold og utgifter som innbyggerne ikke hadde
forutsetninger for å kunne håndtere (f.eks.
renovering av hus etter huskjøp eller utgifter til bil
etter bilkjøp). En annen bekymring handlet om at det
ble gjort investeringer som skapte uro og bekymringfor barnas velferd.
En siste bekymring som ble uttrykt, var knyttet
til at innbyggerne opparbeidet forventinger til at
oppfølging og støtten de hadde fått gjennom innbyggernes modell kunne forventes fremover etter at
prosjektet var avsluttet, og at støtten de hadde fåttkunne gi innbyggerne falske forhåpninger eller
forventinger til videre støtte som kommunen
ikke greide å innfri framover. Ett av delprosjektene
opplevde også å bli møtt med irritasjon da de tilbød
pengehjelp:
Små og gjennomsiktige miljø kan skape ´misunnelse´, og sette de familiene som får penger i envanskelig situasjon. Det blir krevende å gå tilbake tilveldig lite penger etter et år med romsligere økonomi.
En mor var også provosert over å bli tilbudt penger,når det var helt andre ting hun hadde bedt om i langtid. Hun lurte også på hva som gjorde at vi tenkte athun hadde behov for denne hjelpen.
Til tross for ambivalens og potensielt negative
konsekvenser for innbyggerne, var det tydelig at
støtten og hjelpen de aller fleste ungdommer og
familier hadde fått gjennom de ulike delprosjektene
i all hovedsak hadde positiv verdi for innbyggerne.
En an foreldrene i delprosjektet Flykning-familien isentrum sa det slik: Hadde jeg kunne bestemt, ville jeg
ikke endret på så mye annet enn jeg ville ha fått dem tilå fortsette. Og hvis vi ikke har muligheten til å gi det tilalle sammen samtidig, blir det gruppevis.
Hun mente at det eksisterende systemet ikke
fungerte godt nok, og at det var bedre å teste ut nye
løsninger for noen flere innbyggere av gangen enn åikke teste ut noe nytt i det hele tatt.

99

NTNU WELLFARE

7.4 Oppsummering
I dette kapitlet har vi sett nærmere på erfarte
konsekvenser av Innbyggernes modell sett i lys avmålgruppenes opplevde livskvalitet, medborgerskap
og samfunnsdeltakelse. Både innbyggerne, ansatteog samarbeidspartnere i delprosjektene fortalte
om betydelige endringer i innbyggernes liv som derelaterte til deltakelsen i Innbyggernes modell. Mange
fortalte at de opplevde å bli hørt og sett og vist tillit
på en måte de ikke hadde opplevd før. Dette gav
dem mestringsfølelse, fremtidshåp og økt livskvalitet.
Eksempler på endringer kunne være økt motivasjon
til å fullføre utdanning eller få seg jobb (flere bleogså erfaringskonsulent i kommunen), forbedretog mer forutsigbar bosituasjon som igjen medførte
at ungene kunne invitere venner med hjem, og økt
deltakelse på fritidsarrangementer og kulturtilbud.
Noen opplevde at det å bli lyttet til, og spurt hva
som var viktig for dem, gjorde at de ønsket å bruke
stemmen og ytringsfriheten sin offentlig, og deansatte opplevde å se nye ressurser i folk. Deltakerne
opplevde dessuten at støtten de fikk gjennom
Innbyggernes modell var mer tilpasset deres behov
sammenlignet med de ordinære systemene.
Innbyggernes modell har uten tvil fått sosiale ringvirkninger i lokalmiljøet, særlig i prosjekter med entydelig kollektiv innretning som «Veien til førerkortet»og «Stødig start», men også i delprosjektene derbarnehagen eller skolen har blitt brukt som samhandlingsarena. Det ble vektlagt av både innbyggere,ansatte, og samarbeidspartnere at støtte til familier,spesielt når barna var små, var avgjørende for å
forhindre at problemer eskalerte.
Behovet for praktisk støtte og bistand i hverdagenble fremhevet av både innbyggere, ansatte, og

100samarbeidspartnere. Dette inkluderte hjelp til å fylle
ut søknader, håndtere gjeld, kjøpe inn og montere
utstyr, melde seg på fritidsaktiviteter mv. Det å hanoen å kontakte for praktisk hjelp ble vurdert som
en verdifull ressurs for innbyggerne. Praktisk bistandble ansett som en mangel i hjelpeapparatet, og flere
delprosjekter fant løsninger for å imøtekomme dettebehovet.
Til slutt i dette kapitlet tok vi for oss en delparadokser og negative virkninger innbyggerne
erfarte. Både innbyggere og ansatte påpekte at
mer penger alene ikke var tilstrekkelig for å løse
alle problemene de stod overfor. Noen av disse
problemene var rotfestet i spørsmål knyttet til
rasisme, helseproblemer eller ubearbeidede traumer,
og det ble understreket at levekårsproblemer måtte
sees i lys av disse grunnleggende problemene,
utover økonomiske aspekter. Flere av delprosjektene
opplevde at noen få deltakere tok dårlige valg forbruk av pengene, noe man ikke kan beskytte seg helt
mot når man har få betingelser knyttet til pengeutbetalingene. Flere innbyggere og ansatte var bekymretfor forfordeling, og syntes det var ubehagelig at noen
fikk penger, mens andre ikke fikk. Det ble også uttrykt
bekymring for at investeringene genererte vedlikeholds- og utgiftsbehov i fremtiden som de ikke villeha råd til å dekke (f.eks. sykler, bil, PC’er osv.). Mangevar generelt bekymret for hva som skulle skje når
prosjektet var over. Dette gjaldt særlig de som haddefått en fast sum per måned per barn i Flyktningfamilien i sentrum. Mange uttrykte i intervjuene at de ikke
ville vært den de er i dag uten denne støtten, og det
ble sett på som viktig å fortsette å eksperimentere
med nye løsninger for å forbedre det eksisterende
systemet.

INNBYGGERNES MODELL I TRONDHEIM KOMMUNE: HOVEDRAPPORT

Foto: Alexander Matthias Seifried

101

8Erfaringer med nyeutbetalingsmåterINNBYGGERNES MODELL I TRONDHEIM KOMMUNE: HOVEDRAPPORT

Forskningsspørsmål som belyses i dette kapittelet er:• Hvilke nye former for utbetalingspraksiser utvikles gjennom forsøkene,og hvorvidt oppleves forsøkene som vellykkede?

OPPSUMMERING AV HOVEDFUNN
1. Nye, tillitsbaserte forvaltningsprinsipper
På tvers av delprosjekt og utbetalingsmåter bygde forvaltningspraksisen på dialog, familiefokus,
hensynet til barna og utøvelse av skjønn i tverrsektorielle team, og styrket lokal tillit mellom alleaktørene i prosjektet.
2. Nye utbetalingsspraksiser med mange like investeringer – men ulike utbetalingsmåter former
har ulike virkninger for innbyggere, ansatte og forvaltning
De nye utbetalingsformene kan deles grovt i tre hovedtyper: 1) Ubetinget, 2) betinget og 3) kollektiv
utbetaling. På tvers av de ulike utbetalingsmåtene ble penger brukt på mange av de samme formålene,og i tråd med investeringer som fremmet livskvalitet og samfunnsdeltakelse. Betingede former for utbetaling ga nye aktører (eks. barnehage) en verktøykasse til å rykke inn raskt og løse økonomiske floker
for familier tidlig og effektivt. Fordelen med ubetinget utbetaling var lav grad av byråkrati og liten tidsbruk,mens kollektivt orienterte utbetalinger genererte økt sosial kapital og aktivt medborgerskap. Resultatene
fra Innbyggernes modell understøtter tanken om at familiene selv ofte har best innsikt i egne behov og
hva som kan forbedre deres bo- og livssituasjon.
3. Etiske dilemma og rettferdighetsprinsipper i tradisjonelle og nye praksiser
De nye praksisene innebar vanskelige etiske avgjørelser for ansatte med tanke på tildeling (hvem som
bevilges penger), tidsavgrensning (at pengene tok slutt), omfang (at de ikke nådde ut til alle med behov)og maktforskyvning (som følge at man sitter på en pengesekk til fordeling). I sum ble likevel ikke de mye
praksisene vurdert som mindre rettferdige eller mer tidkrevende enn tradisjonelle kontantytelser.

103

NTNU WELLFARE

Gjennom Innbyggernes modell har Trondheim
kommune testet ut nye radikale måter å organisereog forvalte kontantytelser og andre former for pengeutbetalinger på. Internasjonalt er kontantutbetalinger
populære tilnærminger for å bedre sosial velferd og
bedre tilgang på tjenester for utsatte grupper (Haagh,
2019; WHO, 2019; Ruckert et al., 2017). Det finnes
imidlertid mindre kunnskap om hvordan slike utbetalinger og tilgrensende tjenester endrer husholds- og
lokalsamfunnsdynamikk over tid, og hvordan de nårde mest utsatte gruppene (Wilson & McDaid, 2021).

8.1 Nye tillitsbaserte forvaltningsprinsipper
Tillitsbaserte tilnærminger til forvaltning av rettigheter og kontantytelser representerer eksempler på
praksis innenfor et samskapende styringsparadigme.
De ulike delprosjektene i Innbyggernes modell valgte
å teste ut ulike modeller for utbetalingspraksiser, deralle forsøk var underlagt det styrende prinsippet om
at pengene i prosjektene ikke kunne brukes på nye
stillinger, men skulle brukes direkte på innbyggerne.
Dette temaet handler om sentrale kjennetegn påtvers av de ulike formene for kontantytelser som ble
testet ut i Innbyggernes modell. Forvaltning av tildelte
midler var som kjent ulikt praktisert tre hovedtyper
utbetaling; betinget, ubetinget og kollektive former
for utbetalinger. Disse nye utbetalingsmåtene
innebar flere fellesnevnere, som i sum peker i
retning av nye forvaltningsprinsipper for pengeutbetalinger direkte til innbyggerne. Fellesnevnere
for ulike måter å forvalte kontantytelser på var:
• Penger ble utbetalt direkte til innbyggerne – enten
som kontanter eller i form av gavekort eller andre
former for utbetaling til bestemte formål
• Tillitsbasert dialog og ansattes utøvelse av skjønn
dannet grunnlag for vurdering av behov og avgjørelser knyttet til utbetalinger• Hele familiens situasjon, behov og ressurser ble tatti betraktning i vurdering av utbetalinger• Barna og ungdommenes behov var førende forprioritering av tildeling• Utbetaling av større beløp ble som hovedregelvurdert av et tverrfaglig team i samtlige
delprosjekter• Utbetalinger påvirket ikke andre stønader (som foreksempel sosialhjelp eller bostøtte)• Ingen vedtak eller kontroll av bruken av penger fra
ansatteI surveyundersøkelsen og gjennom intervjuene
kom det fram at de ansatte og samarbeidspartnere
erfarte det å dele ut penger på de måtene som er
beskrevet ovenfor som noe nytt og annerledesenn det de gjorde til vanlig. Dette ble knyttet bådetil hvordan selve overføringen ble forvaltet, men ogsåtil den spesielle organiseringen i del-prosjektene

104

med nye arbeidsformer i grenseflatene mellom flere
tjenester og lokale aktører.
Formålet med dette kapitlet er å se nærmere på deulike utbetalingsformene med vekt på hva de førte
til av typiske forandringer i innbyggernes livskvalitet,medborgerskap og samfunnsdeltakelse, og hvordan
det påvirket ansatte, tjenester og forvaltning.
Vi presenterer tre tema knyttet til utbetalingspraksiser som ble utviklet gjennom innbyggernes modell, og undersøker hvorvidt oppleves
forsøkene som vellykkede.
8.1.1 Fleksibilitet og skreddersøm bygger tillit og
samarbeidBåde innbyggere, ansatte og samarbeidspartnere
beskrev at tradisjonelle former for kontantutbetalinger som regel innebar søknadsprosesser,
kartlegging, vedtak, kontroll og oppfølging. Gjerne
i gjentakende runder ettersom vedtak ofte hadde
kortsiktig varighet. Tradisjonell praksis innebar ofteflere runder med søknad, avslag og påklaging av
vedtak før familier fikk økonomisk støtte og hjelp.
Som beskrevet i kapittel 6 opplevde Innbyggerne
urettferdigheter i eksisterende forvaltningspraksiser.
Ansatte som deltok i delprosjektene fortalte ogsåom at dagens forvaltningspraksis knyttet til behovsprøvde kontantytelser i all hovedsak var basert iskjønnsmessige vurderinger, men at grunnlaget forslike vurderinger var preget av et fragmentert systembasert på mistillit og kontroll. Flere framhevet ogsåat tradisjonelle bestiller-utfører-modeller der mange
hjelpere jobbet parallelt, ga lav innsikt i familienes
totalsituasjon og førte til en uoversiktlig og uforutsigbar situasjon for innbyggerne, slik vi også viste ikapittel 6.
Tilgang på penger som fleksibelt kunne brukesfor å fremme innbyggernes livskvalitet og samfunnsdeltakelse ble trukket fram som viktig for å kunne yte
hjelpsom hjelp tilpasset behov – både individuelt
til den enkelte ungdom/familie, eller mer kollektivt til
spesifikke grupper og fellesskaper.
Flere ansatte og samarbeidspartnere framhevet
at Innbyggernes modell ga mulighet for jobbing på
tvers av etater i forvaltning av penger, og mente
at dette var positivt for helhetlige vurderinger.
Ansatte i delprosjektene framhevet også at deutviklet en bedre forståelse for andre tjenester/tilbud i kommunen og bedre samhandling mellom
aktørene involvert i prosjektet. Flere trakk fram bedre
forståelse for brukernes behov og det å komme
tettere på familienes situasjon ved at de utforsket hva
som er viktig for brukerne av tjenestene i forbindelse
med tildelingsbrevene og i enkeltsaker:
Handlingsrommet i prosjektet har åpnet opp for
andre samtaler/tema rundt utenforskap og økonomi- avdekt og møtt behov som vi ellers ikke har hatt

INNBYGGERNES MODELL I TRONDHEIM KOMMUNE: HOVEDRAPPORT

mulighet for. Behov som vi tidligere ikke har tematisert, eller når de har vært tematisert henvist videre
til andre eks. NAV. Dette har bidratt til mer kreativitet
i arbeidshverdagen og familiene har fått mer helhetlig
hjelp. Vi har også fått mer kunnskap om samarbeidspartnere, eks. mulighetene og begrensningene som
finnes hos NAV.
Ansatte og samarbeidspartnere la vekt på at pengene
de disponerte fungerte som en inngangsbillett til
dialog med innbyggerne. Både ansatte, ledere og
samarbeidspartnere gav tilbakemelding om merarbeidsglede og nyttefølelse ved å kunne hjelpefamilier med penger raskt og uten byråkrati. Flere
trakk fram at handlingsrom til å utvise skjønn og yte
direkte økonomisk hjelp ga motivasjon og mening iarbeidshverdag. For eksempel uttrykte en ansatt at:
Dette er gøy arbeid. Vi opplever at familier sier deføler seg tatt på alvor, gitt tillit. De opplever at deer verdige å satse på. Det føles godt for oss hjelpere
også. Det er en håndfast hjelp. Ikke bare lange terapeutiske prosesser som vi ikke vet om vi lykkes med(som selvsagt også er viktig).
Ansatte og samarbeidspartnere i delprosjektene
la vekt på at de nye praksisene som ble utviklet
i Innbyggeres modell, med mindre byråkrati og
enklere saksgang, bidro til en annerledes og mer
tillitsbasert måte å jobbe på. For eksempel uttalte
en ansatt at Innbyggernes modell var «Annerledes iform av at midler til familier kan deles ut bare utfra atde har beskrevet hva de har hatt behov for. Familiene ervist tillit, og trenger ikke dokumentere hva de har brukt
penger til».
Ansatte i delprosjektene la også vekt på at tilgang på
penger ga dem en større «verktøykasse» som gjorde
at de bedre kunne møte behovene innbyggerne
hadde, og ikke bare tilby de umiddelbare virkemidlene som tjenestene selv satt på. For eksempel
pekte ansatte på at innbyggerne ofte har ideer og
tanker om hva de selv tenker vil være hjelpsomt
for dem, men at «systemet» ikke kan tilby det
innbyggerne faktisk trenger – nettopp fordi
behovene handler om investeringer. Som en av deansatte sa: «De kan få hundre samtaler i uken, men det
er ikke det de trenger. De trenger kanskje noe helt annet,
som ikke er i våre hender, men som er mer hjelpsomt».
Både innbyggere, ansatte og samarbeidspartnere
la vekt på at muligheten for å disponere penger tilformålene som var satt for Innbyggernes modell
bidro til nye former for tettere samarbeid og tillitsbasert interaksjon mellom tjenestene og innbyggerne,
men også mellom innbyggerne lokalt. Fleksibilitet
og tilpasning var viktige faktorer som ble trukket
fram som vesentlig for å lykkes. Det å ha mulighettil å rykke raskt inn og investere både relasjonelt ogøkonomisk i barn, unge og familier ble beskrevet somen nøkkelfaktor for å fremme tillit og mestring, bådefor innbyggerne og de ansatte. For eksempel fortalte
en ansatt at:
Det mest givende med denne arbeidsformen er åkunne være fristilt byråkratiet og gi muligheter til å
støtte ungdom på måter som tidligere har vært utopi.
Vi har lenge sett at økonomi har stått i veien for at
ungdommene skal få mulighet til å oppnå ønsker og
drømmer for livet. Vi har sett at noen ungdommer
kanskje kunne blitt mye mer selvstendig og hatt mindre behov for oss hvis de f.eks. hadde fått et førerkort.
Nå kan vi gi dem den muligheten.
Flere nevnte mindre byråkrati og kortere beslutningsveier i 2023, enn da vi gjennomførte tilsvarende survey i 2022. I intervjuer framhevet ansatteog samarbeidspartnere at mer mengdetrening isamordning og utøvelse av skjønn blant nye aktører
ble mer effektivt gjennom prosjektperioden.
I tillegg vektla ansatte at det å bruke tid på å
bli kjent med innbyggerne og utøve skjønn i
et tverrfaglig team ville spare dem for tid og
innsats senere. Ansatte opplevde at bedre dialog
med innbyggerne og muligheter gjennom samspill
med flere relevante aktører (inkludert frivillige) ga
dem viktig informasjon og økt innsikt i familiers
totalsituasjon. Ansatte, og særlig i NAV, helse og
barnevern, fortalte at de tradisjonelt brukte myetid på saksbehandling og oppfølging av vedtak,
der arbeidstiden ble «fanget av forvaltningen».
For eksempel argumenterte en av prosjektlederne i
Innbyggernes modell i et avsluttende intervju for at
utbetalingspraksisene som var testet ut ville bli mer
effektive på sikt, og sa: «det tar lenger tid i starten, men
du gjør en mye bedre jobb, så du sparer tid senere».
De nye utbetalingspraksisene ble generelt beskrevet
som innrettet mot innbyggernes opplevde behov
og avbyråkratiserte forvaltningspraksiser framfor
å bruke ressurser og tid på behovsprøving og
kontroll av utgifter og forbruk.
Både blant ansatte og ledere fungerte nye måter åforvalte penger og rettigheter på som innovasjonskatalysator. Men nye utbetalingsformer bidro også til
bekymring rundt det å slippe løs nye praksiser uten
at grenseoppganger og ansvarsforhold var tydelig
avklart. En toppleder i kommunen uttalte: «Vi kan
ikke slippe opp forvaltningsprinsipper som vi står stødig
på, uten å erstatte det med noe. Vi må vite hvordan vi
gjør dette transparent og overførbart til andre, hvor folkklarer å skalere den modellen».
En bekymring som ble løftet fram av ansatte og
ledere var at forvaltningspraksis som ikke var fundert
i individuelle vedtak kunne true innbyggernes
rettsikkerhet og muligheter for å klage. En generell
oppfatning var derfor at økonomisk støtte og kontantytelser måtte forankres i individuelle vedtak, og
at bruken av penger som ble testet ut i innbyggernes modell ble ansett som svært eksperimentell.
I konsultasjon med jurister i kommunen kom det

105

NTNU WELLFARE

likevel fram at det var fullt mulig å beholde innbyggernes rett til å klage selv om bistanden fra
kommunen ikke var forankret i et formelt vedtak.
Den juridiske forutsetningen som ble framstilt var at
utbetalinger skulle være begrunnet og dokumentert,
og at formelle vedtak i utgangspunktet ikke var en
nødvendig forutsetning for rettsikkerhet.
Til tross for skepsis mot å bryte etablerte forvaltningsprosedyrer koblet til vedtak, erkjente bådeansatte, ledere og samarbeidspartnere at forenklingog fornying av byråkrati og forvaltning kunne skape
gevinster både for innbyggerne og for bærekraft itjenestene. Flere ledere framhevet for eksempel at etmer skjønns- og tillitsbasert system kunne spare
tid og ressurser som i dag ble brukt på detaljerte
forvaltningsprosedyrer og dokumentasjon. En
leder framhevet i en workshop om tillitsreformat kommunen kanskje kunne lære av forsikringsbransjen, som for flere år siden hadde foretatt en
kraftig omstilling av virksomhetene. Utbetaling av

forsikringskrav innebar nå en langt mer tillitsbasert og avbyråkratisert praksis enn tidligere, med
minimale ressurser brukt på kontroll. Rasjonalet
denne lederen vektla var at forsikringsbransjen
tidligere hadde brukt mer ressurser på å avdekke
mulig svindel enn det svindelen faktisk kostet, og at
omlegging til en mer tillitsbasert praksis ble betraktetbåde som mer kundevennlig og kostnadseffektivt, og
at kommunen kanskje hadde noe å lære av dennetilnærmingen.
På tvers av delprosjektene vektla ansatte i frontlinja
viktigheten av at de hadde ledere som kunne
stille seg bak skjønnsmessige vurderinger i prioritering av utbetalinger. Med andre ord vurdertede tillit som en flersidig forutsetning; for at de selv
kunne foreta skjønnsmessige vurderinger i kontakt
med innbyggere, var de avhengig av at ledere «tok
imot dem» og tok ansvar for vurderinger og beslutninger, og som kunne bære risikoen dersom noe gikk
galt.

TYPE UTBETALINGTYPE INVESTERING

Betinget utbetaling(Finnes delvis i kommunen fra tidligere gjennom
virkemidler i NAV og barnevern)Økonomisk tilskudd til spesifikke formål
Gavekort
Sportsbutikk
Dagligvare/mat
Elektronikk
MøblerLeker/utstyr
Opplevelser
Gratisbilletter
Kino, basseng, tivoli, teater osv.
Reise til hjemland
Sletting av gjeld
Kjøp av egen bolig

Ubetinget utbetaling(Finnes ikke i kommunen fra tidligere)

Kollektiv utbetaling(Finnes delvis i kommunen fra tidligere gjennom
tilskuddsordninger)«Grunninntekt»/inntektssikring basert på antall barn i familien
strøm og regninger
nedbetaling av gjeldmat (særlig sunnere mat og mat fra hjemland)klær og utstyr
leker, PC, mobil og digitalt utstyr
førerkort og transport
bursdager, opplevelser, ferie og aktiviteter
kontingent lag og foreninger
investeringer i hjemmet (møbler, reparasjoner, kjøleskap,
tørketrommel, kjøkkenutstyr, gardiner og puter)
helse og medisinerFelles investeringer og deltakende budsjettering
FørerkortBåtBil (til øvelseskjøring)
Opplevelser
KlasseturFellesmåltider

Tabell 5. beskriver typiske investeringer som ble prioritert i Innbyggernes modell, fordelt på ulike former for utbetaling.

106

INNBYGGERNES MODELL I TRONDHEIM KOMMUNE: HOVEDRAPPORT

8.2 Nye utbetalingsmåter med mange likeinvesteringer, men ulike former gir forskjellige
virkninger for innbyggere, ansatte og forvaltning
Underveis i prosessen med Innbyggernes modell
ble det tydelig at de ulike formene for «direkte
utbetaling» til Innbyggerne kunne sorteres inn i tre
hovedformer:
1. Betinget utbetaling: Økonomisk tilskudd til
spesifikke formål
2. Ubetinget utbetaling: «Grunninntekt»/inntektssikring basert på antall barn i familien
3. Kollektiv utbetaling: Felles investeringer og
deltakende budsjettering
Som vist i tabell 5 gikk de nye formene for utbetalinger til dels til like typer investeringer:• Investeringer som styrket levekår og levevaner, og
reduserte levekårsstress (bolig, livsopphold, utstyr,utgifter og gjeld).
• Investeringer som fremmer opplevelser og
fellesskap (opplevelser, aktiviteter, ferier, nettverk,
likemannsarbeid osv)
• Investeringer som fremmer kvalifisering, mobilitet
og arbeidsdeltakelse (transport og førerkort)
Til tross for likhetstrekk og fellesnevnere i type
investeringer, var det tydelig at måten penger
ble utbetalt på, til dels ga ulike virkninger. I det
følgende beskrives observerte virkninger for ansatteog forvaltningen (individuelt, tjenester og samarbeid)
og innbyggerne (individuelt og kollektivt). I det
følgende vil vi derfor legge fra funn som peker påsæregne virkninger fra de ulike utbetalingsformene.
8.2.1 Betinget utbetaling i Innbyggernes modell
Betingede former for utbetaling rettet mot spesifikkeformål var den mest «vanlige» måten å betale ut
penger på i Innbyggernes modell. I forskningslitteraturen brukes ofte begrepet «betinget utbetaling»(conditional cash transfer) om velferdsprogrammer
som setter betingelser overfor mottakers handlinger(dvs. føringer for hva pengene skal brukes til) og
at personen som mottar pengene må møte visse
kriterier (dvs. retningslinjer og vurderinger for hvem
som kan motta ytelsen) (Yoshino et al., 2023).
Som vist i kapittel 2 var delprosjektene i Innbyggernes modell delvis innrettet mot ulike målgrupper.
En fellesnevner for alle familier og ungdommer
som mottok ulike varianter av kontantutbetalinger
var likevel at de ble vurdert som levekårsutsatt.
Som vist i kapittel 6 strevde mange av innbyggerne
som deltok i delprosjektene med vedvarende
lavinntekt, mens andre var i risikosonen for å utvikleøkonomiske og sosiale problemer. I Innbyggernes
modell rettet betinget utbetaling seg mot ulike
behov som innbyggerne selv uttrykte at de hadde (setabell 5), i form av økonomisk støtte til spesifikkeog definerte formål. Slike former for utbetalinger
fantes til dels fra før, som en del av eksisterendevirkemiddelapparat der NAV og barnevern kan gi
utbetaling og gavekort til spesifikke formål dersom
det vurderes nødvendig.
Det som ble beskrevet som nytt med betingede
utbetalinger i Innbyggernes modell var imidlertid at:• Utbetaling skjer uten vedtak (innbyggerne
leverer ingen formell søknad, og utbetaling skjer
uten standardisert saksbehandling)• Nye aktører initierte og effektuerte utbetaling(f.eks. barnehage og skole delte ut gavekort og
gratisbilletter)• Grad av tillit i vurderinger av tildeling (ingenkrav til framlegging av dokumentasjon i form av
f.eks. kontoutskrift eller kvitteringer)• Økt bruk av skjønn og nye fora for tverrfaglig
drøfting av tildelinger (flere delprosjekter utviklet
faste praksiser på at de drøftet prinsipielle avklaringer og avgjørelser)
Betingede former for utbetalinger som ble testet
ut i Innbyggernes modell kom «oppå» vedtak om
ordinære utbetalinger og ytelser som de fleste av innbyggerne hadde fra før. Det vil si, at andre stønader
ikke ble avkortet på bakgrunn av den ekstra støtten
innbyggerne fikk gjennom Innbyggernes modell.
Virkninger for innbyggerne: treffer målgruppenes
behov og frigjør penger til andre formål
Innbyggere fortalte at betingede former for utbetalinger i form av gavekort eller andre ytelser var viktigog hjelpsomt for å redusere stress og bekymringer
i hverdagen. Et viktig funn med slike former for
utbetalinger var at penger til spesifikke formål
ga innbyggerne frihet til å disponere den øvrigeøkonomien til utgifter de hadde. I en del tilfeller
ga for eksempel delprosjektene gavekort til foreksempel kjøp av dagligvarer, slik at innbyggerne
kunne bruke andre penger på andre utgifter, somfor eksempel tannlege eller helsehjelp. På dennemåten ble de betingede utbetalingene anvendt som
et supplement til totaløkonomien i husholdningene,slik at ungdommene og familiene mer fritt kunne
disponere øvrige midler til å f.eks. betale husleie,gjeld eller andre nødvendige utgifter. I noen tilfeller
ble også betingede former for utbetaling brukt til å
redusere gjeld, betale depositum for husleie eller
utgifter knyttet til søknad om opphold og pass.
På spørsmål om hvilke erfaringer ansatte og
samarbeidspartnere i delprosjektene hadde med
innbyggernes tilbakemeldinger i prosjektene, svarte
en delprosjektleder som hadde mest erfaring med
betingede former for utbetaling at innbyggerne var
overrasket over de ubyråkratiske prosessene og
at de fikk raskt hjelp uten å måtte søke om det,107

NTNU WELLFARE

dokumentere at de trengte hjelp, eller yte noe
tilbake. Inntrykket var også at innbyggerne opplevde
hjelpen som svært hjelpsom. En ansatt fortalte at:
Det er nesten slik at de ikke har trodd det. Det harvært litt slik i de første utdelingsrundene så var det
litt sånn skepsis, altså er det noe vi må- må vi yte noe
tilbake eller må vi ja- det var kanskje den tilbakemeldingen som vi har fått oftest. Ja, så får vi tilbakemeldinger på at det har løftet familien, det å værestolt av hjemmet sitt, det å ha litt ordentlige ting, at dehar møbler, de har pulter, at de har mobiltelefon, og
at ungene også har det.
I enkelte tilfeller ga betingede former for utbetaling
anledning til å støtte familier med langt større
pengesummer enn det som for eksempel ble utbetalt
i ubetingede og kollektive former for kontantutbetalinger. For eksempel ble det gjort flere større innkjøp(over 100.000 kr) til å ruste opp hjem og husholdning,da enkelte familier manglet alt fra kjøkkenutstyr,senger, øvrig møblement, leker og klær. I slike tilfeller
uttrykte familier vi intervjuet at det hadde utgjort enenorm forskjell for hele familiens livskvalitet. En mor
fortalte:
Det var helt surrealistisk, faktisk. Og da jeg og hun
eldste snakket med (NN, Ansatt på Brundalen barnehage) om den her listen med møbler også, og hun sa
sånn; «nei, nå velger du den sofaen du synes er fin!»Fy, hva er det som skjer, egentlig? Og eldste sier tilmeg; «Mamma, jeg tør nesten ikke legge meg for jeg er
så redd for å våkne i morgen og så er det ikke sant.»
Så det har forandret så mye. For oss har det vært helt
avgjørende for der vi er nå og for at jeg klarer å stå ide tingene som er supervanskelig nå.
Både innbyggere og ansatte beskrev at støtten
familiene hadde mottatt for å skape et hjem, ikkebare en bolig, bidro til opplevelser av verdighet og
tilhørighet. Familier som fikk hjelp med investeringer
i hjem og bolig fortalte at barna for første gang hadde
invitert venner hjem, og noen opplevde en markant
forbedring i barnas skoleengasjement, og at skolevegring hadde blitt redusert. Gjennom prosjektet «Fritid
for alle barn og unge» og tilknyttede samarbeidspartnere fikk også flere familier støtte på veien til å kjøpe
sin egen bolig.
Til tross for at egen og trygg bolig ble vektlagt som
viktig for innbyggerne, reflekterte ansatte over potensielle skyggesider ved å investere i at innbyggere fikk
kjøpt sitt eget hjem. I et delprosjekt var noen ansatte i
tvil på om de skulle klare å følge opp familiene så tettsom de har behov for når de har fått kjøpt egen bolig,
ettersom ingen i kommunen har det som oppgave å
følge opp etter at startlån er innvilget. Også på dette
spørsmålet kom tvilen knyttet til forventinger hos
familiene til fortsatt bistand, og behovet for tydelig
informasjon:
Om det er bærekraftig/realiserbart å drive det videre?

108

Om det skaper forventninger hos familiene om å fortsatt få tilskudd av denne typen. Må kanskje gis enda
tydeligere informasjon om innhold og formål med
prosjektet for at særlig de flerkulturelle familiene skal
forstå hensikten.
At familier og ungdommer fikk økonomisk støtte
til det som var viktig for dem selv, skapte i flere
tilfeller positive ringvirkninger langt utoverselve investeringen. For eksempel fikk enkeltefamilier anledning til å bruke penger til ferie, etterå ha avklart dette med prosjektmedarbeidere. For
eksempel fikk en familie mulighet til å reise til sitt
afrikanske hjemland for å introdusere barna til deres
utvidede familie og kulturelle arv. Denne reisen ble av
familien oppfattet som svært viktig og som en kilde
til nytt perspektiv på deres liv i Norge. Mor i familien
uttrykte at reisen hadde hatt en positiv innvirkningpå barnas verdsettelse av sin bosituasjon i Norge.
Hun bemerket også at barna etter reisen hadde blitt
mer hjelpsomme og engasjerte i hjemmet. Dettestår i kontrast til uttrykte bekymringer fra noen
medarbeidere i prosjektet, som impliserte at detildelte midlene ikke burde ha blitt brukt til «ferie», og
bekymret seg også for hvordan det gikk med familiennår de var bortreist. Det profesjonelle hjelpeapparatet overskuet dermed i utgangspunktet ikke
hvor viktig ferieturen var for familien, og depositive langtidsvirkningene det ga for dem.
Virkninger for ansatte og forvaltningen: bådekrevende og givende på samme tid
Som tidligere beskrevet benyttet de fleste delprosjektene seg av betinget utbetaling til definerte formål
(gavekort, opplevelser (kino/teater/basseng osv.),
gjeldssanering, boligkjøp, reiser, førerkort osv.). I defleste delprosjektene møttes samarbeidspartnernefor å diskutere tildeling av pengene på jevnlig basis.
Etter hvert som delprosjektene fikk mer mengdetrening i både samarbeid og forvaltning så I flere
av prosjektene svarte man i den første surveyen at
man har blitt tryggere i prosjektgruppene etter hvert,
og delegert mer beslutningsmyndighet nedoveri systemet. For eksempel sa en ansatt at: «Vi blir
bedre kjent med naturlige samarbeidspartnere. Dette
letter arbeidet i det daglige, spesielt gjør kjennskap til
hverandre det lettere å løse opp i eventuelle uenigheter
mellom samarbeidsparter».
De ansatte la vekt på at det tok tid å trene opp
utøvelsen av skjønn, og samtidig føle trygghet ibeslutninger som ble tatt. De vektla også at de måtte
få erfaring med å tørre å utbetale penger, og samtidig
føle trygghet på rammene de praktiserte innenfor.
De ulike delprosjektene satte også opp forskjellige
rammer og «regler» for forvaltning av pengene. I
noen tilfeller tok den enkelte tjenesteutøver beslutningen om tildeling alene. Dette var typisk i tilfeller
der det var snakk om mindre utbetalinger i form av
billetter til aktiviteter eller opplevelser, eller gavekort

INNBYGGERNES MODELL I TRONDHEIM KOMMUNE: HOVEDRAPPORTtil mindre innkjøp. Det var heller ikke uvanlig å
involvere flere ansatte på tvers av tjenester for å få
kartlagt familienes behov og utbetalt pengene (f.eks.
NAV, barnevern eller Helse & velferd). Andre prosjekt
satte en «cut-off» på summen som avgjør hvem som
kunne bestemme om et uttrykt behov fra innbyggerne kunne innvilges eller ikke. F.eks. i delprosjektet«På egne ben, men ikke alene», ble det etablert en«regel» om at større summer (kr 10 000-50 000)måtte konfereres med minst én annen representant
i prosjektgruppa, mens beløp over 50 000 kronermåtte diskuteres i gruppa og tas felles avgjørelse på.
Eksempelvis svarte en prosjektdeltakerne følgendepå spørsmål om hvilke utvelgingsprosesser de harhatt for tildeling av penger:
Vi kjenner familiene godt og vet gjerne om økonomi
er en utfordring. Barn og foreldre har fått uttrykke
sine behov og på hvilken måte de tenker de kan få det
bedre som barn, foreldre og familie. Vi har forsøkt å
ikke moralisere ovenfor deres ønsker og drømmer,
men heller gi penger til å gjennomføre. Når det harvært snakk om store summer har vi drøftet det medde andre prosjektdeltakerne. Vi har bestemt oss forå tørre å investere større summer i noen familier og
mindre i andre. De som jobber nærmest familiene
kan beslutte om familien skal få støtte, men det blir
ofte drøftet med pilotansvarlig, uansett sum.
I de ulike delprosjektene som praktiserte betinget
utbetaling ble det i økende grad erkjent at en stor
andel av det de brukte penger på var virkemidler
som allerede fantes i «systemet» gjennom NAV og
barnevern. De påpekte imidlertid at fleksibel og
skjønnsmessig bruk av betinget utbetaling uten
vedtak hadde flere fordeler og utfordringer ved seg,
som til dels artet seg forskjellig basert i startpunktet
for forvaltning av midlene; altså hvorvidt forvaltningen hadde forankring i en målgruppeorientert eller
universell tjeneste.
Betinget utbetaling forankret i målgruppeorientert
tjeneste
Flere av delprosjektene praktiserte betingede
former for utbetaling med utgangspunkt i målgruppeorienterte tjenester og arenaer, typisk med
hoved-forankring i barnevern eller NAV. Med andre
ord, kretset delprosjektene rundt forankringspunkter
i tjenestene som fra før hadde mandat og virkemidler til å foreta betingede former for utbetaling.
Ansatte i disse delprosjektene framhevet imidlertid
at eksisterende forvaltningspraksiser ofte ikke ga
innbyggerne tilstrekkelig støtte – enten fordi denøkonomiske støtten ar for lav i utgangspunktet, eller
at den ble avsluttet eller avkortet på måter som
gjorde at innbyggerne ikke kom seg tilstrekkelig«ovenpå» for å mestre situasjonen sin.
Flere av de ansatte i slike delprosjekter trakk fram at
avkortet eller for lite økonomisk hjelp (inkludert hjelp
til bolig), skapte barrierer for at ungdom og foreldre

fikk overskudd til å komme seg inn i utdanning og
arbeidsliv. De pekte dermed på at levekårslinja var
for lav til at arbeidslinja ble realistisk. Noen av deansatte fortalte at slike familier gjerne ble omtalt
som «loopers» i systemet, fordi de etter perioder
med hjelp og oppfølging hadde en tendens til åkomme tilbake i «systemene» med desto større
hjelpebehov enn tidligere. Ansatte i målgruppeorienterte tjenester som forvalte ekstra midler iform av betinget utbetaling gjennom Innbyggernes
modell la vekt på at de ekstra pengene ga dem
et handlingsrom til å «bøte på» et system somi utgangspunktet opererte med for lave satser,
for liten forutsigbarhet for innbyggerne, og forkortsiktig tankegang for å støtte innbyggerne til
selvhjulpenhet og samfunnsdeltakelse.
To av delprosjektene som ble avsluttet underveis
praktiserte betingede former for utbetaling medmålgruppeorientert forankring («På egne ben, men
ikke alene», og «Som de andre»), mens det siste delprosjektet som ble avsluttet («Praktisk grunnskole»)delvis praktiserte dette. Et argument som ble
brukt for å avslutte disse delprosjektene var at devar for lite opptatt av å samhandle på tvers rundt
ungdommene og familiene. En av hovedforklaringene
som ble gitt for at delprosjektet «På egne ben, men
ikke alene» ikke fungerte helt etter hensikten når det
gjaldt utbetaling av penger, var at ungdomsarbeideresom jobbet i førstelinjen med å følge opp et antall
ungdommer ble opptatt av å sikre midler til «sine»
ungdommer, framfor en helhetlig vurdering av
samlet behov i samspill med andre som jobbet med
delprosjektet. En ansatt i et av de avslutta delprosjektene fortalte:
Det ble så utrolig mange som skulle forstå hva dette
konseptet var. For at dette skal bli vellykket så må
man forstå intensjonene. Vi hadde ikke nok tid til åjobbe godt med alle ansatte som skulle være med
på dette her, til å få de til å forstå det. Det endte
opp med at man tenkte at nå fikk de tilgang til enbankkonto for å hjelpe «sin» ungdom. Det var ikke
et prosjekt der man skulle utvikle tjenestene, utvikle
samarbeid. De sitter med sine ungdommer og har
et hjerte for dem, og så var det på en måte å få tak inoen penger til sin ungdom ikke sant, så stoppet detder.
En annen utfordring som ble nevnt av et delprosjekt som hadde praktisert «motivasjonsbrev» derungdommene måtte sende inn en søknad om det
de ønskt penger til, var at søknadene ofte kretset
rundt det andre hadde hørt at det var mulig å få
penger til (for eksempel støtte til førerkort) framfor å
undersøke hva de hadde mest bruk for selv.
Delprosjektene som praktiserte betingede former
for utbetaling ut fra en målgruppeorientert tjeneste
framhevet at en fordel var at de kjente målgruppene og deres behov godt, og hadde god innsikt iproblemene som ungdommene og familiene sto

109

NTNU WELLFARE

ovenfor. Ansatte opplevde imidlertid at de ofte
manglet virkemidler til å støtte ungdommer og
familier med det de hadde behov for, og at pengene
i Innbyggernes modell ga et handlingsrom til å bistå
raskt, effektivt og treffsikkert. Andre trakk fram at deekstra pengene og rammene som var satt for tildelingbidro til økt fokus på barneperspektivet og barns
rett til trygghet, deltakelse og fritid. På den andre
siden ble det erfart som krevende å forvalte
penger i et «system ved siden av den ordinære
forvaltningen» i NAV og Barnevern. Oppsummert
så det likevel ut til at investeringer som handlet
om bolig og hjem fungerte godt med forankring imålgruppeorienterte tjenester, mye på grunn av
nye praksiser med hjemmebesøk og tverrsektorielle team, som vi kommer tilbake til i kapittel 9 om
nye samskapingspraksiser.
Betinget utbetaling forankret i universell tjeneste
Tre delprosjekter i Innbyggernes modell hadde
hovedforankring i barnehager og skoler; «Tidlig
Innsats Brundalen», «Sammen på Lademoen», og«Praktisk grunnskole». I motsetning til de målgruppeorienterte formene for forankring beskrevet ovenfor,var disse delprosjektene forankret i en universell
arena. Praktisk grunnskole grenset imidlertid mot en
mer målgruppeorientert variant, siden delprosjektet
rettet seg mot klasser med minoritetselever ved VGS
og delvis praktiserte kollektive former for utbetaling
som vi beskriver i neste delkapittel. I det følgende
fokuserer vi derfor på erfaringene fra Brundalen og
Lademoen. Begge disse delprosjektene praktiserte
en form for betinget utbetaling der barnehagepersonalet, og til en viss grad ansatte tilknyttet
skole i området, identifiserte og vurderte familier
som var aktuelle for å motta økonomisk støtte
fra prosjektet. I begge disse delprosjektene var
NAV en del av teamet, og var regelmessig fysisk til
stede i barnehagene for å møte familier som trengte
hjelp. I begge delprosjektene fungerte NAV som en
sparringspartner og koblingsledd til det eksisterendefamilieteamet i NAV, men var ikke direkte involvert
i fordelingen av penger fra delprosjektene. En
NAV-ansatt fortalte:
Bare sånn for å presisere, så var vi jo enig om fra
starten at det var barnehagen og skolen som sattsom eierne var det, og vi blander oss ikke bort i depengene som ble delt bort heller, for det har litt med
at vi har sosiale tjenester i NAV og at det blir rart å si
nei på en søknad, så skal vi gi bort penger på et annet
vis, vi har holdt oss unna det, da, så det har gjort atde har hatt hovedbiten av dette.
Ansatte i NAV vurderte det som for krevendeå skulle ha et «dobbelt mandat» i forvaltning
av kontantutvetalinger til innbyggere, sånn atubetingede utbetalinger uten vedtak ble i all
hovedsak håndtert av personalet ved barnehagene og skolene. Til tross for at NAV ikke var direkte
involvert i penger som ble delt ut fra prosjektet, var

110

de tungt involvert i vurderinger av hvilke eksisterendevirkemidler som fantes i NAV som kunne væreaktuelle for familiene. En virkning av det dette samarbeidet var i følge en barnehageansatt at «barnehagen
har vært tydelig på at de har blitt mye mer kjent med
hvordan de kan bruke tjenestene i NAV og ellers i
Trondheim kommune igjennom dette prosjektet».
Både ansatte i NAV og i barnehagen framhevet samarbeidet mellom dem satte barnehagene bedre standtil å ta i bruk eksisterende virkemidler. De NAV-ansatte som jobbet med «NAV-feltkontor» i barnehagensaksbehandlet ikke søknader fra familiene, menbisto familier i å kartlegge, utrede og skrive søknad
om støtte. På den måten fungerte pengestøtten
som ble forvaltet fra barnehagene og skolene
som «akutt-hjelp» til å løse utfordringer som
familier sto i, mens de parallelt jobbet med NAV,
boligstiftelse og andre for å finne mer langsiktige
løsninger knyttet til bolig og inntektssikring. Det
ble også vektlagt at barnehagen ga mulighet til ånå ut til nye grupper som hadde behov for støtte.
En NAV-ansatt som var tilknyttet en av disse delprosjektene fortalte:
Det er folk som ikke tør å komme på NAV-kontoret,
det er språkbarrierer og kulturbarrierer og alt dette,og at vi treffer dem på en annen arena, så får vi til
kanskje noe mer, da, enn vi ville gjort ellers. Det som
har vært fordelen er jo at vi har møtt folk på et mye
tidligere tidspunkt enn vanligvis, så har vi fått løst
saker kanskje veldig, veldig enkelt før det har blitt enordentlig sak også, så har vi fanget opp de som kanskje trenger veldig mye hjelp litt før det ellers ville blitt
oppdaget. For eksempel så var det en person som ble
fanget opp av barnehagen som ikke hadde hatt noen
erfaring med NAV i det hele tatt før, hadde aldri værtarbeidsledig eller noe som helst, og som kom i enveldig vanskelig situasjon og som egentlig ikke visste
at hun kunne søke hjelp hos NAV heller. Barnehagenfanget opp at her er det trøbbel, så hadde vi en samtale på tre kvarter og fikk løst alt egentlig for en sånnvanskelig akuttsituasjon, så var jo hun på beina igjen
selv og hun trodde jo ikke at det var mulig at det gikk
an å løse ting så enkelt. Så det er jo det at barnehagen ser foreldrene, de ser jo foreldrene to ganger om
dagen og senser jo kanskje igjennom ungene hva som
kan være utfordrende, da.
Til tross for at enkelte ansatte i NAV stilte seg mer
skeptiske til utdeling av penger ved «siden» av deordinære ordningene, vektla både barnehagepersonalet og Innbyggerne at det å ha tilgang til enfleksibel pott med penger som kunne brukes uten
vedtak og unødvendig byråkrati fungerte somen «døråpner» for å ha samtaler om økonomi
og annet som var viktig for innbyggerne selv.
Dette gjaldt særlig foreldre som hadde hatt dårlige
erfaringer med manglende hjelp og støtte fra«systemet» fra tidligere, slik vi skrev om i kapittel 6).
Ansatte i barnehagene og skolene la vekt på at den
fleksible potten med penger de kunne bruke i forkant
av vedtak ga rom for å ha samtaler om økonomi med

INNBYGGERNES MODELL I TRONDHEIM KOMMUNE: HOVEDRAPPORT

innbyggerne på en annen måte enn tidligere, og at
det utvidede teamet i Innbyggernes modell ga dem
flere å spille på i diskusjoner om beslutninger og prioriteringer. Å kunne løse problemer innbyggerne sto
i – raskt og fleksibelt – ble erfart som en grunnmur
for tillitsbygging, som gjorde at foreldre gradvis
stolte på at de kunne komme med andre
problemer de strevde med.
En barnehageansatt med over 30 års erfaring fra
barnehage fortalte:
Vi har alltid kompensert for foreldre som har strevd
med økonomi og manglet ting til barna sine. Nå så
har vi fått et redskap til å tørre og gå litt nærmere
foreldre fordi vi vet at vi har hjelpemidler i bakhånd,det har vi ikke hatt før. Jeg har spurt foreldre direktenår jeg har sett at de har strevd. Vi spurte jo før også,men vi kunne på en måte ikke hjelpe. Nå har vi faktisk
muligheten til å si, vi har kontakter i NAV, vi kan få
dem til å komme i barnehagen. Det er mye lettereå stille de samme spørsmålene, men vi har faktisk
mulighet til å hjelpe dem. Det er litt lettere å ta opp
spørsmål om økonomi når jeg vet at jeg kan gi dem
hjelp istedenfor å bare påpeke at barna har slitteklær. Nå kan jeg faktisk hjelpe dem, hvis de ikke har
råd til klær, leilighet, mat eller hva det nå enn er.
Oppsummert fortalte de ansatte i barnehagene atde hadde fått forsterket levekårsbrillene sine, og
opplevde at de var bedre rustet enn tidligere til åadressere spørsmål om økonomi, bolig og arbeidslivstilknytning mer direkte fordi de følte at dehadde løsninger å tilby innbyggerne. I hovedsak
rettet de innsatsen mot å koble familier som trengteøkonomisk støtte til NAV, boligforvaltning, boligstiftelse eller andre aktører som direkte rådde overeksisterende virkemidler og vedtaksprosesser. En
stor fordel som ble vektlagt var at barnehager og
skoler ikke bare fanger opp de familiene med demest alvorlige problemene, men at de også kunne
rykke inn og samarbeide med innbyggere for å
forhindre at problemer utviklet seg. En fordel med
å anvende barnehager og skoler som ankerinstitusjoner for forvaltning av utbetaling uten vedtak er
at institusjonene er stabile, har nært kontaktflate til
innbyggerne, og har samtidig direkte og tverrsektorielle styringslinjer til andre sentrale aktører i virkemiddelapparatet. Aktørene i barnehager og skoler
erkjente imidlertid at denne måten å forvalte utbetalinger på krevde en utvidet forståelse av barnehagers
og skolers samfunnsmandat – noe som igjen kreverkompetanse og øving i utøvelse av skjønn, noe vi
kommer tilbake til i neste kapittel når vi omtaler nye
samskapingspraksiser.
Flere erfaringer med betinget utbetaling uten
vedtak i Trondheim
I oppfølgingsintervjuet med veileder og leder i NAV
kom det fram at fleksible potter til betingede utbetalinger uten vedtak ikke var helt nytt for NAV, men

at det ikke eksisterte slike praksiser i NAV-systemet
per nå. Vi spurte videre om det er mulig å tenke seg
at man i fortsettelsen av Innbyggernes modell setterav en fleksibel pott midler i kommunalbudsjettet
som f.eks. skal forvaltes i et begrenset lokalt område.
Svaret var noe tvetydig, da man ser at den raske
tilgangen til pengehjelp får stor betydning for noen,
samtidig som de som jobber i NAV mener at mye av
de samme tingene kunne man fått som sosialhjelp:
Da var det faktisk en sånn pott som veilederne haddeog kunne bruke litt sånn på ting som ikke ble dekt av
vanlige ting. Så ble den fjernet noen år senere. For
da kommer det spørsmålet med likhetsprinsipp og
penger uten vedtak og alt det der. Men det gjorde vi,
mange år så hadde vi ekstra pott på kvalifiseringsprogram. Som de kunne bruke litt sånn fritt da. Så det
er, og vi ser jo det nå i Innbyggernes modell, så fornoen så har det jo hatt stor betydning at de kjapt kan
få. Det at vi kjøper oss litt tillitt og sant, og kan agere
raskt da. Og sier vi og at for veldig mye av dette kunne
vi tatt på sosialhjelp hvis vi ser at, bare visst om det
og hadde blitt kjent med det, så hadde vi ville gitt det
på sosialhjelp og. Men det å komme i den posisjonen
til å få den dialogen. Og kanskje er det rett at det ersånn som vi ha gjort det så er det barnehagen og skolen som har hatt den forvaltningen og kanskje er det
en fin inngangsport, og at det er ikke NAV. For da blir
det noe annet, noen har sånn forutinntatte meninger
og syns det er skummelt og alt mulig. Så det at det er
de som er tettest på som har mulighet til å begynne,og så kan det være med å få i gang dialog med oss
som sitter og forvalter regelverkene.
At kommunen fra tidligere har positive erfaringer
med betingede former for utbetaling uten vedtak
understøtter argumenter for at denne formen forpraksis både er mulig og kan utvikles til å bli robust
over tid. I forskningsprosjektet har vi ikke målt eksakt
tidsbruk som har gått med til administrasjon av deulike utbetalingsformene, men basert på tilbakemeldingene fra delprosjektdeltakerne er det sannsynlig
at betingede former for utbetaling vil være noe mer
ressurskrevende enn de ubetingede eller kollektive
betalingsformene. Ikke bare fordi de i større grad
krever en behovsvurdering i det enkelte tilfelle, menogså fordi de potensielt innebærer en høy skjønnsvurderingskostnad hos de som skal ta avgjørelsen
om utbetaling. Dette kan kompenseres ved å ha klare
kriterier for hva pengene skal gå til (samtidig som
man ivaretar fleksibilitet), og gode systemer for å
trygge den eller de som skal ta avgjørelsen (f.eks. ha
en fast arena for å diskutere utbetalingene og etiske
dilemma pengeutbetalerne står i).
Muligheter og begrensinger med betinget
utbetaling
De betingede utbetalingene, som det var flest av i
Innbyggernes modell, krevde typisk mer tidsbruk påmange enkeltavgjørelser om hva pengene skulle gåtil. Samtidig fikk de ansatte mulighet til å komme i111

NTNU WELLFARE

dialog med mange familier, og mange meningsfulle
opplevelser av å kunne hjelpe raskt. Alle delprosjekter som praktiserte betingede former for utbetaling
involverte aktører/tjenesteområder som på en eller
annen måte hadde mandat til kontaktutbetalinger
fra før. Denne «dobbeltrollen» ble av flere framhevet
som vanskelig. Oppsummert peker resultatene
fra analysen på følgende fordeler og ulemper med
betinget utbetaling:
MULIGHETER• Betingede former for utbetaling skaper et handlingsrom for relasjonsbygging og dialog mellom
innbyggere og ansatte• Betinget utbetaling med utgangspunkt i universelle
arenaer kan senke terskelen for å be om hjelp og løse
utfordringer i familier før problemer vokser seg store• De investeringene som ble foretatt via betingede
utbetalinger bidro til å forbedre innbyggernes
muligheter for å engasjere seg i samfunnet og ifellesskap som var av betydning for dem, gjennom økt
tilgang til utstyr, transport, opplevelser ect.
• Betinget støtte til det innbyggerne selv vurderer som
viktig ser ut til å være effektive for velferdsøkningbåde på kort sikt, og for å bygge individuell ogkollektiv velferd og kapasitet lokalt på lang sikt. En
viktig begrunnelse er at investeringer innbyggerne
selv vektlegger som viktig å «øremerke» (f.eks. ferie)både styrker velferd direkte, men kan også bidra
til positive ringvirkninger i familier og fremme tillit
mellom mottakere og myndigheter/tjenester.

BEGRENSNINGER• Når det kommer til spørsmålet om mobilisering av
medborgerskap, fremkommer ingen klare mønstre
i datamaterialet som tyder på at innbyggerne selv
tok initiativ eller var aktivt involverte i planlegging og
gjennomføring av prosjekter eller aktiviteter finansiert
av disse midlene.
• Stor grad av skjønnsutøvelse er tidkrevende og kan
oppleves vanskelig for aktører som ikke har trening iforvaltning av økonomisk utbetaling til innbyggerne• Dersom barnehager og skoler skal forvalte penger
i form av betinget økonomisk støtte til familier(gavekort, billetter ect), kreves kompetanseheving og
en utvidet forståelse av barnehagens og skolens samfunnsmandat – ut over det som per i dag er beskrevet
i rammeplaner, forskrift og lovverk.
• Betingede former for utbetaling krever tid og
forståelse blant hjelpere og vil sannsynlig værenoe mer ressurskrevende enn de ubetingede eller
kollektive betalingsformene.

8.2.2 Ubetinget utbetaling i Innbyggernes modell
Et delprosjekt i Innbyggernes modell, Flykning-familien i sentrum, testet ut en form for ubetinget
utbetaling til familier etter at de endret prosjektet
fra februar 2022. Ti familier fikk da 1600 kroner
ekstra per barn i familien – en slags utvidet form forbarnetrygd eller grunninntekt som kom «oppå»andre trygdeytelser familiene hadde fra før, uten
avkortning eller erstatning av eksisterende vedtak,
moderasjonsordninger og ytelser. Hver familie hadde
fra 4-8 barn, slik at alle familiene fikk en vesentlig og
forutsigbar inntektsøkning i prosjektperioden.
Grunninntekt kan forstås som en betingelsesløs,
individuell og regelmessig utbetalt kontantutbetaling. Når en slik kontantutbetaling favner alle i et
samfunn, omtales det gjerne som borgerlønn. Det
kan tenkes som en skattbar inntekt, gjerne knyttet
til folketrygdens grunnbeløp ganget med en faktor(i relasjon til en medianinntekt). Den skal sikre atalle har et trygt utgangspunkt og forutsigbarhet ilivet. Den kan særlig bidra til å utjevne ulikheter isamfunnet og løfte de med lavest inntekt og levekår
og sikre at de kan leve verdige liv. Grunninntekt,
forstått som borgerlønn, er under utprøving i flereland, blant annet gjennom stor-skala eksperimenter i Canada og Finland. Slike pilotforsøk viser at
grunninntektstiltak gir økt trivsel og livskvalitet
og bedre helse. Det er ulike sider og ubesvarte
spørsmål ved grunninntekt, for eksempel, vil det
bidra til å senke lysten til å søke jobb og hvordan
skal støtten endres i relasjon til jobb-inntekter. Men i
hovedsak synes slike kontantutbetalinger å bidra
til mer aktivitet, pågangsmot, kreativitet og vilje
til å bidra til egen og samfunnets velferd (Kangas,
2019; McKay et al., 2023; Widerquist, 2018).
Ubetinget utbetaling kjennetegnes av minimaltbyråkrati, med minimal tidsbruk til saksbehandling og vurdering av skjønn. Slike former for grunninntekt gir stor frihet for innbyggerne. Argumentermot slike former for grunninntekt framstilles ofte
som at midlene kan ‘misbrukes’ gjennom at innbyggerne ikke mestrer en bærekraftig privatøkonomi,
eller komme i strid med byråkratiske kontrollprinsipper og politisk legitimitet. Det finnes ingen lignende
ordninger for grunninntektsløsninger i den «ordinære
driften» i Trondheim kommune; det mest nærliggende virkemidlene anses å være universelle og
ubetingede statlige trygder som fins fra før, som foreksempel barnetrygd.
Barnetrygd kan i en slik sammenheng forstås som
en form for bidrag til grunninntekt, basert i antall
barn i familien. Omfanget av husholdninger med
vedvarende lavinntekt hadde en svak nedgang fra
2020 til 2021 (Normann, 2023), noe som blant annet
forklares med en økning i barnetrygd for småbarnsfamilier (Normann, 2023). Ekspertutvalget for barn
i fattige familier (2023) har løftet økt barnetrygd– og beskatning av denne – som et av de viktigste
virkemidlene for å bekjempe fattigdom i barnefamilier.

112

INNBYGGERNES MODELL I TRONDHEIM KOMMUNE: HOVEDRAPPORT

Virkninger for Innbyggerne: Frihet til å disponere
penger selv, der barna og familiens livskvalitet blir
prioritert
I Flyktning-familien i sentrum fikk som kjent familier
fritt disponere en ekstra og ubetinget inntekt basert
på antall barn i familien. Som vist i tabell 5 (over)brukte familiene stort sett de ekstra pengene påting de trengte. En gjennomgående prioritering var,
som en forelder sa: «Vi har prioritert at barna har det
bra». Frihet til å disponere penger i tråd med det som
var viktig for familiene selv, hadde som tidligere vist
konsekvenser for deres opplevelse av livskvalitet.
Investeringene ga også økte muligheter for samfunnsdeltakelse. Familiene ga tilbakemelding om atde opplevde at kommunen hadde tillit til dem, og deopplevde å bli satset på.
For deltakerne Flykning-familien i sentrum var
det tydelig at det å kunne disponere pengeneselv, uten at noen bestemte hva de skulle gå til,ga en opplevelse av å ha mer kontroll over eget
liv og situasjon, og en opplevelse av verdighet iforeldrerollen. For eksempel fortalte en mor at det å
disponere egne penger fritt hadde:(...) en veldig positiv effekt, og vi streber å gjøre det
som kan være en veldig nyttig og varig løsning, forvi vet at disse pengene er kun for ett år. Vi tenker på
førerkort, aktiviteter for barna, ting som vi mangler
som vi kommer til å bruke i mange år og så videre.
Generelt var familiene som deltok i Flykning-familien
i sentrum bevisst på at den økte inntekten ville holde
seg stabil i en periode og deretter avta og avsluttes.
De fleste familiene prioriterte derfor investeringer
som hadde langvarig verdi for familiene, med
hensynet til barna som førsteprioritet.
Virkninger for ansatte og forvaltningen: enubyråkratisk løsning som krever minimalt med tid
og oppfølging
Flykning-familien i sentrum var det av delprosjektene som gav tilbakemelding om at de etter
hvert brukte minimalt med tid på administrasjon av pengene. Avgjørelsen om å gå for en
ubetinget utbetaling hver måned kom etter at de i
oppstartsfasen av prosjektet hadde brukt mye tid
og ressurser på å finne ut av hvordan de skulle gjøre
det. Flyktningehelseteamet har vanligvis ingenting
å gjøre med utbetalinger, og syntes derfor dettevar spesielt utfordrende. I begynnelsen satte deopp ei liste over mulige ting de så for seg å bevilge
penger til, som fritidsaktiviteter, barneutstyr, utstyr til
hjemmet, barnevakt osv. Så kom idéen om å forsøkeå gi en litt større sum per måned til én av familienefor å forsøke å få ned konfliktnivået i den familien –noe som endte med at de bestemte seg for denne
løsningen til 10 utvalgte familier. På den måten
kunne flyktningene selv bestemme hva pengeneskulle gå til, og flyktningehelseteamet slapp å behovsprøve noe uten et klart regelverk å forholde seg til.

Delprosjektlederen reflekterer også over at dennemåte å gjøre pengeutbetalingene på, kan ha nedtonet
betydningen av pengene for de ansatte i deres
prosjekt. Samtidig har pengeutbetalingene kanskje
i mindre grad forstyrret maktforholdet mellom
innbygger og ansatt, og samarbeidsrelasjonene, idette prosjektet, siden det har vært forutsigbart foralle hvor mye familiene fikk hver måned. En samarbeidsparter fra frivillig sektor fortalte at:
Vi har brukt mye tid på denne prosessen, og særlig
samtaler om de etiske utfordringene som ligger i at
virksomheter som ikke i sin daglige drift utbetaler
penger, nå skal gjøre det i prosjektet. Penger innebærer også makt i denne samarbeidsrelasjonen,
som kan være til hjelp, men som også kan være utfordrende. Vi startet med å undersøke hva familiene
hadde behov for, og opplevde da at vi ble et slags nytt
NAV som skulle vurdere og godkjenne dette. Vi opplevde at dette ikke nådde opp til måloppnåelsen om atforeldrene selv skulle definere behovene, og redusere
stress i familien knyttet til bedre økonomisk støtte.
Det ble besluttet at foreldrene skulle få en månedlig
utbetaling. Det har til nå vært positivt. Foreldrene kan
bestemme selv hva de vil investere pengene i og hva
som er viktig for deres barn og familie.
Etter at delprosjektet snudde fra betinget til ubetinget
utbetaling, fikk pengene i prosjektet langt mindre
oppmerksomhet, nettopp fordi det krevde mindre
oppfølging. En av de ansatte ved Flykningeenheten
reflekterte over at pengene i praksis var viktigere forinnbyggerne enn hva det krevde av oppmerksomhet
fra delprosjektet:
Jeg tenker at i starten når vi begynte med dette her,så var vi veldig opptatt av disse pengene. Når vi først
hadde funnet en måte å bruke pengene på så har
det bare rullet og gått, slik at pengene ikke har værti fokus hos oss i prosjektet, på samme måte som det
var i starten. Vi snakker mye mer om det praktiske i
hverdagen. For deltagerne så er nok pengene sikkert
viktig, men for oss som jobber med det så er pengene
skrevet i utbetalingsplan og lagt i hyllen til merkantil
så har det rullet og gått.
Ansatte og samarbeidspartnere i delprosjektet varogså oppmerksom på at ubetinget utbetaling ga
familiene stor frihet til å disponere pengene selv,
uten at innbyggerne måtte rapportere hva pengene
gikk til. Likevel fikk ansatte og samarbeidspartnere
et visst inntrykk av familienes forvaltning av totaløkonomien gjennom samtaler og annen oppfølging.
I enkelte tilfeller brukte familier penger på ting som
ansatte stusset på, men som på sikt viste seg som
gode investeringer for familiene. En ansatt fortalte:
Jeg sitter med en opplevelse av at det å få lov til åbestemme selv, er viktig for folk. Å få lov til å gjøre
sine egne prioriteringer, og hva du skal bruke dinbegrensede økonomi til. Så er det jo av og til enkelte

113

NTNU WELLFARE

Foto: Alexander Matthias Seifried

114

INNBYGGERNES MODELL I TRONDHEIM KOMMUNE: HOVEDRAPPORT

tilfeller der vi har vi revet oss litt i håret, men så ser vi
andre tilfeller at det var en del ting vi var overrasket
over, men som vi ser har vært ganske fornuftig på sikt
likevel.
I likhet med ferie-eksemplet beskrevet under
betinget utbetaling, var altså innbyggernes frihet
til å definere behov selv en kilde til investeringer
som hadde positive ringvirkninger for familiene,
men som i utgangspunktet framsto som en dårlig
prioritering for de ansatte.
Alt i alt har Flykting-familien i sentrum vært fornøyd
med at de valgte å gå for en modell med ubetinget
utbetaling. Samtidig har det vært særlig bekymring
i denne prosjektgruppa for om det blir en stor
overgang for familiene når de faste pengeoverføringene fra Innbyggernes modell opphører ved
prosjektslutt.
Flere ideer om ubetinget utbetaling i Trondheim
kommuneVi gjennomførte også oppfølgingsintervju med enleder og en veileder i NAV der vi ønsket å diskutere
forvaltningsprinsipper og få mer informasjon om etnytt forslag NAV i Trondheim kommune fremmet
høsten 2023. Forslaget handlet om å samle flere
ytelser rettet mot ungdom i én ytelse for å skape
større ro, forutsigbarhet og rom for å jobbe medde riktige tingene hos ungdommene. I media ble
forslaget omtalt som «ungdomslønn», og var knyttet
til prosjektet om «Et enklere NAV». Her reflekterte
NAV-veilederen rundt hvordan forvaltningsprinsippene i egen virksomhet kan ende med å virke mot sin
hensikt:
Vi er ikke der fordi vi er motivert av økonomiforvaltning. Det er jo ikke det vi ønsker å bruke tiden vår på.
Vi har jo jobbene her fordi vi har et ekte engasjementog en motivasjon for å hjelpe noen som ikke harfått utdelt like gode kort som en del andre. Og den
opplevelsen av at eget system gjør det vanskeligere
å løse den oppgaven. Av og til kommer man i en
lojalitetskonflikt. Skal man være lojal mot de man skal
hjelpe, eller om man skal være lojal mot det systemet
som man egentlig er en del uenig i? Samme hva manvelger så skaper det uansett mye unødvendig hodebry
for veileder sin del.
Den formen for utbetaling som NAV ønsket å
prøve ut gjennom «Et enklere NAV», ligner enform for ubetinget utbetaling, med paralleller
til Flyktning-familien i sentrum. Lederen og
veilederen i NAV anerkjente likhetene og sammenhengene mellom disse prosjektene. De fortalte at det
foreslåtte NAV-prosjektet ikke var direkte inspirert
av Innbyggernes modell, selv om de grunnleggende
ideene var de samme: en mer tillitsbasert og innbyggerfokusert praksis som sikrer økonomisk trygghetog forutsigbarhet.

Muligheter og begrensninger med ubetinget
utbetaling
I likhet med betingede former for utbetaling, ga grunninntektsløsningen som ble praktisert i Flykning-familien i sentrum familiene et handlingsrom til å
disponere totaløkonomien mer fritt. Mens betingede
former for utbetaling ble knyttet til spesifikke formål,bidro ubetingede løsninger til at familiene fikk en mer
helhetlig og forutsigbar kontroll over egen totaløkonomi. Dette bidro til at de fritt kunne budsjettere og
planlegge totaløkonomien i lys av egne prioriteringer,
framfor å øremerke midler til bestemte formål.
Ubetingede utbetalinger krevde mindre administrasjon, færre etiske dilemma, men kanskje mindre aktiv
samskaping med innbyggerne i prosessen. Samtidig
fikk innbyggerne bestemme helt selv hva de ønsket
å bruke penger på, noe som impliserer høy grad av
autonomi og selvråderett over egen totaløkonomi.
I evalueringen av Innbyggernes modell har vi ikke
hatt tilgang til kontoutskrifter eller liknende som
objektivt kan dokumentere forbruksmønster. Basert iintervjuer med innbyggere og ansatte er vår samlede
vurdering at de ubetingede midlene i all hovedsak
gikk til å finansiere materielle og sosiale godersom bidro til å fremme livskvalitet og samfunnsdeltakelse for familiene. Funnene våre tyder på
at ubetinget utbetaling i tråd med grunninntektsløsninger setter familier i stand til å prioritere
investeringer som prioriterer barnas behov aller
først.

MULIGHETER MED UBETINGET UTBETALING• Effektiv utbetaling der penger brukes på det familiene
trenger• Familiene opplever verdighet og frihet til å disponere
eget budsjett uten kontrollmekanismer og frykt forsanksjoner• ubyråkratisk forvaltning frigjør tid til oppfølging og
veiledning av familiene

BEGRENSNINGER MED UBETINGET UTBETALING• Skeptikere kan argumentere for at innbyggerne ikke
bruker penger til det beste for familien, og at penger
sendes ut av landet; en skepsis som også ble uttrykt
av enkelte ansatte og ledere gjennom innbyggernes
modell. Det er imidlertid ingen holdepunkter som
tilsier at dette var tilfelle med familiene i Flyktning-familien i sentrum. Fordommer og antakelser om at
penger ikke blir brukt til det beste for barna kan
svekke legitimiteten til ubetingede utbetalinger.
• Kortvarig horisont på inntektssikring kan bidra til økt
bekymring for hva som vil skje med familiene når
støtteordninger opphører – både blant familiene selv
og ansatte som jobber for å hjelpe dem.

115

NTNU WELLFARE

8.2.3 Kollektiv utbetaling
I innbyggernes modell var det tre delprosjekt som
testet ut ulike former for kollektive utbetalinger og
deltakende budsjettering: Praktisk grunnskole, Veien
til førerkortet, og Stødig start. Disse delprosjektene
hadde forskjellig utgangspunkt og innfallsvinkel.
Mens noen av delprosjektene utforsket en form
for kollektiv og deltakende budsjettering med tildels personlig gevinst (for eksempel at ungdommer
kollektivt besluttet at de ønsker at penger brukes på
førerkort), testet andre ut ulike former for deltakende
budsjettering med mer kollektive investeringer (somfor eksempel en felleseid båt, felles arrangementerog måltider, felles turer og ferier osv). I analysen av
kollektive utbetalinger har vi valgt å legge mest vekt
på Stødig Start og Veien til førerkortet som var de
to delprosjektene som bar tydeligst preg av å værekollektivt orientert, med ulike former for deltakende
budsjettering.
I forskningslitteraturen knyttes begrepetdeltakende budsjettering (participatory
budgeting) til økonomiske modeller der vanlige
borgere og ikke valgte politikere bestemmer
hvordan offentlige midler skal brukes. Ideen og
praksisen med deltakende budsjettering oppstod
i Brasil på begynnelsen av 1990-tallet, men harsiden spredt seg til tusenvis av kommuner over hele
verden, inkludert byer som Paris og New York. I den
opprinnelige formen for deltakende budsjettering
som først ble prøvd ut i Brasil, ble alle kommunale
investeringer distribuert gjennom en deltakende
prosess gjennom reformer som utfordret representative politiske institusjoner. I byer som New
York og Paris settes imidlertid bare en brøkdel av
kommunebudsjettene av til at lokalbefolkningen
kan avgjøre hva midlene skal brukes til. I dag
blir deltakende budsjettering i økende gradpresentert som en form for ‘god styring’ eller enform for innbyggerkonsultasjon som kan bidra tilå styrke politiske institusjoner og øke legitimitet
til forvaltning av offentlige midler. I de nordiskelandene har deltakende budsjettering blitt introdusert som initiativer som oppfordrer bestemte deler av
befolkningen til å engasjere seg i politiske prosesser.
Denne «oversettelsen» av de opprinnelige ideene om
deltakende budsjettering har dermed ikke ført til fundamentale endringer i eksisterende byråkratiske og
politiske institusjoner, men har heller bare lagt til etdemokratisk og deltakende «tillegg» til eksisterendebudsjettprosesser og forvaltning av offentlige midler.
Deltakende budsjettering er i begrenset grad utprøvd
i Norge, men det finnes eksempler fra Fredrikstad(Legard, 2018) og til dels fra satsingen på områdeløft i
Oslo (KS, 2018).

116

Virkninger for Innbyggerne: Eierskap til felles
investeringer fremmer felleskap, motiverer
medborgerskap, og gir motivasjon til å bidra for
andre
For innbyggerne som deltok i delprosjekter som
praktiserte kollektive former for utbetalinger og
deltakende budsjettering, ble det tydelig at eierskap
til felles investeringer motiverte medborgerskap
og motivasjon til å bidra for andre, slik vi beskrev
i forrige kapittel. Delprosjektene utløste dermed enform for «kollektiv empowerment», der innbyggernei økende grad tok ansvar for hverandre og fellesskapene de formet gjennom prosjektene.
Gjennom Stødig Start/Stødig oppvekst, somomfattet familier der mange hadde hattutfordring med rus i tillegg til fattigdomsproblemer, etablerte familiene selvorganiserte aktiviteter og en form for delingsøkonomi gjennom
finansiering fra delprosjektet. I dette delprosjektet
har de som tidligere omtalt opprettet «byttebu», og
kjøpt inn en del utstyr som foreldrene selv organiserer utlåning av, der den største investeringen harvært en felles båt som skal driftes i fellesskap. En
medarbeider i Stødig start fortalte at:
Vi har kjøpt inn en del utstyr. Det får du jo lånt i
Trondheim kommune ellers også, men her har vi gjort
det slik at for eksempel hvis en far har ansvaret for etstandup-paddleboard, så de sender de andre melding
til han hvis de skal låne det. Vi har ikke et sånn lager
som de må innom. De byttelåner seg imellom, noe
som bidrar til normalitet. Det er jo vanlig å låne av deman kjenner. Nå oppbevares utstyr hjem til de ulike
familiene.
Prosjektmedarbeiderne vektla at slike investeringerog måter og forvalte det på bidro til normalitet og
samhold blant familiene, men at det også var enklere
for de ansatte. De visste hvem de kunne kontakte
dersom noen var interessert i å låne forskjellig utsyr
som var kjøpt inn. Familiene ble satt i kontakt, ogorganiserte resten selv. I prosjektet Stødig starterfarte de tidlig i prosessen at penger i noen tilfeller
ble brukt på formål som ikke var rettet mot intensjonene i Innbyggernes modell. På innbyggernes
initiativ ble det derfor bestemte å investere mer ifellesaktiviteter. En forelder i Stødig start omtaltedenne dreiningen sånn: «Det som skjer når vi møtes,det er den effekten, det er det som er prosjektet vårt».
Sitatet illustrerer hvordan innbyggerne i delprosjektet
Stødig start selv tok grep for å kanalisere midlene
de fikk tilgang til, til formål som de – som gruppe– fant ut at var til det beste for dem og barna, og
et felles mål om å skape gode oppvekstminner.
Med andre ord bidro samtaler mellom familiene som
deltok til en form for meningsskaping på tvers av
familiene, som legitimerte at pengene fra prosjektet
skulle brukes på formål og virkemidler som var til det
beste for barna.

INNBYGGERNES MODELL I TRONDHEIM KOMMUNE: HOVEDRAPPORTVeien til førerkortet praktiserte en form fordeltakende budsjettering, der investeringer ble brukt
i retning av et felles formål. Gjennom samtaler med
ansatte i Uteseksjonen kom ungdommene selv frammed forslag om at pengene kunne brukes til kjøreopplæring og førerkort. Prosjektet tok derfor utgangspunkt i hva ungdommene selv mente ga motivasjon
til å holde seg rusfrie, og hva de opplevde de trengte
for å kunne komme seg inn i arbeids- og samfunnsliv.
I likhet med Stødig start/Stødig oppvekst, bidro ogsådelprosjektet Veien til førerkortet til at ungdommene
selv ble aktive pådrivere for prosjektet og støttespillere for hverandre underveis. Selv om den
kollektive beslutningen om å investere i førerkort ble
til gjennom en form for deltakende budsjettering,kan selve det å «ta lappen» betraktes som en individuell verdi. Likevel genererte delprosjektet flere
aktiviteter og prosesser som understøttet fellesskap
og deltakelse for ungdommene, og som utløste en
motivasjon for å gi tilbake, slik vi viste i forrige
kapittel. På den måten var prosjektet mer en investering i den felles veien til førerkortet, enn førerkortet iseg selv.
Praktisk grunnskole praktiserte de en kombinasjon
av betinget utbetaling og mer kollektive former for
deltakende budsjettering. I dette delprosjektet ble
betinget utbetaling koblet til de kollektive investeringene. For eksempel ble det brukt penger på
gavekort/innkjøp av personlig utstyr og klær til
elever (betinget utbetaling) som gjorde det mulig
for elever å delta på felles turer og aktivitetersom ble initiert av elever og ansatte (kollektiv
utbetaling, med innslag av deltakende budsjettering). Ungdommene tok også initiativ til at det ble
kjøpt inn en bil som kunne brukes til kjøreopplæring.
De ansatte la vekt på at denne kombinasjonen gjorde
det mulig for dem å arrangere felles opplevelser, som
styrket samhold og gjensidig støtte blant elevene, noe
som bidro til å fremme godt læringsmiljø i klassene
som deltok.
Oppsummert viser erfaringene med kollektive
utbetalinger og deltakende budsjettering at
penger som ble tilgjengelig gjennom delprosjektene utløste en form for kollektiv handlekraft. I
disse delprosjektene ble innbyggerne selv ble aktive
bidragsytere i prosessen, der ungdommene og
familiene hjalp hverandre slik at pengene ble brukt
til formålet de var ment til. En viktig virkning forinnbyggerne var opplevelsen av at de sammen kunnepåvirke betingelser og investeringer som hadde
betydning for deres livskvalitet og deltakelse, og at
de sammen kunne finne løsninger, ta initiativ til, og til
dels selvorganisere aktiviteter som var viktig for dem.
I disse delprosjektene ble dermed innbyggerne satti førersetet for felles prioriteringer og handlinger, inært samarbeid med ansatte og samarbeidspartnere.

Virkninger for ansatte og forvaltningen: kollektiv
myndiggjøring og likemannsarbeid frigjør tid til
andre oppgaver og tillitsbyggende relasjoner
Et sentralt trekk på tvers av delprosjektene som
praktiserte kollektive former for utbetalinger var atden kollektive vridningen i prosjektene i hovedsak
ble drevet fram av innbyggerne selv, der de ansatte
gradvis åpnet et handlingsrom for mer innbyggerstyrte aktiviteter etter hvert som de fikk
erfaringer med at det var en vellykket strategi.
I prosjektet Veien til førerkortet var det ungdommene
selv som var de viktigste pådriverne for at delprosjektet ble etablert. I utgangspunktet var de ansattei Veien til førerkortet delvis skeptisk eller nølende tilå delta i innbyggernes modell. Prosjektledelsen i det
overordnede prosjektet hadde lenge trykket på for at
Uteseksjonen skulle søke, basert i nærheten til viktigemålgrupper for pilot 0-24- En av medarbeiderne i
Uteseksjonen fortalte at:
Vi var supernegative og ville ikke søke, vi så alle fallgruvene og alle faresignalene. Vi hadde veldig mange
diskusjoner, men prosjektlederne ga seg ikke da, detskal de ha! Og da gikk til ungdommene og spurte «vi
har mulighet til å søke om noen penger til dere. Skalvi gjøre det? Skal vi ikke gjøre det?» Også kom de selv
med ideen [om førerkort], og da syntes vi også for så
vidt at det var en god idé. Så det var grunnen egentlig. At vi spurte ungdommene og ungdommene sa«selvfølgelig, det er jo penger. Så da gjorde vi det da!
På denne måten var ungdommene selv pådriverefor å søke midler til prosjektet, med prosjektlederne som viktige døråpnere. En av samarbeidspartnerne i Veien til førerkortet trakk i surveyen(2023) frem det givende i å se hvordan den indre
driven til ungdommene ga resultater. På den måten
påvirket mulighetene til å investere i ungdommene
de ansattes motivasjon og arbeidsglede. Samtidig
opplevde ansatte at det var krevende for dem å utøve
en «portfunksjon» der de måtte gjøre vurderinger av
ungdommenes motivasjon til å delta som et utgangspunkt for å beslutte hvilke ungdommer som ble
inkludert i prosjektet.
Både i Stødig start og i Veien til førerkortet ble det
tydelig at den kollektive kraften som vokste fram
gjennom delprosjektene ikke var planlagt på forhånd.
Innbyggernes ønske om å bidra tilbake kom delvis
overraskende for de som jobbet med prosjektene fra kommunens side. For eksempel sa en av
prosjektmedarbeiderne i Veien til førerkortet at:
De har vært mye mindre opptatt av førerkort enn det
vi tenkte sånn i utgangspunktet. Det som går igjen,
er at de ønsker veldig gjerne å gi noe tilbake for den
sjansen de har fått. Det er de opptatt av å ta ansvar,de er opptatt av å gjøre seg fortjent. Dette her er overhodet ikke noe vi har lagt inn i regnestykket. Og så er
de jo også opptatt av at de skal benytte seg av den
muligheten de har fått, og de har vært veldig opptatt

117

NTNU WELLFARE

av at de skal være «en sånn type som fortjener ting»gjennom å være med i prosjektet her.
Også ansatte og samarbeidspartnere i Stødig start
fortalte at et engasjement med aktive bidrag fra
innbyggere ikke var planlagt fra staren av. En av
prosjektmedarbeiderne fortalte at:
Det har jo endt opp med å bli så veldig, veldig mye
mer, fordi det var ikke tanken i starten at foreldrene
skulle ta såpass mye initiativ selv som de har gjort.
Men så kom jo det litt sånn gryende frem, og da var
det jo enda artigere og så spille på det. Så de har jo
styrt en såpass stor del av prosjektet selv, de som harvært deltagere da. På et tidspunkt så turte vi på enmåte å lene oss litt tilbake og la de ta større og større
plass, kanskje det var der det begynte.
Innbyggerne som «fikk sjansen» opplevde at deble satset på, noe som utløste motivasjon til å gi
tilbake, slik vi så i forrige kapittel. For de ansatteog for forvaltning av utbetalinger ga dette flere
positive virkninger. For det første beskrev ansatte
at det å bruke penger på noe som innbyggerne ifellesskap ønsket å prioritere, gjorde at omfanget
av krevende skjønnsmessige vurderinger der demåtte prioritere mellom de enkelte ungdommeneog familiene ble redusert. I Stødig start valgte
for eksempel prosjektgruppa å ta alle avgjørelser
om pengeutdeling i fellesskap, blant annet fordi defølte at det ble et for stort personlig ansvar å skulle
bestemme seg for ja eller nei til ønsker som kom fra
innbyggerne.
For det andre, bidro innbyggernes aktive bidrag delvis
til å redusere «arbeidstrykket» blant ansatte og
samarbeidspartnere i delprosjektene. I stødig start
ble for eksempel prosjektledelsen etter hvert deltmellom en frivillig erfaringskonsulent (leder, Stødig
oppvekst) og en ansatt i Barne- og familietjenesten.
En av de ansatte i Stødig start fortalte at: «Vi har hattmed en far som har vært med som prosjektleder. Han
er jo veldig primus motor for det å dra med andre».
At foreldrene selvorganiserte aktiviteter og delingav utstyr, der de ansatte så at foreldrene har bygget
sterkere nettverk og tar mer vare på hverandre
frigjorde tid til andre oppgaver. I Veien til førerkortet erfarte de ansatte at erfaringskonsulentene(ung-til-ung formidlerne) og ungdommene som kvalifiserte seg som gatemeklere i mange tilfeller brukte
kortere tid på tillitsskapende relasjonsbygging med
andre ungdommer i målgruppa til Uteseksjonen. På
den måten bidro ungdommene selv til mer effektiv
inndragelse av ungdommer i faresonen for varig
utenforskap. Ungdommene selv åpnet «døra» forat andre ungdommer som i utgangspunktet hadde
mistillit til voksenpersoner og «systemet» ble tryggetpå å motta hjelp og støtte fra uteseksjonen, politiet
og andre støttespillere. Ansatte i Praktisk grunnskole118

formidlet også at det å kunne bidra til å løse
problemer ungdommene sto i, gjorde det enklere å
fokusere på den faglige og praktiske opplæringen iskolen fordi ungdommene fikk mulighet til å rydde
unna bekymringer som overskygget læringsprosessene deres. Med andre ord, ble arbeidssituasjonen og læringsmiljøet forbedret, bådefor ansatte og elever.
For det tredje så de ansatte det som en stor fordel atden kollektive retningen delprosjektene tok gjorde
at ildsjeler blant foreldre og ungdommer dro
prosjektet framover. Dette førte blant annet til«modigere» avgjørelser av hva pengene skulle gå til.
En av de ansatte i Stødig start fortalte at de aldri villeha finansiert en del av de investeringene som ble
gjort, dersom det ikke var for at foreldrene selv dyttetpå og tok ansvar:
Den båten var jo en lang prosess fordi det er vanskelig for Trondheim kommune å eie en båt og det med
forsikring og ansvar og alt det der, så der også var det
noen runder hvor det endte opp med at foreldrene
kjøper jo den båten selv og eier den selv og drifter det
selv. Jeg tror noe som vi har vært heldige med i densettingen her da er jo at vi har en far som har værtmed i såpass mye- liksom drifter prosjektet slik at det
ville ha sett annerledes ut hvis at bare ansatte skulle
ha driftet det for så å prøve å få med innbyggerne,
fordi det er jo en innbygger som er liksom primus
motor for det også, som er mye modigere enn meg
for eksempel i forhold til «ja det gjør vi». Jeg har aldrikommet til å kjøpe en båt for eksempel til et prosjekt,
det hadde jeg aldri turt. Det har vært friere å ha med
foreldrene såpass mye selv. Så tror jeg at vi har på ettidspunkt, vi gjorde det slik at vi ville være modige åfølge de i mye av det de skulle gjøre, at det har værtdet kule med prosjektet.
Gjennom prosessen med delprosjektene ble «ansvarlighetsprisnippet» tatt opp av ansatte og ledere, som
var skeptiske til at kommunen investerte i formål
som innebar en risiko for omdømme og forsvarlighet. For eksempel ble det stilt spørsmål om at
kommunen investerte i førerkort til ungdommer som(tidligere) hadde utfordringer med rus, og knyttet
bekymring til f.eks. mulig råkjøring og trafikkulykker,
til at ungdommene kunne bli mer mobile, med økt
mulighet for f.eks. narkotikahandel eller frakt av
tyvgods. Det var ungdommene selv som betrygget
flere av disse bekymringene: de påpekte at de var visten tillit de selv hadde ansvar for å forvalte, og at det
ikke var dem – men politiet, kjøreskole og vegvesen
som til syvende og sist avgjorde om de fikk lappen. En
lignende innbyggerdrevet betryggelse av ansatte
skjedde i Stødig start. De ansatte fikk gradvis erfaring
med at innbyggerne evnet å forvalte ansvaret og
tilliten de ble vist til å ta hånd om investeringene og
utstyret de fikk.

INNBYGGERNES MODELL I TRONDHEIM KOMMUNE: HOVEDRAPPORT

Andre tilnærminger til kollektive utbetalinger i
Trondheim kommune
Ansatte og samarbeidspartnere opplyste at de ikke
var kjent med lokale praksiser som hadde testet ut
deltakende budsjettering i Trondheim fra før. De
ga imidlertid flere eksempler på kollektive utbetalinger. Gjennom forskningsprosessen ble det klart
at det finnes enkelte søknadsbaserte ordninger i
kommunen som for eksempel frivillighetsmidler, somi teorien kunne ha finansiert noen av aktiviteter som
fikk penger gjennom innbyggernes modell. Det som
ble beskrevet som nytt i Innbyggernes modell,var formen for deltakende budsjettering, derinnbyggerne deltok direkte i planlegging av hva
penger skulle gå til i form av bestemte tildelinger
til bestemte målgrupper. Ansatte ved kulturenheten i Trondheim som forvaltet kollektivt orientertetilskuddsordninger, fortalte at de ikke hadde erfaring
med at grupper av levekårsutsatte innbyggere haddegått sammen om å søke tilskudd i de eksisterende
ordningene fra tidligere.
I intervju med leder og veileder i NAV, spurte vi omde så for seg at det kunne finnes midler i NAV som
ble brukt på kollektive goder. De mente det villevære «fjernt fra slik vi jobber i dag», men trakk framområdeløft, det å velge ut et område det det settes
inn ekstra ressurser fra NAV på grunn av levekårsutfordringer, som en lovende praksis: «Er det ting vi kan
gjøre der for å løfte gruppa eller kollektivt i området, så
har jeg troen på det.»
Muligheter og begrensninger med kollektiv
utbetaling
Det som særlig kjennetegnet de mer kollektive utbetalingspraksisene, var at de virket nettverksbyggendeog skapte mye engasjement og innbyggerdrevet
aktivitet i prosjektene. Kollektive investeringer serdermed ut til å påvirke kollektiv handlekraft, og
samtidig bidra mer direkte til aktivt medborgerskap
og demokratiutvikling blant grupper som eller erunderrepresentert i sivilsamfunnsorganisasjonerog politiske prosesser. Selv om kollektive løsninger
bidrar til å fremme verdier som er viktig for enkeltmennesker og familier, er slike utbetalingsløsninger
mindre egnet for skreddersøm tilpasset individuellebehov.

MULIGHETER MED KOLLEKTIVE UTBETALINGER• Fremme felleskap og tilhørighet (gjennom felles
opplevelser, aktiviteter, og innbyggerstyrteorganisasjoner)• Kan bidra til å fremme individuelle ferdigheterog muligheter (eks førerkort)• gi grunnlag for å utvikle nye former for delingsøkonomi (felles-eid utstyr og båt)• fremme demokratisk selvtillit og kollektiv påvirkningskraft (direkte innflytelse på investeringer)• kan skape nye former for innbyggerstyrte aktivitetersom er viktige for deres samfunnsdeltakelse og
livskvalitet• kan spare kommunen for tidsbruk og ressurser
brukt på oppfølging

BEGRENSNINGER MED KOLLEKTIVEUTBETALINGER• uforutsigbar finansiering kan skape utrygghet om
muligheter til å videreføre initiativ• Mindre fleksibilitet og skreddersøm tilpasset
individuelle behov• å finansiere innbygger-kontrollerte aktiviteter og
møteplasser der innbyggerne bærer ansvaret for
det som skjer kan skape etiske dilemma og krevende
avveininger knyttet til faglig ansvarlig praksis

8.3 Etiske dilemma og rettferdighetsprinsipper i
tradisjonelle og nye praksiser
I Innbyggernes modell svarte ansatte og samarbeidspartnere i surveyene som ble gjennomført i 2022 og
2023 at pengeutbetalingene opplevdes som det mest
krevende. Dette handlet både om at det oppleves
tidkrevende å drive innovasjons- og prosjektarbeid,
og at tid brukt på vurdering av tildelinger kunne
fortrenge andre arbeidsoppgaver man har. Ansatte
beskrev at de hadde håndtert vanskelige etiske
avgjørelser med tanke på hvem som bevilges penger(og krevende å møte de som får et nei), bekymringrundt hva som skjer med familiene når prosjektet er
over og man ikke lenger kan gi penger. Flere nevnerogså bekymring rundt innbyggerne de ikke harnådd tak i, de som ikke ber om noe, og forskyvning imaktforhold som følge at man sitter på en pengesekk
til fordeling. En av deltakerne ga følgende innspill når
det gjaldt uheldige konsekvenser:
Det å investere i noen familier og ikke i alle, når så
mange kunne trengt det. Noen ganger sjekker vi ikke
ut hva NAV kan være behjelpelig med. Vi har penger,så vi bare kjører på. Det kan oppstå en forventningom å få penger flere ganger. F. eks de som fikk ekstra
før jul. Det er ikke alltid lett på ha en «dobbeltrolle»
som en terapeut/sosialarbeider og en som gir ut
penger. Da er det noen ganger lettere å si at det er

119

NTNU WELLFARE

Foto: Alexander Matthias Seifried

120

INNBYGGERNES MODELL I TRONDHEIM KOMMUNE: HOVEDRAPPORT

Erfaring med utfordringer og dilemma... har du opplevd det som vanskelig å skulle være med å
realisere et prosjekt som «Innbyggernes modell»i Trondheim kommune?

2,0
2,1

... opplever du at denne måten å fordele penger til
innbyggerne på er mer ressurskrevende for kommunen
enn slik dere jobber til vanlig?

1,6
1,8

... opplever du at denne måten å fordele penger på går
negativt ut over grupper som ikke deltar i
Innbyggernes modell?

1,9

2,2

1

2

3

4

5

Figur 16. Erfaring med utfordringer og dilemma. Gjennomsnittsskåre på spørsmålet «I hvilken grad (…)» der 1 = I svært
2023
2022
liten grad, 2 = I liten grad, 3 = I noen grad, 4 = I stor grad og 5 = I svært
stor grad. Spørreundersøkelser
gjennomført i 2022 og
2023.

andre som bestemmer om ønsket om stønad skal
innvilges. Det er også uheldig om familiene føler at
de står i takknemlighetsgjeld til tiltaksarbeider.
I forbindelse med arbeidsprosessene rundt tildelingsbrev i det enkelte delprosjekt, rapporterte mange
av delprosjektlederne i kommunen at det var særlig
utfordrende diskusjoner rundt hvordan man skulledele ut penger i prosjektet. De delprosjektene som
ikke jobbet målrettet med de målene de hadde sattseg i tildelingsbrevet, eller ikke fulgte de prinsippene
Innbyggernes modell er en del av, kunne kommunen
velge å avslutte. Det samme gjaldt hvis delprosjektet ikke fikk til økt samarbeid, men bare handlet om ådele ut penger. Én av prosjektlederne i Innbyggernes
modell skrev følgende til oss på forespørsel om
hvorfor de endte med tildelingsbrev i stedet for
effektkontrakter:Vi utførte en del kartlegginger i relasjonell kapasitet
før Innbyggernes modell, disse viste oss at vi samarbeidet dårlig rundt familier, det var litt bedre rundt
ungdom. Hvis vi faktisk skulle lykkes denne gangenmåtte vi tenke nytt her også. Vi visste at å skrive samarbeidsrutiner hadde fungert dårlig de siste 10 årene.
Derfor bestemte vi oss for å ha fokus på relasjoner i stedet for rutiner, fokus på innbyggerne og sehele familiene gjennom «nye» tildelingsbrev.
I figuren under har vi presentert respons på spørsmålene i surveyen til prosjektdeltakerne som omhandlet
utfordringer og dilemma. Spørsmålsstillingen er«negativt vinklet», slik at en reduksjon fra 2022 til
2023 betyr en positiv utvikling. Vi ser her at det ikke
er så store forskjeller mellom årene, men at man i litt
mindre grad opplever at det er vanskelig å være medå realisere et prosjekt som Innbyggernes modell, og
at det også i mindre grad oppleves mer ressurskrevende for kommunen å skulle fordele penger til innbyggerne på denne måten. På den siste indikatoren
her ser vi at det i snitt er litt flere som skårer i retning
av at de opplever denne måten å fordele penger pågår ut over andre grupper av innbyggere som ikke
deltar i Innbyggernes modell.
En av prosjektdeltakerne også at det å ha penger
tilgjengelig kunne påvirke maktforholdet i relasjonen
mellom innbygger og hjelper:
Kan påvirke relasjonen man i utgangspunktet har.
Den oppleves som likeverdig, men når det blir snakk
om penger og at vi sitter på denne fordelingen kan
relasjonen bli forstyrret. Videre at man kan oppleveat mottaker går videre med en takknemlighetsgjeld
det som hjelper er vanskelig å kjenne på. Et annet
perspektiv er at man kan stå i fare for å ikke jobbe
med underliggende utfordringer, der penger blir enfor enkel og kortvarig løsning.
En annen prosjektdeltaker syntes det var utfordrendenår innbyggere som hadde fått hjelp, ba om mer,
men la til at å gi et slikt avslag kunne åpne for dialog
knyttet til innbyggerens behov:
Det som har vært krevende er opplevelsen av at noenønsker mer penger og har stadig vekk spurt om mer.
Det å gi avslag på dette har vært utfordrende, menogså en god inngangsport til samtaler rundt f.eks.
meldte behov. En annen utfordring er de som ikke
ber om noe, men som vi må huske på å motivere til å
ta mer plass.

121

NTNU WELLFAREPå denne måten mente ansatte at et avslag fungerte
som en invitasjon til en samtale for å utforske
utfordringene Innbyggerne hadde, og drøfte alternative muligheter. Det var også flere som påpekte
at det å kunne hjelpe familiene raskt med penger
opplevdes veldig givende, fordi det ga en umiddelbar
effekt for familiene som mottok penger. Til tross forbekymringer knyttet til likebehandlingsprinsipper, opplevde generelt sett ikke ansatte at de nyeutbetalingsformene var mer «urettferdig» ennde ordinære. Mange pekte på at de eksisterende
systemene og praksisene virket dårligst for desom trengte dem mest, og at det derfor fantesbåde strukturelle og relasjonelle urettferdigheter
som var innbygd i den eksisterende forvaltningen.

8.4 Oppsummering av vurderinger og anbefalinger
Oppsummert kan vi si at delprosjektdeltakerne
opplevde pengeutbetalingene som nytt og innovativt,
og som en inngangsbillett til dialog med innbyggerne
om ting som var vanskelig i livene deres. Resultatene
fra Innbyggernes modell understøtter tanken om
at familiene selv ofte har best innsikt i egne behov
og hva som kan forbedre deres bo- og livssituasjon.
Dette kaster lys over en potensiell utfordring ved,eller kritikk mot, velferdstjenester som opererer
under forutsetningen om at en saksbehandler eller
en annen ekstern aktør skal være i posisjon til åbestemme hvordan finansiell støtte eller andre
hjelpemidler kan og bør benyttes. I NOU 2023:11
peker utvalget som har gjennomført en helhetlig
gjennomgang av klage- og ankesystemet i Arbeidsog velferdsetaten og Trygderetten på at kvalitetenpå saksbehandlingen og førstegangsvedtakene i NAV
er for dårlig. Sakene er for utilstrekkelig utredet når
vedtak treffes, kommunikasjonen mellom saksbehandler og bruker er for dårlig, og vedtakene har ikke
tilstrekkelig begrunnelser (Mandal et al., 2016; NOU
2023:11). Dette truer både rettigheter til innbyggere
som trenger hjelp, og legitimitet og tillit til systemet
som skal hjelpe. Funn fra Innbyggernes modell tyder
på at tillitsrelasjoner og skjønnsmessig vurdering av
behov i dialog med innbyggerne kan være en fremtidsrettet og effektiv løsning. Det kan bidra til å gi
tidligere, mer treffsikker og tilpasset økonomisk hjelp,
uten at Innbyggerne må gå gjennom belastninger vedpåklaging av vedtak og runder med nye søknader –noe som er ressurskrevende og vanskelig både for«systemet» og innbyggerne selv.

122

Et annet interessant aspekt ved Innbyggernes modell
er hvordan ulike grader av betingelser for pengeutbetalinger – fra sterkt førende betingelser – til meråpne – bidrar til å løse ønskede velferdsproblemer.
Mens betingede utbetalinger kan styrke individets
materielle grunnlag for deltakelse i samfunnet, er
det ingen garanti for at de automatisk fører til økt
borgerengasjement i form av aktiv deltagelse i planlegging eller iverksetting av samfunnstiltak. Funnenevåre tyder imidlertid på at familiers frihet til å velge
hvordan pengene skal brukes, har vært en vesentlig
og tilsynelatende positiv faktor, også i sammenheng
med de betingede utbetalingene. Dette gir grunn til åanta at positive utfall ved betingede utbetalinger og
forutsetter en viss grad av valgfrihet. Denne observasjonen kan ha implikasjoner for utformingen av slike
støtteordninger, der en balanse mellom betingelser
og valgfrihet på den ene siden, og individuelle og
kollektive løsninger på den andre siden kan værenødvendig for å oppnå optimal effekt både i form av
materiell forbedring og engasjement i samfunnet. Det
antyder også at det kan være rom for å gi innbyggerne mer autonomi i beslutningstakingen rundt
hvordan støttemidler brukes i tråd med overordnedemål om økt livskvalitet og samfunnsdeltakelse.
Tidligere forskning tyder på at de tre ulike formene
for kontantoverføringer som er praktisert i Innbyggernes modell kan bedre tillitten innbyggerne
har til myndighetene og bidra til at kommunen
arbeider mer effektivt i relasjon til en mer koordinert
tjeneste og samskapt tjeneste (Evans et al., 2019).
I sum tyder funnene fra Innbyggernes modell
på at valg av forvaltningsprinsipp for den delen
av prosjektene som har handlet om å fordele
penger, har betydning for opplevelsen av administrasjonskostnader (herunder etiske/skjønnsmessige vurderinger) og graden av involvering
fra innbyggerne. Denne observasjonen reiser
spørsmål om hvordan slike støtteordninger best kan
utformes for å engasjere innbyggerne mer direkte i
beslutningsprosesser som påvirker dem. Det pekerogså på behovet for ytterligere forskning for å forstå
de variablene som påvirker aktivt medborgerskap i
sammenheng med finansiell støtte, noe vi diskuterer
videre i kapittel 11 om økonomisk og sosial bærekrafti Innbyggernes modell. Basert i funn fra Innbyggernes modell og tidligere forskning (de 20 hensynene
presentert i kapittel 4) gir vi følgende anbefalinger tilvidereføring av spirende utbetalingspraksiser:INNBYGGERNES MODELL I TRONDHEIM KOMMUNE: HOVEDRAPPORT

Anbefalinger til videreføring av spirende
utbetalingspraksiser• Ta utgangspunkt i innbyggernes egne behov og motivasjoner i prioritering av kontantytelser. Værbevisst på det Innbyggernes modell har lært oss om fordeler og ulemper med hhv. betingede,ubetingede og kollektive utbetalinger• Gjøre ordninger i NAV bedre kjent hos ansatte i oppvekst, helse og frivillighet, slik at de aller fleste
betingede utbetalinger skjer gjennom det ordinære forvaltningssystemet.
• Forenkle søknadsprosesser og samordne utbetaling av kontantytelser som sikrer forutsigbarhet
for familier og prioriterer barnets beste.
• Husk at «vanlig praksis» også koster i form av tid og ressurser• Videreutvikle tillitsbasert forvaltning av kontantytelser som tar utgangspunkt i innbyggernes unikebehov gjennom skjønnsmessig vurdering i tverrfaglige team
• Videre utprøving av en fleksibel, men begrenset, pott med penger som på ubyråkratisk vis kan
forvaltes av barnehager til akutte og tillitsbyggende investeringer for småbarnsfamilier. Minimere
tidskostnaden i forvaltningen av pengepotten ved å lære av grep tatt i «Tidlig innsats i Brundalen»og «Sammen på Lademoen».
• Videre utprøving av grunninntektsløsninger basert på antall barn i familien, og utprøving av
grunninntekt til nye levekårsutsatte grupper, inkludert ungdommer. Sikre forventningsavklaring og
tilby økonomiveiledning til innbyggerne som mottar utbetalinger.
• Videre utprøving av deltakende budsjettering og kollektive investeringer som målrettes mot
levekårsutsatte grupper og stedsbaserte investeringer• Kombinere forvaltning av kontantytelser med økonomisk rådgivning og skreddersydd støtte og
hjelp tilpasset den enkelte ungdom/familie.
• Videre forskning på langsiktige effekter på utdannings- og arbeidsmarkedsdeltakelse, helse og
livskvalitet for de familiene som mottar denne typen utbetalinger.

123

9Erfaringer med nye
samskapingspraksiser

INNBYGGERNES MODELL I TRONDHEIM KOMMUNE: HOVEDRAPPORT

Forskningsspørsmål som belyses i dette kapittelet er:• Hvilke nye former for samskapingspraksiser utvikles gjennom forsøkene,og hvorvidt oppleves forsøkene som vellykkede?

OPPSUMMERING AV HOVEDFUNN
1. Innbyggernes modell erfares av ansatte og samarbeidspartnere som en ny og lovende måte å
samskape løsninger på.
Ansatte og samarbeidspartnere anså praksisene de utviklet i Innbyggernes modell som nye for dem,
der praksisene i svært stor grad ble vurdert som modige og radikalt annerledes en «ordinær» praksis ikommunen. Samskapingen i Innbyggernes modell knyttes til både organisering av arbeidet og nye arbeidsformer, desentralisering av beslutningsmyndighet, samt utnytting av nye grenseflater mellom tjenester og
aktører hvor innbyggere helt konkret trekkes inn i samskapingen av nye løsninger.
2. Innbyggernes verdier og ressurser som utgangspunkt for samskaping.
Samskapingspraksiene som ble utviklet var forankret i innbyggerfokuserte mål og verdier. Fokus ble
flyttet fra å yte tjenester og løse oppgaver til å fremme felles verdier med innbyggernes liv i sentrum.
Samskaping med innbyggere ga nye ressurser å spille på, side innbyggerne i mange tilfeller skiftet posisjon
fra «mottaker» til «deltaker» gjennom samskapingsprosessene, der tidlig involvering fremmet eierskap og
motivasjon til å bidra.
3. Nye samarbeidspartnere og nye former for samskaping på nye arenaer.
Nye samskapingspraksiser bar preg av skreddersydde team, der kommunen bevegde seg fra «kjente»partnere til større og sterkere koalisjoner med nye samarbeidsaktøerer. Disse teamene og tilknyttede
nettverk samarbeidet med utgangspunkt i nye arenaer og plattformer for samskaping der et utadrettetfokus lokaliserte og involverte stadig flere aktører i offentlig, privat og frivillig sektor. Praksisene bar ogsåpreg av nye former for stedsbasert samskaping, der barnehager og skoler framsto som lovende plattformer for å mobilisere en rekke arenaer for samskaping i lokalsamfunnet.
4. Nye arbeidsmetoder, verktøy, og måter å lede fram samskaping på.
Samskapingspraksiser i Innbyggernes modell ga et rom for å erfare gjennom handling, og lære gjennom
refleksjon. Til dels ble læringen stimulert av nye verktøy, og til dels gjennom mobilisering av nettverk dernye aktører delte kunnskaper, ideer og ressurser med hverandre. Funnene peker på betydningen av
rammesettende, tillitsbasert og samskapende ledelse for å få samskaping til å fungere i praksis, dersamtlige læringspunkter fra Innbyggernes modell bidrar inn i en større samskapingsøkologi, der ulike
tjenester og innsatser virker sammen.

125

NTNU WELLFARE

Gjennom Innbyggernes modell har Trondheim
kommune testet ut nye måter å gjennomføre
samskaping på. I kombinasjon med nye former forøkonomiske utbetalinger var målet for samskapingsprosessene å:
1. Øke målgruppens livskvalitet, selvhjulpenhet og
tilhørighet til fellesskapet, og
2. Gi tidligere, bedre og mer samordnet støtte til
familier og ungdommer i utsatte posisjoner.
Fokus på samskaping som styringsform er blant
annet begrunnet i at den tradisjonelle verktøykassen
til kommunene ikke er tilstrekkelig i møtet med
komplekse samfunnsfloker. Det utløser et behov forå utvikle nye løsninger sammen med flere aktører
som kan bidra med ulike ressurser i å løse det som ifellesskap trengs å løses. Dette var også bakgrunnen
for den samskapte innretningen Innbyggernes modell
tok, blant annet ved at den ene forutsetningenfor å delta i prosjektet var at det skulle etableres
samarbeid mellom minst tre aktører fra henholdsvis
kommunen, frivillig sektor og/eller næringslivet.
I dette kapitlet ser vi nærmere på samskapingspraksiser som ble utviklet gjennom innbyggernes modell, og undersøker hvorvidt disse nye
praksisene oppleves som vellykkede sett i lys avmålsettingene for innbyggernes modell. Samskapingspraksisene i innbyggernes modell ble bådeknyttet til organisering av prosjektet, nye og desentraliserte arbeidsformer og beslutninger, og utnytting
av nye grenseflater mellom tjenester og aktører der
innbyggerne selv inntok aktive roller. Det er viktig
å ta forbehold om at ulike former for samskapingspraksiser som beskrives i dette kapitlet ikke er «nye»
i unik forstand, og at de kan finnes fra før, også i
Trondheim. kapitlet presenterer vi fire hovedtema
som representerer hovedfunn på forskningsspørsmålet som adresses i dette kapittelet, og som i sum
representerer nye samskapingspraksiser i Innbyggernes modell. Til slutt ser vi nærmere på muligheterog utfordringer i en oppsummering av vurderinger
og anbefalinger knyttet til samskapende praksiser i
Innbyggernes modell.

9.1 Innbyggernes modell erfares av ansatte og
samarbeidspartnere som en ny og lovende måte å
samskape løsninger påGjennom prosessen med utvikling av Innbyggernes
modell var det tydelig at ansatte og samarbeidspartnere vurderte praksisene de utviklet som nye fordem. Som et innledende tema til å beskrive typiske
kjennetegn ved de nye samskapingspraksisene som
ble utviklet, vil vi først oppsummere data som speiler
ansattes og samarbeidspartnere sine vurderinger
av praksisene de utviklet. Vi starter derfor med å
presentere funn fra spørreundersøkelsene som ble
sendt ut til ansatte, samarbeidspartnere og ledere
av delprosjektene i 2022 og 2023, som også ser126

samskapingspraksisene i lys av økonomiske utbetalinger i Innbyggernes modell.
Det finnes ulike definisjoner av samskaping, men den
vi valgte å legge til grunn i spørreskjemaundersøkelsene var «en prosess der to eller flere aktører samarbeider for å løse en offentlig oppgave eller et samfunnsproblem gjennom en konstruktiv utveksling oganvendelse av deres forskjellige erfaringer, ressurser,
kompetanser og ideer». Vi ba ledere, ansatte og
samarbeidspartnere ta stilling til erfaringer ved ulike
aspekter som omhandler resultater og virkninger
av deltakelsen i Innbyggernes modell. Gjennom
prosessen med utvikling av Innbyggernes modell
var det tydelig at ansatte og samarbeidspartnere
vurderte at det de gjorde framsto som noe nytt fordem. I surveyundersøkelsen som gikk ut til ansatteog samarbeidspartnere i delprosjektene spurte vi
om hvorvidt aktører opplevde at det de gjorde idelprosjektene var modig og radikalt annerledesenn ordinær praksis i kommunen. Både i spørreundersøkelsen som ble gjennomført i 2022 og 2023
ga respondentene en gjennomsnittsskåre på 4,5, ut
fra en skala der 1 = I svært liten grad og 5 = I svært
stor grad. Med andre ord betraktet både ansatte og
samarbeidsaktører det de gjorde gjennom innbyggernes modell som noe helt nytt, sammenlignet med det
de gjorde til vanlig. Figur 17.
Som vi ser av figuren under er det relativt høy skåre
(de er i stor grad positive til de fleste aspektene)og marginale forskjeller mellom årene her. Det er
omtrent samme skåre mellom år når det gjelder
troen på at delprosjektet vil styrke målgruppas
livskvalitet og samfunnsdeltakelse, at det man gjør
er modig og radikalt annerledes, og at arbeidet med
Innbyggernes modell er motiverende for jobben man
gjør.
I utvalget som har svart i 2023 tror man i mindre grad
denne måten å fordele penger til innbyggerne på
bidrar til bedre måloppnåelse for innbyggerne enn deordinære utvelgelsesprosessene i kommunen. Gjennomsnittsskåren lå i utgangspunktet høyt på 4,4 i
2022, og ble redusert til 3,6 i 2023. En mulig forklaring
på dette som ansatte har gitt i intervju, er at de har
blitt bedre kjent med det ordinære virkemiddelapparatet i NAV, slik vi også beskrev i forrige kapittel.
Når det gjelder forskningsspørsmålet om på hvilkeområder Innbyggernes modell har påvirket samarbeidsaktørene i retning av å gi en bedre og mer
samordnet innsats rettet mot målgruppene, hadde vi
med et spørsmålsbatteri i surveyene som kan si noe
om utvikling over tid. I figur 18 har vi laget en gjennomsnittsskåre på en skala fra 1 (I svært liten grad) til
5 (I svært stor grad) presentert for hhv. 2022 og 2023.
Som vi ser er det en positiv utvikling på alle spørsmålene, bortsett fra spørsmålet som handler om deopplever at prosjektet er godt forankret på ledernivå
i egen organisasjon/enhet. Det er riktignok bare en
marginal nedgang på 0,2 poeng. Det har værtsærligINNBYGGERNES MODELL I TRONDHEIM KOMMUNE: HOVEDRAPPORT

Vurderinger av virkninger og resultater av «Innbyggernes modell»4,3
4,4... tror du at delprosjektet du er en del av vil styrkemålgruppas livskvalitet og samfunnsdeltakelse?
... opplever du at det dere gjør i delprosjektet er modig og
radikalt annerledes enn ordinær praksis i kommunen?

4,5
4,5
4,2
4,1

... opplever du at arbeidet med “Innbyggernes modell
er motiverende for jobben du gjør?

3,6... tror du denne måten å fordele penger til innbyggerne
på bidrar til bedre måloppnåelse for innbyggerne enn...

4,4
4,3
4,2

... opplever du at samskapingsprosesser gir bedre kvalitet
i tjenester og tiltak?

3,9... opplever du at samskapingsprosesser gir innbyggerne
større innﬂytelse over egen situasjon?

4,1

3,8

... opplever du at innbyggerne har hatt reell innﬂytelse på
prosessen med å bestemme hva pengene skal gå til?

2,7... opplever du at innbyggerne har hatt reell innﬂytelse på
prosessen med å bestemme hvem pengene skal gå til?

1

1,5

2023

2

2,5

4,3

3,6
3

3,5

4

4,5

2022

Figur 17. Vurderinger av virkninger og resultater av «Innbyggernes modell». Gjennomsnittsskåre på spørsmålet
«I hvilken grad (…)» der 1 = I svært liten grad, 2 = I liten grad, 3 = I noen grad, 4 = I stor grad og 5 = I svært stor grad.
Spørreundersøkelser gjennomført i 2022 og 2023.

Erfaring med samskapingsprosessen... synes du det er tilrettelagt for læring og erfaringsdelingpå tvers av delprosjektene?

3,4

2,6

... har du lært fra, og blitt inspirert av,
de andre delprosjektene i «Innbyggernes modell»?

3,9

3,0

... opplever du at du selv har den kompetansen som er nødvendig
for å kunne få til god samskaping med innbyggerne?

4,4

4,1

4,4
4,3

... opplever du at delprosjektgruppen har den kompetansen som
er nødvendig for å kunne få til god samskaping med innbyggerne?

3,8... opplever du at delprosjektet er godt forankret på ledernivå
i egen organisasjon/enhet?
... har arbeidet med innbyggernes modell hatt positive virkninger
for samhandlingen mellom deltakerne som er med i forsøket?

3,7

4,0
4,2

3,2
3,1

... hadde aktørene i delprosjektet et samarbeid
før prosjektet startet?

1

2
2023

3

4

5

2022

Figur 18. Erfaring med samskapingsprosessen. 1 Gjennomsnittsskåre på spørsmålet «I hvilken grad (…)» der 1 = I svært
liten grad, 2 = I liten grad, 3 = I noen grad, 4 = I stor grad og 5 = I svært stor grad. Spørreundersøkelser gjennomført i 2022
(N = 59) og 2023 (N = 25).

127

NTNU WELLFARE

Lederes oppfatning av resultatene av «Innbyggernes modell»... opplever du at det å lede delprosjektet ditt i Innbyggernes
modell skiller seg fra dine ordinære lederoppgaver?

3,7... har bortfallet av statlige tilskuddsordninger i forbindelse
med Innbyggernes modell hatt negative konsekvenser for...

3,7... opplever du at prosjektet har ført til bedre koordinering og
samhandling mellom samarbeidsaktørene i delprosjektet?

3,9
3,9

... opplever du at prosjektet er godt forankret i den politiske
ledelsen i Trondheim kommune?

3,7

1,2

... opplever du at prosjektet er godt forankret i den
administrative ledelsen i Trondheim kommune?

4... tror du det vil være mulig å måle resultater for innbyggerne
av disse tiltakene om 10 år?

4,1
4,6

3,1

... tror du denne måten å fordele ressurser til innbyggerne på
er samfunnsøkonomisk lønnsomt på sikt?

2,4... har din organisasjon/enhet tradisjonelt brukt mye tid på å søke
ulike statlige tilskuddsordninger rettet mot de samme...

2,4
1

2
2023

4,0
2,7
3

4

2022

Figur 19. Lederes oppfatning av resultatene av «Innbyggernes modell». Gjennomsnittsskåre på spørsmålet «Ihvilken grad (…)» der 1 = I svært liten grad, 2 = I liten grad, 3 = I noen grad, 4 = I stor grad og 5 = I svært stor grad.
Spørreundersøkelser gjennomført i 2022 (n = 9) og 2023 (n = 6).

stor framgang på spørsmålene som gjelder om
man opplever at det er tilrettelagt for læring og
erfaringsdeling på tvers av delprosjektene, samt
spørsmålet om man har blitt inspirert av de andre
delprosjektene i Innbyggernes modell. Noen flere enn
for ett år siden synes at de selv har den kompetansen
som er nødvendig for å kunne få til god samskaping
med innbyggerne, mens det er liten forskjell på det
samme spørsmålet når det gjelder hele prosjektgruppen. Det er relativt stor framgang på spørsmålet om
man opplever at innbyggernes modell har positive
virkninger for samhandlingen mellom deltakerne
som er med i forsøket.
Surveyundersøkelsen som ble gjennomført i 2022
og 2023 innebar også spørsmål som bare ble rutet
til lederne av de ulike delprosjektene. I 2022 svarte
9 ledere, i 2023 svarte 6 av lederne. Dette er et lavt
antall respondenter, som gjør tallene sensitive forsmå endringer. Vi ser imidlertid av datamaterialet
at ledelsen for de samme delprosjektene det ble
svart for i 2022, også svarte i 2023, noe som gjør at
man i stor grad kan se på dette som reell utvikling. I
figur 19 er det oppgitt gjennomsnittskåre på de ulike
spørsmålene. De to første spørsmålene vist i figuren
ble kun stilt i 2023.
Det er ikke endring i opplevelsen av at prosjektet har
ført til bedre koordinering og samhandling mellom
samarbeidsaktørene i prosjektet fra 2022 til 2023.
Gjennomsnittsskåren holder seg på «I stor grad»,som i seg selv må kunne regnes som et godt resultat.
Som vi skal se i en figur lenger ned i kapitlet, er det

128

klar framgang i 2023 når vi spør alle deltakerne(ikke bare ledere) om de opplever at arbeidet med
innbyggernes modell har hatt positive virkninger forsamhandlingen mellom deltakerne som er med iforsøket. I et intervju med en av lederne i en samarbeidende instans i ett av delprosjektene, sies det
eksplisitt at de merker en effekt av piloten:
Og vi er veldig enig på denne siden av byen at Innbyggernes modell har vært med på, at vi alle sammen
ser effekter av dette og samhandler og blir kjent med
hverandre. Så det er kanskje den største effekten vi
ser. Vi har ikke vært, klart pengene har gitt noe til
noen, men jeg tror vi er stort sett enig i at det ikke er
hovedgreia, til oss er ikke pengene, det er måten vi får
til å samhandle på.
Det var en klar positiv utvikling på spørsmålet
om man opplever at prosjektet er forankret i denpolitiske ledelsen i Trondheim kommune. Her har
muligens Kommunedirektørenes presentasjon av
prosjektet for politiske komiteer spilt en rolle. Påsurveytidspunktet opplevde lederne fortsatt at
prosjektet i stor grad var forankret i den administrative ledelsen i Trondheim kommune, og nærmest alle
trodde at det i svært stor grad vil være mulig å måleresultater av tiltakene i Innbyggernes modell om 10
år.
Paradoksalt nok er det en stor tilbakegang igjennomsnittskåren for om lederne tror dennemåten å fordele ressurser til innbyggerne på er
samfunnsøkonomisk lønnsom på sikt, fra 4,0 til 2,4.

5

INNBYGGERNES MODELL I TRONDHEIM KOMMUNE: HOVEDRAPPORTI oppfølgingsintervju med prosjektlederne høsten
2023 fikk vi dem til å reflektere rundt denne reduksjonen, der flere av dem ikke kjente seg igjen i det,og mente at praksisene de hadde utviklet både var
mer treffsikre og effektive enn ordinær praksis. En av
delprosjektlederne mente at reduksjonen fra 4,0 til
2,4 kanskje kunne handle om at antallet innbyggeresom skulle motta penger ble større i siste del av
prosjektperioden, slik at det ble mindre penger til
hver enkelt – og at dette ville «vanne ut» den samfunnsøkonomiske effekten på sikt.
Oppsummert var det tydelig at ansatte og samarbeidspartnere anså praksisene de utviklet i Innbyggernes modell som nye for dem, der praksisene isvært stor grad ble vurdert som modige og radikalt
annerledes en «ordinær» praksis i kommunen.
Samskapingen i Innbyggernes modell kan kort
oppsummert knyttes til både organisering av arbeidet
og nye arbeidsformer, desentralisering av beslutningsmyndighet, samt utnytting av nye grenseflater
mellom tjenester og aktører hvor innbyggere helt
konkret trekkes inn i samskapingen av nye løsninger.
I det videre presenteres tematiske funn der vi går
mer i dybden på innholdet i, og erfaringer fra de nyesamskapingspraksisene.

9.2 Innbyggernes verdier og ressurser som
utgangspunkt for samskaping
Samskaping skal bidra til å sette nye, felles mål og
nye måter å samprodusere tjenester på og skape
fellesskapsverdier som er viktig for innbyggerne. Et
sentralt anliggende ved samskaping er at målsettinger settes i dialog - de er ikke fastlagt på forhånd.
Det kan skape utfordringer for byråkratiet og stiller
nye krav til relasjonell kompetanse og kapasitet og
nye former for organisering av samarbeid mellom
innbyggere, ansatte samarbeidspartnere (Bentzen& Bringselius, 2023; Torfing et al., 2019). I innbyggernes modell var fokus på innbyggernes verdier og
ressurser både et premiss for etablering av delprosjektene, men også en tydelig rød tråd i praksisene
som vokste fram. I det følgende presenteres sentrale
funn under temaet «Innbyggernes verdier og
ressurser som utgangspunkt for samskaping».
9.2.1 Nye mål for samskapingen: Fra å løse
oppgaver til å fremme felles verdier med
innbyggerne i sentrum
Samskaping av fellesskapsverdier handler i stor gradom å involvere relevante og berørte parter i formuleringer av verdier og målsettinger, design, planlegging og gjennomføring av tiltak og innsatser, og ievaluering (se kapittel 4). På tvers av delprosjektene
dreide innbyggernes modell seg om å fremme felles
verdier med innbyggerne i sentrum. Det var tydelig
at ansatte og samarbeidspartnere opplevde at det
å ta utgangspunkt i innbyggernes liv, ressurser
og utfordringer påvirket hvordan de så på innbyggerne og deres problemer. Ansatte fortalte

om at tradisjonell praksis bygde på et hierarkisk
skille mellom offentlige ansatte og levekårsutsatte
innbyggere basert i en holdning om at fagprofesjonelle visste best hvordan levekårsutfordringer kunne
løses. Derfor mente flere av deltakerne i delprosjektene at det måtte en holdningsendring til; en vridning
mot å anerkjenne innbyggernes livserfaringskompetanse som likeverdig for å kunne bidra med hjelpsom
hjelp for den enkelte innbygger og deres familie. En
av de ansatte uttrykte det slik: «Våre holdninger og
verdier. Jeg skulle ønske at vi som kommune sto mye
mer «skulder til skulder» med alle innbyggerne (…).
Det er jo en stor visjon da».
Både ansatte og samarbeidspartnere fortalte at det å
sette innbyggerne og deres livsbetingelser i sentrum
hadde gitt dem et sett med sterkere levekårsbriller,slik at fokuset ble dreid mot å løse bakenforliggende årsaker til innbyggernes problemer.
Samtidig fortalte ansatte og samarbeidspartnere
om at de utviklet nye former for språk – de snakket
annerledes om innbyggerne og deres behov og
ressurser når de snakket sammen på kryss og tvers
av profesjonelle grenser. Flere fortalte også at direkte
samskaping med innbyggerne påvirket måten depratet med både dem og samarbeidspartnere på.
Flere ansatte uttrykte at det å bli bedre kjent med
innbyggerne gjorde at de oppdaget ressurser som
ungdommene eller familiene hadde, og noen fortalte
at de hadde blitt overrasket over hvor ressurssterkemange av familiene og ungdommene var.
Til tross for at en del hadde ansatte og samarbeidspartnere til dels hadde erfaring med samskaping
fra tidligere, ble det erfart som nytt for dem å
bruke dedikert tid på innsiktsarbeid for å forstå
innbyggernes problemer, behov og drømmer,
samt å forhandle enighet om mål og virkemidler begrunnet i innbyggernes egne ønsker og
ressurser. Innsiktsprosesser og forhandlinger om
innbyggerfokuserte mål for delprosjektene blerammet inn av det overordnede prosjektet. Denne
innrammingen stilte krav om at delprosjektene måtte
ta utgangspunkt i noe som var viktig for innbyggerne
selv, der samskapingsprosessene skulle rette seg mot
fellesskapsverdier som livskvalitet, samfunnsdeltakelse og fellesskap, med økonomiske utbetalinger
og mer samordnet innsats som virkemidler. På tvers
av delprosjektene brukte derfor ansatte og samarbeidspartnere tid på å få innsikt i det som var viktig
for innbyggerne, der innbyggerne selv ble omdreiningspunktet for planlegging av investeringer og
handlinger. Ansatte i kommunen fortalte imidlertid
om mange barrierer de tradisjonelt møtte for å holde
fast i et helhetlig fokus på innbyggernes hverdagsliv,
der prosedyrer og rutiner for oppfølging av vedtak
hadde en tendens til å overskygge både mål som
var viktige for innbyggerne selv, og muligheter forsamarbeid med andre aktører og organisasjoner som
kunne bidra.

129

NTNU WELLFARE

Foto: Alexander Matthias Seifried

De ulike aktørene hadde forskjellige utgangspunkt for
tidligere erfaring med samskaping. For samarbeidsaktørene fra frivillig sektor, ble ikke selve innbyggerfokuset beskrevet som særlig annerledes fra «vanlig
praksis», men de påpekte at samarbeid om å nå fellesmålsettinger har vært tettere enn vanlig. En av deansatte i Veien til førerkortet fortalte at:
Men det er mange som har fått muligheten til å uttale
seg om ting, vi har nok sikkert- vi som møter de hver
dag har nok blitt enda flinkere til å være bevisste at
når vi spør de hva det er dere trenger, så hører vi faktisk på hva de har å si. Selv om det ikke alltid er det vi
tenker, er det klokeste akkurat på det nåværende tidspunkt. Så har vi blitt flinkere det tror jeg, og det tror
jeg de merker. Jeg tror de merker at vi er annerledes.
For å etablere målsettinger i de ulike delprosjektene
rapporterte de aller fleste at de startet med enkartlegging av målgruppens interesser og behov.
Flere beskrev at de hadde vektlagt å bruke ansatte
som kjente familiene godt fra før i denne prosessen,og løftet fram selve kartleggingsprosessen – å få
innsikt i familienes liv og situasjon – som kjernen

130

i samskapingen. I noen tilfeller lot de familiene
skrive ønskelister, andre var på hjemmebesøk og
fikk både barn og voksne til å beskrive behov. Noen
brukte ungdomskonsulenter og en foreldresammensatt referansegruppe underveis i prosjektet. Andredelprosjekter etablerte mer formaliserte møter
mellom innbyggerne og delprosjektgruppa, der møtepunktene også ble brukt som arena for refleksjon forå håndtere utfordringer, og for å gi innbyggerne en
direkte stemme inn i design, planlegging og prioritering. I survey-undersøkelsen skrev for eksempel enansatt at:
Ungdommene har deltatt i tre møter med prosjektgruppa. Vi har da forberedt dilemma og problemstillinger vi har ønsket deres innspill på. Innspillene harhatt direkte innflytelse på designet av prosjektet og
har gitt oss retning.
I spørreundersøkelsen var det også noen som
kommenterte på at barn i liten grad har værtinvolvert i samskapingen, det har hovedsakeligvært foreldre og de eldste ungdommene som harvært involvert. Likevel bidro fokuset med å setteINNBYGGERNES MODELL I TRONDHEIM KOMMUNE: HOVEDRAPPORT

innbyggerne i sentrum til dialog med innbyggerne,ikke om dem. Mindre byråkrati og tillitsbasert tildelingav økonomisk og praktisk støtte til innbyggerne ble
beskrevet som en annerledes måte å jobbe på enn
det aktørene tradisjonelt var vant til.
Ansatte i delprosjektene fortalte om hvordan tradisjonelle og sektoriserte tilnærminger til mål- og
resultatstyring i kommunen begrenset handlingsrom
for helhetlig innsikt i innbyggerens utfordringsbilde
og deres mulighet til å bygge tillit og trygge relasjoner
i møte med utsatte innbyggerne. En ansatt fortalte at:
Du går du inn i en rolle i jobben din og så forsvinnerdisse holdningene litt fordi systemet tar deg, det ermålene som tar deg. Kanskje vi ikke har for mye å
gjøre, men kanskje vi springer etter feil ting iblant? Viskal være med på alt i stedet for å investere ordentlig
i disse relasjonene da.
Flere ansatte og samarbeidspartnere framhevet atarbeidet med innbyggernes modell ga muligheter til åprioritere tid til å bli kjent med innbyggerne og deres
behov, og for jobbing på tvers av organisatoriske
grenser.
9.2.2 Nye ressurser å spille på: Fra mottaker til
deltaker i samskapingsprosesser
Aktiv involvering av innbyggerne i samskapingsprosesser ga nye ressurser å spille på i oppgaveløsningen, noe som også ble bekreftet gjennom spørreundersøkelsene. På spørsmål om målgruppen (barn/
unge/familier) har vært aktivt deltakende i gjennomføring av tiltak, og hvilke konsekvenser deltakelsen
har hatt for løsninger som har blitt valgt/prioritert,
ble aktiv deltakelse fra innbyggerne bekreftet av defleste delprosjektene. På den måten muliggjorde
samskapingen et rolleskifte fra mottaker til deltaker iutvikling av tiltak og virkemidler. Ansatte i delprosjektene fortalte at det noen ganger kunne være uenighetom løsningene som ble valgt, men at de da hadde
latt familiene prøve og feile, før de eventuelt kom
på banen med tjenestene og fagfolkene sine forslag,
eller forhandlet fram nye løsninger i samarbeid med
familiene selv. En ansatt fortalte at:
De fleste familiene vi samarbeider med vil jeg si eraktiv deltakende i løsninger, de vet selv hvor skoen
trykker, men noe ganger kan vi være uenige med
familiene ifht løsninger som de kommer med). Konsekvensen kan være at vi må stå å se på at det ikke
fungerer før vi eventuelt kommer med våre løsninger.
Både ansatte, samarbeidspartene og innbyggere
la vekt på at den aktive deltakelsen førte til atmange ungdommer og familier hadde eierskap til
prosjektet, noe som skapte potensial for stort og
positivt utbytte for dem.

For eksempel fortalte en ansatt at:
Foreldrene har vært aktive i deltakelsen, og konsekvenser som vi ser av dette er at de nå er mer aktivei å dele av seg selv og sine interesser og behov. Vi har
kunnet prioritert omtrent alle initiativ som det har
kommet forslag om.
Deltakerne i de ulike delprosjektene la vekt på at når
innbyggere fikk en aktiv rolle i samskapingsprosessene, ble også tjenestene mer effektive i form av
at innbyggerne fikk riktig hjelp til riktig tid. I flere
av delprosjektene vekslet samskapingsprosessene
mellom individ – og gruppetilnærming, der enkelte
delprosjekter vekslet mellom å henvende seg til
ungdommer individuelt og kollektivt:
Vi har gått i dialog med elevene både som gruppe
og individuelt med jevne mellomrom, slik at vi har
kunnet justere. Vi har fanget opp behov i samtaler
i direkte tilknytning til prosjektet og gjort elevene
oppmerksomme på at behov de har kommet med kan
jobbes med i sammenheng med prosjektet.
Å sette innbyggernes verdier og ressurser som
utgangspunkt for samskaping handlet dermed delvis
om skreddersøm og tverrsektoriell oppfølging
av enkelte familier og ungdommer, og dels om åbalansere og forhandle mellom individuelle og
kollektive verdier. En utfordring som ble formidlet
fra ansatte og innbyggere var at språkbarrierer kanpåvirke reell og likeverdig deltakelse i samskapingsprosessene, og at det kunne være utfordrende åfå til god samskaping når innbyggerne hadde lav
norskkunnskap. Mangel på forståelse av innbyggernes kulturelle bakgrunner var også en faktor
som ble trukket frem som en utfordring i forhandling av mål og virkemidler med minoritetsfamilier.
En av de ansatte uttrykte det slik: «Relasjonell velferdog samskaping – hvordan samskaper man med denne
gruppen som har litt annet syn på ting og andre behov
enn befolkningen for øvrig? Det er viktig å ta med seg ien slik type vurdering». Ansatte la vekt på at det ikke
var mulig å utvikle mer helhetlige og samordnede
innsatser ovenfor levekårsutsatte minoritetsfamilier
dersom man ikke involverer dem det gjelder, og
at dette krevde både holdningsendringer og nye
kompetanser blant kommunens ansatte.
Som vist i kapittel 7 var det to delprosjekter som
initierte et tettere samarbeid med erfaringskonsulenter gjennom prosjektperioden. Disse erfaringskonsulentene bidro til å forsterke innbyggernes
stemme og påvirkningskraft i prosjektene, og
hadde en vesentlig rolle i å mobilisere flere
innbyggere som aktive bidragsyterei samskapingsprosessene.

131

NTNU WELLFARE

9.2.3 Tidlig involvering fremmer eierskap og
motivasjon til å bidra
Det var tydelig at det å involvere innbyggerne
tidlig, med utgangspunkt i å prioritere investeringer som var viktig for dem, hadde konsekvenser
for innbyggernes egenmotivasjon til å bidra
i prosjektene. For eksempel fortalte ansatte og
innbyggere som deltok i delprosjektet «Praktisk
grunnskole» at de opplevde en stor forskjell mellom
den første skoleklassen de gjennomførte prosjektet
sammen med, sammenlignet med klassene som
kom etter. I den første klassen som hadde søkt om
å bli med i prosjektet, hadde ungdommene større
eierskap, og tok mer initiativ til å finne løsninger til
det beste for klassen. De klassene som ble tatt inn iprosjektet på senere tidspunkt, og som ikke haddevært med i prosessen med å forme prosjektet og
søke om midler, inntok en mer passiv rolle. Dette
mønsteret viste seg på tvers av delprosjekter der
innbyggerne hadde en aktiv rolle. De ungdommeneog familiene som hadde vært med helt fra start, varogså de som var de tydeligste pådriverne for utvikling
av prosjektene.
Oppsummert viser funnene at kombinasjonen av
å sette innbyggerne og deres verdier i sentrum, og
samtidig aktivt invitere innbyggerne inn i samskaping,bidro til å fremme aktivt medborgerskap som utbytte
av ny praksis, slik vi også beskrev i kapittel 7. Funnene
på tvers av delprosjekter tyder på at dess tidligere
innbyggerne ble involvert, og dess større rolle de fikk
i delprosjektene, jo mer bidro de selv aktivt i aktiviteter og utvikling a løsninger som kunne fremme deres
livskvalitet og samfunnsdeltakelse, noe vi beskriveri mer detalj i kapittel 10 der vi omtaler ulike roller isamskapingen.

9.3 Nye samarbeidspartnere og nye former forsamskaping på nye arenaer
Den norske velferdskommunen kan forstås som
en bestemt kontekst for samskaping, der det kan
etableres mange ulike plattformer (digitale, nettverk
og frittstående organisasjoner) som utgjør bestemte
kontekster for andre samskapingsprosesser.
Som beskrevet i kapittel 4 kan en plattform forsamskaping opptre i form av en midlertidig prosjektorganisasjon, noe som var tilfellet for Innbyggernes
modell. Innbyggernes modell kan dermed forstås
som en plattform for samskaping som mobiliserte et bredt aktørkart til samarbeid i retning
av bestemte målsettinger, der innbyggere,ansatte og samarbeidspartnere utviklet nye
former for samskaping på nye arenaer. I dettetemaet oppsummer sentrale funn knyttet til nye ogskreddersydde team som samarbeidet gjennom nye
plattformer og arenaer for samskapingsprosesser,
med utgangspunkt i nye tilnærminger til stedsbasert
samskaping forankret i innbyggernes hverdagsliv.
Hovedfunn som beskrives er: 1) Nye og skreddersydde team: Fra «kjente» partnere til større og
sterkere koalisjoner, 2) Nye arenaer og plattformer

132

for samskaping: fra innadrettet-fokus til utadrettet-fokus, og 3) Nye former for stedsbasert samskaping: fra
institusjonsfokus til områdefokus. I det siste funnet
fremheves særlig barnehager og skoler som lovende
plattformer med handlingsrom for å mobilisere en
rekke arenaer for samskaping i lokalsamfunnet.
9.3.1 Nye og skreddersydde team: Fra «kjente»partnere til større og sterkere koalisjoner
Samskaping innebærer at flere ulike aktører går
sammen om å få ting gjort gjennom samarbeid (sekapittel 4). I tråd med rammesatte krav for innbyggernes modell der minst tre ulike parter skullesamarbeide, ble det i samtlige delprosjekter sattsammen team av aktører fra ulike sektorer og
tjenesteområder og aktører i frivillig og privat
sektor. Disse teamene arbeidet med å fremme åpne,sømløse og samarbeidende tjenester og innsatser
i lokalsamfunnene der innbyggerne bor og lever.
Delprosjektene skapte en forankring for å bygge
større og sterkere koalisjoner, der stadig nye
aktører ble involvert i samarbeidene, både i og
utenfor kommunale tjenestetilbud. Innbyggernes
modell har på denne måten bidratt med eksempler
på nye former for teambaserte organiseringer av
tjenester, i samspill med andre relevante aktører.
I tråd med de overordnede rammene for Innbyggernes modell jobbet teamene mot felles målsettingerom å fremme målgruppenes livskvalitet og samfunnsdeltakelse gjennom tilpasset og samordnet innsats. I
flere delprosjekter ble kartet for samskapingsrelasjoner tegnet opp på nytt, med nye og «ukjente» aktører
som inngikk i samarbeidene (eksempel; kjøreskole,teater mv). Slike former for skreddersydde teamfremstod som en kontrast til tradisjonelle
ansvarsgrupper, der aktørene beskrev at de ofte
jobbet etter «stafettpinne-metoden». Det vil si,
at de tidligere hadde forsøkt å samordne innsats
rundt enkelte innbyggere og familier, ved å sendedem videre til neste instans uten at hjelpeapparatet
nødvendigvis var samordnet gjennom samtidig
og koordinert innsats som forsterket hverandre. I
enkelte delprosjekter innebar Innbyggernes modell
en videreføring av eksisterende samarbeid, men
der enkelte aktører som kun delvis var påkoblet
samarbeid fra tidligere samarbeid nå fikk en mer
sentral og aktiv rolle.
På tvers av delprosjektene formidlet ansatteog samarbeidsaktører at prosjektgruppene
ga mulighet til å bli bedre kjent med de ulike
virksomhetenes og organisasjonenes roller og
virkemidler. Deltakere i delprosjektgruppene laogså vekt på at team-sammensetningen førte tilubyråkratiske arbeidsmetoder som svarte til
innbyggernes behov, uten å måtte gå gjennom lange
prosesser med karlegging, utredning og vedtak. De
vektla også at de hadde et større «lag» å spille på isamordnet innsats rundt familier gjennom samarbeid
med frivillige aktører. En annen viktig faktor som såINNBYGGERNES MODELL I TRONDHEIM KOMMUNE: HOVEDRAPPORT

ut til å påvirke delprosjektenes innstilling til å jobbe
som et samlet «lag rundt innbyggerne/familien» var
opplevelsen av å ta ansvar for et felles samfunnsoppdrag, forent gjennom en felles kriseforståelse
gjennom at oppdraget måtte prioriteres. Å sørge forat ingen barn og unge ble dyttet ut i et utenforskap
fungerte i flere av delprosjektene som et «brennende
viktig oppdrag», der aktørene anerkjente hverandres
kunnskaper og bidrag, og nødvendigheten av å sette
innbyggerne i sentrum for samskapingen.
I surevyundersøkelsen som vi presenterte innledningsvis i dette kapitlet, spurte vi også om prosjektdeltakerne kunne beskrive noen samskapingsprosesser de føler at de har lykkes godt med. Her valgte
de fleste å fokusere på samskapingsprosessene
som har foregått mellom tjenestene. De fortalte om
samarbeidsbarrierer som var brutt ned som følge
av deltakelse i Innbyggernes modell, at de ble bedre
kjent med hverandres tjenester og at tjenestene ble
mer koordinert enn tidligere:
Vi har fått til godt samarbeid gjennom faste møter, og
hatt tid til å diskutere familiene. Dette har gitt retning
for videre arbeid. Vi har lykkes i å hjelpe hverandretil å tenke over hvordan avgjørelser som tas påvirker barna, at familiene må sees som en helhet, og
at foreldrenes hovedoppgave må få være å væreforeldre, selv om vi også ønsker at foreldrene skal
kvalifisere seg for arbeid. Vi har lykkes i å «dempe»
frustrasjon, og forsterke betydningen av det vi gjør.
Representantene fra INN og NAV har presentert erfaringene fra gruppa innad i kommunen, slik at det kan
gjøres en positiv endring innad i systemene.
Flere trakk fram at delprosjektgruppene fungerte
som team på tvers av sektorer og organisatoriske
grenser, der relasjoner, kjennskap, trygghet og
tillit til hverandre i teamet ble opplevd som en
forutsetning for effektiv samhandling. Mange lavekt på at samarbeid i teamene, og opplevelsen av å
yte hjelpsom hjelp til familiene, påvirket motivasjonog arbeidsglede. Fort eksempel fortalte en ansatt
at: «Det er givende å ha tid og mulighet til å følge opp
noen familier så tett». De fortalte også at samarbeid
teamene ga tilgang til informasjon som gjorde
samarbeidet mer effektiv. Så lenge familiene gasamtykke til at aktørene kunne dele informasjon, så
var ikke taushetsplikt noe problem. En ansatt fortalte
for eksempel at.
Samarbeidet har også enkelt gitt meg oppdatering
før jeg har møtt familiene. Dette har ført til at jeg har
kunnet jobbe videre med familiens problemer i stedetfor å starte helt fra begynnelsen. Slik har jeg fått enbredere forståelse for familiesituasjonen, og har ikke
trengt å gjøre det samme som andre allerede har
gjort.
Aktørene beskrev også at konkret trening i internsamordning åpnet opp for sterkere sammenkoblinger med aktører utenfor

kommuneorganisasjonen. Den eksterne samskapningen ble dermed tett koblet til evnen til en internsamskaping og intern evne til å jobbe sammen på
tvers og på nye måter i kommunen. Med andre ord
ble det beskrevet som viktig å være «kjent i eget hus»for å åpne dører for at andre aktører kunne slippe
til med sine ressurser. På tvers av delprosjektene
formidlet ansatte og samarbeidsaktører at delprosjektgruppene ga mulighet til å bli bedre kjent med
de ulike virksomhetenes og organisasjonenes roller
og virkemidler.
Det ansatte og samarbeidspartnere beskrev somsærlig nytt for dem, var et forsterket fokus pårelasjonell kapasitet og koordinering: Fra å
forholde seg til «organisasjonsadresser» til åkunne kontakte kjente og navngitte enkeltpersoner både i og utenfor Trondheim kommune somorganisasjon. For eksempel fortalte en representant fra politiet som deltok i flere delprosjekter at:«gjennom dette her samarbeidet så er vi ikke lengrebare instanser, men vi er i større grad kollegaer påtvers». Et bredere lag av kolleger, både i og utenfor
kommuneorganisasjonen ble vektlagt på tvers av
delprosjektene. Ansatte og samarbeidspartnere
i delprosjektene framhevet at det både var nytt
og nyttig for dem å ha navngitte enkeltpersoner
de kunne ta kontakt med, framfor å kontakte
et «system» eller en tjeneste henvendelsen
ble stående i «kø» for å få tildelt en ansvarlig
saksbehandler. Kjennskap til andre aktører idelprosjektene og deres virkemidler ble brukt til åsamordne innsatser - både på systemnivå, og rundt
enkelte familier og ungdommer. Bedre kjennskap
til ulike aktører og andres arbeidsoppgaver gjorde
at de ulike aktørene lettere visste hvem som kunnebistå, og hvordan de kunne få til samarbeid på kryss
og tvers av profesjoner, organisatoriske skillelinjer
og nivå. Flere uttrykte at de tidligere ikke visste om
andres kompetanse og muligheter for å bidra, men at
Innbyggernes modell og samordnet innsats i delprosjektene gjorde det mulig.
Ansatte og samarbeidspartnere la også vekt på
at teamenes sammensetning og relasjonelle
kvaliteter innebar en organisatorisk sårbarhet.
Når kjente fjes og navn ble avgjørende for effektiv
samskaping, ble det beskrevet som en utfordring åsikre kontinuitet og informasjonsdeling ved fravær,sykdom, skifte av jobb osv. Dette ble imidlertid
beskrevet som en risiko som Trondheim kommune
burde ta, og at det heller burde jobbes systematisk
for å sørge for at folk står i jobben over tid for å sikre
kontinuitet i teamsammensetninger. En av samarbeidspartnerne som deltok i flere av delprosjektene
fortalte at:
De instansene så klarer de å ha en kontinuitet i
sin representant inn i dette her, klarer å dra nytte
av en slik effekt da sant. Men det er jo sårbart for
personfaktoren da, men jeg tenker nå at det skal vibare vedkjenne oss at det er. Så skal vi utnytte den

133

NTNU WELLFARE

også maks, istedenfor å så tenke at alt skal være så
kaldt, maskinelt og system-aktig (…). Det er ikke noen
krisetilstand at det er personavhengig. Må heller
sørge for at folk står litt i jobben over tid, slik at vi
klarer å holde kontinuiteten.
Deltakere i samtlige delprosjekt la vekt på at skreddersydde team krevde lederskap og forankring.
De framhevet at teamarbeid på tvers av sektorer ogorganisatoriske grenser måtte prioriteres og etterspørres fra ledere i de respektive organisasjonene/enhetene for å lykkes. En ansatt i et av delprosjektene
med forankring i NAV fortalte at:
Da må lederne være enige om at det skal vi gjøre,
for det er det som er greit og, at det må forankret, vi
har et sånn samarbeid nå som vi kaller for Mann ombord hvor vi er med Enhet for psykisk helse og rus og
NAV-kontorene og Kirkens bymisjon, og vi erfarer jo
det samme, når vi sitter sammen og jobber samtidig
med brukerne så får vi til noe mer, vi kommer tidligere inn, vi får til tidligere løsninger og bedre løsninger,så erfaringene er jo gode på det, men så sitter vi med
knapphet på ressurs og alt dette som blir en sånndiskusjon hvor mange sånne type prosjekt vi kan væremed på. Da er det noe med å løfte blikket i Trondheim
kommune med hvordan vi organiserer oss, men det
er klart at det er utfordrende.
I enkelte delprosjekter ble det etter hvert utviklet
en praksis på at ledere til de respektive aktørene ga
føringer for at samarbeidsmøter i teamene skulleprioriteres foran andre oppgaver. Opptakten til
slike føringer kom fra de ansatte selv, da de hadde
tidligere erfaringer med at samarbeidsmøter hadde
en tendens til å prioriteres bort foran andre oppgaver
som «brant», eller kollisjon med møtevirksomhet ide enkelte enhetene. Ansatte fortalte at lederstøtten
og føringene var viktig for dem, slik at prioritering av
tidsbruk i teamets arbeid ble legitimert og viktiggjort.
Samtidig ble de beskrevet som viktig å avklarenår samskaping ved bruka av team ikke var enegnet strategi for å løse innbyggernære oppgaver;for eksempel når kompleksiteten i utfordringsbildet blant familier var lav, og det var få aktører
som trengte å samhandle for å løse oppgaver. Valg
av strategi i oppgaveløsning ble dermed også ansett
som et spørsmål om å prioritere ressurser og innsats.
Delprosjektene i Innbyggernes modell prioriterte i
hovedsak teambasert innsats etter skjønnsmessige
vurderinger av innbyggernes situasjon, basert ivurderinger av behov.
I delprosjektene som ble avsluttet underveis var
mangel på forpliktende teamarbeid en sentralårsak til at delprosjektene ikke ble videreført.
Disse tre delprosjektene oppga at organisatoriske
omstillingsprosesser, skifte av teammedlemmer,og utilstrekkelig tid til å etablere en felles forståelse

134

av oppdraget var særlige utfordringer som skapte
problemer for samordnet innsats. Slik vi også beskrev
i kapittel 8, skapte mangel på felles innsikt i overordnede målsettinger en særlig utfordring ved at ansattei frontlinja søkte penger til «sin» ungdom, uten
tilstrekkelig vurdering av en helhetlig og samordnet
prioritering.
Oppsummert viser erfaringene med skreddersydde
team og sterke koalisjoner at vellykket samskaping
utfordret eksisterende maktposisjoner mellom deulike aktørene som inngikk i teamene. I teamene
som lyktes best med samskaping og samordning
av virkemidler, tok deltakende aktører «et skritt
tilbake» og ga slipp på individuelle agendaer. I
stedet var de oppriktig nysgjerrige på hva andre
aktører kunne bringe inn i samarbeidet, og
utfordret samtidig sine eksisterende roller og
profesjonelle grenser til å ta på seg nye oppgaver.
9.3.2 Nye arenaer og plattformer for samskaping:fra innadrettet-fokus til utadrettet-fokus
Som vist i kapittel 4 kan samskaping som styringspraksis ledes ut fra en rekke plattformer og arenaer
der ulike aktører deler kunnskap og ressurser med
hverandre. Innbyggernes modell fungerte som enplattform for samskaping på flere nivå, som utledet
en rekke arenaer der aktørene utviklet kapasitet og
nye løsninger for å støtte livskvalitet og samfunnsdeltakelse for – og med - levekårsutsatte barn, ungeog familier. Et sentralt kjennetegn med Innbyggernes
modell, var en utadrettet holdning som inkluderteflere aktører i offentlig, privat og frivillig sektor,
som satt med andre virkemidler enn det dekommunale enhetene selv disponerte. I dette
undertemaet omtaler vi følgende funn knyttet til
nye arenaer og plattformer for samskaping:1) Innbyggernes modell som plattform forsamskaping på overordnet nivå, 2) Innbyggernes
modell som plattform for samskaping på praktisk
nivå, 3) Nye sammenkoblinger av plattformer og
arenaer for samskaping.
Innbyggernes modell som plattform for samskaping
på overordnet nivåInnbyggernes modell kan forstås som en plattform
for samskaping på strategisk og overordnet nivå,ved å tilby en forankring for de ni delprosjektene
som prosjektets aktiviteter ble organisert gjennom.
På overordnet nivå etablerte Innbyggernes modell
nye arenaer for samskaping på tvers av delprosjektene. Dette gjaldt særlig workshops og seminarer
der de ulike delprosjektene utvekslet kunnskap
og ideer med hverandre, samtidig som eksterne
aktører som ikke deltok direkte i prosjektarbeidet
ble invitert inn til å formidle innspill og prate med
prosjektmedarbeiderne.

INNBYGGERNES MODELL I TRONDHEIM KOMMUNE: HOVEDRAPPORT

Foto: Alexander Matthias Seifried

135

NTNU WELLFARE

I nullpunktsanalysen som ble gjennomført i den
første fasen av prosjektet ble det tydelig at mange av
de ulike aktørene i «laget» rundt familiene ikke hadde
tilstrekkelig kjennskap til hverandre og hvilke virkemidler de ulike enhetene og organisasjonene rådde
over. I felles workshoper som ble arrangert på tvers
av delprosjektene, delte ulike aktører kunnskap med
hverandre om hvilke virkemidler de hadde tilgjengelig
fra før. Dette resulterte blant annet i at flere somjobbet i oppvekstsektoren fikk øynene opp forvirkemidler de ikke visste om fra tidligere, blant
annet i NAV-systemet, i kultur- og frivillig sektor, og
i Husbanken og boligforvaltningen. På samme måtefikk flere som jobbet i spesialiserte helse- og velferdstjenester øynene opp for potensialet som kunne ligge
i mer og bedre samordning med universelle arenaer
og institusjoner som for eksempel barnehager og
skoler.
Gjennom felles arenaer og workshoper jobbet deulike delprosjektene sammen og diskuterte hvordan
ny kunnskap kunne omsettes til praksis. Den
gjensidige erfaringslæringen gjennom faste møtepunkter på tvers av aktørene underveis førte til at
nye ideer forplantet seg videre i andre delprosjekter,som igjen utløste nye handlinger og prioriteringer.
På denne måten fungerte innbyggernes modell som
en plattform som skapte en «markedsplass»for ideer, der aktørene bidro til å dytte hverandre
fremover til å være mer modig og framoverlente i åutvikle nye og til dels utopiske prøvehandlinger – noede aldri hadde tenkt på eller gjort tidligere. De toprosjektlederne hadde her en avgjørende rolle iå utfordre eksisterende interesser og ideer, derde fasiliterte fram kollektive forestillingsevnerom alternative fremtider og løsninger. Innbyggernes modell, med prosjektlederne som frontløpere,
fungerte dermed som en plattform som fylte enrolle som «backbone-sekretariat» - en organisert
drivkraft for å skape forandring gjennom en rekke
prøvehandlinger, med klare forbindelser til linjeorganisasjonen gjennom styringsgruppe bestående av
relevante direktører og deltakere i delprosjektene
som også jobbet i den ordinære virksomheten ikommunen. Innbyggernes modell, forstått som enstrategisk plattform for samskaping, bidro dermedtil å «forstyrre» eksisterende praksiser i kommunen.
Gjennom prosessen jobbet prosjektlederne og deulike delprosjektene delvis i medvind, gjennom
eksisterende strategisk forankring i kommunen, og
delvis i motvind, gjennom at de vedtatte strategienei varierende grad var forankret i kommunen. Det
skapte også motvind at strategiske ledere til dels
hadde sprikende oppfatninger om hvilke problemer
innbyggernes modell skulle løse, og hva som skulle
til for å lykkes. En særlig bekymring som ble uttrykt
fra både ansatte og ledere, var en svak påkobling av
folkevalgte politikere gjennom prosessen, noe vi
kommer tilbake til i kapittel 10.
Innbyggernes modell fungerte også som enstrategisk plattform for gjensidig erfaringslæring

136

og deling på tvers av kommuner som deltok i
Pilot 0–24, og gjennom samarbeid med Statsforvalteren i Trøndelag og andre relevante aktører
på regiopnalt og nasjonalt nivå. Blant annet ble
det arrangert felles seminarer og workshops der
kommunene møttes på kryss og tvers. For prosjektlederne i Trondheim ga slike nettverk verdifulle
kontakter, og de fortalte at de gjerne ringtes seg
imellom på tvers av kommuner for å spørre om rådunderveis i prosessen.
Innbyggernes modell som plattform for samskaping
på praktisk nivåSom vi så i kapittel 7 og 8 tok samskapingsprosessene ulike utgangspunkt. Mens tre delprosjekter
ble bygd opp rundt universelle arenaer (barnehage,skole), var de øvrige forankret i mer målgruppeorienterte tjenester (f.eks. barnevern, sosialtjenester i
NAV). Felles for alle delprosjektene var imidlertid ataktivitetene som ble generert gjennom prosjektene
utfoldet seg på en rekke arenaer i samspill mellom
et mangfold relevante aktører, som konsentrerte
fokus og innsatser rettet mot innbyggernes hverdagsliv (i hjemmet, møteplasser, fritidsarenaer).
I samtlige delprosjekt ble det lagt til rette for en rekke
ulike arenaer, hvor forskjellige aktører møttes for ådele ideer, ressurser og kunnskap med hverandre,og hvor handlinger og investeringer ble iverksatt.
Ansatte i Trondheim kommune fortalte at de tradisjonelt var mest vant til å søke samarbeid med relevanteaktører i egen organisasjon, og for en del var det
snakk om samarbeid med et begrenset aktørkart
innenfor egen sektor. Gjennom delprosjektene
etablerte teamene regelmessige arenaer (f.eks. faste
prosjektgruppemøter), der de drøftet muligheter og
utfordringer med de nye praksisene de utviklet, og
drøftet prioriteringer og ansvarsfordeling.
Som vist i kapittel 7 vektla innbyggerne at det å
motta hjelp og støtte ut fra hverdagslivsarenaer
bidro til en mer naturlig og likeverdig relasjon til«hjelpere», der de kunne møtes rundt et «felles
tredje», som for eksempel kulturopplevelser,
felles måltider, fotballkamper, besøk i hjemmet
osv. Slike arbeidsformer ble vurdert som svært
vellykkede, og noe aktørene ønsket å utvikle videre.
I surveyen gjennomført i 2023 oppgav flere av
prosjektdeltakerne at de vil fortsette å være tetterepå familiene enn de var tidligere, og at de har settverdien av å etablere skreddersydde team. En av
respondentene uttrykte at de ønsker å «fremstå
som mindre skremmende» ved å fortsette å være tilstede på andre arenaer enn eget kontor. «Vi ønsker å
følge innbyggerne i større grad og fremstå som mindreskremmende for de som må være i kontakt med oss. Vi
kan få til dette ved å fortsatt ha muligheter til å ta det utpå alternative arenaer».
I ett av prosjektene som jobbet med flyktningfamilier,ga de et konkret eksempel på hvordan de hadde

INNBYGGERNES MODELL I TRONDHEIM KOMMUNE: HOVEDRAPPORT

jobbet med mestring, og samskaping med familien og
laget rundt familien på nye arenaer. En ansatt fortalteat:
Vi har som mål at foreldrene i familiene skal få til
mest mulig selv. I en familie har vi jobba med at den
ene jenta skal kunne delta på håndball på lik linje
med de andre ungene. Vi har lært opp far i familien
i å bruke appen Hoopit som håndballaget/treneren
brukar for å administrere laget. Vi har fått trener tilå besøke familien. Her fortalte foreldrene at jenta
var med på handball og likte det godt, men de hadde
ikke oversikt. Vi tok kontakt med trener som hadde lik
opplevelse. Her har vi fått lov av familien til å ringe
treneren å fortelle litt om hvorfor foreldrene ikke helt
får til det andre familier gjør, og at de gjerne trenger
litt ekstra forklaring.
På denne måten gjorde foreldrestøtte og «påkobling»
av idrettslag og trenere det mulig å delta i fritidsaktiviteter som barna/ungdommene ønsket å ta del iselv.
I flere av teamene ble hjemmebesøk hos familiene etviktig verktøy for å komme tettere på familiene, læredem å kjenne og bygge tillit. Team som jobbet tettpå familiene og var hjemme hos dem opplevde at
de ble enklere å finne ut av hva familien trengte
hjelp til, og hvilke ressurser de hadde å spille på.
Både innbyggere, ansatte og samarbeidspartene lavekt på at slike arbeidsformer gjorde det mulig å bli
kjent med innbyggerne og deres ressurser og behovpå nye måter, som ga økt innsikt og mer treffsikker
hjelp til det innbyggerne selv opplevde de hadde
behov for. I et avsluttende intervju med delprosjektlederne, oppsummerte de som følger:
Og verdien av hjemmebesøk, og – det er jo noe somgår igjen. Det at de faktisk kommer hjem til folk, og
får en helt annen relasjon, og oppdager helt andre
ting, og kan gi en mye riktigere hjelp, da. Og raskere
hjelp. (…) Det burde jo egentlig vært en selvfølge, at
man gjorde det. Så det er jo bare trist at man ikke har
gjort det før. For det er jo fullt mulig å gjøre det uansett. Men de sier jo noe selv òg, om at de blir fanget
av forvaltningen. Og det de sier òg, at det tar lenger
tid i starten, men du gjør en mye bedre jobb, så dusparer tid senere.
Ansatte og samarbeidspartnere la vekt på at det
først og fremst var mentale barrierer, manglende
incentiver og etablerte organisasjonskulturer som
sto i veien for samskaping. Å konsentrere innsatser
rundt arenaer for samarbeid – både mellom aktørene
i delprosjektene (f.eks. prosjektgruppemøter) og på
hverdagslivsarenaer sammen med innbyggerne, ga
rom for å utvikle team- og nettverksbaserte innsatser
der innbyggernes behov og ønsker ble satt i sentrum
for kollektiv handling.

Nye sammenkoblinger av plattformer og arenaer
for samskaping
Gjennom prosjektperioden ble det tydelig at eksperimentering med forankring i «plattformen» Innbyggernes modell i stadig større grad ble koblet til andre
tjenester og prosjekter som pågikk i kommunen. Med
andre ord skjedde det en sammenkobling mellom
prosjektets prøvehandlinger og aktiviteter i kommuneorganisasjonens driftsoppgaver. I flere tilfellerbidro denne sammenkoblingen til at virkemidler
forsterket hverandre gjennom felles arenaer eller
koblinger mellom forskjellige plattformer som
mål-messig hang sammen gjennom samskaping
og relasjonell velferd som kunnskapsgrunnlag,og som hadde forankring i strategisk planverk.
Eksempler på generative sammenkoblinger var blant
annet mellom delprosjektet Fritid for alle barn og
unge, og Husbankens prosjekt «Trygge hjem». Et
annet eksempel var koblinger mellom delprosjektet«Sammen på Lademoen», områdesatsingen i bydelenog etableringen av Trondheimshjelpa; et gratis og
stedsbasert lavterskeltilbud uten henvisning, dergravide, barn, ungdom og familier med behov for
støtte i vanskelige situasjoner kan oppsøke hjelp
og veiledning i de ulike bydelene i Trondheim(Trondheim kommune, u.å.-b). Slike sammenkoblinger kommer vi tilbake til i læringspunktet om å
bygge en økologi for samskaping i kommunen.
I arbeidet med innbyggernes modell ble det tydelig at
plattformene og vellykkede arenaer for samskaping
som ble utviklet gjennom prosessen – både på
praktisk og strategisk nivå – dreide seg i retning av
nye former for stedsbasert samskaping, noe somleder oss videre til neste undertema.
9.3.3 Nye former for stedsbasert samskaping: Fra
institusjonsfokus til områdefokus
Gjennom Innbyggernes modell vokste det gradvis
fram et større fokus på stedsbasert innsats i flere av
delprosjektene. Stedsbasert samskaping kan væresamfunnsøkonomisk lønnsomt og bidra til lokal og
effektiv samordning av tjenester, i samspill medøvrige ressurser i nærmiljøet. Videre presenterer vi
følgende funn knyttet til nye former for stedsbasert
samskaping: 1) Barnehager og skoler som lokale
ankerinstitusjoner for samskaping; 2) Arenaer og
møteplasser i lokalsamfunnet, og 3) Stedsbasert
fokus som grunnlag for samordnet og behovstilpasset innsats.
Barnehager og skoler som lokale ankerinstitusjoner for samskaping
Et rendyrket fokus på stedsbasert samskaping
gjaldt særlig to delprosjekter som hadde forankring
i barnehager og skoler: Tidlig innsats Brundalenog Sammen på Lademoen. I disse prosjektene blebarnehager og skoler anvendt som ankerinstitusjoner for samskaping i lokalsamfunnet.
Delprosjektene fokuserte på å identifisere, knytte137

NTNU WELLFARE

sammen og mobilisere et bredt spekter aktører
innenfor et gitt geografisk område i tilknytning
til ankerinstitusjonene. Delprosjektene etablertebåde formelle og uformelle lokale partnerskap, derde jobbet for å mobilisere engasjement blant ulike
relevante og berørte aktører som kunne bidra til å
fremme livskvalitet og samfunnsdeltakelse for innbyggerne i sine lokalområder. Identifiserte praksiser
som kan knyttes til stedsbasert, kollektiv innsats
hadde tilknytning til en rekke lokale arenaer, f.eks.
foreldremøter, kulturarrangementer, møteplasser
med borettslag og andre lokale aktører, deling av
lokaler osv.
Deltakende barnehager og skoler informerte bredtom Innbyggernes modell i foreldregruppene. I prosjektene som involverte skoler og barnehager ble
det avholdt møter på ettermiddag- og kveldstid,
inkludert personalmøter, foreldremøter og arrangementer som foreldrekaffe. Her deltok både representanter fra NAV og politiet for å informere om
muligheter for støtte og hjelp til familier som trengte
det, og det ble fasilitert samtaler med familieneom hvordan de kunne bygge lokalsamfunn med
gode og trygge oppvekstmiljø til det beste foralle i området. Det ble også organisert møter med
borettslag og lokale organisasjoner for å utforske
hva de kunne gjøre sammen for å fremme livskvalitet
og samfunnsdeltakelse for familier i området. Barnehagene som deltok i delprosjektene brukte ogsåforeldresamtaler til å introdusere Innbyggernes
modell, og oppfordret familier til å søke hjelp om
de hadde behov for det.
I tillegg etablerte disse delprosjektene samarbeidsrelasjoner og strukturer som gjorde at «systemet»møtte innbyggerne på barnehagen og/eller skolenfor å samordne innsats rundt familiene. For
eksempel hadde både NAV, politiet, barnevern, helseog velferd og boligstiftelse møtepunkter med familier
som hadde behov for samordnet støtte og innsats,
der møtene ofte ble gjennomført i barnehagen. Etsærlig interessant funn fra å anvende barnehager
som plattform for samskapingsprosessene, var
ansatte og innbyggere sine opplevelser av å bryte nedbarrierer for å motta hjelp. Barnehagen ble vurdert
som en hverdagslig og trygg arena som ble
mindre forbundet med skam og stigma, og somogså gjorde det praktisk enklere for innbyggerneå motta hjelp. Barnehagen var et sted familiene
uansett skulle til, med ansatte de var trygge på og
hadde tillit til, noe som ble beskrevet som vesentlig
annerledes enn å oppsøke et «fremmed» NAV-kontor
med tilhørende søknadsprosedyrer og vurderinger av
hjelpere som familiene ikke kjente fra før. Gjennom
barnehagene kunne det iverksettes tiltak raskt og
effektivt. En deltaker i delprosjektene ved Brundalenog Lademoen uttrykte det slik:
Det handler ikke bare om hvor pengene kommer fra
eller hvordan de utbetales men tempo og nærhet, det

138

er en utrolig viktig faktor her, for folk plopper ut med
problemene sine til ansatte i førstelinja som de hartillit til, forteller om det og den ansatte aktiverer nødvendige tjenester, vurderer, setter i gang, man får enutbetaling på et eller annet, man bruker pengene påå iverksette tiltak fort, og det skaper en opplevelse hosmottakeren at her har jeg blitt sett, forstått, det skjer
ting i påvente av at de store greiene kommer i gang,
så begynner man å smi med litt mer penger. Og det er
tillitsskapende, og det skaper tilgang på dem i forhold
til at de forteller mer om underliggende problematikkog sånne ting. Og det tempoet der vil vi kunne slite
med litt hvis vi skal male alt igjennom den ordinære
NAV-mølla.
Gjennom samarbeidet med ulike aktører i helse og
velferd, NAV, politiet, boligsektor og frivillighet fikkogså barnehagen kontakt med nye familier som ikke
hadde barn i barnehagen fra før. Dette medførte
blant annet til at flere barn som i utgangspunktet
ikke gikk i barnehagen benyttet seg av tilbudetåpen barnehage, og etter hvert fikk plass i det
ordinære barnehagetilbudet.
Samtidig jobbet barnehagene og skolenemålrettet der de henvendte seg til familier
som de visste eller mistenkte at strevde medøkonomiske eller sosiale problemer. I tillegg samarbeidet Brundalen barnehage med kulturtjenesten,
der de støttet familier til å delta i fritidsaktiviteter og ferietilbud. Etter samtykke fra foreldre, fikk
kulturmedarbeidere kontaktinformasjon til familier
gjennom barnehagen, og oppsøkte dem for å yte
støtte til deltakelse i det familiene selv hadde lyst til
og vurderte som verdifullt for dem. Delprosjektet«Sammen på Lademoen» ble også koblet sammen
med den statlige områdesatsingen i bydelen,noe som resulterte i at barnehagen bygde broer
mellom familier og nye arenaer i området, og
mobiliserte flere familier til å engasjere seg ogdelta i aktiviteter og demokratiske prosesser
koblet til områdeløftet. Slike former for praksis
ble beskrevet som nye for aktørene som inngikk idelprosjektene.
Arenaer og møteplasser i lokalsamfunnet
Stedsbasert samskaping ble også trukket fram som
viktig i flere andre delprosjekter. Fysiske omgivelser
og tilgang på lokaler ble framhevet som viktig
for prosjekter som praktiserte kollektive former
for utbetaling; Veien til førerkortet og Stødig
start/Stødig oppvekst. Tilgang til arealer brukt som
møteplasser ble framhevet som særlig viktig. For
eksempel, i survey-undersøkelsen som ble gjennomført i 2023, spurte vi delprosjektene hva de trengte
for å fortsette med praksisene de hadde utviklet idelprosjektene. I Stødig start svarte de blant annet:
Vi har fortsatt behov for de lokalene som vi nå låner,det hadde vært fint med et matbudsjett/ aktivitets-

INNBYGGERNES MODELL I TRONDHEIM KOMMUNE: HOVEDRAPPORT

budsjett for barna/familiene. Vi ønsker også at foreldrene får fortsette med sine treff/ fora for nettverksbygging.
Familiene i Stødig Start/stødig oppvekst brukte
lokaler i relativ nærhet til Falkenborg (Lade,
Lademoen) for å gjennomføre arrangementer og
aktiviteter. Mot slutten av prosjektperioden med
Innbyggernes modell, oppstå også koblinger mellom
Stødig oppvekst og områdesatsingen på Lademoen,
der foreldre i delprosjektet engasjerte seg i områdeutviklingen. Ansatte i Stødig start var imidlertid
bekymret for at tilbud på ettermiddagstid som ble
etablert i løpet av Innbyggernes modell kom til å
forsvinne når prosjektet ble avsluttet: «Bekymret forat de gode tilbudene med grupper for barn og voksne påettermiddager skal forsvinne. Det er god tilbakefallsforebygging å ha et godt nettverk rundt seg».
Manglende forutsigbarhet for videreføring av
aktiviteter og møteplasser i nærmiljøet ble dermed
ansett som en sårbarhetsfaktor for å videreutvikle
lovende praksiser og støttende sosiale nettverk som
ble etablert gjennom prosjektene. Selv om ansatte
trakk fram møter med innbyggerne rundt et «felles
tredje» som kulturopplevelser og måltider som viktigog lovende, var det flere som pekte på at utvidelse
av slike praksiser kunne komme i konflikt medarbeidstidsbestemmelser og fagforeningene.
Stedsbasert fokus som grunnlag for samordnet og
behovstilpasset innsatsBåde Innbyggere og ansatte trakk fram at et stedsbasert fokus kunne bidra til å løfte områder som
hadde spesifikke behov, og skreddersy innsats
sammen med lokalsamfunnene selv. En av
samarbeidsaktørene som deltok i delprosjektene på
Brundalen og Lademoen fortalte:
Jeg har jo veldig sansen for det at vi har gått innom
Brundalen fordi at det er et område som er belastet
og det samme gjør vi nå på Lademoen, så kan vi få til
noe i de områdene som kanskje krever litt ekstra, og
så kan jo det gi oss noen erfaringer og lure måter åjobbe på som vi tar med oss, bare det at vi blir kjent
med hverandre på tvers av enhetene kan gi effekter også på andre bydeler selv om vi ikke jobber påsamme måten, da.
Erfaringene som ble gjort gjennom stedsbasert
samskaping ble dermed løftet fram som en kilde tilorganisatorisk læring som kunne tas i bruk og spresi andre områder i kommunen. Å jobbe stedsbasert
ble også trukket fram som en måte å samordne
virkemidler i en stor kommune. En leder fortalte
for eksempel at:
Det er mye enklere i en liten kommune», og vi er sværda, det er noe med det, og det er noen linjer fra saks-

behandlere og opp igjen, forskjellige mellomledereog en og annen direktør, så finner du samme søyla
der og samme søyla der, så det har nok noe med det
å gjøre, så sånn sett – du må ha det samarbeidet,sånn type vi har på Brundalen, det er en måte å løse
det på, da. Sånn at de som jobber med sakene må
samhandle.
Kombinasjonen av skreddersydde team og stedsbasert innsats gjennom etablering av plattformer
og arenaer for samskaping ble anerkjent som ensvært lovende praksis, både av de som gjennomførte
prøvehandlingene, og av prosjektledere og linjeledere
i kommunen. Flere trakk fram at disse praksisene
hadde klare paralleller til andre nyetablerte initiativeri Trondheim, som for eksempel Trondheimshjelpa,
og at en sammenkobling av initiativer på sikt
kunne forsterke hverandres innsats og akselerere
utvikling av relasjonell velferd og samskaping
i kommunen. Dette bringer oss videre til å senærmere på neste undertema, som introduserer
arbeidsmetoder, verktøy, og ledelse av samskaping,sett i lys av en større økologi og systemisk tilnærming
til utvikling og forandring.

9.4 Nye arbeidsmetoder, nye verktøy, og nyemåter å lede fram samskaping påSamskapende praksiser krever som vist i kapittel 4
kompetanser og kapasitet til å mobilisere relevanteog berørte aktører i samarbeid. Dette kaller på en
rekke ferdigheter og organisatorisk læring for åfå samskaping til å fungere i praksis. I tilknytning
til Innbyggernes modell ble det tydelig at ansatte,
samarbeidsaktører og ledere i flere av delprosjektene
erfarte at prøvehandlingene i Innbyggernes modell
ga et rom for å erfare gjennom handling, og læring
gjennom refleksjon. Til dels ble læringen stimulert
av nye verktøy, og til dels gjennom mobilisering av
nettverk der nye aktører delte kunnskaper, ideer og
ressurser med hverandre. Et sentralt læringspunkt
fra Innbyggernes modell er også betydningen av rammesettende, tillitsbasert og samskapende ledelse forå få samskaping til å fungere i praksis. Avslutningsvis
i dette temaet peker vi på at samtlige læringspunkter fra Innbyggernes modell bidrar inn i en større
samskapingsøkologi.
9.4.1 Nye arbeidsmetoder og kompetanser, og
tilpasning underveis
Arbeidsmetoder, kompetanser og tilpasning av
praksiser er vesentlige elementer i samskaping og
relasjonell velferd, som vi også så i kapittel 4. I dette
undertemaet beskrives følgende funn: 1) sentralearbeidsmetoder og kompetanser som ble utviklet
gjennom Innbyggernes modell, 2) hvordan prøvehandlinger påvirket mentale modeller og praksiser,og 3) Adaptiv kapasitet – å justere kursen underveis.

139

NTNU WELLFARE

Arbeidsmetoder og kompetanser
Vi spurte ansatte og samarbeidsaktører om hvilke
arbeidsmetoder fra «Innbyggernes modell» de ønsker
å videreføre i årene som kommer, og hva som må til
for at de skal få det til. De aller fleste delprosjektene
svarte at de ønsker å fortsette med samarbeidet
med de øvrige tjenestene og aktørene som har værtinvolvert. Noen skrev at de skal fortsette å møtes
som før, og at de skal formalisere samarbeidet. Bådeansatte, samarbeidspartnere og ledere la vekt på atsamskapende praksiser innebar nye former for
kompetanse som kommuneorganisasjonen måtte
læres opp og trene seg i, både i frontlinja og blantledere og politikere. En av de ansatte sa:
Jeg tror at det å legge til rette for samskaping er en
ferdighet og en kompetanse, likeså mye som en verdi,
et mål og en ambisjon. Jeg tror at kommuner må gi
ansatte opplæring og trening i hvordan den enkelte
ansatte leder samskapingsprosesser. I tillegg til fagspesifikk kompetanse må ansatte ha: 1. God kunnskap
om andre tjenester kompetanse og tjenester. 2. God
organisasjonskompetanse. 3. God samhandlingskompetanse (relasjonell kompetanse, selvrefleksivitet,kunnskap om og ferdigheter i dialogisk møteledelse).
Å erfare gjennom handling, og lære gjennom
refleksjon, ble av ansatte og samarbeidspartnere
beskrevet som kilder til kunnskap som satte dem istand til å gjøre endringer i praksis. Små endringer
ble i flere tilfeller beskrevet som betydningsfulle
kilder til kompetanseutvikling. En ansatt fortalte at:«Det er mye sånn mikrolærdom og små endringer som vi
kan få til». Andre pekte på at kompetanse og ferdigheter til å fasilitere samskaping burde være en del av
den formelle utdanningen, og at utdanningssystemet
bidro til å konservere gamle praksiser. En av deansatte trakk fram at nyrekrutterte i kommunen var«lært opp i en måte å gjøre det på – her er forvaltningen, sånn skal du gjøre det. Hele systemet vårt er
bygget opp sånn». Både ansatte og ledere trakk framat det var behov for både avlæring og nylæring
når ansatte skulle settes i stand til å fasilitere
samskaping med innbyggerne og samarbeidspartnere på tvers av sektorer.
En annen ansatt reflekterte over at omfanget av
samskaping, og kvaliteten på samskapingen, ikke
opplevdes å være begrenset av kompetanse eller
vilje, men av kapasitet til å drifte denne typeprosesser. Det var særlig mangel på tid som ble
trukket fram som krevende for de ansatte. I en analyseworkshop med et bredt spekter relevante aktører
uttrykte en av de tillitsvalgte at:
Vi snakket litt om dette med hvor stort handlingsrommet er for å kunne jobbe annerledes, hvor mye
trenger man på en måte en ildsjel blant de ulike aktørene for å få til dette her? Har man nok ressurser tilå kunne jobbe annerledes, altså til å få videreført alledisse gode historiene og resultatene som egentlig harvist seg igjennom pilotene og de ulike delprosjektene.

140

Likevel var det bred enighet blant ansatte i frontlinja
at praksisene som ble utviklet i delprosjektene ble
opplevd som mer effektive og treffsikre, selv om
de var tidkrevende i oppstart av team, og i første
fase i samarbeid med og rundt familier. Ansatteog samarbeidspartnere mente at arbeidsformene
de utviklet ville være ressursbesparende på sikt,
men at det ville kreve en «pukkelkostnad» i tid og
ressurser dersom arbeidsformene skulle rulles ut istørre skala.
Ansatte vi intervjuet reflekterte også over at deønsket det beste for innbyggerne – det var nettopp
det som var en hovedmotivasjon til å utdanne seg forå jobbe med mennesker. Mange fortalte imidlertid
at måten tjenester var organisert på samt system og
rapporteringskrav de måtte forholde seg til, gjorde at
fokuset likevel ble fjernet fra innbyggernes hverdagsliv. I noen tilfeller fortalte også ansatte om systemerog krav som virket mot sin hensikt – og skapte
problemer for innbyggerne, slik vi beskrev i kapittel
6. Gjennom samskapingspraksisene som ble utviklet
i Innbyggernes, fortalte ansatte at de opplevde langt
større frihet og tillit i utøvelse av fagligheten sin,og at det opplevdes meningsfylt og motiverende åsamskape løsninger sammen med innbyggere og
et bredere team av relevante aktører.
I arbeidet med Innbyggernes modell erfarte en delansatte krevende skjønnsmessige beslutninger rundt
hvem som skulle bli utvalgt til å være med i Innbyggernes modell. Dette medførte også en del etiske
utfordringer. Ansatte og samarbeidspartnere i deulike delprosjektene trakk fram at slike skjønnsmessige vurderinger forutsatte tid til felles refleksjon og
etisk dilemmahåndtering. En av de ansatte fortalte:Når familiene har vedvarende utfordringer, og livssituasjoner der stadig nye utfordringer dukker opp, er
det givende å ha tid til å snakke med andre fagpersoner som kjenner familien. Noen ting har vi kunnet
løse raskt, mens andre ting ikke lar seg løse så lett.
Da er det likevel godt å jobbe sammen med noen som
kan gi nye perspektiver og forslag, eller få bekreftelse
på at det man gjør er riktig.
Ansatte og samarbeidspartnere i delprosjektene
vektla at vellykket samskaping krevde tid til
modning, ikke minst med tanke på at endringer imentale modeller/mindset tar tid og krever rom forrefleksjon. En av samarbeidsaktørene fra politiet
fortalte for eksempel at:
Det er en modningsprosess som skjer i møte mellom
disse faggruppene når man sitter sammen og bryner
seg på denne utfordringen, og vi trenger seks måneder kanskje for å komme i produksjonsmodus, bli trygg
nok og forstå dette her, ha felles bilde av nettopp hvor
vi skal og alt dette her. Derfor tenker jeg at man er
nødt til å tenke steg så man kan bygge ut dette her bit
for bit og at man tar seg tiden til å dyrke fram disse
ildsjelene, de som har forståelsen, engasjementet og

INNBYGGERNES MODELL I TRONDHEIM KOMMUNE: HOVEDRAPPORT

som opplever mestring og tar ansvar og sånne ting,ellers krasjer vi, ganske sikkert.
En annen ansatt, som ikke var direkte koblet tilprosjektorganisasjonen i Innbyggernes modell, menjobbet som stab/støttefunksjon, trakk fram at rammebetingelser i planverk og budsjetteringsmodeller som påvirket handlingsrommet for å byggekapasitet til samskaping i praksis. Det ble i den
forbindelse trukket fram at slike systemendringer
krevde tid, tålmodighet, og utvikling av nye kompetanser blant stab- og støttefunksjoner, med referanse
til utvikling av ny budsjettmodell for skole:
Vi oppdaget etter hvert da vi skulle begynne å utvikle
den nye budsjettmodellen for skole, at dette er jo en
fantastisk, elegant, stilisert kommune 2.0 modell –helt inn i New Public Management regimet. Da måtte
vi begynne å bygge den helt om, og da fikk vi masse
motstand, ikke sant? Så vi har hatt mange runder
med det. Vi brukte faktisk, fra 2017 til tidlig i dag for åfå implementert det. Så det tok 5 år for å prøve å bevege organisasjonen nærmere samskapingsmodeller
Ansatte og ledere var opptatt av at utvikling av
handlingskompetanse til samskaping krevde mot,både i form av å teste noe nytt og ukjent, men ogsåtil å utfordre egne mentale modeller om hva det
var mulig å få til i samspill med andre. En administrativ toppleder beskrev det som å klatre opp iet høyt stupetårn; noen ansatte ville bli lammet av
høydeskrekk bare ved tanken på å klatre opp i stigen,mens andre uanfektet kunne klatre opp og hoppe
ut i ukjent farvann. Med dette anerkjente lederen at
ansatte ville ha ulikt behov for støtte for å føle seg
trygge nok til å gi slipp på etablerte praksiser med
høy grad av kontroll, til å teste ut nye prøvehandlinger og utøve faglig skjønn.
Arbeidsmetoder, kompetanser og tilpasning av
samarbeid og praksiser ble dermed koblet til
modningsprosesser og lederstøtte, både hos deenkelte aktørene, og i samspillet mellom dem.
De la også vekt på at praksislæring, med avsatt rom
til refleksjon og kunnskapsdeling, satte dem i bedre
stand til å utvise skjønn og etisk dilemmahåndtering imer tillitsbaserte former for praksis.
Prøvehandlinger påvirker mentale modeller og
praksiser
Samskaping innebærer prosesser som omfatter nye,
generative og kreative prosesser med prøvehandlinger som har som formål å fremme innovasjon (Ansell,2021). Både intervjuer og survey-undersøkelsen blantansatte og samarbeidspartnere viste at aktørene
i de ulike delprosjektene opplevde at de testet ut
nye praksiser som til dels var radikalt nye for dem.
Selv om noen av delprosjektene (særlig tidlig innsats
Brundalen) hadde begynt å utvikle praksiser og
kulturer for samskaping med innbyggerne og samarbeidsaktører flere år før delprosjektene startet, så

opplevde de fleste at de var med på å skape noe som
var helt nytt. Både ansatte og samarbeidspartnere
på tvers av delprosjekter i Innbyggernes modell
formidlet at de erfarte endringer i grunnleggendemåter å tenke og handle på gjennom erfaringene
de gjorde i prosjektet. De beskrev at erfaringene
bidro til å forme deres egne holdninger og handlingeri møtet med innbyggerne, og at de utvidet nettverk
av kolleger og samarbeidspartnere gjennom å prøve
ut noe nytt sammen. Dette ble også lagt merke til
av ledere i linjeledelsen som ikke deltok direkte i
delprosjektene, men som hadde innsikt i flere av
dem. En administrativ leder i kommunen beskrev det
på denne måten:Det handler jo om å begynne å prøve ut nye modellerpå jobb. Jeg tror vi er i en veldig sped begynnelse på å
prøve ut. Det er klart vi ser det i innbyggeres modell,men vi ser jo det i noen andre metoder vi jobber iogså innafor, for eksempel barne- og familietjenesten
som handler om å avgi makt for at man tenker at folk
selv har svar. Det er jo en veldig lang og omfattende
prosess for enkeltpersoner i fagtjenester, men det er
kanskje en riktig vei det også. Så jeg ser innbyggerens
modell som noe som henger veldig tett sammen med
relasjonell velferd og relasjonell kapasitet. Det jeg har
likt så godt er at jeg synes det er en rød tråd i det vi
holder på med og det vi har satt i gang. Innbyggerens
modell handler også om relasjonell kapasitet i aller
høyeste grad.
På tvers av delprosjektene la ansatte og samarbeidspartnere vekt på at det å teste ut nye praksiser
sammen med innbyggere og nye samarbeidsaktører
gjorde at de kunne utforske problemstillinger fra
nye vikler, og dertil komme med nye løsningsforslag. Enkelte strategiske ledere i kommunen var
opptatt av at ansatte burde fristille seg fra etablerte
strukturer for å utvikle prøvehandlinger som var
radikalt annerledes en dagens praksis. På den måten
ble prøvehandlinger og mentale modeller knyttet til
evne til utopisk tenkning – å forestille seg noe som
ikke fins, sett i lys av en ønsket fremtid. Under enanalyseworkshop inviterte for eksempel en strategisk
leder til slike former for utopisk tenkning på dennemåten:
Tenk dere at vi hadde avviklet alle tjenester, enten
det er i statlig regi eller, tatt hele den enorme poten og lagt det til inntekten til innbyggerne og sagt,«lykke til.» Hvordan hadde det gått da? (…) Altså, detå fristille seg fra hvordan vi er bygd opp fram til i dag.
Så å tenke ekstreme tanker kan være nyttig i en delinnovasjonsprosesser.
På tvers av aktører ble Innbyggernes modell forstått
som et kapasitetsbyggende virkemiddel som på
den ene siden var forankret i planverk basert på
samskaping, som på den andre siden ga et handlingsrom for radikale innovasjoner. I utviklingsprosessene la flere delprosjekter vekt på å holde oppe
et framdrifts- og utviklingstrykk, der de forsterket

141

NTNU WELLFARE

allianser, feiret små seiere og tilpasset samskapingspraksiser underveis.
Til tross for at både ansatte og samarbeidspartnere
beskrev at de opplevde praksisene i Innbyggernes
modell som lovende, opplevde de også utfordringer
med de nye måtene å jobbe på. I surveyene spurtevi hvilke tvil ledere, ansatte og samarbeidspartnere
har hatt til prosjektet, og hvilke bekymringer man
har hatt til den videre utviklingen etter endt prosjektperioden. Et svar som gikk igjen var bekymringenfor hva som skjer med de involverte familiene når
pengene og mulighetene de har fått opphører, siden«problemene for folk opphører ikke når prosjektet erover». Noen var også bekymret for om samarbeidet
med andre instanser skulle opphøre når prosjektet
er over. Andre har tvilt på om «tilfeldig utdeling av
penger» har hatt effekt, om innbyggerne har blitt nok
involvert i prosjektet, og det ble også ytret bekymring
for at hele prosjektet går i glemmeboka etter
avslutning (fra flere av delprosjektene), som disse tositatene illustrerer:
Er bekymret for om dette er nok et prosjekt som
avsluttes og går inn i glemmeboka uten særlig endring. Situasjonen endrer seg ikke for disse familiene
før ev. om veldig mange år, og vi må ikke slutte åsnakke om dem eller forsøke å hjelpe dem.
Er redd for at dette var et stunt, som skapte svært
bra resultater på kort tid, og at det ikke vil finnes
løsninger for å videreføre friheten (og ansvaret) og
de økonomiske midlene slik at man kan nå flere med
samme metodikk.
Gjennom prøvehandlinger som påvirket måter å
tenke på, som igjen utløse nye handlinger, tok etmangfold aktører med seg innspill og læring fra
eksperimenteringen inn i videre strategisk arbeid.
Ansatte og samarbeidspartnere vektla at de handlet
seg inn i nye måter å tenke på gjennom å utforske
ukjente handlingsrom, og at de ville jobbe forå bevare og videreutvikle lovende praksiser i
Innbyggerens modell.
Adaptiv kapasitet – å justere kursen underveis
Som vist i presentasjonen av de ulike delprosjektene,endret flere av prosjektene kurs i løpet av prosjektperioden. I etableringen av delprosjektene var det
tydelig at aktørene i de ulike delprosjektene opplevde
det som krevende å «tenke utenfor boksen». Selvom selve søknadsprosessen om å delta i piloten
hadde utløst en viss grad av nytenkning, mye på
grunn av prinsippene og kriteriene som ble langt til
grunn, var den første fasen i arbeidet med piloten
preget av at aktørene i hovedsak beveget seg på
kjente stier. Fokuset var på å finne ut av hvordan
pengene kunne brukes slik at de kom innbyggerne tilgode, samtidig som de ulike aktørene brukte tid på å
bli kjent med hverandre og hverandres virkemidler.

142

Etter hvert som delprosjektene fikk økt innsikt iinnbyggeres behov og kunnskap fra prøvehandlinger
og virkemidler blant ulike samarbeidspartnere,
gjorde flere av delprosjektene snuoperasjoner derde endret fokus. Et eksempel på dette var delprosjektet «Fritid for barn og unge», det fokuset ble fridd
fra støtte til fritidsaktiviteter i form av gratisbilletter,kontingenter og utstyr, til en erkjennelse av at
hjemmet er den viktigste fritidsarenaen for barn og
unge. Ansatte i delprosjektene la vekt på betydningenav at prosjektlederne for Innbyggernes modell åpnet
opp for – og etterspurte – nødvendige justeringer og
endringer underveis. En representant for «Fritid foralle barn og unge» uttrykte det slik:
Vi er jo et av de delprosjektene som har endret littkurs underveis, og det har vært fantastisk å få lov
til det. Bare når man gjør seg noen erfaringer og såta en liten slik snuoperasjon. For vi gikk jo over til å
fokusere mer på bolig, det var jo etter tilbakemeldinger fra innbyggerne, når vi så hvor viktig boligen er dasom en fritidsarena for ungene. Det er tross alt derde oppholder seg størsteparten av døgnet (…). Det var
overraskende for oss at boligen betydde så mye. Vi
tenker kanskje at det er viktig for voksne, men at den
var også viktig for barn og unge, og at de brydde seg
slik som om hvordan det så ut hjemme, og hvordan
de hadde det hjemme. Ja, det var vel det som gjorde
at vi endret det fokuset. Da ble jo delprosjektet vårtmye større også, da koblet vi oss plutselig på et annet
prosjekt, «Trygge hjem-prosjektet» til Husbanken og
da tok det litt av da, det tok en annen vending.
Et annet eksempel er fra delprosjektet «Flyktningfamilien i sentrum», der prosjektet i utgangspunktet
startet med mer betingede former for kontantoverføringer til å teste ut en ubetinget og tillitsbasert
grunninntektsløsning, der familiene selv disponerte
pengene uten at det ble innført øvrige kontroll- og
oppfølgingstiltak slik vi også beskrev i kapittel 8.
Oppsummert kan tilpasninger underveis kan
forstås som en form for adaptiv kapasitet, dersamskapingspraksiser ble justert etter hvert som
aktørene lærte og erfarte fra prøvehandlingene
de satte i gang. Tilpasninger og justering av kurs
ble i hovedsak utledet fra kontinuerlig evalueringer
av hva som var hjelpsom hjelp for innbyggerne, og
meningsfylte og effektive praksiser for de ansatteog deres samarbeidspartnere. På den måten ble
justering av praksiser nært koblet til utvikling av
mindset og mentale modeller som beskrevet ovenfor,
der et skarpere fokus på innbyggernes totalsituasjon,
deres behov og ressurser og deres levekårsforhold
gradvis påvirket måter å tenke- og handle på i deulike delprosjektene.

INNBYGGERNES MODELL I TRONDHEIM KOMMUNE: HOVEDRAPPORT

9.4.2 Nye arbeidsverktøy: fra prosedyrer og
standarder til å teste ut innovasjoner
Samskaping kommer med en rekke nye arbeidsformer, instrumenter og verktøy knyttet til å bygge
human- og systemkapasitet i organisasjoner. I løpet
av prosjektperioden har Trondheim kommune testet
ut flere nye arbeidsverktøy og arbeidsformer. Noen
av disse verktøyene har blitt brukt som planlagt,
mens man for andre har valgt å justere bruken
etter hvert som man har høstet erfaringer. Under
beskriver vi noen av de mest sentrale verktøyene, og
resultatene av uttestingen: 1) Relasjonell kapasitet;2) effektkontrakter som ble til tildelingsbrev, og 3)
Levekårsbudsjett og bruk av Utenfor-regnskapet.
Relasjonell kapasitet
Innledningsvis i arbeidet med pilot for programfinansiering 0-24 utarbeidet Trondheim kommune
en nullpunktsanalyse som dannet grunnlaget forvidere arbeid med piloten (Trondheim kommune,2020). I denne planla de å bruke et analyseverktøyfor «Relasjonell kapasitet», utviklet ved det danske
forsknings- og kompetansesenteret Joint Action,til å kartlegge graden av samarbeidskapasitet
i Trondheim kommune. Planen var å kartleggerelasjonell kapasitet rundt ca. 20 konkrete familier
som var i kontakt med NAV sitt familietiltak i ulike
bydeler. Ifølge nullpunktsanalyserapporten tok
arbeidet med å bruke verktøyet Joint Action Analytics
lenger tid enn planlagt. Dette skyldtes hovedsakelig
tidkrevende prosesser rundt innhenting av samtykke
og tolkebruk, i tillegg til pandemi. Dermed tok deheller i bruk data fra kartlegging av relasjonell
kapasitet mellom enheter innen oppvekstsektoren,
der verktøyet ble brukt på alle enheter (ledernivå)i Oppvekst og utdanning i de fire bydelene i
Trondheim (vinteren 2020).
Kartleggingen gav kommunen nyttig informasjon om
hvordan lederne oppfatter samarbeidsrelasjonene
til hverandre. Innen oppvekst viste kartleggingenat det i hver bydel kan være opp til 80-100 ulike
kommunale enheter som arbeider med barn og
unge; barnehager, skoler, skoleteam, flyktningehelseteam, INN, uteseksjon, barne- og familietjeneste,familietiltak, helsestasjon 0-6 år, skolehelsetjeneste,
habiliteringstjeneste 0-18, ergoterapi- og fysioterapi-tjenesten, barneboliger og avlastningsboliger,
kulturskolen, kulturenheten, tilbud for enslige
mindreårige flyktninger, omsorgsenhet osv. Det var
mange ledere, både enhetsledere og avdelingsledere,som hadde en «rød relasjon» (ikke nødvendigvis
dårlig, kan også uttrykke ønske om mer samarbeid)
til ledere på andre enheter. Mange oppga også å harelasjon til andre ledere på andre enheter uten atdette var gjensidig. Det var typisk kjennskap til andres
arbeid som scoret lavest, mens det var stor grad av
respekt for andre enheter og ledere.

Kartleggingen skulle markere starten på enprosess der kommunen systematisk kartla relasjonell kapasitet og endring av denne i det tverrsektorielle arbeidet over tid. Dette skulle gjøres
ved å gjennomføre strukturerte intervju med sentrale
aktører som arbeider med målgruppen, flere intervju
med familiene det gjelder, samt analyser basert på
resultater fra Joint Action Analytics-verktøyet. Det
viste seg imidlertid at man ikke gjorde flere forsøk påå bruke verktøyet i prosjektperioden, da de fant det
utfordrende å skulle koble ansatte som var sertifisert
i metoden på delprosjektene, og fordi de prioriterte
å jobbe med de ulike komponentene gjennom andremåter enn kartlegginger. Evalueringen har dermed
heller ikke hatt tilgang til data og analyser fra dettearbeidet som vi i utgangspunktet hadde planlagt åbenytte i forskningen.
Effektkontrakter som ble til tildelingsbrev
Ved oppstarten av Innbyggernes modell i 2021 var
det tenkt at delprosjektene skulle skrive kontrakter
med kommunen etter inspirasjon fra KS sine effektkontrakter. En effektkontrakt er en resultatbasert
kontrakt mellom offentlige oppdragsgivere og
tjenestetilbydere hvor private investorer tar risiko og
utbetaling kun skjer dersom de avtalte målene eller
resultatene oppnås. Hvert delprosjekt skulle bli enige
om hvilke mål eller resultater og effekter som skullevære oppnådd for at oppdraget deres skulle regnes
som utført. Effektkontraktene skulle sørge for at desom gjennomførte tiltaket hadde stor egeninteresse
av å levere resultater i tråd med det som var avtalt.
Lav resultatoppnåelse kunne føre til at delprosjektet
ble avsluttet før tida, og effektkontraktene skulle
brukes til å evaluere dette. Det viste seg imidlertid
at hvis kommunen skulle benytte effektkontraktermåtte hver enhet ta en økonomisk risiko, noe man
fryktet ville gjøre at mange enheter ikke kom til åsøke om å bli med i piloten. Kommuneadvokaten gav
dessuten beskjed om at man ikke kan skrive kontrakt
med egen organisasjon. Dermed ble det bestemt at
man heller skulle bruke tildelingsbrev i det enkelte
delprosjekt.
Prosjektlederne har formidlet at prosessen med
tildelingsbrevene gikk ut på at hvert delprosjekt
samlet sine samarbeidsaktører på tvers for å
diskutere hvilke resultatmål de skulle nå, hvilke
effektmål de ønsket seg, og hvordan de ville atandre skulle oppfatte delprosjektet. Disse diskusjonene tok noe lengre tid enn prosjektledelsen
hadde forutsett, samtidig som de ble viktige forå jobbe med kulturbygging og «mindset» i hvert
delprosjekt.
Levekårsbudsjett og bruk av Utenfor-regnskapet
I kommunedirektørens forslag til handlings- ogøkonomiplan 2023–2026 la man for første gang framen plan med både levekårsbudsjett, klimabudsjettog økonomisk budsjett samtidig i Trondheim
kommune (Trondheim kommune, 2023a). Dette

143

NTNU WELLFARE

var inspirert av den såkalte smultringmodellen som
rammeverk for bærekraftig utvikling (Raworth, 2017).
Levekårsbudsjettet tar utgangspunkt i at
Trondheim kommunes tjenester skal ha stort
fokus på levekår og sosial bærekraft, der innbyggerne skal gis like muligheter til verdige live med
tillit, trygghet tilhørighet og tilgang til utdanning,arbeid og bolig. Basert på lokale folkehelserapporter, og monitorering av spesifikke målgrupper
av barn og unge i lavinntektsfamilier, ungdom
som står i fare for å falle ut av skolen og/eller barn
med hjelpetiltak i barnevernet, ønsker kommunenå få bedre innsikt i hvilke tiltak og ressurser som
er rettet mot målgruppen, og hvordan de virker.
I forbindelse med dette arbeidet ble beregningsmodellen i Utenfor-regnskapet tatt i bruk for å vise
kostnadene ved utenforskap, og hva samfunnet kan
spare ved å investere i tidlig innsats med mål omå løfte personer fra utenforskap til å bli en del av
gjennomsnittet i befolkningen. I løpet av 2022-2023
har kommunen samarbeidet med masterstudenter
ved Institutt for samfunnsøkonomi om å videreutvikle
og kvalitetssikre bruken av Utenfor-regnskapet,
og det planlegges for videre bruk av verktøyet (seogså kapittel 11 for praktiske eksempler på Utenfor-regnskapet anvendt på delprosjekt i Innbyggernes
modell).
Oppsummering av verktøyene og deres nytteverdi
for samskaping
Oppsummert vurderte ansatte og ledere verktøyene
som beskrevet over som nyttige virkemidler for:• Å fremme felles innsikt i felles utfordringer og gi
økt kjennskap til hverandres virkemidler (gjennommåling av relasjonell kapasitet)• Å skape tydeligere rammer for eksperimenteringen
med fokus på definerte målsettinger (gjennom
tildelingsbrev)• Å skape bevissthet om mulige samfunnsøkonomiske konsekvenser gjennom investeringer i levekår (Levekårsbudsjett og bruk av
utenfor-regnskapet)
I sum vurderes utprøving av disse verktøyene som
lovende for å bygge felles forståelser og kollektiv
handlekraft, noe som er sentralt for å lykkes med
samskaping i praksis.
9.4.3 Nye former for ledelse: Fra toppstyrt
hierarki til mobilisering av nettverk
Samskaping og innovasjon oppstår ikke av seg selv.
Ledelse av samskaping krever som vi så i kapittel 4nye former for ledelse enn det som tradisjonelt er
vektlagt i offentlige organisasjoner. Når ledere skal
mobilisere et bredere lag av aktører enn de man har
et formelt og organisatorisk lederansvar for, kaller144

det mer på relasjonell og tillitsbasert nettverk- og
prosessledelse enn tradisjonelle former for hierarkisk
styring (Bentzen; L. Bringselius, 2021). I evalueringenav Innbyggernes modell har det derfor vært naturlig
å undersøke hvilken betydning ledelse i Trondheim
kommune har hatt i prosjektet (prosjektledelse,
administrativ ledelse, politisk ledelse), inkludert etfokus på sentrale suksessfaktorer og fallgruver iledelse av samskaping og relasjonell velferd. I kapittel
10 ser vi nærmere på ulike roller, der vi omtaler ulike
funksjoner ledere utspilte i utvikling av innbyggernes
modell. I dette kapitlet ser vi nærmere på ulike
former for ledelse, og betydningen av ledelse for å
utvikle sammenhenger mellom eksperimenteringen i
Innbyggernes modell og mulige systemiske endringer
i kommuneorganisasjonen og i lokalsamfunnet. I det
følgende presenteres undertema: 1) Innbyggerorientert og mobiliserende ledelse av samskapingsnettverk; 2) Strategisk ledelse gir legitimitet for eksperimentering, 3) brobyggende ledelse, og 4) fallgruver i
mellomrommet mellom drift og utvikling.
Innbyggerorientert og mobiliserende ledelse av
samskapingsnettverk
Som tidligere omtalt har Innbyggernes modell værtetablert i en midlertidig prosjektorganisering, mende fleste lederne av delprosjektene (6 av 9) hadde
allerede lederposisjoner i kommunen. Det sammegjaldt også medlemmene av styringsgruppen, deralle tre hadde roller som områdedirektører hos
kommunedirektørens lederteam. På den måten
hadde Innbyggernes modell som prosjekt tydelige
forbindelser til driftsorganisasjonen, gjennom at
de samme folkene, både ledere og ansatte, sto med
ett bein som ledere av driftsorganisasjonen, og ett
bein i prosjektorganisasjonen som rettet seg mot
eksperimentering med nye praksiser.
På tvers av lederroller, trakk flere fram at utøvelse
av ledelse gjennom Innbyggernes modell impliserte
nye former for innbyggerorientert ledelse. Noenuttrykte at dette helt klart var en ny måte å jobbe og
lede på, typisk fordi man i større grad har vektlagt
innbyggernes stemme og gitt dem langt mer innflytelse enn vanlig. For eksempel fortalte en leder at:«Innbyggernes modell er annerledes på den måten
at vi i større grad har hatt med innbyggernes initiativ
i det å lede fram prosjektet». For andre, og da særlig
flere av samarbeidspartnerne fra frivillig sektor, bleikke selve innbyggerfokuset opplevd som annerledes.
Det som ble trukket frem som nytt for dem var
snarere at samarbeidet ble ledet fram som tettereenn vanlig. Direkte dialog med innbyggere gjordeogså at den strategiske ledelsen i kommunen fikk en
dypere innsikt i innbyggernes liv og situasjon. I sum
bidro innbyggerfortellinger og innsikt fra livserfaringer at ledere i større grad empatiserte med innbyggernes situasjon, noe de beskrev som motiverendeog meningsfylt for å lede fram målsettiinger for
innbyggernes modell. Allianser rundt innbyggernes verdier og målsettinger gjorde at ledere

INNBYGGERNES MODELL I TRONDHEIM KOMMUNE: HOVEDRAPPORT

tydeligere så sin funksjon i et større økosystem,
med gjensidig avhengighet til andre ledere og et
mangfold relevante og berørte aktører som kunne
bidra i samskapingsprosessene.
Lederne av enkelte delprosjekter framhevet somsærlig «nytt» i Innbyggernes modell at de ikke ledet
hierarkisk i linja for å styre egen enhet. I Innbyggernes modell erfarte de å lede både «oppover»og «nedover» i organisasjonen. Innbyggernes
stemme og ansattes erfaringer ble ledet fram tilledere og beslutningstakere på mer overordet nivå,samtidig som overordnede strategiske føringer ble
ledet fram til å skape et handlingsrom for tillitsbasert
samskaping på «bakkeplan». En vesentlig forandring
lederne fortalte om, var å lede horisontalt på tvers
av sektorer, der også andre offentlige, frivillige og
private aktører var involvert for å «lede laget i lag».
Fokuset ble dermed dreid mot å lede utover og
bortover for å mobilisere nettverk og samskaping
på tvers av organisatoriske grenser.
En av lederne i NAV fortalte om erfaringer med nyeformer for ledelse og organisering, hun fortalte athun merket endringer:
Ikke så mye på organisering, men kanskje på tankesett. Vi snakker mye mer om dette med samarbeid,
hvordan skal vi få til ting på tvers (…) For vi har ikke
sett de andre direktørene før vi, jeg har ikke sett min
direktør annet enn på sånne store kraftsamlinger ogsånn, men jeg opplever at det snakkes mer på tvers,
med hva får vi til sammen (…). Nå er vi veldig enig om
at dette må vi løse i dag, vi må sette oss sammen og
få til de beste løsningene.
I forlengelse av muligheten til å bygge opp en
struktur for lokal eksperimentering, uttrykte ledereat det å lede fram samskapingsprosesser på dennemåten utfordret det tradisjonelle lederhierarkiet, og
at det også ga større rom for uformelle ledere og
endringsaktører både i og utenfor kommuneorganisasjonen. Med dette ble ledelse i Innbyggernes
modell i større grad knyttet til det å lede fram en
agenda framfor å lede en avgrenset gruppe ansatte,
der ledelse av samarbeid ble vektlagt som en
viktig lederoppgave. Den nye lederrollen innebar årydde rom til refleksjon og innovasjon, der lederne
hadde et mer likestilt maktforhold til sine ansatte,
og ga motivasjon og trygghet gjennom dialog
der ansatte og samarbeidsaktører kunne byggerelasjoner og samarbeidskultur i de tverrfaglige
teamene.
Strategisk ledelse gir legitimitet foreksperimentering
Ledere i Trondheim kommune ga uttrykk for atdet å bli gitt et økonomisk handlingsrom, derkommunen selv kunne beslutte hvordan dekunne ta i bruk statlige tilskudd, opplevdes som
noe nytt for dem. Dette ble uttrykt som en ny form

for tillitshandling fra statlige myndigheter som øktedet lokale handlingsrommet for å lede fram nettverk
av samskapingsteam, og eksperimentere med nye
praksiser med utgangspunkt i lokale behov. Tidligere
var de vant til å måtte søke på en rekke mindretilskuddsposter for å skaffe midler til spesifikke
utviklingsoppgaver med forhåndsdefinerte detaljmål
satt av aktører utenfor kommunen. Gjennom den
statlige programfinansieringen i Pilot 0-24 ble
det som kontrast nå gitt tid og rom for å byggeen struktur som tillot testing av prøvehandlinger
basert i innbyggernes behov og ønsker. Ansatte idelprosjektene forlate om en strategisk ledelse som
oppfordret dem til å være modig og nytenkende,og at det skulle være rom for å jobbe eksperimenterende i organisasjonen. Noen uttrykte at det å få etslikt handlingsrom opplevdes som radikalt nytt fordem.
Ansatte i delprosjektene vektla også at det harvært viktig at administrativ ledelse har frontet
prosjektet. At administrativ toppledelse flagget
prosjektet høyt skapte også legitimitet for at enhetsledere ga god støtte underveis. Flere ansatte fortalte
at støtte fra enhetsleder og nærmeste leder var
avgjørende for at de kunne sette av tid til arbeid med
prosjektet, og tillate uttesting av nye praksiser. En
ansatt fortalte for eksempel at:
Vi har opplevd svært god støtte fra den administrative
ledelsen i kommunen. De har stått ved oss hele veienog oppfordret til at vi skal være modige, noe som har
gitt oss økt handlingsrom. Vi har også opplevd god
støtte fra enhetsleder.
Å oppleve støtte fra nærmeste leder, og kjenne
trygghet i at strategiske toppledere tok ansvar
for eksperimenteringen med nye praksiser, blevurdert av flere ansatte som avgjørende for å
tørre å tenke – og teste ut - noe nytt. En av prosjektlederne uttrykte det slik: «Jeg tror vi må ha ledere
som er tøffe og som går ut og bare sier «nå går vi ut
av det systemet, også tørr vi!».
Til tross for at ansatte og samarbeidspartnere
vektla betydningen av strategisk og administrativ
lederstøtte, var det også flere som påpekte at deopplevde et sprik i lederlaget. Dette beskrev de som
en opplevelse av at enkelte (topp)ledere manglet
felles mål, at (prosjekt)midler kunne overskygge felles
mål, og at vedtatte strategier og målsettinger ikke ble
tilstrekkelig «oversatt» og operasjonalisert gjennom
ordinær ledelsespraksis i kommunen. Flere ansatte
ga uttrykk for at de strategiske føringene i Trondheimi større grad ble ledet fram tydeliggjort i prosjektarbeidet med innbyggernes modell sammenlignet med
den ordinære styringsdialogen. Ansatte la vekt på
at samskaping i større grad burde ta utgangspunkt
i innbyggere og frontmedarbeiderne, og fortalte om
erfaringer der de opplevde at ledelsen i kommunen
løp foran for å sette ny kurs for kommunen uten at
de var kjent med og anerkjente lovende praksiser

145

NTNU WELLFARE

som allerede fantes fra før. Å bygge sterkere broer
mellom eksisterende innsatser, utvikling av nye
samskapingspraksiser og strategiske føringer
ble ansett som avgjørende for å lykkes, både av
ansatte, samarbeidspartnere og ledere.
Brobyggende ledelse
I intervjuer med ansatte, samarbeidspartnere og
ledere kom det fram at «mellomroms-ledelse», å ledefram relasjoner og samspill mellom ulike aktører,agendaer og organisatoriske nivå var avgjørendefor å lykkes med å nå målsettinger for Innbyggernes
modell. Å lede i mellomrommene ble koblet til ulike
former for brobyggende ledelse der både formelleog uformelle ledere spilte avgjørende roller.
Brobyggende former for ledelse utspilte seg på en
rekke plattformer og arenaer, som beskrevet tidligere
i dette kapitlet.
Ansatte og samarbeidspartnere i delprosjektene
framhevet de to prosjektlederne i kommunen
som sentrale støttespillere og pådrivere gjennom
prosjektet. Prosjektlederne ble av de ulike aktørene
beskrevet som særlig viktige brobyggerfunksjoner forå sette strategiske rammer for eksperimenteringen,og drive fram utviklingen av nye prøvehandlinger.
Det at de var to prosjektledere som kunne utfylle
hverandre både i form av personlige egenskaperog fagbakgrunner, ble vurdert som viktig både av
prosjektlederne selv og av deltakere i delprosjektene.
Prosjektlederne la vekt på at de kunne støtte seg påhverandre og dermed tåle mer av både motstandog usikkerheter de måtte forholde seg til gjennom
prosessen. Prosjektlederne skapte et konkretbindeledd mellom den strategiske ledelsen og
prosjektorganisasjonen. Prosjektet fungerte somen «kjernesorganisasjon» for eksperimenteringog kollektiv handling, der prosjektlederne bidro
til å mobilisere et nettverk av endringsagenter.
Gjennom utstrakt formidlingsvirksomhet både i og
utenfor Trondheim kommune, bidro prosjektlederne,
andre ledere og en rekke andre aktører i kommunen,til å gjøre Innbyggernes modell kjent gradvis mer
kjent i egen organisasjon og til omverdenen. Dette
førte til at flere sentrale aktører i kommuneorganisasjonen etter hvert anerkjente arbeidet og delovende praksisene som ble utviklet som resultat av
prosjektet. Prosjektlederene la stor vekt på å møteulike aktører til dialog, både for å spre informasjon,og for å få innspill. Samtidig ble det utviklet kommunikasjonsmateriell (nettside, filmer, brosyrer)
som de aktivt brukte for å lede fram brobyggenderelasjoner mellom aktører i og utenfor Trondheim
kommune. De deltok også i en rekke nettverk og
arenaer for å samle kunnskap og inspirasjon som
de tok med seg tilbake til delprosjektene. Eksternt
innsiktsarbeid, der de søkte påfyll og inspirasjon fra
andre kommuner og prosjekter i og utenfor Norge,146

ble «guidet» av et utforskende fokus på samskaping
og relasjonell velferd.
Brobyggende ledelse, både i og utenfor organisasjonen Trondheim kommune framstår som et sentralt
og kapasitetsbyggende element i utviklingen av Innbyggernes modell. Å bygge bro mellom prosjektet og
andre aktører handlet også om å skape forbindelser
mellom drift og utvikling. Denne brobyggingen var tildels krevende, og handlet i stor grad om spenninger
mellom drift og utvikling.
Fallgruver i mellomrommet mellom drift og
utvikling
I skjæringspunktet mellom ledelse og styring av
utvikling og drift pekte ansatte, samarbeidspartnereog ledere på en rekke utfordringer. På den ene siden
opplevde de det som nyttig å være organisert i
et tidsavgrenset prosjekt for å få tilstrekkelig
fokus og utviklingskraft. Flere fortalte at dette
ga dem mulighet til å eksperimentere ved siden av
linjeorganisasjonen med fokus på å utvikle løsninger
på tvers av de eksisterende siloene. Samtidig ble det
beskrevet som risikofylt at eksperimenteringen idelprosjektet var prosjektorganisert, og dermed
ikke en integrert del av kjernevirksomheten ikommunen. Problemet var ifølge prosjektledelsen
og ansatte ikke prosjektorganiseringen i seg selv,
men en konsekvens av kommunens hierarkiske og
sektoriserte organisasjonsstruktur. Problemet bleogså knyttet til mangel på etterspørsel av eksperimenterende praksiser i kommunens linjeledelse fra
strategisk toppledernivå, ned til avdelingsledernivå.
Både prosjektledere og ansatte fortalte at det var
krevende å samle strategisk ledelse på tvers av
kommuneorganisasjonen for å planlegge og legge
til rette for sammenhenger mellom vedtatte planerog eksperimenteringen i delprosjektene. Særlig ble
kommunens enhetsledere beskrevet som bundet av
et krysspress der de ofte måtte prioritere «brannslukkingsoppgaver» knyttet til uønskede hendelserog personaloppfølging, noe som ifølge ansatte og
ledere skapte fragmentert oppfølging av strategisk
utviklingsarbeid. Koblinger og sammenheng mellom
kommunedirketørens strategiske toppledelse og
enhetsledernivået ble beskrevet som en nøkkel for å
lykkes med å utvikle og videreføre samskapingspraksisene i Innbyggernes modell. Som omtalt var det
tre av områdedirektørene som inngikk i en styringsgruppe for innbyggernes modell. Samtidig påpekte en
rekke ulike aktører at samskapingen i Innbyggernes
modell berørte alle direktørene, og at representasjonen dermed kunne framstå problematisk foreierskapet til de øvrige kommunedirektørene. En
av prosjektlederne fortalte at:
Vi så veldig tydelig at Innbyggernes modell var noe
som angikk alle og hvem skulle være i styringsgruppen i så fall? Vi foreslo at det skulle være hele
direktørgruppa da dette angår alle direktørene. Det

INNBYGGERNES MODELL I TRONDHEIM KOMMUNE: HOVEDRAPPORTer potensialet da liksom, men så havnet vi på en styringsgruppe på tre direktører.
Siden delprosjektene i praksis omfattet alle sektorområder i kommunen, bar flere ansatte på en
bekymring om at ledere i «deres» linje som ikke
var presentert i styringsgruppa ville ta tilstrekkelig
lederskap i videreføring av det de selv erfarte som
lovende praksiser. I survey-undersøkelsen kommenterte også ansatte at administrativ ledelse kunne
deltatt mer aktivt i prosjektet for å få mer innsikt
i prosjektet underveis. Til tross for etterlysninger
av sterkere påkobling fra flere ledere, mente flere
som hadde lederroller i både delprosjektene og idriftsorganisasjonen at prosjektet hadde tatt mye
tid og lederkapasitet, og noe mer enn forventet
hos enkelte. En delprosjektleder beskrev opplevde
forbedringspotensialer slik:
Administrativ ledelse; delta oftere i møter underveis
i prosjektet. Involvere seg mer i å sikre at det settes
av tid til deltakelse for de ansatte. Det bør skisseres
bedre og informeres mer om, hvor omfattende og
tidkrevende det er å gå inn i et prosjekt som dette.
Et av delprosjektene som ble avsluttet allerede i 2022
skriver også om at det ble for omfattende å drifte
prosjektet, og at de selv burde ha nedskalert antall
ansatte og ungdommer som skulle involveres hvis deskulle få til det de ønsket med prosjektet.
Noen av de ansatte har opplevd manglende
forståelse for at prosjektet er noe man gjør itillegg til ordinære oppgaver i jobben, og at samhandling er tidkrevende. Mangel på rom for kritikk
er det også én av de ansatte som trekker fram:Det har vært mange oppgaver som blir fordelt fra
prosjektledelsen, og litt korte frister. Har av og til
opplevd at det ikke er forståelse for at dette er noe
man gjør i tillegg til de ordinære oppgavene i jobben.
Det har også vært mye fokus på Innbyggernes modell,men kan oppleves som at de ikke forstår arbeidsmengde. En naivitet om at så lenge man samhandlerså blir det mindre arbeid, oppleves noen ganger motsatt. Av og til så kan man også få følelsen over at man
ikke skal være kritisk, da det er frivillig å være med, og
at man bør være takknemlig for pengene.
Forholdet mellom å lede drifts- eller utviklingsorientert ble tematisert av flere ledere, på ulike måter. En
enhetsleder i kommunen pekte blant annet på at han
fylte to vesensforskjellige roller som leder i prosjektperioden i Innbyggernes modell. På den ene siden
omtalte lederen seg som en driftsleder som styrte
enheten sin etter tradisjonell forvaltningspraksis med
sektorisert målstyring. Den samme lederen uttrykte
at han ledet på en svært annerledes måte gjennom
arbeidet med Innbyggernes modell, der fokuset ble
innrettet mot mobilisering av en rekke relevanteog berørte aktører i nærområdet og på tvers ikommunen. Lederen utrykte dermed at han i sammelederrolle utøvde ledelse på to ulike måter, riktignok
forankret i ledelse av den samme tjenesten, for desamme innbyggerne. Andre ledere fortalte lignende
erfaringer; de ledet på en samskapende og nettverksorientert måte i prosjektet, og en hierarkisk
og sektororientert måte i «drifta».
Ledere og ansatte som deltok i Innbyggernes modell
fortalte at de erfarte en form for sammensatt styringslogikk der de erfarte et krysspress mellom
tradisjonelle byråkratiske og regulative verktøy
og nye former for mobilisering av en rekke
offentlige, private og sivile aktører. De ga uttrykk
for at konkurrerende logikker bidro til motsetningsfylte forventninger som på den ene siden skapte
spenninger mellom å skulle styre og involvere, og på
den andre siden å skulle legitimere samskapende
praksiser og samtidig stå til ansvar for beslutninger
som ble tatt i delprosjektene.
Enkelte enhetsledere i kommunen fortalte imidlertid
at de opplevde enhetsavtalen (styringsavtale mellom
enhet og eier) som et godt rammeverk for å jobbei tråd med prinsipper i Innbyggernes modell. De
ga uttrykk for at enhetsavtalen bidro som etverktøy for å legitimere og etterspørre eksperimenterende praksis i retning av bestemtemålsettinger i styringsdialogen. Flere trakk frem atarbeidet med Innbyggernes modell ble opplevd som
en konkretisering og operasjonalisering av vedtatteplaner i kommunen. På den andre siden beskrev
informanter fra strategisk ledelse at etterspørsel
av eksperimenterende praksiser til dels var
manglende i styringsdialogen med enhetene. En
leder beskrev det slik:
fordi vi er så driftsorientert egentlig at man har manglet kompetanse på de områdene der. Den strukturen
som er etablert i tilknytning til ledelsesskolen var jo
med styringskraftportalen og sånn, den har jo førstog fremst en kontrolldimensjon, og med enhetsavtaler
og orden i eget hus og sikre at hele organisasjonen
er oppe på et sånn minimumsnivå når det gjelder åha ting på stell. Det er lite verdier å hente ut av den
strukturen annet enn at det er viktig å ha kontroll.
Vi er oppmerksomme på det nå i hvertfall og tenkerogså at vi må ha en struktur på virksomhetsstyringenvår som er innrettet slik at den belønner den type
initiativ som vi ønsker at skal komme fra organisasjonen, og at man også i lønnspolitikken reflekterer
betydningen og bidrar til at Trondheim kommune
realiserer Trondheimsløftet.
I samtaler med strategisk ledelse kom det fremtanker om et fragmentert utviklingsorientert
perspektiv i styringsdialogen. Det kan samlet sett se
ut som at man leser styringslinja med ulike briller og
oppfatninger i organisasjonen. Når strategisk ledelseblir spurt om hvor organisasjonen «gjør av» fortellinger og erfaringer fra Innbyggernes modell, om det
da ikke finnes rom for det i styringsdialogen, svarer
informant fra strategisk ledelse følgende: «Ja altså det

147

NTNU WELLFARE

enkle svaret på det er at vi har ikke den strukturen og
dermed er det svært vanskelig».
Oppsummert viser funnene at samskapende og
eksperimenterende praksiser ikke etterspørres
tilstrekkelig i etablerte strukturer, og at det
ikke eksisterer en samlet systematikk hvor
organisasjonen aktivt og planlagt kan ta i brukog respondere på erfaringer og læring fra innovasjonsarbeidet underveis. Det at Innbyggernes
modell ble organisert som en midlertidig prosjektorganisasjon så ut til å skape både muligheter og
begrensinger for hvordan «linjeorganisasjonen»
Trondheim kommune forholdt seg til læringen og
de nye praksisene som ble utviklet underveis. I
Innbyggernes modell ble det tydelig at prosjektet,
som en midlertidig prosjektorganisasjon, var mereller mindre koblet sammen med andre plattformer
og arenaer i kommunen. Likevel var det ofte desamme menneskene som gikk igjen som deltakere
på ulike plattformer og arenaer (dette gjaldt særlig
ledere), uten at det nødvendigvis ble fasilitert framen sammenheng mellom parallelle samskapingsplattformer. Med andre ord opplevde både ansatteog ledere vi intervjuet at det var et godt stykke
igjen før Innbyggernes modell og læringspunker fra
plattformen kunne integreres, tilpasses og overføres
som praksis i kommuneorganisasjonens kjernevirksomheter og forvaltningssystemer. Likevel trakk flere
fram at den strategiske koblingen mellom aktiviteteri delprosjektene og vedtatte kommuneplaner ga etsolid rammeverk for å utvikle organisatorisk utviklingbasert i læringspunkter fra Innbyggernes modell.
Etter endt prosjektperiode ble det tatt beslutninger
om at Innbyggernes modell skulle «videreføres ilinja», noe vi kommer tilbake til i kapittel 11 og 12.
9.4.4 Nye økosystemer for samskaping: Fraå «drifte» organisasjonen til å mobilisere
kontinuerlig kapasitetsbygging
Innovasjon i offentlig sektor kan forstås i lys av evnen
til å ta opp i seg og respondere på ny kunnskap,håndtere nåtid og fremtid samtidig, og mobilisereet mangfold aktører til å utvikle noe som er nytt,
nyttig og som blir nyttiggjort. Som vist gjennom dette
kapitlet har Innbyggernes modell som prosjekt hattforbindelser til aktører og aktiviteter i og utenfor
Trondheim kommune som direkte eller indirekte
har formet samskapingsprosessene i Innbyggernes
modell. Slike forbindelser kan sees i lys av nyere
forskning om samskaping, som vektlegger at samskapingsprosesser foregår i et større økosystem
med gjensidig påvirkning mellom ulike sosiale,
politiske, økonomiske og institusjonelle faktorer(Strokosch & Osborne, 2020).
Innbyggernes modell har lagt til rette for, mobilisert,og til en viss grad regulert samarbeidsrelasjoner
blant de ulike aktørene som har deltatt i de ulike
delprosjektene. Ved å sette opp rammer, prinsipper
og kriterier for innhold, deltakelse, prosess og

148organisering, skapte Innbyggernes modell en prosjektorganisasjon som stimulerte retning og framdrift
i innovasjonsarbeidet. Erfaringer de ulike delprosjektene gjorde seg underveis førte blant annet til atogså det overordnede prosjektet justerte kurs, etter
hvert som både prosjektledere og styringsgruppeøkte kunnskap om hva delprosjektene trengte for å
kunne lykkes med eksperimenteringen. På dennemåten muliggjorde «plattformen» Innbyggernes
modell en form for adaptiv tilpasning, der innsikt
hentet nedenfra-og-opp fra praksisfeltet gjensidigpåvirket ledelse og styring av prosjektene
ovenfra-og-ned.
Selv om Innbyggernes modell var bygd opp som
et tidsavgrenset prosjekt basert på tilskuddsmidler, var det tydelig at mange av aktørene, og ikke
minst strategiske lederne, så på prosjektet som
en ny mulighet til å bygge langsiktig kapasitet i
kommunen, både på human- og systemnivå. I seg
selv ble det ikke oppfattet som radikalt å etablereprosjekter som hadde varig kapasitetsbygging somformål. Både ledere og ansatte fortalte om ulike
erfaringer med prosjekter der de søkte å finnebalanseganger og samspill mellom utvikling og drift,
med ambisjoner om inkrementell innovasjon og
kontinuerlig forbedring i måloppnåelse og oppgaveløsning. Mange fortalte likevel om erfaringer der
resultater fra prosjekter hadde en tendens til å havne
i skuffen etter at prosjektperioden ble avsluttet. Det
som særlig ble uttrykt som nye takter med Innbyggernes modell var at prosjektet både var forankreti strategisk planverk ved oppstart, samtidig som
prøvehandlinger i prosjektet bidro med læringspunkter som ble tatt med inn i arbeidet med Trondheim
kommunes nye samfunnsplan, Trondheimsløftet.
Å kombinere et fokus på systemforandringer
som samtidig rettet fokus på mentale modeller,
relasjoner, strukturer og nye koblinger til strategisk
planlegging på samme tid, ble beskrevet som uvanlig
blant ansatte og ledere. Ledere i kommunen ga
derfor uttrykk for at det opplevdes som delvis nytt
at prosjektorganiseringen rundt Innbyggernes
modell kunne forstås i lys av et økosystem forsamskaping, i større omfang enn det de hadde
erfaringer med fra de fleste tidligere prosjekter.
Både ansatte og ledere formidlet at kommunen
manglet et helhetlig system med et felles
rammeverk av kvalitative og kvantitative indikatorer de kunne bruke i styringsarbeidet sitt.
De beskrev at de fleste indikatorer de forholdt seg
til var av økonomisk art og koblet til tjenesteproduksjon, og i liten grad rettet mot å følge utvikling
av kollektiv påvirkning på innbyggeres livskvalitet
og samfunnsdeltakelse. Noen trakk imidlertid framat arbeidet med å utvikle en innsiktsbase og ensorteringsmodell som speilet framgang på sentralebærekraftsmål (Trondheim kommune, u.å.-a) var etlovende steg i riktig retning. Å utvikle et rammeverk
som fulgte utvikling på faste indikatorer over tid ble
av enkelte strategiske ledere framhevet som viktig forINNBYGGERNES MODELL I TRONDHEIM KOMMUNE: HOVEDRAPPORTå sikre legitimitet, tillit og oppslutning rundt innsatser
som hadde samskaping og kollektiv påvirkning som
utgangspunkt. På den måten anerkjente sentrale
aktører i kommunen de manglet viktige verktøy for åfå samstyring til å fungere i praksis, der også andreorganisasjoner og aktører kunne innrette innsats mot
felles mål og systematisk oppfølging av disse.
På tvers av aktører – både innbyggere, ansatte,
samarbeidspartnere og ledere – ble tillit beskrevet
som en grunnmur for å skape utviklingskrafti samskapingsøkologien rundt Innbyggernes
modell. Et viktig startpunkt her var tillit mellom statog kommune. Programfinansieringen i Pilot 0-24
ga kommunene et handlingsrom som aktørene
i kommunen opplevde som en tillitshandling fra
staten, som ga nye handlingsrom til tillitsbasert og
samskapende ledelse og praksis på lokalt nivå. At
Innbyggernes modell ble bygd opp på måter som
baserte seg på relasjoner og tillit fra og mellom
staten, kommuneledelse, ansatte, samarbeidspartnere og – ikke minst - innbyggere, ble ogsåbeskrevet som relativt nytt i et forvaltningssystem
som tradisjonelt var preget av fragmentering mellom
sektorer og nivå, innbygde kontrollmekanismer forbehovsprøving, samt frykt for å gjøre feil og forsvar
av særinteresser.

9.5 Oppsummering med vurderinger og
anbefalinger
I dette kapitlet har vi vist at Innbyggernes modell
har bidratt med nye og lovende måter å samskape
løsninger på, på flere ulike måter, og på ulike nivå,og i samspill mellom en rekke ulike aktører. I det
følgende vil vi kort diskutere særlig lovende samskapingspraksiser i Innbyggernes modell, før vi peker
på anbefalinger som diskuteres videre i kapittel
12; 1) Innbyggerfokus og styrkebaserte praksiser
som grunnlag for tillit; 2) Samordnet og stedsbasert innsats som motor i arbeidet, og 3) Trygge
team og ledere som tester og mobiliserer kollektiv
handlekraft.
9.5.1 Innbyggerfokus og styrkebaserte praksiser
som grunnlag for tillit
De nye samskapingspraksisene som er utviklet iinnbyggernes modell har i stor grad vært preget av
at innbyggernes verdier og ressurser har stått isentrum. En fellesnevner er at de nye praksisene
har hatt en styrkebasert tilgang. Praksisene harinngått i en større sammenheng, der ulike dimensjoner har hatt en gjensidig påvirkning på hverandre.
Det vil si, at aktørene aktivt har vært på jakt etter åmobilisere ressurser i og mellom folk, organisasjoner
og tjenester, plattformer og arenaer, steder, verktøy,
ledernivå og systemer, og at disse dimensjoneneogså har påvirket aktørenes holdninger og handlinger
underveis i prosessen.

Styrkebaserte praksiser og fokus på grunnleggende og gode levekår krever endringer i måten
offentlige tjenester forvaltes og utøves på (Naylow& Wellings, 2019). Fokus i styrkebaserte praksiser
rettes ofte mot å 1) øke bevissthet om tilgjengelige
ressurser, 2) koble sammen ressurser, og 3) stimulere
videreutvikling av ressurser (Cassetti et al., 2020),
der tillit er sentralt for å få styrkebaserte tilnærminger og samskaping til å fungere i praksis (Ansell &Torfing, 2021). Disse kjennetegnene var også høyst til
stede i utvikling og gjennomføring av innbyggernes
modell. På mange måter kan det argumenteresfor at samskapingspraksisene i Innbyggernes
modell kan forstås som tillitsreform i miniatyr. I
motsetning til den statlig initierte tillitsreformen som
konsentrerer fokus på relasjoner mellom tjenesterog forvaltningsnivå (Digitaliserings- og forvaltningsdepartementet, 2023), har Innbyggernes modell
hatt et særlig fokus på innbyggernes egne behov,ressurser, verdier og aktive bidrag. Innbyggernes
aktive deltakelse i innbyggernes modell har skjedd
i samspill med kommunalt ansatte og samarbeidspartnere fra frivillig og privat sektor. Resultatene
fra Innbyggernes modell tyder på at det å kunne
skifte mellom roller – fra mottaker til deltaker– har konsekvenser for legitimitet og tillit til
kommunens tjenester og systemer. Samtidig har
den aktive deltakelsen påvirket innbyggernes
motivasjon og vilje til å bidra i samskapingenslik vi også så i kapittel 7. Internasjonal forskning
bekrefter betydningen av eierskap til felles agenda og
tillit i samskapingsprosesser (Voorberg et al., 2015).
Meningsfylt og aktiv deltakelse fra innbyggerne selv
kan understøtte opplevelser av å være en betydningsfull person (mattering), og dermed påvirke livskvalitet
og samfunnsdeltakelse direkte (Prilleltensky, 2020).
En risiko ved innbyggerfokuserte og styrkebaserte
praksiser er at fagprofesjonelle sine bidrag ikke
anerkjennes som likeverdige, og at samskapingsprosessene dermed ikke inneholder reelle forhandlingerom løsninger. Innbyggerne vet ikke alltid best på
egen hånd – ofte er det nettopp derfor de søker
hjelp. En annen risiko er at fagprofesjonelle prioriterer samskaping med innbyggere som er «enkle» åsamarbeide med, og nedprioriterer innbyggere som
oppleves krevende eller uenige (Glimmerveen et al.,2020, 2022). For å lykkes med samskaping i retning
av felles målsettinger er dermed refleksiv praksis
og gjensidige tillitsrelasjoner sentralt. Vellykkede
samskapingsprosesser der innbyggere og andre
relevante og berørte aktører blir ansett som likeverdige bidragsytere, kan bidra til å bygge sosial kapitalog forsterke legitimitet og tillit til velferdstjenester og
demokratiske institusjoner (Guribye, 2018; (Loeffler,2020).
9.5.2 Samordnet og stedsbasert innsats som
motor i arbeidet
De ulike delprosjektene i Innbyggerens modell
har involvert en rekke aktører utover Trondheim

149

NTNU WELLFARE

kommune som organisasjon, der delprosjektene harvært forankret i en rekke plattformer og arenaer som
har stimulert samarbeid på tvers. Betydningen av
tverrfaglige team og koordinert støtte rundt familier
med sammensatte og komplekse behov er blant
annet godt dokumentert fra tidligere, for eksempel
gjennom prosjektet «Nye mønstre- trygg oppvekst»i Kristiansand» (Mølland et al., 2023; Mølland et al.,2021) og prosjektet «Oppgang til oppgaven» i Århus
(Kjær et al., 2023). Et stedsbasert fokus i kombinasjon med tverrfaglig koordinert innsats har vist
seg som en lovende praksis i Innbyggernes modell
for å samordne virkemidler og møteplasser iinnbyggernes lokalmiljøer. Positive virkninger av
stedsbaserte tilnærminger er også er dokumentert
i andre studier, som viser til at offentlig sektor kanoppnå bedre resultater gjennom å jobbe sammen
med innbyggere og lokalsamfunn, framfor et fokuspå å levere tjenester til dem (Agger, 2021).
Bruk av barnehager og skoler som omdreiningspunkt og ankerinstitusjoner for lokal samskaping
vurderes som en særlig lovende praksis i innbyggernes modell. Blant dagens oppvekstinstitusjoner
er det imidlertid begrenset tradisjon for å anvendebarnehager og skoler som «plattformer» og ankerinstitusjoner i lokal samskaping (Heimburg et al., 2021;
Heimburg & Røiseland, 2023; Heimburg et al., 2023).
Dette til tross for at nærmiljøtankegangen i skolerog barnehager har stått sterkere i norsk kontekst før
2000-tallet, da det var vanligere å tenke skoler ogbarnehager som nærmiljøsentre (Laksholm & Ness,1999). Det finnes likevel interessante initiativ som
tyder på at stedsbasert samskaping med utgangspunkt i eksisterende og stabile velferdsinstitusjoner(skoler, barnehager) kan fremme kollektiv kapasitet til
inkludering og fellesskap i nabolag og lokalsamfunn(Bibby & Deacon, 2020). Dette er en erfaring som
andre kommuner har gjort seg også, for eksempel
Levanger kommune (Heimburg & Røiseland, 2023) og
Drammen kommune (Drammen kommune, u.å.)Barnehager og skoler kan nå ut både med samordnet
innsats til innbyggere med stort behov for støtte,hjelpe familier i gråsoner hvor problemer kan løses
raskt og hindre at problemer utvikler seg til å bli
store, og samtidig mobilisere inkluderende fellesskap
til det beste for alle i lokalmiljøet. Barnehager og
skoler som universelle velferdsinstitusjoner
plassert i lokalsamfunn der familier bor kan
fungere som lokale ankerinstitusjoner forsamskaping. Dette gir unike muligheter for å
utvikle innsatser som virker universelt (bra foralle), men som graderer innsats etter behov(rettferdig dimensjonering av støtte). Samtidig kan
stedsbasert innsats med prioritering av levekårsutsatte områder bidra til at innsats dimensjoneres
etter områdespesifikke behov. På den måten dannerbarnehager og skoler et godt utgangspunkt for å
fremme «proporsjonal universialisme» i innsatser og
prioriteringer (Goldblatt et al., 2023).

150

Omfattende forskning viser at det å gå i barnehage
kan gi barn i fattige familier bedre sjanser for å lykkes
på skolen og i arbeidslivet, og på sikt redusere kriminalitet og sosiale problemer (Duncan, 2023; Havnes &Mogstad, 2011; Heckman et al., 2010). Det er derforsærlig interessant at samskapingspraksisene som ble
utviklet i delprosjektet Tidlig innsats Brundalen bidro
til å rekruttere flere barn fra levekårsutsatte familier
til fast barnehageplass. På denne måten ser det ut
til at de stedsbaserte samskapingspraksisene
som ble utviklet gjennom Innbyggernes modell
kan bidra til å svare opp kunnskapsbaserte
anbefalinger om å øke barnehagedeltakelse forbarn i lavinntektsfamilier (Ekspertgruppen om
barn i fattige familier, 2023; Goldblatt et al., 2023). At
ankerinstitusjoner kan bidra til å mobilisere lokale
aktører til kollektiv handling er også interessant i et
ressurskapphetsperspektiv der kommunen stårovenfor redusert aldersbæreevne som også påvirker
rekruttering, kombinert med pressede inntekter til
tjenesteutøvelse.
9.5.3 Trygge team og ledere som tester og
mobiliserer kollektiv handlekraft
De nye samskapingspraksisene i Innbyggernes
modell ble også koblet til nye arbeidsmetoder,verktøy og nye måter å lede frem samskaping på.
Dette handlet blant annet om hvordan nye samarbeidsformer og verktøy påvirket måter å tenke på,
der samskapingspraksiser ble justert og tilpasset
underveis etter hvert som aktørene utviklet dypere
innsikter i utfordringsbilder og løsningsforslag. En
sentral forutsetning for de nye samskapingsløsningene ble knyttet til nye former for ledelse som søkteå bygge bro mellom ulike aktører og skape forbindelser mellom eksperimentering gjennom prosjektet og
utvikling av ordinær drift.
Når innovasjon og omstilling tematiseres i offentlig
sektor er det nødvendig å forholde seg til tosidigheten ved å utvikle tjenester samtidig som tjenestene
er i operativ drift. Funnene fra Innbyggernes modell
peker på behovet for å skape en balanse hvor
kommuneorganisasjonen jobber i og med beggeprosesser samtidig. De ovennevnte eksemplene pånye samskapingspraksiser tydeliggjør behovet for en
forståelse av eksperimentering og prøvehandlinger
som kontinuerlig tilpasning av driftsoppgaver, dereksperimentering kan være den «nye måten» å jobbe
drifts og utviklingsorientert på samtidig. Samskapingspraksiser kan utforske nye og gode løsninger
forankret i ordinære velferdssystemer, der ansattefinner nye løsninger sammen med innbyggere og en
rekke samarbeidspartnere fra offentlig, frivillig og
privat sektor.
Prosjekter er en spesifikk form for midlertidige
organisasjoner «som gjør det mulig for bedrifter og
andre individer eller kollektiver å organisere seg påen fleksibel og ad hoc-måte» (Söderlund & Sydow,
2019, s. 2159). Organisasjoner kan bruke prosjekter

INNBYGGERNES MODELL I TRONDHEIM KOMMUNE: HOVEDRAPPORTtil å gjennomføre institusjonelt entreprenørskap
eller arbeidsaktiviteter for å oppnå institusjonell
endring i spesifikke oppgaver forpliktet til bestemtemål, og evalueres i forhold til tidsfrister og milepæler
(Grabher, 2002; Söderlund & Sydow, 2019). Prosjekters funksjon – som en tidsavgrenset, målrettet
arbeidsform bør ha tette forbindelser med linjeorganisasjonen, og plan om hvordan prosjekt og drift skalhenge sammen. At Innbyggernes modell i utgangspunktet ble etablert som et midlertidig prosjekt og
fungerte som en plattform/backbone-organisasjon
for omfattende og radikal eksperimentering ser ut tilå ha skutt fart på omstilling av kommuneorganisasjonen i en mer samskapende retning. Med dette som
bakgrunn kan det være interessant å vurdere om
utforsking av prøvehandlinger, slik det er testet
ut gjennom innbyggernes modell, kan være den«nye normalen» i kommunen. Dette vil innebære
at driftsoppgaver kontinuerlig tilpasses erfaringer oglæring fra eksperimenteringer i praksis, der inkrementell og radikal innovasjon foregår samtidig – noevi diskuterer videre i kapittel 11 og 12.
Til tross for at ansatte og ledere i kommunen erfarte
det som krevende å balansere drift og utvikling,bidro Innbyggernes modell inn i en større økologi forsamskaping i Trondheim kommune. I løpet av prosjektperioden be det etablert en rekke kapasitetsbyggende forbindelser til aktører i og utenfor Trondheim
kommunes kommunegrenser som ga næring og krafti utviklingsprosessene. Evnen til intern samskaping
på tvers av tjenester og sektorer i kommunen
framsto imidlertid som en forutsetning forvellykket samskaping med eksterne aktører.
Dette peker i retning av behov for trening og kompetanseutvikling i kommuneorganisasjonen for å øve
opp evnen til intern samskaping, før eksterne former
for samskaping rulles ut i større skala. Betydningen
av relasjonell kapasitet for å skape sammenhengende
velferdsløsninger er godt dokumentert i litteraturom samskaping og relasjonell velferd. Organisatorisk
atferd blant medarbeidere og ledere bør rettes
mot kunnskapsdeling, felles problemløsning og
innovasjon, og organisatorisk orientering/mindset
bør rettes mot å utvikle utadrettet samarbeid,
gjensidig kjennskap og gjensidig respekt (Bolton et al.,2021; Hornstrup, 2021).
I Innbyggernes modell opplevde ansatte atlederne deres «tok imot dem» dersom de feilet,
og de ble oppfordret til å tenke og handle på
radikalt nye måter. Dette førte til at flere testet
ut nye og til dels radikale løsninger. På den andre
siden beskrev de en eksisterende organisasjonskultur preget av hierarkisk linjeledelse og
sektorisert styring, med frykt for å gjøre feil. Disse
funnene kan tolkes som en opplevelse av høyere grad
av psykologisk trygghet i prosjektorganisasjonen og
svakere psykologisk trygghet i driftsorganisasjonen.
Psykologisk trygghet kan forstås som en antakelseom at man ikke vil bli straffet eller latterliggjort forå ytre ideer, spørsmål, bekymringer eller feil som erbegått, og at et team oppleves som trygt for å tørre åta risiko (Edmondson, 2018). Graden av psykologisk
trygghet handler både om en strukturell dimensjon
som prinsipp for styring, støtte og prosesser, og enrelasjonell dimensjon som prinsipp for atferd og
samarbeid (Bringselius, 2023). Organisasjoner med
høy grad av tillit rapporterer høyere livskvalitet og
mindre stress blant medarbeidere, mer motivasjonog energi i arbeidet, høyere produktivitet, redusert
sykefravær og lavere grad av utbrenthet (Zak, 2017).
Dersom Trondheim kommune nyttiggjør seg sentralelæringspunkter fra Innbyggernes modell vil dettetrolig påvirke ansatte og organisasjonens evne til å nåmålsettingene om økt livskvalitet og deltakelse bådefor ansatte og innbyggere. Samtidig vil trolig læringspunktene bidra til å fremme kollektiv handlekraft isamspill med andre relevante og berørte aktører.
Tidligere forskning peker på at kapasitet til å utvikle
effektive økosystemer for samskaping henger
tett sammen med etablerte styringslogikker iorganisasjoner. Innbyggerinvolvering i vellykket
offentlig tjenesteinnovasjon avhenger av den administrative tradisjonen og styringskulturen (Gesierich).
I Trondheim kommune var det tydelig at aktørene
erfarte barrierer for å gi nye samskapingspraksiser
et sikkert fotfeste. Mange barrierer ble knyttet til
det som kan omtales som «organisatorisk mudder»;uhensiktsmessige prosedyrer, saksganger, regler
rapporteringer osv. som tok tid og fokus bort fra
arbeidet med å fremme innbyggernes livskvalitet
og samfunnsdeltakelse. Dette kan forstås som at
kommuneorganisasjonen hadde utviklet praksiserog systemer som i realiteten virket mot sin hensikt
og spente ben for samfunnsoppdraget (Madsen etal., 2022). En viktig faktor som ble trukket fram her
var at kommunens styringssystemer i utgangspunktet var preget av logikker som hadde en sterkere
forankring i New Public Management framfor å
betrakte kommunen som en arena for samskaping.
Slike krysspress framstår som paradokser det
kan være krevende for aktørene å håndtere siden
styringssystemer og styringssignaler spriker i ulike
retninger. Å håndtere slike paradokser og spenninger
samtidig som man søker å finne løsninger påkomplekse problemer i en fremtid man ikke kjennerer en krevende men nødvendig øvelse (Nielsen,2023). En viktig del av å finne løsninger ligger i åerstatte uhensiktsmessig byråkrati og forvaltning
med hensiktsmessige rammer og regler som sikrer
god balansering mellom tillit og skjønnsutøvelse, og
positive former for kontroll og ansvarlighet (Torfing& Bentzen, 2022). Høy grad av psykologisk tillit blant
aktører i organisasjonen er dermed helt sentralt– både for å utvikle gjensidige tillitsrelasjoner i etøkosystem, men også for å utvikle tillit til fremtida.
Å utvikle økosystemer for samskaping basert på tillit
regnes som en lovende, men ressurskrevende måteå finne robuste løsninger på dysfunksjonelle styringssystemer på (Bentzen, 2021).

151

NTNU WELLFARE

Nye ideer om styring erstatter ikke fullt ut eksisterende logikker, men sameksisterer og integreres
med etablerte kulturer og tradisjoner, der spenninger
mellom ulike logikker kan erfares som konfliktfylte(Torfing, 2020). En sameksistens av styringslogikker
som balanserer klassiske byråkratiske forvaltningsprisnipper med både New Public Management og
samskaping krever derfor at ledere, beslutningstakere og utøvere av offentlig innovasjon har enbevisst holdning til den administrative tradisjonen og styringskulturen. Det krever også atde jobber aktivt for å kontinuerlig utvikle lokale
tilpasninger som fremmer vellykket innbyggerinvolvering i samskaping og offentlig innovasjon, ien omskiftelig og turbulent verden som stadig er i
endring (Greve et al., 2020; Scognamiglio et al., 2023).
Læringspunkter fra Innbyggernes modell kan tilføre
Trondheim kommune innsikt for å videreutvikle
styringssystemer som er mer tilpasset samstyring og
samskaping av fellesskapsverdier, og som samtidig
tar høyde for klassiske forvaltningsidealer om
rettferdig fordeling.
9.5.4 Oppsummering av vurderinger
Oppsummert kan det argumenteres for at samskapingspraksisene som ble utviklet gjennom Innbyggernes modell representerer et brudd med tradisjonelle
praksiser, ledelsesformer og styringslogikker i
kommunen.
Sett i lys av de nye samskapingspraksisene som
er testet ut i Innbyggernes modell, har Trondheim
kommune utviklet og tatt i bruk verktøy, styringsinstrumenter og samarbeidsformer som kan
vurderes som vellykkede fordi:• det økte fokus på barn, unge og familiers egne
ressurser, bidrag og behov• det fremmet tilpasset, rask og hjelpsom hjelp
der innbyggerne lever og bor• det understøttet relasjonell kapasitet og
psykologisk trygghet til eksperimentering med
prøvehandlinger• brobyggende og mobiliserende former for ledelse
legitimerte og fremmet samskaping og innovasjon• det ble utviklet en plattform med dedikerte
endringsagenter som fungerte som en backboneorganisasjon for kollektiv handling• prøvehandlinger og eksperimentering var koblet
til strategisk planverk
På den andre siden framstår de nye samskapingspraksisene som sårbare, fordi:• fragmentert ledelse er presset på tid og driftsoppgaver reduserer kapasitet til samskaping• ansatte og ledere mangler incentiver til å samskape
med hverandre og eksterne aktører i ordinær drift• kommunalt ansatte må bruke mye tid på «organisatorisk mudder» som uhensiktsmessige rapporteringskrav, saksganger, regler, rutiner osv.
• mange ledere, ansatte og samarbeidspartnere
mangler kompetanse til å gjennomføre samskaping
i praksis• det ikke fins et helhetlig system for felles måling
og evaluering som følger opp kollektiv påvirkningpå fordeling av livskvalitet og samfunnsdeltakelse i
befolkningen.
Basert i funn fra Innbyggernes modell og tidligere
forskning (de 20 hensynene presentert i kapittel 4) gir
vi følgende anbefalinger til videreføring av spirende
samskapingspraksiser:

Foto: Alexander Matthias Seifried

152

INNBYGGERNES MODELL I TRONDHEIM KOMMUNE: HOVEDRAPPORT

Anbefalinger til videreføring av spirende
samskapingspraksiser• Sette verdier i fokus – med livskvalitet for alle som overordnet samfunnsmål
• Bruk tid på innsikt: problemer må forstås før de kan løses• Ta utgangspunkt i det som er viktig for innbyggerne selv, og bygg på ressursene de har tilgjengelig
for å delta og bidra• Invitere innbygere som samarbeidspartnere – fokus på hele familien• Vektlegging av relasjoner – finn deg et ansikt! La relasjoner og nettverk lede an i oppgaveløsningen – noe av det nyttigste ansatte i tjenestene og samarbeidspartnerne opplevde i
Innbyggernes modell var «å få et ansikt» å forholde seg til i andre tjenester• Fortsette utvikling av plattformer for samskaping, der ulike plattformer og arenaer mobiliserer
et bredt aktørkart til å jobbe i retning av felles mål• Sørge for møteplasser, formidling fra og sammenkoblinger mellom utprøving av nye praksiser,slik at aktører og organisasjoner kan lære av hverandre underveis• Videreføre koordineringsmekanismer på familie- og lokalsamfunnsnivå for å bygge både det«lille laget» og «det store laget» rundt ungdommer og familier samtidig - sikre involvering av
frivillig sektor og spill på lag med lokalt næringsliv• Prioritere videreutvikling av barnehager og skoler som plattformer for stedsbasert samskaping• Systematisk utvikle kapasitet til fasilitering av samskaping på tvers av sektorer, aktører og nivå –ha en plan for både hva dere skal oppnå og hvordan dere skal oppnå det• Videreutvikle plattform/kjerneorganisasjon for løpende eksperimentering i driftsorganisasjonen• Rydd unna organisatorisk mudder og uhensiktsmessig byråkrati, og led fram trygge rammer slik
at bakkebyråkratene har rom for tillitsbasert skjønnsutøvelse• Videreutvikle incentiver og verktøy som fremmer løsninger på tvers av tjenester, forvaltningsnivå
og aktører i lokalsamfunnet• Fortsette videreutvikling av en samskapingsøkologi, der virkemidler virker sammen for å virke
bedre• Fortsett kontinuering eksperimentering med nye praksiser og skap direkte kobling til utvikling
av driftsorganisasjonen• Sørg for politikerforankring av samskapingspraksiser og en sterkere påkobling av kommunens
demokratiske institusjoner• Sørg for at samskaping i oppgaveløsning ikke blir til pulverisering av ansvar• Sørg for at folkevalgte politikere bærer hovedansvaret for befolkningens livskvalitet,
demokratiske deltakelse og fordeling av livsmuligheter

153

10
RollerINNBYGGERNES MODELL I TRONDHEIM KOMMUNE: HOVEDRAPPORT

Forskningsspørsmål som belyses i dette kapittelet er:• Hvordan forstår målgruppene, tjenesteytere og øvrige samskapingsaktører
sine roller i utvikling, gjennomføring i evaluering av forsøkene?

OPPSUMMERING AV HOVEDFUNN
1. Innbyggernes modell bidro til at et mangfold ulike aktører utviklet nye og samskapende roller og
kompetanser. Generelt gikk aktørene fra klassiske roller som mottaker og tjenesteyter til et utvikling
av et nettverk bestående av et mangfold av brobyggere og endringsagenter.
2. Innbyggernes modell har ført til størst endring i roller blant innbyggere og ansatte, med minst forandring
i rollen blant politikerne. De mest radikalt positive forandringshistoriene vi hørte om, var fra innbyggere
som hadde fått erfaring med å innta verdsatte roller, der de ble viktig for andre.

155

NTNU WELLFARE

Samskaping forutsetter nye roller for en rekke ulike
aktører som er gjensidig avhengig av hverandre for åfå samskaping til å fungere i praksis. For kommunens
ansatte og administrative og politiske ledere innebærer dette generelt å innta en mer fasiliterenderolle for å myndiggjøre og mobilisere innbyggere og
relevante samarbeidspartnere i samskaping på ulike
nivå, slik vi beskrev i kapittel 4.
I dette kapitlet ser vi nærmere på ulike roller som
var involvert i Innbyggernes modell, der fokuserervi på funksjon og kompetanser knyttet til helhetlig,
samordnet og effektiv praksis.

10.1 Nye samskapende roller og kompetanser
Som tidligere omtalt, omfattet innbyggernes
modell at ulike aktører, på ulike nivå, utviklet roller
og kompetanser som i større eller mindre gradbidro til å fremme samskaping. I det følgendevil vi oppsummere framtredende mønster idatamaterialet knyttet til de ulike rollene i
initiering, design, gjennomføring og evaluering
av forsøkene. Vi starter med å presentere funn
som belyser innbyggernes ulike roller, før vi sernærmere på rolleforståelse og rolleutøvelse blant
prosjektledere, ansatte, samarbeidspartnere, ledereog politikere. I sum danner dette et bilde av de ulike
aktørenes bidrag og posisjon i samskapingen av Innbyggernes modell, med vekt på nye og samskapenderoller og kompetanser.
10.1.1 Innbyggernes roller
Som vi beskrev i kapittel 6 fortalte mange innbyggere
at de tidligere hadde opplevd å bli møtt som «en sak»i møtet med det offentlige hjelpeapparatet.

Et tydelig funn fra prosessen med innbyggernes
modell var at innbyggerne fortalte om endringer
underveis der de opplevde – dog i varierende grad- atde ble en deltaker og en samarbeidspartner; altså enendret selvforståelse i hvilken rolle de selv spilte i
møtet med velferdssystemet. Gjennom delprosjektene var det tydelig at det var en ny opplevelse formange av deltakerne å føle at de ble «satset på», og
lyttet til som en bidragsyter i eget og andres liv.
På tvers av delprosjektene var det tydelig at
motivasjon, eierskap og språklige forutsetningerpåvirket roller og delaktighet i gjennomføringen av
delprosjektene. Dette hang sammen med forutsetninger og reelle muligheter til å delta, men ikke minst
hvordan innbyggerne opplevde å bli møtt med tillit og
understøttelse fra ansatte og samarbeidspartnere idelprosjektene. Med andre ord var de relasjonelle
betingelsene og opplevelsen av å være en person
med meninger, og ikke en sak som skulle løses,viktig for innbyggernes selvforståelse.
Som vist i tidligere kapitler var det imidlertid stor
variasjon blant delprosjektene når det gjaldt innbyggernes roller i samskapingsprosessene. Dette gjaldt
innbyggernes roller i alle faser av samskapingsprosessene, fra initiering til utvikling og design, og fra
gjennomføring til evaluering av forsøkene. Noen
delprosjekter, som for eksempel Flykning-familien
i sentrum, baserte i hovedsak søknad og plan for
gjennomføring på fagfolk og samarbeidspartneres
innsikt i målgruppens utfordringer, og en felles
vurdering av at mer penger var det viktigste fordenne målgruppen. Her hadde innbyggerne en
mer passiv rolle. Noen påpekte at barn i liten grad
hadde vært involvert i samskapingen, og det var
hovedsakelig foreldre og eldre ungdommer som

INNBYGGERNES ROLLERKJENNETEGN

Mottaker

Fordi de inntok en passiv rolle i utdeling av penger.

Deltaker, samarbeidspartner og utvikler

Fordi de inntok en aktiv rolle i forhandling av mål, virkemidler
og utvikling av tjenester, og deltok i gjennomføring av tiltak.

Kvalitetssikrer

Fordi de evaluerte hvorvidt nye praksiser var bedre enn gamle.

Brobygger og medborger

Fordi de trakk med seg flere innbyggere i aktiviteter og utøvde
los-funksjoner for andre innbyggere til tjenestene og i samfunnet.

Erfaringskonsulent

Fordi de jobbet som ansatt eller frivillig der livserfaringer var
kjernekompetansen.

Frontløper og forkjemper

Fordi de aktivt søkte å påvirke tjenester, samfunn og politikk.

Innbyggerledere

Fordi innbyggerne var i førersetet, og kommunen medvirket med
virkemidler som var viktig for innbyggerne selv.

Tabell 6: Innbyggernes roller i de ulike fasene av prosessen kan dermed forstås som et kontinuum mellom å være passiv
mottaker til å sitte i førersetet på veien mot livskvalitet og samfunnsdeltakelse.

156

INNBYGGERNES MODELL I TRONDHEIM KOMMUNE: HOVEDRAPPORT

hadde deltatt. Andre delprosjekter ga ungdommer og
familier mulighet til å forme innhold og prioriteringer
i delprosjektene, der de i større grad ble ansett som
deltakere gjennom hele prosessen, også i initieringog design av delprosjektene.
I andre delprosjekter, som i Stødig start og Veien til
førerkortet, tok innbyggerne mer aktiver roller, ogsåi selve gjennomføring av aktiviteter som skjedde i
regi av prosjektet. Disse to prosjektene praktiserteogså en form for deltakende budsjettering og med
kollektive former for utbetalinger, samtidig som
erfaringskonsulenter jobbet som likemenn ogpådrivere gjennom prosessen. Til tross for at det
finnes erfaringskonsulenter i andre tjenester og
enheter i Trondheim kommune fra før, var slike roller
delvis nytt for de som jobbet i disse delprosjektene.
Den mest «radikale» endringen i innbyggerroller fantvi i Stødig start, der foreldrene startet en egen organisasjon: «Stødig oppvekst». Denne organisasjonen var«innbyggerkontrollert» i den forstand at den ikke
var underlagt noen form for føring fra kommunen,
men fikk økonomisk støtte, tilgang til lokaler og til
dels praktisk støtte til å gjennomføre innkjøp (somfor eksempel en felles-eid båt), aktiviteter og arrangementer. Både i Veien til førerkortet og i Stødig start
tok flere innbyggere på seg roller som frontløpere
og forkjempere for å påvirke den offentlige
samtalen og folkevalgte politikere.
Innbyggerne var i begrenset grad direkte involvert
i de interne evalueringsprosessene i kommunen ide fleste av delprosjektene. Noen av utfordringene
knyttet til dette inkluderer språklige barrierer og
manglende presentasjon av evalueringsprosessen
for familiene. «Veien til førerkortet» delprosjektet
skiller seg positivt ut ved å ha inkludert ungdommenei evalueringen, noe som har bidratt til verdifull innsikt
og refleksjon. Innbyggerne har imidlertid hatt ensentral rolle i bidragsforskningen, der mange har deltsine erfaringer gjennom deltakelse i intervjuer.
Oppsummert er det ikke grunn til å hevde at den ene
formen for deltakerrolle nødvendigvis er kvalitativt
bedre enn andre; det kommer an på hva som ermålet med samskapingsprosessene, Innbyggernes
forutsetninger for å delta, støtte og tilrettelegging som gjør et mulig å delta på like vilkår, samt
motivasjon og mulighet til å bidra. For eksempel
hadde Innbyggerne i Flyktning-familien i sentrum
stort utbytte av Innbyggernes modell, selv om deinntok en mer passiv rolle i initiering, gjennomføring
og intern evaluering. Likevel var det tydelig at demest radikalt positive forandringshistoriene vi hørteom, var fra innbyggere som hadde fått erfaring med
å innta verdsatte roller, der de ble viktig for andre.
I slike sammenhenger ble også innbyggerne selv
brobyggere og veivisere for andre ungdommer og
familier til nye arenaer de kunne delta på, og der dedelte kunnskap og ressurser med hverandre. For
disse innbyggerne var det tydelig at samskapingsprosessene muliggjorde myndiggjøring og «mattering».
Foto: Alexander Matthias Seifried

157

NTNU WELLFARE

10.1.2 Prosjektledernes roller
Fasiliterende ledelse er sentralt for å fremme en god
institusjonell design og gode samskapingsarenaer,
plattformer og prosesser. Ledelsen av Innbyggernes modell foregikk på flere nivå, der strukturen
i prosjektarbeidet skapte forbindelser mellom
prosjektorganisasjonen og kommunens linjeledelse
gjennom styringsgruppa. Både i intervjuer med
ansatte, samarbeidspartnere og ledere kom det framat prosjektlederne for det overordnede prosjektet
hadde hatt en «stor og avgjørende rolle» for utviklingog utprøving av Innbyggernes modell. Prosjektledelsen var delt mellom en fulltidsansatt prosjektlederfra helse og velferdssektoren (100% stilling), og en fra

oppvekststaben (50 % stilling). I tillegg var en annenrådgiver fra oppvekstadministrasjonen påkoblet som
støttespiller for prosjektlederne. Disse prosjektlederne ble både av seg selv og andre beskrevet somsvært forskjellige i form av personlige egenskapersom kompletterte hverandre, men like i form av
verdisynet og pågangsmot til å drive fram innovasjonsprosessene i prosjektet. Som tidligere omtalt
fungerte prosjektlederne som sentrale pådrivere forå utvikle en kjerneorganisasjon/backbone-organization som fremmet kollektiv handlekraft og mot til åeksperimentere med nye praksiser. En viktig funksjon
var at de fasiliterte gjensidig læring, felles refleksjon
og dilemmahåndtering underveis.

PROSJEKTLEDERNES ROLLERKJENNETEGN

Speider

Fordi de jobbet utadrettet for å høste kunnskap og erfaringer fra omverdenen
som kunne inspirere eksperimenteringen i Trondheim

Fasilitator

Fordi de utøvde prosessledelse i møter og workshops der innbyggere, ansatte,
samarbeidspartnere og ledere kunne utveksle ideer og kunnskaper med hverandre,
og isenesetter organisasjonslæring og refleksjon.

Kvalitetssikrer

Fordi de evaluerte hvorvidt nye praksiser var bedre enn gamle

Brobygger

Fordi de fungerte som bindeledd mellom delprosjektene, styringsgruppa,
forsknings-teamet og det nasjonale programmet i pilot 0-24, og utviklet plattformer
og arenaer
for samskaping med relevante aktører i og utenfor Trondheim

Frontløper

Fordi de jobbet strategisk med å tenke langt fram i tid, skape rammer for eksperimenteringen, rydde unna barrierer, og stadig dyttet delprosjektene framover til åvære modig og teste nye prøvehandlinger

System-forandrer

Fordi de fungerte som policy-entreprenører som trakk i tråder i hele økosystemet
for samskaping, både i og utenfor kommunen, med mål om at læringspunkter fra
innbyggernes modell skulle videreføres og forsterkes.

System-demonstratører

Fordi de konkret viser fram hvordan systemer og praksiser kan fungere annerledesTabell 7: Ulike aktørers beskrivelse av rollene til prosjektlederne av Innbyggernes modell.

158

INNBYGGERNES MODELL I TRONDHEIM KOMMUNE: HOVEDRAPPORT

10.1.3 Ansattes roller
Samskaping slik den utfolder seg i Innbyggernes
modell gir nye og mer desentraliserte arbeidsformer og nye roller for ansatte i tverrgående
team og arenaer med innbyggerne. I likhet med
innbyggerne inntok også kommunalt ansatte og
delprosjektledere som deltok i Innbyggernes modell
ulike roller i prosjektet. Likevel fortalte ansattegjennomgående om en forandret forståelse av sinrolle som kommunalt ansatt, som påvirket bådemåten de tenkte om sitt eget arbeid på, og hvilke
handlinger som ble prioritert. Slike forandringer imentale modeller ble ofte knyttet til hvilke målde opplevde at de jobbet for å nå, og hva slags
utfordringer de søkte å løse. Mange uttrykte at
det var nytt for dem å løfte blikket på hensikten med
jobben de utførte, og bidra til å initiere og designe
løsninger for å nå målsettinger i prosjektene. En
annen rolle var knyttet til en speiderfunksjon, derde søkte etter samarbeidspartnere som kunne
bidra til å realisere felles målsettinger. Å kunne
innta roller der de ble kjent med familier og deres
behov ble vektlagt som viktig. Gjennom Innbyggernes
modell uttrykte flere ansatte at de hadde fått på seg
forsterkede «levekårsbriller» som satte dem bedre
i stand til å se etter, og etterspørre levekårsfaktorer.
Dette gjaldt både i møtet med innbyggerne, menogså på systemnivå. Andre framhevet at de haddevært oppmerksomme på levekår og fattigdomsproblemer så lenge de kunne huske, men framhevet at
Innbyggernes modell ga dem en verktøykasse somsatte dem i stand til å gjøre noe med problemene deså.

Det var tydelig at teamarbeid og relasjonelle
betingelser virket inn på arbeidspraksiser og samarbeidsrelasjoner. Ansatte uttrykte at deltakelsen i
Innbyggernes modell ga opplevelsen av å ha et større
lag med kolleger, både i og utenfor kommunen, somde raskt kunne ta kontakt med for å løse oppgaver
som krevde samarbeid. Dette ble beskrevet som en«kjapp tjenestevei» som gikk på tvers av sektorgrenser, og som satte «ansikt på funksjoner». På dennemåten fungerte flere ansatte i frontlinja som direkte
brobyggere ut mot innbyggere, andre sektorområder,og (delvis) ut i lokalsamfunnene. Ansatte så dermed
seg selv i større grad som en del av et team som
gikk på tvers av tradisjonelle organisatoriske
skillelinjer. Flere framhevet at felles målsettinger- med flere å spille på i oppgaveløsingen- påvirket
motivasjon, økt trygghet til å utøve tillit og skjønn,og jobbengasjement. Flere oppfattet også at de fikk
et økt handlingsrom til å bruke fagligheten sin på
en bedre måte for å hjelpe innbyggerne med det
de hadde behov for; en form for myndiggjøring der
ansatte opplevde økt makt til å utøve rollen sin og
utøve handlinger og beslutninger i tråd med innbyggernes behov. En del var også opptatt av tillitsvalgte
sine roller, og at det var behov for tettere og mer
aktivt samspill med ansattorganisasjonene for å få til
videreutvikling av samskaping i praksis.
Noen ansatte tok også på seg roller som brobyggereog frontløpere - både i egne enheter, men også for å
spre erfaringer til andre aktører som jobbet i andredeler av kommunen og til beslutningstakere. Delvis
skjedde dette på eget initiativ, og delvis fasilitert av
prosjektlederne eller andre ledere i kommunen.

KOMMUNE-ANSATTES ROLLERKJENNETEGN

Initiativtaker

Fordi de initierte utvikling av delprosjektene

Speider

Fordi de aktivt lette etter og søkte samarbeid med aktører som kunne bidra til ånå mål for innbyggernes modell

Samarbeidspartner og utvikler

Fordi de deltok i samskapte former for oppgaveløsing

Risikotaker

Fordi de var redd for å bryte regler og prinsipper om likebehandling, men tok
sjansen likevel

Kvalitetssikrer

Fordi de evaluerte hvorvidt nye praksiser var bedre enn gamle

Kulturbygger

Fordi de bidro til å spre tankesett, holdninger og verdier i kommunen

Brobygger

Fordi de overførte læring til andre og søkte samarbeid på tvers

Frontløper

Fordi de testet ut nye ideer og handlinger de ikke hadde prøvd før

Tabell 8: Kommunalt ansatte sine roller i Innbyggernes modell.

159

NTNU WELLFARE

10.1.4 Samarbeidspartnernes roller
Innbyggernes modell var organisert rundt en rekke
offentlige, private og frivillige aktører og utnyttet
koordineringen og grenseflatene mellom disses
kompetanse. De ulike delprosjektene hadde med
seg en rekke aktører fra frivillig, privat og offentlig
sektor som ikke var ansatte i kommunen. I de
ulike delprosjektene var det tydelig at samarbeidspartnerne hadde svært ulike roller i «laget» rundt
barna, ungdommene og familiene. Noen var aktivt
deltakende i initiering, design, gjennomførlig og
evaluering, mens andre inntok mer passive roller.
Noen eksterne aktører var tett på og ble både av

seg selv og kommunens ansatte vurdert som en
integrert og likeverdig del av samarbeidet. For
eksempel var representanter fra politiet tett koblet
på tre av delprosjektene (Tidlig innsats Brundalen,
Sammen på Lademoen og Veien til Førerkortet). I
disse prosjektene tok politiets representanter ogsåen tydelig pådriverrolle, og bidro til å bygge bro og
erfaringsdeling mellom delprosjekter. Andre samarbeidspartnere inntok en mer passiv rolle, der de«leverte» innsats knyttet til bestemte gjøremål. Dettegjaldt for eksempel kjøreskolen som var involvert idelprosjektet Veien til førerkortet.

SAMARBEIDSPARTNERNES ROLLERKJENNETEGN

Brobygger

Fordi de knyttet sammen forbindelser mellom ulike delprosjekter, og ut til
andre organisasjoner og nettverk

Kulturbygger

Fordi de bidro til å spre tankesett, holdninger og verdier i egne organisasjoner og i lokalsamfunnet

Samarbeidspartner og utvikler

Fordi de deltok aktivt i planlegging, oppgaveløsing og evaluering

Leverandør

Fordi de (delvis) utførte oppgaver på «bestilling» fra resten av delprosjektet

Frontløper

Fordi de dyttet delprosjektene framover gjennom fremtidsvisjoner og
ambisjoner om samfunnsforandring

Frontløper

Fordi de testet ut nye ideer og handlinger de ikke hadde prøvd før

Tabell 9: De ulike rollene som samarbeidspartnerne i Innbyggernes modell inntok kan beskrives som et kontinuum mellom åvære en leverandør, til å være en frontløper.

160

INNBYGGERNES MODELL I TRONDHEIM KOMMUNE: HOVEDRAPPORT

10.1.5 Styringsgruppe og administrative ledere i«linja» sine roller
Som beskrevet i kapittel 9 mente ansatte og
samarbeidspartnere i delprosjektene at Innbyggernes modell var godt forankret i kommunens
administrative ledelse. Administrative ledere hadde
en rekke ulike roller i tilknytning til Innbyggernes
modell. Mange la vekt på at kommunens toppledelse fremhevet Innbyggernes modell og at det ble
lagt merke til av enhetsledere og i organisasjonen.
Samtidig uttrykte ansatte i kommunen at det
oppleves en større nysgjerrighet for Innbyggernes
modell fra eksterne aktører mer enn internt fra
linjeledelsen i egen organisasjon.
Noen ledere i kommunen, særlig i starten av
prosjektet, tok rollen som kritiske motstandere og
mente at Innbyggernes modell innebar for stor risiko.
En del ansatte som jobbet direkte med delprosjektene kommenterte at administrativ ledelse kunne
deltatt mer aktivt underveis i prosjektet, noe også deadministrative lederne og medlemmer av styringsgruppa påpekte selv.

Styringsgruppa og Kommunedirektøren hadde en
aktiv rolle i prosjektet, der enkelte av dem tok en rolle
som pådriver for å skape systemforandringerbasertinspirert av fortellinger og erfaringer fra Innbyggernes modell. De øvrige områdedirektørene, som ikke
deltok i styringsgruppa, var løsere koblet på.
Flere av delprosjektlederne mente også at prosjektet
har tatt mye tid og lederkapasitet, og noe mer enn
forventet hos enkelte. De fleste delprosjektlederne
var også praksisnære linjeledere (eks. avdelingsleder),mens styringsgruppa utgjør øverste strategiske
ledelse, bestående av områdedirektører. Flerepåpekte at prosjektet bar preg av et ledelsesgap med
tanke på involvering og kontinuerlig forankringsarbeid blant enhetslederne. I intervjuene med ansatteog ledere kom det fram at eksisterende arenaer forkunnskaps- og erfaringsdeling (som for eksempel
enhetsledermøter ect) i liten grad benyttet erfaringer
og fortellinger fra Innbyggernes modell som tema imøtene.

LEDERNES ROLLERKJENNETEGN

Brobygger

Fordi de koblet erfaringer fra innbyggernes modell til andre aktører og utviklingsprosesser underveis

Frontløper

Fordi de aktiv ledet fram et handlingsrom for å oppskalere læringspunkter fra
eksperimenteringen

Kulturbygger

Fordi de bidro til å spre tankesett, holdninger og verdier

Ansvarlig vokter og
beslutningstaker

Fordi de utøvde lederskap med forpliktende ansvar for kommunens samfunnsoppdrag som tjenesteyter og myndighet, og sto bak frontløpernes risikotaking

System-forandrer

Fordi de utøvde lederskap og styring med mål om å endre økosystemet forsamskaping, og brukte læringspunkter fra Innbyggernes modell i kommunens
samfunnsoppdrag som samfunnsutvikler og lokaldemokrati

Skeptisk motstanderFordi de mente de var for risikabelt å rokke ved etablerte forvaltningsmodeller

Passiv eller skeptisk observatør

Fordi de ville vente på resultater og funn fra evaluering og forskning

Tabell 10: De ulike rollene som administrative ledere i linja inntok kan beskrives som et kontinuum mellom å være skeptisk
motstander, til å være en frontløper og system-forandre.

161

NTNU WELLFARE

10.1.6 Folkevalgte politikere sine roller
Av alle aktørene som ble intervjuet eller omtalt gjennom forskningsprosessen, var det tydelig at politikerne
hadde de mest distanserte rollene. Både prosjektledere og ansatte/samarbeidspartnere i delprosjektene
uttrykte en forventning til politikernes rolle i forhold til å fatte vedtak og beslutninger for å videreføre
vellykkede prøvehandlinger, og et ønske om at politisk ledelse tar i bruk langsiktige og strategiske virkemidler.
Samtidig var det få andre aktører som omtalte eller beskrev politikernes rolle utover at den politiske ledelsen
virket «langt unna», og kanskje ikke hadde forutsetninger for å forstå og sette seg inn i innbyggernes konteksterog situasjonsbeskrivelser. Ansatte i delprosjektene kunne uttrykke at det virket som om folkevalgte politikere
generelt innehar en kontrollrolle, at de først kommer på banen og vier tjenesteutvikling oppmerksomhet
om noe går galt, eller for å ha kontroll over budsjetter og likebehandling. I den siste fasen av prosjektet ble
imidlertid enkelte politikere gradvis mer nysgjerrig på praksisene som ble utviklet i innbyggernes modell, noe
vi kommer tilbake til i kapittel 11.
POLITIKERNES ROLLERKJENNETEGN

Kontrollere av organisasjonen

Fordi de var opptatt av ansvarlig styring

Brobygger

Fordi de så på innbyggernes modell som lovende, og koblet politiske utvalg
sammen for å drøfte erfaringer eller holde seg orientert på tvers av saksfelt

Skeptisk observatør

Fordi de ville vente på resultater og funn fra evaluering og forskning

Passiv og frakoblet

Fordi de ikke kjente til innbyggernes modell

Tabell 11: De ulike politikerrollene.

10.1.7 Oppsummering
Ut fra typiske rollebeskrivelser hos de ulike aktørene i Innbyggernes modell, kan vi sette opp følgende
oversikt over hvordan ulike roller har utviklet seg gjennom Innbyggernes modell. Vi har her valgt å sette opp«ny rolle» som kontrast mot de tradisjonelle rollene de ulike aktørene selv har beskrevet i intervjuer og isurvey-undersøkelsene.
ROLLER

TRADISJONELL ROLLE

NY ROLLE

Innbyggere«En sak»: passiv mottaker av ytelser og
tjenester

Aktiv deltaker: ytelser og tjenester aktiverer
medborgerskap og økt makt over beslutninger som angår dem

AnsatteRegelbundet og vedtaksstyrt: Løser
oppgaver og yter tjenester

Skjønnsbasert og innbyggerorientert: Skaper
verdier som er viktige for innbyggerne (ogdem selv)

Samarbeidspartnere

Tilfeldige relasjoner: Sporadisk kontakt med
kommunale aktører

Likeverdig partner: En integrert del av
teametAdministrative ledere

Leder linja: fokus på egen tjeneste og sektor

Leder på tvers: fasilitetere sammenhengende innsats mellom sektorer, og ut ilokalsamfunnet

Politikere

Styrer organisasjonen: opptatt av
likebehandlingUavklart: lite forandring, men forsiktig
nysgjerrig mot slutten av prosjektet

Tabell 12: Typiske rollebeskrivelser blant de ulike aktørene i Innbyggerne s modell. Tradisjonell versus ny rolle.

Som en generell oppsummering, vil vi argumentere for at Innbyggernes modell har ført til størst endring i roller
blant innbyggere og ansatte, med minst forandring i rollen blant politikerne. Den vitenskapelige litteraturen om
samskaping peker på at vellykket samskaping avhenger av brobyggende roller, endringsagenter og policyentreprenører på ulike nivå som kan drive partnerskaper og nettverk av samarbeidsaktører framover (Blijleven& van Hulst, 2021; Sørensen et al., 2020; Williams, 2002). Basert i funn knyttet til de ulike rollene anbefaler vi å
fokusere på følgende i videreutvikling av ulike samskapingsroller (anbefalingene bygger på funn fra Innbyggernes modell og tidligere forskning – de 20 hensynene presentert i kapittel 4):

162

INNBYGGERNES MODELL I TRONDHEIM KOMMUNE: HOVEDRAPPORT

Anbefalinger til videreutvikling av samskapingsroller• Utvikle kompetanse til samskaping blant alle aktører som inngår i samskapingsprosesser• Ansette flere erfaringskonsulenter som kan jobbe som brobyggere mellom innbyggere, tjenesterog andre relevante organisasjoner i kommunens lokalsamfunn, og mobilisere nettverk til
deltakelse i demokratiske prosesser• Dedikere roller som jobber som system-forandrere og pådrivere for fasilitering av innovasjon, isamspill med et bredt nettverk aktører i og utenfor kommunen• Innarbeide kompetanse til ledelse av samskaping i kommunens lederutviklingsprogrammer• Styrke trepartssamarbeidets funksjon for å bygge kapasitet for samskaping i praksis• Myndiggjøre politikerne som ledere for å mobilisere kommunens lokalsamfunn.

163

11
Innbyggernes modellssosiale og økonomiskebærekraft

INNBYGGERNES MODELL I TRONDHEIM KOMMUNE: HOVEDRAPPORT

Forskningsspørsmål som belyses i dette kapittelet er:• Hvordan tar administrative og politiske ledere imot evalueringen av forsøkene
slik de beskrives av målgruppa, ansatte og samskapingsaktørene?
• Hvilke samfunnsøkonomiske scenarier kan skisseres på bakgrunn
av erfaringer fra forsøkene?
• Hva kan hemme og fremme forankring og implementering av denye praksisene som integrert del av kommunens kjernevirksomhet?

OPPSUMMERING AV HOVEDFUNN• Innbyggernes modell har vært et radikalt annerledes prosjekt som har skapt engasjement og debatt internt
i kommunen. Det har blitt tatt godt imot av administrativ ledelse, men har vært relativt dårlig politisk
forankret. Delt prosjektledelse mellom helse og oppvekst har vært et godt grep, og har bidratt til nødvendig forankring i begge sektorer.
• Mens elementene som har handlet om innbyggerinvolvering og samskaping mellom flere samarbeidsaktører har hatt bred støtte, har direkte utbetaling av penger/gavekort til lavinntektsfamilier, fra tjenester
som vanligvis ikke har den rollen, vært mer omstridt. Særlig likhetsprinsippet har vært hyppig debattertbåde blant administrativ og politisk ledelse og i tjenestene.
• Delprosjektlederne mente pengene har vært viktige som virkemiddel for å skape tillit og relasjon til innbyggerne. Samtidig har samhandlingen ført til økt kunnskap om eksisterende, og liknende, virkemiddelapparati NAV og barnevernet.
• I prosjektets sluttfase var det en klar intensjon fra både prosjektledelse og strategisk ledelse om å videreføre
og oppskalere måten å samhandle og samskape på. Det var mer usikkerhet knyttet til videreføring av friemidler.
• Strategisk ledelse understreket viktigheten av å involvere linjelederne for å få en bredere forankring i det
videre arbeidet etter prosjektslutt, men det forelå ingen konkrete planer om hvordan dette skulle skje. Det
ble opp til ledere med budsjettansvar å bestemme om de vil bevilge penger til en pott frie midler til fordelingi årene som kommer.
• Både norsk og internasjonal forskning viser at det kan gi store samfunnsøkonomiske gevinster å investere ilevekårsutsatte barnefamilier, og jo tidligere i marginaliseringsforløpet innsatsen kommer, jo større mulighettil å påvirke utfallet. Hvis man skal prioritere mellom delprosjektene i videreføringen, taler dette for å prioritere de delprosjektene som retter seg mot de minste barna. Tidlig innsats i Brundalen har utmerket seg som
et prosjekt som både har fått til god samskaping på tvers av aktører, og håndtert utbetaling av pengene påen lite kostnadskrevende måte.
• Trondheim kommunes uttesting av Utenfor-regnskapet som del av levekårsbudsjetteringen viste at undervisse forutsetninger ville de aller fleste av delprosjektene i Innbyggernes modell påvirke offentlige budsjetter
positivt på sikt. Arbeidet synligjorde at det kreves et godt forarbeid for å komme fram til forutsetningene,og at denne prosessen i seg selv kan gi kommunen nyttig innsikt i budsjetteringsarbeidet.
• Utenfor-regnskapet viste at fremtidig økonomisk gevinst særlig ligger i å redusere tiltak fra barnevernet, ogå øke skatteinntektene hvis disse barna fullfører videregående skole og kommer seg i jobb i fremtiden.
• Et trygt og forutsigbart bomiljø for lavinntektsfamilier har vært fokus både i flere av delprosjektene i Innbyggernes modell, og i andre parallelle prosjekt rettet mot samme målgruppe i Trondheim kommune. Dette er
et område kommunen ønsker å satse på i samarbeid med Husbanken, f.eks. i «Trygge hjem»-prosjektet der
kommunen går inn med egenkapital i kombinasjon med startlån. Innbyggernes modell har bidratt til økt
kunnskap blant ansatte i kommunen om boligens betydning for barn i fattige familier.

165

NTNU WELLFARE

For å besvare forskningsspørsmålet om
sosial og økonomisk bærekraft i Innbyggernes modell
har vi tatt i bruk kunnskap fra hele datamaterialet.
Administrativ og politisk ledelse har en avgjørenderolle når et pilotprosjekt skal videreføres, og i første
del i dette kapitlet har vi analysert hvilke faktorer
som kan hemme og fremme forankring og implementering av de nye praksisene som en integrert delav kommunens kjernevirksomhet. Som grunnlag for
utvikling av tentative framskrivninger av forsøkenes
sosiale og økonomiske bærekraft, beskriver vi
sentrale elementer som bør inngå i en samfunnsøkonomisk vurdering av tiltakene i Innbyggernes
modell. Vi presenterer i den forbindelse Trondheim
kommunes pionerarbeid med «Utenfor-regnskapet»,et KS-utviklet verktøy som kan hjelpe offentlige
aktører å beregne fremtidig gevinst av investeringer iforebyggende tiltak for barn og unge. Mot slutten av
kapitlet har vi latt oss inspirere av scenariometodikk
i utarbeidelsen av fremtidsscenarier for hvordan
en tenkt fremtid i Trondheim kommune kan se ut,
gitt ulikt opptak av læringspunkter fra Innbyggernes
modell.

11.1 Forankring og videreføring av Innbyggernes
modell?
Innbyggernes modell er et prosjekt som har blitt lagt
godt merke til både internt i Trondheim kommune,og eksternt i form av at både prosjektlederne og
medlemmer av styringsgruppa har presentert
pilotprosjektet på mange arenaer. Som nevnt ikapittel 9 innebar arbeidet med Innbyggernes modell
utstrakt brobyggende virksomhet på tvers av etmangfold aktører. Delt prosjektledelse mellom helse
og oppvekst har vært et godt grep, og har bidratt til
nødvendig forankring i begge sektorer. Prosjektlederne oppgir å ha presentert prosjektet for minst 40
ulike eksterne aktører i løpet av prosjektperioden.
Eksempler på eksterne arenaer slik formidling har
foregått er Arendalsuka, i en rekke andre kommuner,fylkeskommunen og Statsforvalteren, frivilligeorganisasjoner, flere konferanser, for Husbanken,
i TV-debatt og i lokalaviser. Vi har inntrykk av at
dette er et prosjekt kommunen er stolt av, og som
kommunens administrative ledelse har brukt someksempel når det er snakk om fattigdomsproblematikk, levekår, områdeløft, tillitsreform, oppvekstreform osv. Det eksperimentelle aspektet, dvs. det å
dele ut penger direkte eller indirekte til innbyggerne
uten strenge krav til dokumentasjon, nye arenaer forsamhandling i lokalmiljøet mv., i kombinasjon med
taleføre pilot- og delprosjektledere, og ikke minst
innbyggere som stiller opp og forteller sin historie,
har gjort at Innbyggernes modell har blitt godt
kommunisert, og tilsynelatende godt tatt imot blanttilhørere.
Vi vet fra tidligere forskning at en høy andel av forbedringsarbeid og piloter som gjennomføres i organisasjoner ikke fører til varig endring. Dette skyldes
først og fremst at man ikke har klart å endre folks

166

holdninger og atferd (Kotter, 2012). Når pilotprosjektperioden for Innbyggernes modell avsluttes er
det store spørsmålet hvilke elementer av prosjektetsom skal videreføres og eventuelt oppskaleres og
spres til andre deler av organisasjonen. I det følgende
presenterer vi hvordan både administrativ ledelse (påflere nivå) og politikerne har reflektert rundt dette
spørsmålet i intervju med forskerteamet.
11.1.1 Måten å samhandle og samskape på skal
oppskaleres
I prosjektet har både prosjektledelsen og strategisk
ledelse hele tiden vært opptatt av at evalueringenmå peke på hvilke praksiser og læringspunkter som
kan tas med videre, og eventuelt oppskaleres etter
endt prosjektperiode. De var generelt opptatt av at
kommunen måtte forholde seg til en rekke juridiske
krav og forvaltningsmessige prinsipper som politiskeog administrative ledere måtte stå til ansvar for,samtidig som de anså potensialet og handlingsrommet for samskaping som stort. En administrativ lederpå strategisk nivå i kommunen reflekterte rundt
potensialet for samordnet innsats, og pekte på at det
grunnleggende sett handlet om sammenhenger og
konflikter i verdisyn, organisasjonskultur og politiske
føringer:Det første jeg tenker på er jo lovkrav, regulatoriske
krav og aspekter ved organisasjonen vår. Hvordan vi
har tradisjon for å ha lite samhandling mellom ulike
tjenesteleverandører, hva kan stå i veien for det? Det
kan også være politiske føringer som vil peke i en annen retning enn den tillittsreform-baserte retningen.
Hvis man vil ha en høyere andel av kontroll så passer
ikke innbyggernes modell så godt, så det handler ganske mye om verdisyn, og hvilket verdisyn Trondheim
kommune ønsker å legge til grunn.
I ett av intervjuene vi gjorde relativt tidlig i prosjektperioden, uttalte et av medlemmene i styringsgruppen følgende:
Men jeg tror kanskje det som er skalerbart da, det
er tilnærmingen, inngangen, hvorfor har en delav disse prosjektene blitt vellykket (…) Men er det
liksom måten man kommuniserer på, måten man
samhandler på, måten man stiller krav på, måten
man får til breddefokus med eksterne bidragsytere, det kan være skalerbart og da må man
drive litt tjenestedesign på dette her tror jeg, på enmåte da, for å dra erfaringene ut fra de syv prosjektene. (Informant i strategisk ledelse)
Det var altså tidlig en oppfatning om at det økte samarbeidet og samhandlingen mellom de ulike aktørene
i delprosjektene var noe av det strategisk ledelse så
for seg var lettest å oppskalere. Dette innrykket ble
opprettholdt i senere intervju. I et av intervjuene
med strategisk ledelse siste året i evalueringen ble
denne forventningen kommunisert, samtidig som

INNBYGGERNES MODELL I TRONDHEIM KOMMUNE: HOVEDRAPPORTman erkjente at det foreløpig ikke hadde vært jobbet
systematisk med å involvere flere ledere i arbeidet:
Jeg har på en måte fått en ny bekreftelse på er
at det er kjempeviktig at lederne fasiliterer og
har forventninger til at medarbeidere og mellomledere finner hverandre. At vi på en måte har en
forventning om at de samarbeider, og setter ressursene sammen. Fordi vi har hatt mange erfaringer
som viser at ildsjeler har gått foran og fått til noe
lokalt i en kort stund, så lenge de har gått, men såbare fader det ut, ikke sant, vi setter ikke nye praksiser i system, og har det forankret helt fra toppen (…)
Det blir tilfeldige praksiser, og vi vet ikke alltid hellerom vi kan forsvare ressursbruken hvis vi setter lupenpå hva som foregår. Det er jo det jeg tenker er enstadig tydeligere og erkjennelse hvor meg i hvert fall,hvor dette har vist, at vi hvis vi hadde sluppet innbyggernes modell nå, så hadde den kanskje dødd
ut etter et år eller få måneder. Den er ikke satt i
system mot lederne i vår sektor, på en måte at dedrar den videre, den er ikke beskrevet. (Informant
fra strategisk ledelse)
En annen toppleder var inne på det samme:
Det å få systematisert og få gode arenaer med samhandling med frivilligheten og ideelle organisasjoner,å få aktivert lokalsamfunnet der folk bor i større
grad, det tror jeg vi må prøve å få til. Nå har vi joområdeløft-satsingene – at vi kan prøve å se noen av
erfaringene fra innbyggernes modell også i sammenheng med det. Hvordan vi kan få eierskap til felles
utfordringer i et nabolag, å spille på lokalmiljøet på
et vis da?
I beslutningsgrunnlaget som foreligger fra styringsgruppens avslutning av prosjektene våren 2023, ble
det understreket at praksisen med samhandling skal
fortsette og forsterkes. Prosjektlederne i kommunen
ble gitt i oppgave å avholde evalueringsmøter med
alle delprosjektene, der ansvarlige ledere i linja skulle
involveres for å sikre forankring på tvers blant ledereog ansatte framover, og få det avsluttede prosjektet
over i daglig drift. Det sto også at kommunalsjefeneskal følge opp sine ledere på dette, og at ledernemåtte bruke tiden fra sommeren 2023 til sommeren
2024 til å se på muligheter i egne budsjett for å
finansiere modellen framover.
Det står imidlertid ingenting om hvordan lederne skallæres opp for å ivareta videre implementering på en
god måte.
Fra implementeringsforskningen vet vi at storparten
av prosjekt som forsøkes implementert i organisasjoner, ikke er holdbare over tid (Rogers, 2003). Vi
vet også at fullverdig implementering av ny praksis
tar mange år (Durlak & DuPre, 2008), langt lenger
enn de to årene pilotprosjektet har vart. Det er
viktig at lederne i kommunen som ikke har værtinvolvert tidligere, forstår hva det er som er nytt

med Innbyggernes modell, og hvilke av områdene
de allerede jobber med samhandling på per i dag,som trenger å utvikles. Eksempler kan være å få til
systematisk innbyggerinvolvering i tjenesteutviklingen etter inspirasjon fra fortellingene i Innbyggernes modell, finne nye arenaer og plattformer forsamskaping, man kan etablere faste møtestrukturer
på tvers av tjenester, eller opprette kontakt med
faste kontaktpersoner (for å «få et ansikt» på noen)
i tjenester eller hos frivillige organisasjoner ognæringslivsaktører man ikke jobber med per i dag(f.eks. politi, barnevern, oppfølgingstjeneste i skolen,
frivillighetssentral, idrettslag, kjøreskole mv.).
Et annet element som blir viktig for lederne å ta
stilling til, er om, og hvordan, de skal ta i bruk friemidler som et arbeidsverktøy. Pengepottene somskulle fordeles direkte til innbyggerne har vært det
mest grensesprengende med Innbyggernes modell– både på godt og vondt som vi skriver om i kapittel
8. I neste avsnitt går vi nærmere inn på hva hvilken
innstilling toppledelsen hadde til de frie midlene.
11.1.2 Hva med de frie midlene?
Selv om utbetalingen av penger til innbyggerne ide fleste delprosjektene har tatt tid og kostet endel i form av etiske dilemma, er det, som beskrevet
tidligere i rapporten, ikke tvil om at delprosjektlederne vurderer de frie midlene i Innbyggernes modell
som et suksesskriterium. Men pengeutbetalingene
var det vanskeligere å få klare meninger fra strategisk
ledelse om. Vi fikk tidlig inntrykk av at deler av toppledelsen anså måten å dele ut penger på som svært
eksperimentelt, og noe som vil være krevende å
oppskalere når man er ute av eksperimentsettingen.
En av informantene var nysgjerrig på metoden, og ser
et potensial, men var samtidig opptatt av at man måta ned kostnadene ellers:«Jeg ser et potensiale da, i forhold til en mer smidig(…) bruk av disse her pengene, at man kan oppnå å
bruke de på tiltak som virker, fordi det er det som er
nysgjerrigheten min egentlig altså; får vi mer effektiv
bruk av pengene, ved å kunne nært sagt ha mer
desentraliserte beslutninger og mer smidig brukda? (…) men, ikke sant, dette her vil jo være kontroversielt. Hvis man skal bruke mer penger på
den type direkte tiltak til innbyggerne, så må manta ned kostnadene ellers». (Informant i strategisk
ledelse)En annen toppleder var «litt overrasket over hvor
overrasket organisasjonen er over det som er erfart ipiloten», og mente at erfaringene var helt i tråd med
forskningen og det vedkommende hadde forventet.
Lederen uttrykte at det trengs mer kompetanse på
innovasjonsarbeid i organisasjonen, og uttrykte ogsåoverraskelse over at det måtte et slikt (penge)grep
til for å få til samhandling: «Og det at det måtte til
penger som katalysator da, for å samhandle på denmåten der...»167

NTNU WELLFARE

I intervjumaterialet fra toppledelsen kom ogsåjantelov internt i organisasjonen opp som et tema(og en mulig hemmer) når det ble snakk om å skapetid, rom og ressurser til å drive innovasjonsarbeid ikommunen. At ansatte som ikke blir direkte involvert
i piloten ikke helt ser at ressursinnsatsen kan
forsvares – «De som sitter igjen på kontoret med debunkene med søknader tror jeg ikke synes det er veldig
inspirerende», som den ene topplederen uttalte.
På spørsmål om hva en av topplederne så for seg å
oppskalere, svarte vedkommende:
Det må vel være å videreføre noe av de tillitsbaserte
løsningene da. Å sørge for at vi har arena hvor fagfolk
møtes på tvers. Lavterskelinngang til tjenestene våre.
Og vi skal få til det altså, at vi klarer å liksom sette av
noen budsjettmidler – at vi lager et spleiselag - sånnat vi har en pott med penger som vi kan bruke litt frittog hvor det er tillitsbasert og ubyråkratisk. Å få satti gang de tiltakene som innbyggerne etterspør. Men
akkurat noen nærmere beskrivelse av hvordan, det
vet jeg ikke akkurat nå.
I beslutningsgrunnlaget fra avslutningen av prosjektene skrev imidlertid styringsgruppen at frie midler
er en viktig del av Innbyggernes modell, og at delprosjektene som avsluttes sommeren 2023, tilføres
midler både høsten 2023 og våren 2024 fra Pilot
0-24 budsjettet. Slik strategisk ledelse har lagt det
opp i fortsettelsen per høsten 2023, vil det bli opp tillederne som skal ta piloten videre å avgjøre om de vil
sette av frie midler i sine budsjett framover.
11.1.3 Kontantutbetaling vs. kostnaden ved
tjenesteyting
En av delprosjektlederne vi intervjuet reflekterte
rundt dette med å gi penger vs. kostnader ved
ordinær tjenesteyting; når det er snakk om å bruke
konkrete beløp i kroner og øre som kan hjelpe
innbyggeren, later vi til å tenke annerledes enn når
det er snakk om å bruke ressurser i form av arbeidsinnsats og tjenester til å hjelpe innbyggeren. Lederen
stilte spørsmål ved hvor mye ressurser saksbehandling av søknader om sosialhjelp, eller en ekstra
klagerunde på et vedtak (som relativt ofte ender med
innvilgelse), egentlig koster kommunen. Både ledereog politikere som vi intervjuet mot slutten av prosjektperioden, reflekterte rundt det samme. En ledermente at man må prøve ut nye måter å jobbe på vedå slutte med noe av det gamle:
Det stiller jeg virkelig spørsmål til at man snakker om«har ikke tid og ressurser til å jobbe slik», ja, men
jeg tenker har vi tid og ressurser til å la være å jobbepå andre måter, det er jo det vi ikke har. Vi er nødt
til å prøve ut nye måter å jobbe på. For byråkrati
koster jo også veldig mye ressurser, det at noen skal
sitte å saksbehandle, og utrede og kartlegge, å fattevedtak og noe annet og så er vi i gang, fordi det handler
mye om forenkling slik som jeg ser det. (Strategisk
ledelse i kommunen)168

Og så må det nå være – det med å gi litt, sånn, penger
over bordet, da, kontra en lang søkeprosess. Hvis man
ser, sånn, samfunnsøkonomisk på det, da, det er jomange folk som må være i virksomhet for å behandle
alle de her søknadene, og etterspørre dokumentasjon,og – det er jo – det må nå være litt besparelse å på enmåte gi nesten over bordet noen ganger. (Politiker)
Et annet element som ble trukket fram, var at man i
tradisjonell drift av kommunen allerede gjør mange
skjønnsvurderinger og prioriteringer om hvem som
skal få, og hvem som ikke får, men at dette havner
lengre bak i bevisstheten siden det er en innarbeidet
del av daglig drift (for eksempel i NAV og barnevernet). I fokusgruppeintervju med ansatte i kommunen
som jobber med økonomi, gav en av rådgiverne
følgende eksempel på et tradisjonelt enkeltvedtaks«tjenestereise» i barnevernet, og sammenliknet det
ny praksis i innbyggernes modell:Du kjører det som et enkeltvedtak slik at de har klageadgang på det. Det må fattes av en saksbehandler,
avdelingsleder må signere på det, merkantil økonompå enheten må inn og godkjenne vedtaket i fagsystemet, de kopierer vedtaket, det sendes ut i posten, detskal kopieres til arkivet i fysisk papirarkiv. Og så spørs
det jo hvilken utgift det er da, hvis det er livsoppholdeller sånne ting så betales dette ut fra en betalingsplan som er satt opp. Hvis det ikke er etter regning,så må mottaker sende inn kvittering, og saksbehandleren må godkjenne det. Merkantil får kvitteringen
som utbetaler i fagsystemet. Og så arkiveres det, og
så registreres det her på et manuelt regneark i tillegg,
for at det er, gammeldags. I Innbyggernes modell
så har du et motivasjonsbrev som saksbehandleren
skriver sammen med innbyggeren, innenfor en viss
beløpsgrense. Saken skrives digitalt i ESA, som legges
til økonom i ESA, så det er ikke noe papir som flyttes,
de får den med én gang, og økonomen legger inn
utbetalingen i økonomisystemet. (Økonomirådgiveri Trondheim kommune)
Det var flere av våre informanter som var opptatt
av å synliggjøre det som allerede er av innsats i
kommunen rettet mot samme målgruppe, og som ser
Innbyggernes modell som en brikke i et større arbeid,
som også vist i kapittel 9. Et eksempel er prosjektet«Trygge hjem», der kommunen går inn med egenkapital til boliglån via Husbanken for lavinntektsfamilier.
Også NAV var opptatt av å signalisere at det fattes
mange vedtak om direkte pengestøtte til lavinntektsfamilier for de samme tingene som innbyggerne fikk
penger til å kjøpe i Innbyggernes modell:I dag er det jo sosialtjenesten og økonomisk sosialhjelp som er det eneste egentlig i tillegg til frivilligeorganisasjoner og familie og venner og alt sånn, men,så det var litt spesielt å følge med på dette, for jeg sattog tenkte at dette hadde du helt sikkert fått hvis duhadde søkt sosialhjelp, så hadde det tatt litt lengre
tid og det skulle vært mer dokumentasjon, så det
var jo sosialhjelp uten dokumentasjon dette her, da.
(NAV-leder)

INNBYGGERNES MODELL I TRONDHEIM KOMMUNE: HOVEDRAPPORT

Hos lederne vi intervjuet fra NAV var det generelt enviss skepsis å spore til pengeutbetalings-elementet i
Innbyggernes modell, og de valgte tidlig å signalisereat NAV som samarbeidspartner ikke kunne væremed å bestemme hva pengene skulle gå til, siden deallerede forvalter penger og regelverk til liknendeformål:Og kanskje mest i starten, for det er som jeg sier at foross hørtes det veldig rart ut fordi vi sitter på regelverket om hva som skal forvaltes, ytelsene til folk da, såskal noen få – uten å søke noe som helst eller levere
noen som helst dokumentasjon i ettertid for å se atpengene er brukt til det de er gitt til heller, så, det
ble – forvaltningsøynene i NAV, da skurrer det litt davet du, men det har ikke vært noen diskusjon for vi
har jo vært med på de prosjektene og greit nok, sånnhar det vært i prosjektperioden så da har vi forholdt
oss til det, og kommer det spørsmål så er det kanskje
de som ikke har vært med i prosjektet som hører om,«hva i all verden er det for noe? Driver dere og delerut penger?» Men det har ikke vært noen stor sak.
De hadde imidlertid tro på at utprøving av stedsbasert samarbeid i barnehagene har vært en god idé. På
denne måten har barnehagene (og andre instanser
de samarbeidet med der) fått økt kunnskap om hva
NAV kan hjelpe innbyggerne med, og faste kontaktpersoner i NAV som de kan spørre til råds:Ja, jeg tenker det, at vi får til mer når vi sitter sammenog som jeg sier, det er jo barriere å i det hele tattkomme seg ned på NAV, hvis du ikke kjenner til NAV,
ikke kjenner til det norske systemet og alt dette så er
det en barriere, da, og barnehagen nødvendigvis kjenner ikke til hele det offentlige – NAV, helse- og velferd
på bolig, det er jo et sammensatt system dette her,så det å bli kjent med hverandre og bare ha navnene
som de sier, i barnehagen at de vet at de kan ringe
NN eller NN hvis det er noe, det gjør jo veien mye kortere og når vi kjenner barnehagene og kan stole på atde vurderer hva de har gjort og det er gode vurderinger så tror jeg vi får til mer, da. (NAV-leder)
De kom også på eksempler der kontakten ibarnehagen har startet ved å handle om barnet, men
at det jobbes videre med kvalifisering og arbeidstilknytning blant foreldrene:
Vi har jo hatt noen som vi ble kjent med igjennom
barnehagen som vi har tatt inn i fullt familietilbud forvi har tenkt at de trenger massiv oppfølging på flereområder, men da er gjerne egentlig samarbeidet med
barnehagen blitt mindre etter hvert, for de har ikke
nødvendigvis vært inne i det tilbudet, men det har jovært flere fra prosjektgruppen liksom, for da har HVK
sendt den representanten som egentlig er i Brundalen-prosjektet inn i de familiene, da, og når de tar
dem inn helt så jobber de jo videre med og prøver åfå jobb og hele den pakka der, da. (NAV-leder)

Oppsummert kan den største hemmeren for videreføring og oppskalering av Innbyggernes modell
handle om skepsis fra etablerte systemer, og dasærlig det som handler om direkte pengeutbetalinger
uten krav til dokumentasjon, og med uklare inklusjonskriterier når det gjelder hvem som skal få og
ikke. At kommunens ansatte og samarbeidspartnere(frivillig sektor mv.) ikke kjenner hverandres tilbud
godt nok er noe som helt klart hemmer samarbeid og
samskaping i daglig drift. Å bli kjent med hverandre
på tvers – å få et ansikt på andre tjenester, kom framsom noe av det viktigste prosjektdeltakerne fikk ut av
prosjektarbeidet. Prosjektet har utvilsomt fremmet
samarbeid og samhandling mellom aktørene, som
har fått mer kunnskap om, og tillit til, hverandre.
Prosjektet hadde flere innovative tilnærminger til tjenestelevering, som for eksempel avbyråkratisering av
vedtak og en mer effektiv arbeidsflyt, som forenklet
prosessene for både tjenesteytere og innbyggere.
Det var en erkjennelse av at samhandlingsmåten var
skalerbar, selv om de direkte pengeutbetalingene
krevde videre utredning. Prosjektet bidro dessuten
til å synliggjøre eksisterende tiltak i kommunen, somfor eksempel ulike støtteordninger i NAV og boligprosjektet «Trygge hjem», og skapte en mer helhetlig
forståelse av hvordan ulike initiativer kan støtte
hverandre for å møte felles målgrupper.
11.1.5 Politisk ledelse om Innbyggernes modell
Det viste seg å bli en krevende øvelse å skulle
rekruttere informanter til intervju blant politikerne i
Trondheim kommune, og kanskje skyldtes det at dehadde lite kjennskap til prosjektet. Her brukte vi bådestrategisk ledelse og prosjektlederne til å sende ut
forespørsler om intervju på vegne av oss. I det første
fokusgruppeintervjuet deltok to politikere, og i løpet
av hele prosjektperioden fikk vi intervjuet 5 politikere.
Politikerne vi har intervjuet beskriver gjennomgående
liten kjennskap til Innbyggernes modell, og at det
har vært vanskelig å forstå hva prosjektet konkret
innebærer. Videre beskriver politikerne at de iliten grad har etterspurt erfaringer og fortellinger
fra prosjektet. I spesielt ett av intervjuene hadde
informanten lest litt om 0–24-samarbeidet i forkant
av intervjuet, men de fleste hadde lite kunnskap om
Innbyggernes modell, og det var nødvendig å gi demen innføring i løpet av intervjuet. Dette gjorde at politikerintervjuene ble en type intervju der man snakket
om prinsipper og praksiser i Innbyggernes modell på
et mer overordnet nivå.
De fleste politikerne var positive til utprøving av typen
Innbyggernes modell har representert, og flere gav
honnør til kommunen for å tørre å prøve. Spesielt en
av politikerne mente at det er mest riktig at storkommunene går foran og tar ansvar for å danne etkunnskapsgrunnlag for hvilke nye praksiser som kan
fungere, og at det vil være mindre rom for innovasjonog utvikling i mer økonomisk- og personellpressedesmåkommuner.

169

NTNU WELLFARE

I samtaler med politikere fremstår de beskyttende
ovenfor ansatte i Trondheim kommune, de er opptatt
av hvordan ansatte har forutsetninger for å gjøre
en god jobb, og hvordan ansatte potensielt må stå
til rette og forsvare eksperimenterende praksiser.
Politikerne vil at ansatte skal oppleve trygghet i valg
og prioriteringer i sin tjenesteutøvelse, slik som en av
politikerne vi intervjuet uttalte:
Men at det da kan skape en usikkerhet ut i forvaltningen. En byråkrat eller en ansatt vil jo fort tenke om
det ligger en risiko for dem i dette. At de kan få hodet
kappet av, hengt ut på førstesiden i avisa. (…) Men jeg
tror ikke det er noen som har opplevd det sånn, eller
at de har fått noe kritikk. Men at usikkerheten kanvære der, det kan man jo forstå.
Videre var det en av politikerne som tematiserte
dette med gode muligheter for å jobbe faglig i Innbyggernes modell, og at fagpersoner står i større eller
mindre etiske dilemma i jobben sin til vanlig.
En ting som jeg bet meg veldig merke i, det var at ansatte sa at de nå kan jobbe på en måte som er i trådmed det de faglig mener er riktig. Det synes jeg var
en veldig interessant observasjon. For meg vitner det
om at kanskje folkevalgte da har lagt føringer for tingsom går litt imot det faglige. Det er jo interessant å
avdekke hvilke områder det er faktiske uenigheter om
og prøve å lytte mer til det for å få bedre tjenester.
Politikerne selv satte videre ord på en rolle som iliten grad har rom for å jobbe strategisk og fattebeslutninger fremtidsrettet. De uttrykker at de vedtarog beslutter, men kanskje ikke følger opp vedtak så
lenge det ikke går galt. Det samme bildet uttrykkes
blant administrative ledere vi har intervjuet, hvor
det pekes på en politisk ledelse som detaljstyrerog skaper kortsiktig politikk. Både administrativ og
politisk ledelse peker på en gjensidig relasjon som ersterkt preget av klare skiller mellom ansvarslinjer og
oppgaver i en satt og tradisjonsbundet styringslogikk.
Samtidig uttrykker både deler av administrativ og
politisk ledelse skepsis til et samfunn de omtaler
som et kaldt og sjelløst kontrollerende byråkrati,
og beskriver et ønske om et varmere samfunn som
er mer opptatt av holdninger enn bevilgninger. En
administrativ leder på strategisk nivå uttrykte det slik:
Det som må til er jo at vi tar innover oss perspektivene, menneskesynet, verdiene som ligger til grunn
og implementerer det i organisasjonen, det må væreden fortellingen vi skaper gjennom hvordan vi gjør
ting, alt dette handler om hvordan gjør vi det hos oss
og det basert på noen verdier og noen tanker om hvaaltså hvordan ønsker kommunen at innbyggerne skal
møte oss med sine ressurser og med sine behov? Det
starter liksom der, det er slik vi må snakke om det. Vi
er veldig langt unna selv om vi har en administrasjon
hvor mange har skjønt mye om det, og så har vi politikere som velger gårsdagens løsninger.

170

Politikerne synes det kan bli vel mange pilotprosjekt i offentlig sektor, men ser også et behov fornytenkning. En av politikerne etterlyste mer «nasjonal
styring», der de gode og effektive tiltakene må
kommuniseres ut til kommunene. Flere av politikerne
mener det er rom for å budsjettere annerledes isammenheng med Innbyggernes modell, men er
opptatt av om det blir politisk støy av å ta avgjørelser/
vedta kontroverser/nye praksiser som rokker ved enkonservativ oppfatning av god forvaltningspraksis.
En av dem oppsummerte mot slutten av intervjuet:«Det går ikke an å vedta gode lokalsamfunn. Det er jofolk som skaper – det skaper vi jo sammen. Sånn at jeg
tror at vi politikere må ut og snakke med folk.»
11.1.6 Politisk forankring i felles komité-møte
Et godt grep for bedre politikerforankring av Innbyggernes modell, var da prosjektlederne for Innbyggernes modell og styringsgruppen samlet Arbeids- og
sosialkomiteen, Oppvekstkomiteen, Helse- og eldrekomiteen samt Kultur, idrett og friluftslivskomité til et
felles møte i Bystyresalen i april 2023. På agendaen
sto blant annet presentasjon av 0–24 – Pilot for programfinansiering (av prosjektlederne i kommunen) og
presentasjon av tre av delprosjektene i Innbyggernes
modell (Tidlig innsats i Brundalen, Stødig start og
Veien til førerkortet). Oppvekst- og utdanningsdirektøren snakket om hvordan Trondheim kommune
er blant de første i landet til å legge fram et levekårsbudsjett, der bedre livskvalitet for innbyggerne
er et av utfallsmålene. Han var opptatt av at innbyggerne ikke lever livene sine i henhold til kommunens
organisasjonskart, og at man må tenke annerledes
rundt budsjettering slik at man legger til rette for å
se tjenestene mer på tvers. Han uttalte: «Vi har nok
erfaringer fra piloten til å vite at dette har noe for seg men hvordan gjør vi det?»
Oppvekstreformen og ny lovregulering om retten
til barnekoordinator (2022) ble brukt som eksempel
på at kommunen nå har en samordningsplikt som
understøtter behovet for nye måter å budsjettere på,og som gir insentiver til mer samhandling på tvers
av sektorer. En økonomirådgiver la fram bruken av
Utenfor-regnskapet som verktøy i levekårsbudsjettering, og brukte konkrete eksempler fra beregningene
i Innbyggernes modell som viste store gevinsterpå relativt kort sikt, gitt visse forutsetninger om
suksessrate.
Det kom spørsmål fra et komitémedlem om hvordan
man ivaretar likhetsprinsippet (ulovfestet forvaltningsrettslig rettsregel) i Innbyggernes modell,og dette har vært et tilbakevendende tema i flere
av intervjuene vi har gjort med både fagfolk ute itjenestene, i administrasjonen og med politikerne.
Hvordan politikere og kommunens ansatte og ledere
tenker om utøvelsen av likhetsprinsippet kan være en
faktor som hemmer (eventuelt fremmer) integrering
av nye praksiser av typen Innbyggernes modell ereksempel på. Under har vi tatt med to sitater fra

INNBYGGERNES MODELL I TRONDHEIM KOMMUNE: HOVEDRAPPORTintervju med politikerne, som illustrerer at til tross forat de var begeistret for eksperimenteringen i Innbyggernes modell, var de opptatt av at likhetsprinsippet
ikke måtte utfordres:Vi må være veldig nøye med at vi likebehandler og atting går rett for seg. Vi må for all del ikke lage noen instrumenter som trigger mulighetene for folk å berikeseg, eller gjøre forskjell på folk.
Og det er jo den typen problemstillinger man fort
havner oppi. Altså, likebehandling betyr urettferdighet, men samtidig er det noe med at om du skaperen villet urettferdighet, så skal du ha et godt svar
på hvorfor. Det er ikke alltid så enkelt for et sjelløstbyråkrati å gi på en troverdig måte. Jeg kan forestillemeg at det kan være et slags tilløp til sosial uro hvis
det der blir satt veldig på spissen, og det ønsker vi joikke. (Politikere i Trondheim kommune)
En annen politiker var opptatt av at de ansatte ikke
skulle bestemme hva som er viktig for innbyggerne,og mente at det at noen får mye og andre lite ikke
trenger å gå på bekostning av likhetsprinsippet:
Likebehandling er viktig, det. Men jeg tror jo det dermed å, som du sier, sette brukeren i sentrum, da, og
hva er faktisk behovet til den det gjelder. Og at kanskje er det behov for noen små ting eller noen store
ting, og noen må nå da få noen store ting òg. Jeg tror
jo vi har en del å gå på, det å ha tillit til hverandre,da. (…) Men jeg tror at man må ha tillit til at folk vet
hva som er best for seg selv. Vi kan jo ikke, de andre,
bestemme hva som er best for den enkelte. Så kan vinå være enig eller uenig, men det er nå det – og jeg
tror jo mye av motivasjonen til vedkommende ligger
jo i det òg, da.
I det felles komitémøtet var både Oppvekst- og
utdanningsdirektøren og Helse- og velferdsdirektøren
opptatt av at ivaretakelsen av likebehandlingsprinsippet må ligge til grunn for det videre arbeidet, men
at man må kunne tenke nytt i en ny tjenestemodell.
Helse- og velferdsdirektøren ønsket seg for eksempel
muligheten til å fatte ett langsiktig vedtak for en hel
familie, i stedet for en rekke tidsbegrensede enkeltvedtak på hhv. barn og voksne separat. Hun viste tilat enkelte familier kan ha et tosifret antall hjelpere
inne samtidig, noe som er svært ressurs-krevende
hvis disse ikke klarer å samordne seg godt nok. Hun
var opptatt av at folk ikke må møte byråkratiet i form
av rigiditet, men at kommunen må jobbe mer dialogbasert, der man ikke kategoriserer innbyggerne etterhvilke tiltak kommunen har, men heller kategoriserer
behovene og deretter skreddersyr tiltak deretter.
11.1.7 Oppsummering
Innbyggernes modell har hatt en innovativ tilnærming
til tjenesteutøving rettet mot lavinntektsfamilier i
kommunen og innbyggere i risiko for utenforskap og

marginalisering, noe som har skapt mye engasjement
hos involverte tjenester og aktører. Prosjektet har
testet ut arbeidsmåter som innebærer avbyråkratisering av vedtak og effektivisering av arbeidsflyt. Bådetoppledelse, prosjektledelse og politikere reflekterte
over forskjellen i tankegang når det gjelder å gi
direkte pengehjelp uten vanlig saksgang, versus
kostnader som går med til tradisjonell tjenesteyting.
De var opptatt av at det allerede gjøres mange
skjønnsvurderinger og prioriteringer i kommunen,
inkl. utbetalinger til liknende ting som det innbyggerne brukte pengene på i Innbyggernes modell, men
at disse prioriteringene av ressurser i mindre grader synlige i tradisjonell drift. Innbyggernes modell
har vært med på å synliggjøre at det går an å få til
en avbyråkratisering på relativt kort tid, og har værten inspirasjonskilde til at kommunen søkte om å bli
forsøkskommune.
I prosjektets sluttfase var det en klar intensjon
fra både prosjektledelse og strategisk ledelse omå videreføre og oppskalere måten å samhandleog samskape på mellom ulike aktører. Funn fra
undersøkelsene våre viser at innbyggerne og delprosjektlederne vurderte de frie midlene som et viktig
suksesskriterium, mens strategisk ledelse hadde etmer delt syn på denne praksisen. Strategisk ledelse
understreket viktigheten av å involvere linjeledernefor å få en bredere forankring i det videre arbeidet.
Styringsgruppa for Innbyggernes modell imidlertid atlovende praksiser fra delprosjektene skulle videreføres i linjeorgansasjonen og finansieres av restmidler
fra prosjektet, i påvente av etablering av et langsiktig
innovasjonsprogram. Utvikling av dette innovasjonsprogrammet og anbefalinger til veien videre omtales
i kapittel 12.
Politisk forankring av Innbyggernes modell har
generelt vært svak i prosjektperioden, men ble
noe styrket gjennom presentasjon på et felles
komitémøte der administrativ ledelse var godt
representert. Politikernes perspektiv i intervjuene var
anerkjennelse av behovet for innovasjon i tjenesteytingen, samtidig som de var opptatt av å bevareprinsippet om likebehandling. Politikerne var i all
hovedsak positive til Innbyggernes modell.

11.2 Samfunnsøkonomiske aspekter ved
Innbyggernes modell
I sluttevalueringen av «Pilot for programfinansiering», der Innbyggernes modell har vært Trondheim
kommunes bidrag, blir Trondheim trukket framsom den av pilotkommunene som fikk mest midler
gjennom prosjektperioden, og som i større grad enn
de mindre kommunene vært i stand til å prøve ut
noe radikalt annerledes (Meltevik, 2023). Storparten
av midlene (67 %) i Trondheim kommune som ble
samlet i én pott var tilskudd rettet mot barn, unge og
voksne med langvarige og/eller sammensatte behov.
Dernest ble øremerkede tilskudd for å styrke den
norskspråklige utviklingen for minoritetsspråklige

171

NTNU WELLFARE

barn i barnehage (29 %), og økt barnehagedeltakelse
for minoritetsspråklige barn i barnehage (5 %), samlet
i budsjettet til Innbyggernes modell. Som sluttevalueringen peker på, oppsto det tidlig uklarhet rundt
regler for finansiering av pågående prosjekt fra deopprinnelige tilskuddsordningene, noe som endte
med at kommuner som hadde løpende prosjekter(slik som Trondheim) kom i en gunstig posisjon, derde fikk overlapp av både tilskudds- og programfinansieringsmidler. Knappet på ressurser og harde
prioriteringer ble dermed erstattet av romsligere
finansielle rammer, der de fleste kommunene fikk
mer midler enn vanlig. I sluttrapporten konkluderte
Oxford Research med at en grunnleggende forutsetning for utprøvingen ble endret, og at evalueringendermed hadde for få holdepunkter for å få vurdert
programfinansiering som finansielt virkemiddel (Meltevik, 2023). Det samme gjelder for vår
evaluering i Trondheim kommune.
11.2.1 Mangel på mål av (langsiktig) effekt
Ideelt sett skulle vi gjennomført en fullskala nytte-kostnadsanalyse av det enkelte delprosjekt iInnbyggernes modell, slik at vi kunne vurdert den
reelle nytten (dvs. alle positive effekter et tiltak har
for samfunnet) opp mot kostnadene ved å implementere delprosjektene (herunder potensielt negative
konsekvenser av å fjerne de tilskuddene som midlertidig har blitt borte). Hvis to av delprosjektene i
Innbyggernes modell hadde hatt samme nytteverdi,
ville vi anbefalt tiltaket med lavest kostnader. Hadde
delprosjektene hatt nøyaktig samme kostnad, ville vi
anbefalt det med høyest beregnet nytte.
Det er imidlertid flere faktorer som gjør at det umulig
å gjøre en slik kvantitativ nytte-kostnadsanalyse idenne evalueringen. Slike analyser ville kreve helt
andre data og undersøkelser som ikke muliggjøres
av en pilot i stadig endring, noe som var tilfellet i Innbyggernes modell. Den viktigste faktoren er at vi ikke
har hatt mulighet til å estimere en reell effekt av det
enkelte tiltak. For det første har (de ulikt innrettede)delprosjektene hatt en kort tidshorisont (utprøving i
1-2 år), samtidig som evalueringen avsluttes omtrentsamtidig som prosjektet. Dette gjør at det ikke harvært tid til å samle objektive data, f.eks. registerdatapå utfallsmål som utdanning/arbeidsdeltakelse/
helsetjenestebruk, ettersom de som regel ikke kan
utleveres fra registrene før 1-2 år etter at de er
samlet inn. For det andre handler Innbyggernes
modell om tiltak rettet mot barn i lavinntektsfamilier,
der deler av nytten ikke vil bli realisert før dissebarna blir ungdom og voksne, skal gjennomføre
utdanningsløpet og få seg en jobb. For det tredje er
det ofte svært vanskelig å tallfeste fremtidig nytte
generelt, og estimatene blir nødvendigvis heftet med
stor usikkerhet. Eksempelvis kan økt livskvalitet (ogsåpå kort sikt) tenkes å være et viktig nytte-element
som følger av pengeutbetalingene i Innbyggernes
modell. Dette viste seg vanskelig å få målt i dennemålgruppen, der vårt forsøk på å sende ut en survey

172

til innbyggere som hadde mottatt hjelp gjennom
Innbyggernes modell, endte med å få svært få svarog ikke kunne brukes i evalueringen. Det er ogsåsannsynlig at målgruppen det her er snakk om, dermange har språkutfordringer, er underrepresentert
i de store befolkningsundersøkelsene, noe som igjen
taler for å bruke mer objektivt målte registerdata forsi noe om hvordan det går med denne gruppen.
Innledningsvis i rapporten har vi vist til både norsk og
internasjonal forskning som viser at det gir potensielt
store samfunnsøkonomiske gevinster å investere ilevekårsutsatte barnefamilier (Goldblatt et al., 2023;
Heckman, 2006; Hyggen, 2021; Kaiser, 2023). Vi vet atvedvarende lavinntekt henger sammen med dårligere
fysisk og psykisk helse, dårligere skoleprestasjonerog utfordringer med å komme i jobb. Det gir ogsåhøyere forekomst av andre risikofaktorer som dårlig
bomiljø, mobbing og utestengelse, dårlig helse ogdårligere omsorgskapasitet hos foreldrene (Hyggen,2018). Vi vet også at ved å rette innsatsen tidlig i et
marginaliseringsforløp, vil muligheten til å påvirke
utfallet være større. Dette er bl.a. godt dokumentert
i rapporten fra ekspertgruppen om barn i fattige
familier (Ekspertgruppen om barn i fattige familer,
2023).
Oslo Economics beregnet i 2021 at utenforskap
fra arbeidslivet som følge av marginalisering i
oppveksten kostet Norge 73 milliarder kroner per
år. Her utgjorde produksjonstap som følge av taptearbeidsinntekter storparten (58 mrd), velferdstap
som følge av tapte leveår det nest største elementet(10 mrd) og skattefinansieringskostnader (stønader/
overføringer) den tredje største kostnaden (5 mrd).
I tillegg satte de opp ikke-prissatte kostnader som
velferdstap pga. dårlig helse og livskvalitet, kriminalitetskostnader og redusert demokratisk og sosialdeltakelse (Hyggen, 2021). Videre gav forfatterne
eksempler på konkrete tiltak som kan avhjelpe lavinntektsfamilier og gi samfunnsøkonomiske gevinster,der flere av dem er overførbare til elementer som er
prøvd ut i Innbyggernes modell:• Barnetrygd og kontantstøtte• Engangsstønad ved fødsel og adopsjon for mødre
som ikke har opptjent rett til foreldrepenger• Tilskudd til sosiale tjenester og sosial inkludering• Stønad til enslig mor eller far• Redusert/gratis betaling i SFO og barnehage• Boligsosiale tiltak og kommunale boliger• Råd, veiledning og sosialt forebyggende arbeid• Ytelse til livsoppholdInternasjonalt er det gjennomført flere studier av å
gi universell grunninntekt til et utvalg innbyggere, forså å måle hvordan det går med dem. Delprosjektet
Flyktningfamilien i sentrum kan sies å være en slags

INNBYGGERNES MODELL I TRONDHEIM KOMMUNE: HOVEDRAPPORTøkt grunninntekt eller barnetrygd i form av det faste
beløpet familiene mottok per måned, per barn. En
systematisk kunnskapsoppsummering fra 2018
(Gibson et al., 2018) som inkluderte 28 effektstudier
fra høyinntekts-land, konkluderte med at denne
typen overføringer ikke fører til lavere sysselsetting,fører til bedre helse (stort sett, kan dog gi mer
alkohol/narkotikabruk hos noen), mer utdanning,
redusert kriminalitet/dommer og økt politisk
deltakelse. Den kanskje viktigste konklusjonen idenne studien er at de positive effektene av økt grunninntekt er størst i de mest marginaliserte gruppene.
Forfatterne konkluderer med at tiden er inne for å
teste denne type intervensjon i større skala enn det
som er gjort til nå, flere små pilotstudier vil mestsannsynlig ikke gi mer kunnskap enn vi allerede har(Gibson, 2023). Ved å lære av erfaringene fra Innbyggernes modell stiller Trondheim kommune sterkt hvisde ønsker å teste ut en større intervensjon.
Utfordringene med å tallfeste nytte og kostnader
beskrevet over, gjør at evalueringen i all hovedsak
baserer seg på kvalitative vurderinger av sosial ogøkonomisk bærekraft. Det nærmeste vi kommer
tallfesting i det enkelte delprosjekt er gjort med
bakgrunn i at Trondheim kommune har valgt å testeut «Utenfor-regnskapet» som et av verktøyene forlevekårsbudsjettering i de kommende årene. I neste
kapittel gir vi en beskrivelse av resultatene fra dettepilotarbeidet.

11.2.2 Utenfor-regnskapet
Utenfor-regnskapet kan egne seg som diskusjonsgrunnlag på tvers av sektorer og forvaltningsnivåer
for å synliggjøre hvem som tar investeringene, hvem
som får gevinstene, og dermed hvilke sektorer som
bør se sine ressurser i sammenheng for å nå et felles
fremtidig mål om inkludering av alle innbyggere.
Det er en utfordring i (kortsiktig) budsjettarbeid atinvesteringer i forebyggende tiltak ofte gir en kostnad
her og nå, men der den potensielle gevinsten ikke
kommer før om flere år. Kanskje kommer den ogsåsom gevinst i en annen sektor enn den kommunale,noe som gir kommunen lavere insentiver til å
investere i forebyggende tiltak. Statlig styring komogså opp som tema i intervju med toppledelsen og
politikerne, som mente at insentivene til samhandlingmellom ulike forvaltningsnivå ikke er optimale per idag. Kommunen opplever f.eks. at det kommer lovendringer som gir oppgaveforskyvning og medfører
merarbeid og økte kostnader, uten at det følger
statlige tilskudd med.
Da Oslo Economics beregnet utgifter i kommunal
sektor rettet mot marginaliserte barn og unge i
2021 utgjorde dette drøyt 60 milliarder kroner per
år. Barnevernet utgjorde den andelsmessig største
utgiften (personal/tjenester/institusjonsplass), mednær en fjerdedel av utgiftene (14 milliarder kroner).
Utgifter til kommunal bolig, ytelser til livsopphold,sosialforebyggende arbeid og oppfølging i helsestasjons- og skolehelsetjenesten er eksempler på andreområder kommunene har ansvar for, og som utgjør
en stor andel av kommunenes virkemidler i dennemålgruppen (Hyggen, 2021). Treffsikre forebyggende
tiltak som kan bidra til mindre behov for disse
tjenestene, vil potensielt gi store gevinster.

kr 120

kr 104kr 96

kr 100

kr 72

kr 80
kr 60
kr 40
kr 20

kr 9

kr - kr 20- kr 13
Avtalespesialister(psykisk helsevernog somatikk)

Psykisk helsevern
for barn og unge

Psykisk helsevern
for voksne

Somatiske
sykehus og
klinikker

Tverrfaglig
spesialisert
rusbehandling

Figur 19. Merkostnader i millioner kroner pr år for målgruppen «Barn i lavinntektsfamilier» fordelt på områder i spesialisthelsetjenesten. Figuren viser hvor mye målgruppen forbruker sammenlignet med gjennomsnittet av befolkningen.

173

NTNU WELLFARE

Delprosjektene i Innbyggernes modell er alle rettet
mot barn, unge og familier som i mange tilfeller
er avhengige av ulike typer stønader fra stat og
kommune. Flere av familiene har også oppfølging
fra flere tjenester under Barne- og familietjenesten(herunder barnevern). Som vi skal se i utprøvingen
av Utenfor-regnskapet under, vil den økonomiske
gevinsten særlig ligge i å redusere tiltak fra barnevernet og andre instanser og å øke skatteinntektene hvis
disse barna fullfører videregående skole og kommer
seg i jobb i fremtiden.
I det følgende presenterer vi resultatene av beregningene som er gjort på de seks delprosjektene som
var med i Innbyggernes modell i avslutningsåret
2023. Det er viktig å merke seg at Utenfor-regnskapet
viser virkningene for offentlige budsjetter, og ikke
tar hensyn til samfunnsøkonomiske kostnader, øktlivskvalitet eller økt lønnsinntekt som parametere iberegningsmodellen. Modellen tar utgangspunkt ilivsløpskostnaden til en gjennomsnittlig person, somså sammenliknes med livsløpet til en person i en avmålgruppene i modellen (målgruppene er beskrevet
i metodekapitlet). Gevinsten blir å få en person imålgruppen for tiltaket til å løftes inn i en gjennomsnittspersontilværelse. For å få et inntrykk av hvor

Tidlig innsats
i Brundalen

mye merkostnader som kan være forbundet med
å være i målgruppen «Barn i lavinntektsfamilier»,
kan vi bruke spesialisthelsetjenesten som eksempel.
Figuren under er hentet fra en KS-presentasjon av
Utenforregnskapet (Tangen, 2019), og viser merkostnader i millioner (2017)-kroner per år for målgruppen«Barn i lavinntektsfamilier», sammenliknet med
gjennomsnittet av befolkningen:Det ligger sterke forutsetninger om suksessrate
med/uten tiltaket til grunn for beregningene, og
det vil nødvendigvis måtte utøves skjønn knyttet til
disse forutsetningene. I den første uttestingen av
Utenfor-regnskapet ble det ansatt masterstudenteri samfunnsøkonomi på internship i Trondheim
kommune med mål om å bruke Utenfor-regnskapet
til levekårsbudsjettering. Disse gjennomførte kvalitative intervju med de ulike delprosjektene for å kunne
gjøre vurderinger av hvilke forutsetninger som skulle
legges til grunn i modellene. De ble veiledet av en
erfaren økonom i kommunen. De viktigste forutsetningene som ble gjort, og nettogevinsten for hvert
delprosjekt, oppsummeres for de seks delprosjektene i Innbyggernes modell som ble med helt til 2023
i tabellen under.

FlyktningFritid for allefamilien isentrum barn og unge

StødigStart

Veien tilførerkort

Sammen på
LademoenMålgruppe

Lavinntekt
hjelp

Lavinntekt innvandrer-foreldre

Lavinntekt
hjelp

Lavinntekt
hjelp

Lavinntekt
hjelp

Lavinntekt innvandrerforeldreType tiltak

Direkte/indirekte

Indirekte(voksne)Direkte/indirekte

Indirekte

DirekteDirekte/ indirekte

Aldersgruppe (år)

0–5

6–9

10–15

6–9

16–20

0–5

Sukessrate uten

40 %

70 %

30 %

70 %

50 %

30 %

Sukessrate med

80 %

73 %

70 %

72 %

90 %

45 %

Økning suksessrate

40 %

3%

40 %

2%

40 %

15 %

Oppstart av tiltak

2023

2023

2023

2023

2023

2023

År for tiltak

1

1

1

1

1

1

År per deltaker

1

1

1

1

1

1

Antall per år

50

106

66

35

100

116

Antall hjulpet ut av
utenforskap

10

2

20

0,7

20

17

Effektratio

40 %

3%

40 %

2%

40 %

15 %

1 500 000

1 000 000

1 000 000

1 000 000

1500 000

500 000

Nettogevinst perdeltaker pr år (analyseperiode = 40 år)

29265

-6511

36701

1156

34979

6835

Break even (det åretinvesteringen går i
null)

2027

Aldri

2024

2061

2025

2028

Investering fra
kommunenTabell 13. Forutsetninger gjort av Trondheim kommune ved bruk av Utenfor-regnskapet på delprosjektene i Innbyggernes
modell.

174

INNBYGGERNES MODELL I TRONDHEIM KOMMUNE: HOVEDRAPPORTResultatene viser at kommunen beregnet relativt
stor økning i suksessrate i enkelte av prosjektene, enforutsetning vi endret på da vi brukte Utenforregnskapet selv. Kommunens beregning gjelder for ett
år med investeringer. Som vi ser av beregningene
av nettogevinst vurderes fem av seks delprosjektå være lønnsomme investeringer, gitt kommunens
forutsetninger i modellen. For tre av dem gjelder
dette både for kommunale-, fylkeskommunale- og
statlige finanser. Det er særlig besparelser påområdene «Overføringer» og «Barnevern» som gir
en positiv nettogevinst. I dokumentasjonsrapporten
for Utenfor-regnskapet (Rambøll, 2019) går det framat overføringer er basert på SSBs inntektsdata som
viser gjennomsnittlige overføringer for hvert årstrinn
og alle målgrupper. Det skilles mellom skattepliktige
og skattefrie overføringer. De skattepliktige overføringene omfatter pensjoner fra folketrygden, inkludert
uføretrygd og arbeidsavklaringspenger, tjenestepensjon, avtalefestet pensjon (AFP), dagpenger ved
arbeidsledighet, sykepenger og foreldrepenger. Skattepliktige overføringer blir skattlagt som lønnsinntekt.
Skattefrie overføringer omfatter barnetrygd, bostøtte,studiestipend, sosialhjelp, grunn- og hjelpestønad
et al. For barnevern er kostnadene summen av
antallet som mottar hjelpe- og/eller omsorgstiltak
fram til fylte 23 år. Antallet tiltak et barn har multipliseres med kostnaden for henholdsvis hjelpe- og
omsorgstiltak. Et hjelpetiltak er prissatt til 106 713,kroner, mens et omsorgstiltak er prissatt til 1 541
220,- kroner.
Da vi selv benyttet verktøyet med beregningsmodellen for Utenfor-regnskapet valgte vi å legge en flatsuksessrate på 10 % for alle delprosjektene. Videre
valgte vi en investeringshorisont på 1 MNOK per åri fem år fram i tid fra og med 2023. Antall deltakere
ble justert basert på erfaringer med hvor mange
deltakere det enkelte delprosjekt i gjennomsnitt harnådd ut til per år, hittil i prosjektperioden. Forutsetningene er oppsummert i tabellen under. Så hva sierUtenfor-regnskapet hvis den ene millionen i åretklarer å hjelpe ca. 10 prosent av innbyggerne somdeltar?
I figurene i tabell 13 presenteres en oversikt overUtenfor-regnskapets beregninger av samlet nettogevinst, break even og nettogevinst brutt ned på
ulike tjenesteområder for det enkelte delprosjekt. I
tabellen under har vi samlet nettogevinstvurderingene for hvert av nivåene. Som vi ser av tabellen,
vil alle tiltakene være mer eller mindre lønnsomme
for samfunnet på sikt. For Tidlig innsats i Brundalenog Fritid for alle barn og unge går også kommunalefinanser i pluss, mens det for de øvrige er særlig
fylkeskommunale og statlige finanser som går i pluss(mer skatteinnbetaling og reduserte overføringer).
Enkelte av tiltakene går ikke i null før 20-30-år frami tid, når barna blir voksne. Dette illustrerer godt at
det kreves et livsløpsperspektiv for investeringene,og at kommunene bør få andre sektorer med på

samfinansiering, eller belønnes for investeringen iløpet av relativt kort tid.
Med levekårsbudsjettering og bruk av Utenfor-regnskapet har Trondheim kommune begynt
å ta skritt i retning av å utforske hvordan man
kan lage et bedre beslutningsgrunnlag og dialog
rundt det å investere i sosiale tiltak for å hjelpelavinntektsfamilier og utsatte ungdommer. Flyktningfamilien i sentrum og Sammen på Lademoen er rettet
mot hovedsakelig flyktning- og innvandrerfamilier(svært mange er fremmedspråklige i barnehagenpå Lademoen), der økt sannsynlighet for fremtidig
deltakelse i arbeidsmarkedet for disse barna (ogforeldrene) bidrar til at prosjektet havner ut positivt
for statlige finanser, selv om det er kommunen som
tar utgiften innledningsvis. Her er det verdt å nevne
at Flyktningfamilien i sentrum sannsynligvis hadde
blant de laveste administrative kostnadene til drift
av prosjektet, da de automatiserte utbetalingene
med en fast sum til de utvalgte familiene hver måned
reduserte behovet for møter og avgjørelser rundt
pengeutbetalingene. Fritid for alle barn og unge,
Stødig start og Veien til førerkort ble beregnet til å gisærlig høy nettogevinst når det kom til overføringer(reduserte stønader).
Selv om Sammen på Lademoen er sterkt inspirert
av samarbeidsmodellen i Tidlig innsats i Brundalen,
har sistnevnte en lavere andel innvandrerfamilier
og er i denne modellen beregnet som et lavinntektshjelp-prosjekt. Prosjektet er det av prosjektene vi
valgte en litt høyere suksessrate uten tiltaket (60%),
og siden modeller anslår at det er særlig mye å spareinnen barnevern, kommer Brundalen-prosjektet ut
som et at de mest gunstige på sikt. Dette prosjektet
er også blant prosjektene som har hatt mest aktiv
samhandling mellom de ulike tjenesteaktørene, deren medvirkende årsak kan ha vært at de har jobbet
på denne måten i flere år før Innbyggernes modell
ble igangsatt. Tidligere forskningsfunn tyder på atdet kan gi store samfunnsøkonomiske gevinster å
investere i levekårsutsatte barnefamilier tidligst
mulig i marginaliseringsforløpet. Dette kan
tale for å prioritere delprosjekter som fremstår
virksomme og retter seg mot de minste barna.
Tidlig innsats i Brundalen er et av delprosjektene som
utmerker seg i så måte.
Fra forskningslitteraturen som har studert sammenhengen mellom boligeierskap og velferdsutfall vet
vi at denne stort sett er positiv (Brattbakk, 2017).
Dette handler først og fremst om bostabilitet og
nabolagseffekter, men de finner også at boligens
fysiske kvalitet ser ut til å påvirke helse og barns
utdanningsanfall. Fritid for alle barn og unge,
som utover prosjektperioden valgte å fokusere
mer på familienes bomiljø, kommer ut som det
gunstigste basert på våre forutsetninger. Her har
det betydning at prosjektet antas å nå ut til mange.
Fokus på bomiljø var noe som gikk igjen i flere av
delprosjektene, der det ble avdekket at flere av

175

NTNU WELLFARE

Tidlig innsats
i Brundalen

Flyktningfamilien isentrum

Fritid for allebarn og unge

StødigStart

Veien tilførerkort

Sammen på
LademoenMålgruppe

Lavinntekt
hjelp

Lavinntekt innvandrer-foreldre

Lavinntekt
hjelp

Lavinntekt
hjelp

Lavinntekt
hjelp

Lavinntekt innvandrerforeldreType tiltak

Direkte/indirekte

Indirekte(voksne)Direkte/indirekte

Indirekte

DirekteDirekte/ indirekte

Aldersgruppe (år)

0-5

6-9

10-15

6-9

16-19

0-5

Sukessrate uten

60 %

50 %

50 %

40 %

40 %

0,5

Sukessrate med

70 %

60 %

60 %

50 %

50 %

60 %

Økning suksessrate

10 %

10 %

10 %

10 %

10 %

10 %

Oppstart av tiltak

2023

2023

2023

2023

2023

2023

5

5

5

5

5

5

År for tiltak
År per deltaker

5

5

5

5

5

5

Antall per år

60

50

70

35

20

60

Antall hjulpet ut av
utenforskap

6

5

7

3,5

2

6

Effektratio

10 %

10 %

10 %

10 %

10 %

10 %

Investering fra
kommunen

1000000

1000000

1000000

1000000

1000000

1000000

Nettogevinst perdeltaker pr år (analyseperiode = 40 år)

87244

15658

92244

79015

75436

8623

Break even (det åretinvesteringen går i
null)

2033

2048

2033

2039

2041

2053

Tabell 14. Forutsetninger gjort av forskerteamet ved bruk av Utenfor-regnskapet på delprosjektene i Innbyggernes modell.

barnefamiliene ikke hadde tilstrekkelig med utstyr
og inventar, og at bomiljøet var til hinder for barnassosiale liv (vennebesøk, bursdagsfeiringer mv.). I
flere av intervjuene med ansatte i fagstaben ble det
snakk om satsingen «Trygge hjem» som kommunen
samarbeidet med Husbanken om på intervjutidspunktet, og som enkelte var opptatt av at måtte ses
i sammenheng med Innbyggernes modell3. Denneer del av Husbankens «Barna først»-satsing, som
har handlet om å løfte barnefamilier ut av fattigdom
ved å la lavinntektsfamilier få startlån til å kjøpe sin
egen bolig. Altså relativt sammenfallende mål som
med Innbyggernes modell. Oslo Economics og NIBR
har evaluert «Barna først» (Holm, 2020) og fant atbåde pilotkommuner og barnefamilier var positive tilmodellen; bosituasjonen stabiliseres, og man mener
fra kommunenes side å oppleve en økt motivasjon
blant de voksne for å komme i arbeid eller kvalifisere
seg for dette gjennom utdanning. Det ble presisert
at tiltaket hadde fått virke for kort til at man kunne
konkludere med konkrete samfunnsøkonomiske
gevinster, men alt i alt var evalueringen av tiltaket
positiv til at bostabilitet, bedre egnet bolig og eteventuelt bedre bomiljø vil ha en positiv effekt på3176barns oppvekstsvilkår og fremtidsutsikter, og at dettekan bidra til samfunnsøkonomiske gevinster (Holm,
2020).
Etter at Innbyggernes modell ble avsluttet som
prosjekt med beslutning om videreføring i «linja»,
har Trondheim kommune parallelt jobbet med
å utarbeide neste års budsjett. I intervjuer med
strategiske ledere i kommunen kom det fram at deopplevde det som krevende å omsette kunnskap om
samfunnsøkonomiske virkninger av investeringer
i levekår og tidlig innsats til faktiske prioriteringer ipraksis. En av direktørene fortalte at:
Vi diskuterer i hvilken grad hvilken grad reflekterer
forslaget til budsjett som legges frem nå i oktober,intensjonene i Trondheimsløftet, og så er vi ganske
strenge med oss selv, og sier at den omstillingensom må til hvor du flytter kapasitet og ressurser fra
reparering, til forebygging, vi vet det må til. Det er pålangt nær ikke reflektert i tilstrekkelig grad i forslaget
til budsjett som legges frem nå. Vi klarer ikke denbevegelsen da, men vi vet det må til. I det minsteså er vi ærlige på det.

https://kommunikasjon.ntb.no/pressemelding/17935833/vil-skape-trygge-hjem-for-alle-barn-i-trondelag?publisherId=2823375

INNBYGGERNES MODELL I TRONDHEIM KOMMUNE: HOVEDRAPPORT

Tidlig innsats i
Brundalen

Flyktningfamilien isentrum

Fritid for allebarn og unge

StødigStart

Veien tilførerkort

Sammen på
Lademoen

Lønnsom

Lønnsom

Lønnsom

Lønnsom

Lønnsom

Lønnsom

Kommunale finanser

+

-

+

-

-

-

Fylkeskommunalefinanser

+

-

+

+

+

-

Statlige finanser

+

+

+

+

+

+

Barnevern

Skatteinnbetaling

Overføringer(stønader)Overføringer(stønader)Overføringer(stønader)

Skatteinnbetaling

HovedkonklusjonOmråde med særlig
høy nettogevinst

Tabell 15. Hovedkonklusjon og vurdering av områder med særlig høy nettogevinst for det enkelte delprosjekt i Innbyggernes
modell.

Manglende sammenhenger mellom kunnskapsgrunnlag, praksis og prioriteringer ble dermed trukket framsom paradokser aktørene i Trondheim kommune
syntes det var vanskelig å håndtere.
11.2.3 Oppsummering
Innbyggernes modell har vært en kompleks intervensjon å evaluere siden de ni delprosjektene harhatt til dels ulike målgrupper (fra barnehagebarn
til ungdom/unge voksne), ulike samarbeidsaktører
involvert og ulike måter å bevilge penger på. Den
overordnede evalueringen av hele «Pilot for programfinansiering» (Oxford Research) konkluderte
med at piloten som finansielt virkemiddel ikke
kunne vurderes fordi hva som endte med å bli reelle
endringer i finansieringsmodellen var for uklart,
ettersom forutsetningene ble endret underveis ipiloten. I Innbyggernes modell vil de langsiktige
gevinstene for familiene av å ha fått tettere tverrfaglig
oppfølging, og ekstra pengeutbetalinger, ikke kunnemåles før om flere år når det foreligger data på
foreldrenes arbeidsmarkedstilknytning, tjenestebrukog barnas utdanningsløp. Uten denne type data er
det vanskelig å påvise en effekt som man kan regne
videre på samfunnsøkonomisk nytte og kostnad av.

Vi har imidlertid vist hvordan Trondheim kommune
har tatt initiativ til å teste ut bruk av Utenfor-regnskapet, der de søker å vise virkningene av å investere ilevekårsutsatte barn og unge på offentlige budsjetter.
Beregningene vi har gjennomført i tilknytning til
Innbyggernes modell viser at det særlig er besparelser på områdene «Overføringer» og «Barnevern»
som gir en positiv nettogevinst på sikt. Da vi selv laen beskjeden suksessrate på 10 % og en femårig
investeringshorisont til grunn i alle delprosjekt,
viste Utenfor-regnskapet at alle de seks delprosjektene vi gjorde beregningene for, gikk i pluss i
fremtiden.
Vi har videre vist til både norsk og internasjonal
forskningslitteratur som viser at det lønner seg å
investere i levekårsutsatte familier. Det kvalitative
datagrunnlaget i evalueringen forteller mye om hva
hjelpen har betydd for disse lavinntektsfamilienepå kort sikt; fra umiddelbar lettelse og glede over å
kunne gi barna opplevelser eller ting til huset man
tidligere ikke hadde kunnet prioritere, til økt verdighetsfølelse og økt tillit til helse- og velferdstjenestene,
som igjen har gjort tjenestene i stand til å nå inn med
hjelp til familiene på et tidligere tidspunkt enn deellers ville gjort.

177

NTNU WELLFARE

11.3 Oppsummering vurderinger og anbefalinger
Gjennom prosessen pekte både innbyggere, ansatte,
ledere og politikere på ulike faktorer som påvirket
Innbyggernes modells potensiale for å fremme sosial
og økonomisk bærekraft. En rekke slike faktorer
kommer til syne i framstilling av funn og vurderinger
i kapittel 7-9, og tidligere i dette kapitlet. I dette
delkapitlet oppsummerer vi avslutningsvis observerte
faktorer som påvirker mulighet til å skape forandringer i komplekse systemer, sett i lys av hva som kanhemme eller fremme forankring og implementering
av praksisene som ble utviklet gjennom Innbyggerens
modell.
Som vist i kapittel 4 innebærer et skifte i retning
samskaping og relasjonell velferd dyptgående
endringer i strukturer, maktdynamikker og
mentale modeller/mindset blant en rekke berørte
og relevante aktører. Som et utgangspunkt for å
beskrive observerte drivere og barrierer for systemforandring, vil vi først introdusere tre ulike nivå(strukturelt, relasjonelt og transformativt nivå) med
til sammen seks kunnskapsbaserte forutsetninger forsystemendring (politiske rammer, praksis, ressursallokering, relasjoner/nettverk, maktdynamikker
og mentale modeller). De ulike elementene henger
uløselig sammen med og bygger på hverandre for å
skape varig og bærekraftig systemforandring i retning
av samskaping og relasjonell velferd (Kania, 2018;
Realdania, 2022).

Strukturell forandring handler om eksplisitte
endringer i betingelser for å utjevne sosiale
forskjeller i helse, medborgerskap og livskvalitet,gjennom:•••

Politiske rammer: Statlige, institusjonelleog organisatoriske regler, reguleringer og
prioriteringer som påvirker aktørens egne
og andres handlinger.
Praksiser: Sammenhengende handlinger
mellom institusjoner, koalisjoner, nettverk
osv. som tar sikte på å forbedre sosiale
og miljømessige forhold. I tillegg kommer
prosedyrer, rutiner, arbeidsflyt eller uformell
kollektiv atferd som påvirker handlinger
internt blant aktørene.
Ressursallokering: plassering og fordeling
av penger, mennesker, kunnskap, informasjon og andre ressurser, for eksempel
infrastruktur.

Relasjonell forandring handler om semi-eksplisitte endringer i erfaringer knyttet til hvilken rolleog betydning sentrale aktører har for å skape
systemendring, gjennom:•

Relasjoner og nettverk: Kvaliteten på
relasjoner og kommunikasjonen mellom
aktørene i et system - spesielt mellom
aktører med ulik historie og ulike holdninger.

•

Maktdynamikker: Fordeling av beslutningsmakt, autoritet og formell og uformell innflytelse blant individer og organisasjoner.

Transformativ forandring handler om implisitte
endringer i mentale modeller blant sentrale
aktører i systemet, gjennom:•

Strukturell
forandring

Politiske rammer

Relasjonell forandring

Transformativ forandring

PraksisRelasjoner og
nettverk

Ressursallokering

Maktdynamikker

Mentale modeller

Figur 21. Seks betingelser for systemforandringer (Kania, 2018).

178

Mentale modeller/mindset: Dyptliggende
overbevisninger og antakelser og tatt-for-gittmåter å handle på som påvirker hvordan vi
tenker, hva vi gjør og hvordan vi snakker.

INNBYGGERNES MODELL I TRONDHEIM KOMMUNE: HOVEDRAPPORT

Foto: Alexander Matthias Seifried

179

NTNU WELLFARE

OBSERVERTE DRIVEREOBSERVERTE BARRIERER• Statlig programfinansiering ga lokalt handlingsrom• Uforutsigbarhet i videreføring av
statlige tilskudd• Lokal planforankring legitimerte prøvehandlinger
1. POLITISKERAMMER• Lokale planer var ikke allemannseie, og fungerte i begrenset
grad som langsiktig politisk
styringsverktøy

STRUKTURELL FORANDRING• Konkurrerende styringslogikker
og manglende felles evalueringog indikatorsystemer• Utvikling av brede praksisfellesskap med felles
overordnede mål som kan skape kraft i helhetlig og
samordnet utvikling• Utstrakt bruk av faglig skjønn og felles skreddersøm
av refleksiv praksis tilpasset innbyggernes behov• Brobyggende ledelse (oppover, nedover, bortover)
2. PRAKSISER• Gjensidig påvirkning, læring og tilpasning mellom
aktører og organisasjoner• Nye plattformer og arenaer for samskaping som
henger sammen med og forsterker hverandre• Nye verktøy som stimulerer samarbeid på tvers

3. RESSURSALLOKERINGRELASJONELL FORANDRING
TRANSFORMATIV
FORANDRING

5. MAKTDYNAMIKKER

6. MENTALE
MODELLER• Standardiserte arbeidsprosesser(detaljerte prosedyrer og rutiner)• Sterk tradisjon for å fokusere på
tiltak og virkemidler i egen enhet
og sektor, med begrenset praksispå å involvere eksterne aktører• Manglende kultur for å læreav lovende praksiser i egenorganisasjon (jantelov)• Mangel på kjennskap til læringspunkter fra eksperimenteringen
blant sentrale aktører• Beslutning om at penger skulle gå rett til innbyggerne• Offentlig midler bindes opp i
tjenesteproduksjon• Dedikerte økonomiske virkemidler tileksperimentering• Manglende incentiver for å ledepå tvers• Dedikerte roller og plattformer for eksperimentering og kunnskapsdeling (backbone-organisasjon)• Ressursknapphet skaper
konkurranse og kamp om
budsjettmidler• Økonomisk logikk der kostnader til levekårsutsattebarn, unge og familier anses som en investering

4. RELASJONER
OG
NETTVERK• Sterk sektorisering og fragmenterte ansvarsområder

• Utadrettet holdning for å involvere relevanteog berørte aktører• Manglende kjennskap til
relevante aktører som kan bidra• Tverrfaglige og inter-organisatoriske team preget
av gjensidig kjennskap og trygghet• Ansvarsfraskrivelse og
manglende forpliktelse blant
aktører som inngår
i samskapingen• Nye roller med økt evne til påvirkning og bidrag fra
innbyggere og samarbeidspartnere• Sprikende styringsdialog mellom
ledelseslag på tvers av sektorer
og organisasjoner• Desentralisering av makt og beslutningsprosesser
der ansatte, samarbeidspartnere og innbyggere
kan fatte avgjørelser sammen• Ris bak speilet – å avslutte
prøvehandlinger underveis• Innbygger- og ressursfokus skaper en «ny og større
fortelling» som gir nytt språk og forståelse av hva
som er offentlig ansattes oppdrag• Konservering av uhensiktsmessige måter å tenke og handle
på• Utadrettet holdning – åpenhet og nysgjerrighet på
andre aktørers kompetanse og virkemidler• Frykt for å gjøre feil

• Bevissthet om handlingsrom• Mot og kreativ forestillingsevne til å prøve ut
radikale løsninger• Innadrettet holdning – forsvar
av sektor- og rofesjonsinteresser

Tabell 16: Seks dimensjoner av systemforandring – drivere og barrierer i Innbyggernes modell

180

INNBYGGERNES MODELL I TRONDHEIM KOMMUNE: HOVEDRAPPORTBasert i en helhetlig vurdering av observerte drivere
og barrierer for systemendring sett i lys av Innbyggernes modell og den konteksten prosjektet er utviklet
i, vil vi trekke fram et utvalg faktorer som det kanvære nyttig å bli bevisst i den videre utviklingen av
Trondheim kommune som arbeidsgiver, tjenesteyter,myndighet, samfunnsplanlegger, lokaldemokratisk
arena og sted. Dette innebærer å løfte blikket fra et
fokus på tjenestedesign, til å se utviklingsprosesser ilys av systemdesign (Jones, 2014). Å bli bevisst drivere
og barrierer for systemendring er nødvendig for å
myndiggjøre relevante aktører til å kunne videreutvikle de nye praksisene fra Innbyggernes modell som
integrert del av kommunens kjernevirksomhet (Kania,
2018; Nielsen, 2023).
Faktorene som er listet opp i tabell 16 er ikke
uttømmende, men understreker behov for helhet,
sammenheng og gjensidig påvirkning mellom de ulike
delene av et system for at radikal og varig systemforandring skal kunne skje. Det er ikke nok med
forandringer i en av dimensjonene. Dersom man foreksempel kun arbeider på det strukturelle nivået (foreksempel sette retning og rammer for Innbyggernes
modell forankret i den nasjonale piloten for programfinansiering og Trondheim kommunes planverk),
eller jobber utelukkende med nettverk eller mindset(for eksempel gjennom frittstående prosjekter eller

historiefortelling), vil det føre til at man kun bevegerpå deler av systemet. Andre deler av systemet vil
dermed stå på stedet hvil uten radikale forandringer.
Utviklingen av Innbyggernes modell var i utgangspunktet tuftet på et normativt syn på fellesskapsverdier (livskvalitet, samfunnsdeltakelse, rettferdig
fordeling), og samtidig en normativ tilnærming tilmåter å utvikle verdier på – gjennom samskaping og
relasjonell velferd. Å få til samspill og kollektiv innovasjonskraft i som trekker i retning av målsettingene
som var satt for Innbyggernes modell krever forandringer som går på tvers av nivåer, krever inngående
oppmerksomhet rettet mot detaljene i det som skjer
på ulike nivå (Realdania, 2022). Dette innebærer ogsåå legge merke til de små, viktige grepene for systemforandring som ofte kan være usynlige for mange
dersom man ikke leter etter dem og dyrker dem fram
(Bentzen, 2019). Systemendring som tilnærming til
komplekse utfordringer kan skape økt forståelse
av virkningene av ulike tiltak, inkludert hvordan
de henger sammen og kan forsterke hverandre. Åzoome inn og ut på ulike deler av systemet samtidig
som de ulike delene sees i sammenheng kan hjelpe
beslutningstakere til å fokusere på de viktigste
virkemidlene for å påvirke tempo og omfang av
systemendringer.

Foto: Colourbox

181

NTNU WELLFARE

Oppsummert ser det ut til at Innbyggernes modell
langt på vei har bygd kapasitet for systemforankringi tråd med forskningsbasert kunnskap (Rod etal., 2023), fordi Innbyggernes modell har vektlagt
følgende drivere:
Initiativer på flere nivåer som må virke sammen,
som f.eks. adresserer forhold i hjemmet, i barnehage/skole, arbeidsplasser, inntektssikring, språkopplæring, velferdstjenester og i lokalsamfunnet.
Samarbeid på tvers av sektorer og profesjoner,
f.eks. mellom den offentlige sektor, det privatenæringsliv, frivillig sektor og sivilsamfunnet somivaretar hensyn for vellykket samskaping

Foto: Alexander Matthias Seifried

182

Adaptiv kapasitet, som handler om å arbeidemålrettet med kontinuerlig tilpasning av initiativene, og som fører til forandringer andre steder i«systemet». F.eks. i ledelse, strategiske planer, kultur,
forvaltningsmodeller og nasjonal lovgivning. Dette
innebærer at initiativene bør ha rom for fleksibilitet
og kontinuerlig tilpasning til familier, steder og
tjenester og yte støtte tilpasset behov.
Vår vurdering er at Trondheim kommune har
potensial til å ta store skritt i retning systemforandringer dersom følgende anbefalinger ivaretas
framover (anbefalingene bygger på funn fra Innbyggernes modell og tidligere forskning – de 20
hensynene presentert i kapittel 4):

INNBYGGERNES MODELL I TRONDHEIM KOMMUNE: HOVEDRAPPORT

Anbefalinger til videre systemforandring• Viderefør samtlige lovende praksiser og læringspunkter fra Innbyggernes modell• Videreutvikle initiativer på flere nivå som virker sammen• Videreutvikle samarbeid på tvers av sektorer, profesjoner og aktører• Jobbe systematisk for å utvikle organisatorisk kapasitet som sikrer kontinuerlig tilpasning til lokale
ressurser og utfordringsbilder• Lede fram bedre sammenheng mellom planer, eksperimentering, politikk og langsiktige
prioriteringer• Sørge for bedre sammenheng mellom samfunnsmål, strategier og fordeling av ressurser, derstøtte ytes etter behov og forebyggingspotensial• Styrke økonomiske logikker der barn og unges oppvekstsvilkår anses som en nødvendig
investering,• Videreutvikle bruk av Utenfor-regnskap og levekårsbudsjett for å ta utviklingssteg i retning av en
kommunal livskvalitetsøkonomi.
• Institusjonalisere langsiktige partnerskap med relevante aktører• Utvikle felles evaluering- og indikatorsystemer for følge kollektiv påvirkning og utvikling på sentrale
samfunnsmål
• Påvirke statlige myndigheter til å øke lokalt handlingsrom for eksperimentering og innovasjon• Rydde unna strukturelle, relasjonelle og mentale barrierer for å utvide lokalt handlingsrom til
innovasjon systemendring• Utvikle kapasitet til å eksperimentere «i linja» - porteføljestyring i retning av målrettede
samfunnsoppdrag• Videreutvikle langsiktig samarbeid med forskningsmiljøer

183

12
Vurderinger
og anbefalinger til
oppskalering og
videreføringINNBYGGERNES MODELL I TRONDHEIM KOMMUNE: HOVEDRAPPORTI dette avsluttende kapitlet drøftes funn og sentrale læringspunker fra innbyggernes modell(kapittel 6-11) sett i lys av utfordringsbildet og kunnskapsgrunnlaget for evalueringen (kapittel
1-4). Kapitlet innledes med fremtidige drømmescenarier fra innbyggere, ansatte og samarbeidspartnere i Innbyggernes modell. Videre vurderer vi studiens samlede empiriske data og
hovedfunn og anbefalinger sett i lys av kunnskapsgrunnlaget presentert i kapittel 4. Her omtalervi potensielle fremtidsscenarier for oppskalering og videreføring av lovende praksiser som ble
utviklet gjennom prosessen, og tilbyr refleksjonsspørsmål som det kan være nyttig å ta med seg
for kommunens videre arbeid. Til slutt gir vi anbefalinger til hvordan Trondheim kommune kan
utvikle kapasitet for å nå målsettinger for Innbyggernes modell i et langsiktig perspektiv.

12.1 Fremtidsdrømmer om Innbyggernes modell
Innbyggernes modell har representert et brudd med
eksisterende praksiser i kommunen, noe som er
beskrevet i mer detalj i kapittel 7–11. I intervjuer med
innbyggerne spurte vi hva de ville råde Trondheim
kommune til videre, basert i erfaringene deres fra
Innbyggernes modell. Oppsummert ga Innbyggerne
følgende anbefalinger:• På tvers av delprosjektene var innbyggernes
oppfordring at kommunen burde fortsette med
den type hjelp og støtte som var prøvd ut i Innbyggernes modell.
• Innbyggerne mente at penger er et effektivt
virkemiddel mot fattigdom. De vektla at økonomisk
trygghet og tryggere bosituasjon kunne bidra til åløse mange av problemene de erfarte i livet, men atde også trengte andre former for hjelp og støtte.
• Innbyggerne rådet Trondheim kommune til åsamordne virkemidler i tjenester og lokalsamfunn,og gi dem stabile, faste team og kontaktpersoner å
forholde seg til.
• Innbyggerne rådet Trondheim kommune til å
hensynta familier som har mange barn, hvilken
alder barna hadde, hvilken type behov de har og ta
hensyn til disse behovene.
• Innbyggerne vektla «likestilling mellom barn som
bor i Norge» slik at barn får like muligheter, og
innvandrerforeldre rådet Trondheim kommune tilå «tilrettelegge så våre barn får samme mulighetersom det andre har».
• Innbyggerne mente at virkemidlene i Innbyggernes
modell burde «være mer synlig» for dem, og at deikke ville ha fanget opp muligheten til å få hjelp
dersom hjelpa utelukkende kom via NAV eller
helsetjenester.
• Innbyggerne opplevde rollene som erfaringskonsulenter som viktig for å bygge fellesskaper,
likemannsarbeid og bro mellom innbyggere og
tjenstestene, og oppfordret Trondheim kommune
til å opprette flere slike stillinger
I spørreundersøkelsen for 2023 ga vi ansatte og samarbeidspartnere i de ulike delprosjektene i oppgave
å tenke ti år framover i tid, og ta stilling til sitt eget

drømmescenario: «Hva ønsker du at har skjedd iforlengelsen av «Innbyggernes modell»? Også her
kom det et variert utvalg svar fra 19 av respondentene. Det som gikk igjen, var:• Ønsket om at alle tjenestene samhandler godt,
med «en høy bevissthet rundt helhetlig tenkningom en samordnet hjelp til innbyggere som trenger
det».
• Flere ville ha tjenestene ut i skoler og barnehager,og på hjemmebesøk, og at det har blitt betraktelig
mindre byråkrati.
• Noen drømte om at deres delprosjekt er i ordinær
drift med egnede lokaler og mange innbyggere
med på laget.
• Andre håpet at grunninntekten til familier som
lever i fattigdom har økt, og at ungene sine sosiale
behov blir vektlagt i en slik norm.
• At vi har et velferdssystem som kan sikre at barna
har mulighet til deltakelse i samfunnet, selv om ikke
foreldrene klarer å komme seg i jobb.
• Enkelte ansatte og samarbeidspartnere håpet på
enda mer involvering av brukerne selv.
• Andre vektlegger en holdningsendring der man tar
utgangspunkt i den enkelte innbyggers behov, og
tilpasser hjelpen deretter, og flere vil ha et hurtigarbeidende team på plass, og noen peker på mulighettil å dele ut penger når det trengs.
• Noen håpet på mindre skam og uhelse knyttet til
fattigdom.
• Et av delprosjektene som har vært nært knyttet tilområdeløft, håpet eierskap og fellesskap i bydelenskal gjøre at folk blir boende.
Under følger et utvalg sitater om ønsket fremtid
som ansatte og samarbeidspartnere beskrev i den
avsluttende spørreundersøkelsen i 2023:• «Drømmen er at førstelinjen i kommunen har et teamsom tar imot familier, bygger gode relasjoner og følger
dem på veien. At de har som mandat å sikre barn og
ungdom deres rettigheter til utdanning, helse, vennerog fritid.»

185

NTNU WELLFARE• «Mer involvering av brukerne som mottar tilbud. Etvelfungerende brukerstyrt nettverk for barnefamilier
der foreldrene har en belastet bakgrunn.»• «Vi har en kommune som tar utgangspunktet i den
enkelte innbyggers behov og ikke i kommunens og
offentlige tjenesters «siloer». Jeg håper det har skjedd
en endring i ansattes «mindset» om hva en tjeneste og
en kommune er. At vi ser på ansatte i andre tjenester
som kolleger med det samme målet, men med ulike
verktøy og ulik kunnskap.»• «At Trondheim kommune har etablert et «hurtigarbeidende» team flere steder i byen som skaper trygghetog bygger tillit til de som er mest sårbare og bærer
på stor skam over sin livssituasjon, slik at de kan
få nødvendig hjelp til en bedre fremtid uten et stortbyråkrati. Det handler om å kjenne sine innbyggere og
det ikke gjennom det skjema.»

Foto: Colourbox

186• «Fattigdom er forbundet med skam og uhelse, om
10 år er vi forhåpentligvis kommet mye lenger ogsåpå dette feltet? Krever også omfordeling av midler isamfunnet. Og vi må aldri glemme at mange forhold i
livene til den enkelte har betydning for deres trivsel, og
dette må ses i sammenheng.»• «At det er en fast sum som er på tjenestensøkonomiske ramme som skal brukes direkte til
ungdommer / innbyggere etter samme lest som underprosjektperioden.»• «At alle har et eierskap til bydelen. Folk blir boende
fordi det finnes fellesskap og muligheter.»
Oppsummert hadde både innbyggere, ansatte og
samarbeidspartnere en rekke sammenfallende
meninger om hva som burde videreføres fra Innbyggernes modell. En forskjell synes likevel å være at innbyggerne i sterkere grad enn ansatte og samarbeidspartnere vektla videreføring av kontantutbetalinger

INNBYGGERNES MODELL I TRONDHEIM KOMMUNE: HOVEDRAPPORTog nye måter å forvalte offentlige midler på som kom
innbyggerne direkte til gode.

12.2 Alternative fremtidsscenarier fram mot 2040
Som en opptakt til vurderinger av anbefalinger
for mulig videreføring og oppskalering av lovende
praksiser i innbyggernes modell, har vi valgt å forme
fire ulike fremtidsbilder som skisserer ulike scenarier:
1. Trondheim legger innbyggernes modell «legges
i skuffen»
2. Trondheim viderefører nye måter å bruke
penger på
3. Trondheim viderefører nye former for samskaping
4. Trondheim viderefører alle lovende læringspunkter fra Innbyggernes modell

I utarbeidelsen av fremtidsscenariene fram til entenkt utvikling mot 2040 har vi lagt til grunn bådefunn fra evalueringen av innbyggernes modell,samt annen relevant og forskningsbasert kunnskap.
Utformingen av scenariene bygger på vurderinger av
flere viktige forhold og endringskrefter som bidrar
til å forme fremtida. Sentrale endringskrefter er som
vist i figur 19 under, som beskriver et utvalg politiske,økonomiske, innovasjonsrelaterte, demografiske,sosiokulturelle, juridiske og teknologiske forhold som
kan tenkes å påvirke fremtidsscenarier i Trondheim
fram mot 2040:
I fremtidsscenariene vurderer vi hvorvidt Trondheim
kommune kan lykkes med de to målsettingene for
Innbyggernes modell som var å 1) øke målgruppens
livskvalitet, selvhjulpenhet og tilhørighet i fellesskap,og 2) gi tidligere, bedre og mer samordnet støtte til
familier og ungdommer i utsatte posisjoner.

Politiske

Styringslogikk
Arbeidslinja vs. velferdslinja
Velferdsstats-ideal
Demokratisk deltakelse
Politisk polarisering
Populisme
TillitLegitimitet til universelle velferdsgoder
Universelle vs. behovsprøvde løsningerØkonomiske

Lavere offentlige inntekter som følge av flere eldre
Fordeling av penger mellom stat/kommune
Tilskudds-ordninger
Filantropi og veldedighet

Innovasjons-vilje

Samskaping
Innbygger-involvering
Forsknings-samarbeid
Kompetanse
Risikovillighet
Fleksibilitet og tilpasning
Spesialisering

Demografiske

Innvandring (flyktninger, arbeidsinnv.)
Fødselsrater
Andel som fullfører utdanning
Redusert aldersbæreevne

Sosio-kulturelle

Mangfold
Mer utenforskap
Økte sosiale forskjeller med flere barn som vokser opp i fattigdomØkte krav til kompetanse (kunnskapssamfunn)
UrbaniseringØkte forventninger i befolkningen
Press på tilgang til kompetent arbeidskraft

Juridiske

Lovmessige endringer for bedre samhandling på tvers
Krav til dokumentasjon for behovsprøving av tjenester og ytelser.
Lettere å få ordnet bankID, konto, pass osv.

Teknologiske

Kunstig intelligens (AI)Programvarer som kan bidra til helheltig planlegging og budsjettering
Digitale plattformer for samskaping og demorkatisk deltakelse

Tabell 17. Tenkte påvirkningsfaktorer i fremtidsscenarionene.

187

NTNU WELLFARE

TRONDHEIM LEGGER INNBYGGERNES MODELL «I SKUFFEN»
Mange prosjekter havner på «prosjektkirkegården», og Innbyggernes modell ble også en av disse. Bådeansatte i tjenestene og innbyggerne som har deltatt har uttrykt fortvilelse, og oppgir mistillit til kommunens
ledelse fordi innsatsen de la ned for å utvikle løsninger de hadde stor tro på ikke ble videreført. De store
samfunnsflokene som aldersbæreevne, utenforskap og politisk polarisering vokser seg stadig større, og
Trondheim på lik linje med andre byer beveger seg i retning av en «kommunal kollaps» slik KS beskriverdet (KS, 2022). Regnestykkene går ikke opp, hverken budsjettmessig eller i forhold til rekruttering av
ansatte.
De gode praksisene fra Innbyggernes modell lever til dels videre blant enkelte aktører som deltok i
prosjektet. Siden ingen av de nye praksisene har blitt institusjonalisert, har læringen fra Innbyggernes modell
blitt pulverisert etter hvert som det har kommet inn nye folk i kommuneorganisasjonen. Organisasjonen
som helhet gjør ingen endringer eller kollektive grep basert på erfaringer og læringspunkter fra arbeidet.
Dermed blir det heller ikke muligheter til å videreføre forskning på lovende praksiser som kunne ha utviklet
sikker og robust kunnskap. I stedet kommer det til nye prosjekter, innsatser og satsninger som konkurrererom fokus og prioriteringer, noe som skaper uro. I tillegg ser man at flere barnefamilier søker tilflytting tilområder som har deltatt i Innbyggernes modell, de setter ord på fortellinger som sirkulerer i Trondheim om
at det oppleves som om de får bedre hjelp dit de flytter. Kommunen befinner seg i en situasjon hvor innbyggerne beskriver kvaliteten på tjenestene som ulik basert på hvor i byen man bor. De sosiale forskjellene
fortsetter å øke, og den demokratiske deltagelsen blant lavinntektsfamilier og innbyggere i utsatte situasjoner er alarmerende lav. Kriminaliteten i byen fortsetter å øke, og flere ungdommer fra levekårsutsattefamilier rekrutteres til organisert gjengkriminalitet.
Den administrative og politiske ledelsen i kommunen har «langlysene» på i det strategiske planverket,
men beslutninger og vedtak fattes i en kortsiktighet og er ofte i konflikt med mål og strategier i planverket.
Kommunen har ikke utviklet tilstrekkelig kompetanse til å jobbe og lede på tvers av sektorer og til å samskape løsninger med relevante aktører i lokalsamfunnet, e som gjør det utfordrende å møte behovet for
endring i og av velferdssystemer.

188

INNBYGGERNES MODELL I TRONDHEIM KOMMUNE: HOVEDRAPPORTTRONDHEIM VIDEREFØRER NYE MÅTER Å BRUKE PENGER PÅ
Trondheim kommune har i større skala testet ut grunninntekt, og dette har delvis erstattet søknadsbaserte former for sosialhjelp. Dette har lettet trykket på ressurser brukt til forvaltning og saksbehandling,og frigjort offentlige midler til andre formål. I tillegg har flere familier fått økonomisk støtte til å kjøpe og
oppgradere egen bolig. Dette har ført til at flere barn, unge og familier har blitt løftet ut av fattigdom – ialle fall midlertidig, noe som til dels har redusert familiestress, helseplager, kriminalitet og omsorgssvikt.
Til tross for at flere familier og ungdommer har fått hjelp der de har blitt løftet ut av fattigdom, strevermange fremdeles med problemer som de får stykkevis og delt hjelp til, der hjelp ofte blir satt inn for seint i
utvikling av problemer. Tjenestene preges derfor fremdeles mer av reparasjon enn forebygging. Ungdommer
og familier som strever har ikke fått god nok støtte til å mestre egen økonomi og livssituasjon, noe som
gjør at en restandel innbyggere ikke greier å betale for seg til bolig og livsopphold til tross for økte faste
utbetalinger.
Barnehager, skoler og hjelpetjenester disponerer en fleksibel pott med penger de kan bruke for å dekke
akutte kostnader og fritidsaktiviteter for innbyggere som de skjønnsmessig vurderer at har bruk for det.
Det er imidlertid ikke etablert et system for å bygge «laget» rundt barn, ungdommer og familier. Dette gjør atansatte ofte må utvise skjønn uten å ha et lag å drøfte beslutninger med. Konsekvensene er at familier ikke
opplever hjelp, støtte og innsats som samordnet og tilpasset behovene de har. I tillegg blir det store forskjeller i hvem som får hjelp til hva.
Frivillighet og møteplasser i nærmiljøet er heller ikke godt nok påkoblet, slik at familier ikke greier å nyttiggjøre seg støtte og muligheter for deltakelse som finnes i lokalsamfunnet. Arbeidsliv og næringsliv samarbeider ikke godt nok for å få foreldre ut i jobb, og de organisatoriske grensene oppleves som lukket. Familier
opplever stigma knyttet til den situasjonen de er i, og har en høy terskel for å uttrykke behov og
be om hjelp.
Den administrative ledelsen i kommunen etterspør ikke samordnet innsats styringsdialogen om kvalitet- og
tjenesteutvikling med kommunens enheter. Dermed fokuserer heller ikke potensielle ankerinstitusjoner
på sin mulige rolle som nærmiljøaktør. Den politiske ledelsen sektorbudsjetterer fremdeles i siloer, slik at
pengene som er blitt brukt på nye måter er delvis forvaltet gjennom budsjettet til NAV, delvis i tjenestene og
delvis som en del av plankontorets satsing på innbyggerinvolvering. Det er fremdeles en årlig budsjettkamp
der sektorsiloene sloss om kommunale kroner, i en situasjon der det totale budsjettet aldri strekker helt til.
Politikerne ser behovet for nye budsjettmodeller, men gjør ingen radikale grep for å skape endring.

Foto: Colourbox

189

NTNU WELLFARE

TRONDHEIM VIDEREFØRER NYE FORMER FOR SAMSKAPING
I Trondheim kommune skjer det positive endringer, og visjonene om den samskapte byen er godt på vei tilå bli en realitet. Barnehager og skoler tas i bruk som ankerinstitusjoner i lokalsamfunnet, og stedsbasert
samskaping fungerer i praksis. Hjelpetjenestene er forankret i og rundt familier, og i fellesskap bygges
det lag rundt barn, unge og deres familier der de lever og bor. Familier opplever å bli møtt med tillit til å
beskrive egne behov, og innsatsen oppleves mer samordnet enn tidligere. Familiene egne ressurser og
fremtidsdrømmer har blitt et grunnleggende startpunkt for alle offentlige tjenester, og flere opplever at deer betydningsfulle i eget og andres liv. Det etableres roller og funksjoner som beveger seg både inn og ut av
det kommunale organisasjonskartet. Blant annet har Trondheim kommune ansatt flere erfaringskonsulenter som har base i Trondheimshjelpa i de ulike bydelene, der de jobber som brobyggere mellom en rekke
tjenester, organisasjoner og befolkningsgrupper.
Samtidig som flere relevante og berørte aktører bidrar til løsninger, har Trondheim kommune ikke greidå håndtere sosiale og politiske rotårsaker til fattigdom. De ulike aktørene som jobber med å bygge «laget
rundt innbyggerne» må bruke mye tid for å bistå familier i søknader om økonomisk støtte. Store ressurser
brukes på å finne fram i jungelen av behovsprøvde og spesialiserte tjenester og ytelser der søknadsprosessene blir stadig mer digitalisert. Mange unge og familier får avslag på søknad om hjelp, og må gå gjennom
belastende klagerunder før de får støtten de trenger. Dette oppleves som frustrerende både for innbyggere
og ansatte som vil hjelpe, og det går med mye tid blant ansatte til å støtte familier i saksgang. Familier stårfremdeles i kø ved matsentralene på grunn av at økt veldedighet overskygger behov for omfordeling av
økonomiske ressurser i samfunnet. På grunn av at levekårslinja fremdeles er for lav, har familiestress og
helseplager ført til at foreldre ikke kommer seg ut i jobb. Til tross for at mobilisering av nettverk og nabolag
har bidratt til å bygge sosial og praktisk støtte rundt familier med ekstra behov for støtte, er det fremdeles
alt for mange barn og unge som utsettes for omsorgssvikt og ekskludering fra arenaer de ønsker å delta
på. En hovedårsak til det er at familiene fremdeles strever med økonomisk stress der de ikke får endene tilå møtes.
Trondheim kommune ser ut til å bygge kapasitet for en samskapende tilnærming til velferdsutfordringer,og den administrative ledelsen i kommunen etterspør samskapende praksiser i sin målstyring i organisasjonen. Det gjøres strukturelle grep i organisasjonen, hvor kommunale aktører i fellesskap rapporterer og
resultatvurderer innsatser og praksiser. Den politiske ledelsen i kommunen etterspør aktivt fortellinger fra
byens innbyggere og tjenesteområder, blant annet gjennom nettbaserte løsninger, som grunnlag for viderepolitikkutforming. Utstrakt bruk av samskaping har imidlertid ført til en ansvarsfraskrivende holdning
blant administrative og politiske ledere, der kommunens juridiske ansvar for grunnleggende rettigheter
legges over på aktører i privat og frivillig sektor. Dette skaper uro og gir grobunn for økende mistillit blant
innbyggere, ansatte og deres samarbeidspartnere.

Foto: Alexander Matthias Seifried

190

INNBYGGERNES MODELL I TRONDHEIM KOMMUNE: HOVEDRAPPORTTRONDHEIM VIDEREFØRER ALLE LOVENDE LÆRINGSPUNKTER
Innbyggernes livskvalitet og verdighet er i sentrum i tjenesteutviklingen og i samfunnsutviklingen. Samtidig
er det en tydelig rammesetting av arbeidet hvor kommunen som organisasjon tar et uttalt, overordnet
ansvar i det som beskrives som et velferdspolitisk skifte. All kontakt med innbyggerne tar utgangspunkt ispørsmål om hva som er viktig for dem for å leve et godt liv, og for å kunne delta i og påvirke samfunnet
rundt seg. Økonomisk støtte til innbyggere betraktes som investeringer i mennesker, ikke som uønskede
utgifter.
Trondheim har banet vei og ble tidlig den første kommunen i Norge som innførte livskvalitet og samfunnsdeltakelse for alle som tydelige samfunnsmål, i kombinasjon med å utvikle en livskvalitetsøkonomi somsikrer sammenheng mellom strategier og prioriteringer. I oppfølgingen av Trondheimsløftet er det vedtatten håndfull målrettede samfunnsoppdrag for at flere barn, unge og familier skal kunne bo og leve godt i
Trondheim, delta i samfunnet på like vilkår – i organisasjonslivet, arbeidslivet og i demokratiet. I tilknytning
til de målrettede samfunnsoppdragene har Trondheim kommune etablert langsiktige programmer forå kontinuerlig eksperimentere med nye praksiser og virkemidler i organisasjonen, i samspill med andre
relevante aktører som kan bidra. Grønn og rettferdig omstilling er godt balansert i alle disse programmene,og kommunen jobber kontinuerlig med å bygge kapasitet for innovasjon og omstilling, både på systemnivå
og med ansatte og samarbeidspartnere.
I takt med at investeringslogikken i kommunen har snudd, har kommunen dermed videreutviklet initiativet med levekårsbudsjett til en fullverdig livskvalitetsøkonomi som hensyntar både sosial og økologiskbærekraft, og som betrakter økonomisk bærekraft som virkemiddel for å utvikle fellesskapsverdier.
Kommunen har med dette funnet løsninger på tverrgående budsjettering og samfunnsmålorientert økonomistyring, og etterspør samtidig fellesskapsløsninger i sin målstyring i organisasjonen.
Skoler og barnehager fungerer som et knute- og ankerpunkt for å samordne innsatsen rundt barn, ungeog familier. Ansatte, både i skoler, barnehager og hjelpetjenester har utviklet praktisk kompetanse innen
samskaping og relasjonell velferd, og fasiliterer stedsbasert innsats med relevante aktører i nabolag og
lokalsamfunn i bydelene. Familier som trenger hjelp, for eksempel til økonomi og bolig får bistand fra NAV
og andre hjelpetjenester gjennom lokale barnehager, skoler og lavterskeltilbud.
Flere frivillige lag og organisasjoner og private aktører bidrar aktivt og målrettet mot å bygge det store laget
rundt familier og nærmiljø. Bedrifter og virksomheter har lagt godt til rette for, og ser verdien av et inkluderende arbeidsliv som gir mulighet til kvalifisering. Stadig flere opplever at unge og foreldre som har stått
utenfor utdanning og arbeidsliv er blant de mest hardtarbeidende og lojale ansatte de kan få tak i. Partenei arbeidslivet har blitt enige om virkemidler og avtaler som sikrer anstendige inntekter det er mulig å leveav, i kombinasjon med økt bruk av grunninntektsløsninger. Borettslag og nabolag legger aktivt til rette formøteplasser og gratis aktiviteter i nærområdet, og skolene og barnehagene brukes som møteplasser ut
over åpningstid. Foreldreutvalg og foreldreråd bidrar aktivt til å mobilisere lokalsamfunn.
Som en del av dette samordner kommunen innsatsen sin med frivillighet, sosiale entreprenører, næringsliv
og akademia, som bunner i en forståelse av behovet for en samlet felles stedsbasert innsats og samfunnsbygging. Det er utviklet et felles rammeverk av kvalitative og kvantitative indikatorer som benyttes bådeav Trondheim kommune og en rekke andre organisasjoner i frivillighet og næringsliv for å evaluere ogmåle kollektiv påvirkning. Det er utarbeidet klare ansvarsakser mellom aktørene, og det er tydeliggjort at
folkevalgte politikere bærer det overordnede ansvaret for utviklingen. Kommunen har bidratt til å utvikle
robuste og langsiktige forskningsprogrammer som sikrer et godt evidensgrunnlag for aktuelle tiltak.
Gjennom en styrkebasert tilnærming, helhetlig støtte og tilpassede opplæringsløp har flere barn og unge
gjennomført utdanning og fått en god start på voksenlivet og arbeidslivet. Presset og bemanningskrisen ihelse- og omsorgstjenesten er gradvis redusert som følge av bedre levekår og tidlig innsats. Folkehelsa erdermed blitt bedre, og levekårsutsatte barn, unge og familier har hatt den mest positive utviklingen. Rettigheter forstås nå i lys av livskvalitet og menneskerettigheter, der de tidligere ble forstått i lys av å ha rett til
spesifikke tjenester og ytelser. Retten til å ha et godt liv og ha innflytelse på omgivelser og betingelser som
kan muliggjøre det står i fokus i prioriteringer, beslutninger og vedtak. Innbyggerne i byen har en økende
tillit til kommunes administrative og politiske ledelse, og alle samfunnslag deltar aktivt i den demokratiske
dialogen. Innbyggerne opplever at de blir verdsatt og anerkjent som ressurser, noe som utløser vilje og
evne til å delta og bidra i samfunnsutviklingen.

Foto: Colourbox

191

NTNU WELLFARE

12.2.5 Oppsummering og anbefalinger
De fire scenariene presentert ovenfor er til dels
karikerte beskrivelser av fremtidsfortellinger, og erment som et grunnlag for refleksjon om alternative fremtider Trondheim kommune står ovenfor.
Samtlige scenarier baserer seg både på de mest
sentrale læringspunktene fra Innbyggernes modell
og kunnskapsgrunnlaget som ble presentert ikapittel 4. Scenariene innebærer naturlig nok en
rekke fallgruver, dilemma og paradokser som ikke erframstilt her. I den videre utviklingen av Trondheim
vil det være hensiktsmessig å vurdere både risiko og
muligheter som ligger i fremtidige veivalg.
Av de fire scenarioene framstår det fjerde og siste
alternativet med å videreføre samtlige læringspunkter som det foretrukne fremtidsbildet. En
hovedårsak til dette er at samskapingspraksiserog økonomiske virkemidler gjensidig kan forsterke
hverandre for å nå målsettingene om å gi tidligere,
bedre og mer samordnet støtte, og øke livskvalitet,
selvhjulpenhet og tilhørighet i fellesskap blantlevekårsutsatte barn, unge og familier.

Foto: Colourbox

192

12.3 Idédiamanten – utgangspunkt for evaluering
av systemendringer
Å skape robuste og bærekraftige forandringer i
komplekse systemer har vært en grunnleggende
inngang i evalueringen av Innbyggernes modell.
I kapittel 11. 4 skrev vi om tre ulike dimensjoner
ved systemforandringer som gjensidig påvirker
hverandre, der strukturelle, relasjonelle og transformative faktorer henger sammen. Disse dimensjonene
kan knyttes til eierskap og forankring i forandringsprosesser, og hvordan det henger sammen med
mentale modeller/mindset og (kollektiv) handling.
For å undersøke og evaluere mulige systemforandringer så er Idédiamanten til Tina Øllgaard Bentzen(Bentzen, 2019) en nyttig tilnærming. Spesielt nårorganisasjonene vedtar å jobbe med nye begreper,
konsepter og ideer kan som raskt kan bli populære
og bli forstått som «buzzord» eller «magiske
konsepter», slik som for eksempel «samskaping»,«relasjonell velferd» og «tillit». Disse begrepene kan
ofte være utfordrende å oversette og omsette tilorganisatorisk praksis og prinsipper for samfunnsutvikling. Ifølge Bentzen (2019) kan slike «nye»

INNBYGGERNES MODELL I TRONDHEIM KOMMUNE: HOVEDRAPPORT

begreper og konsepter spille en viktig rolle når det
gjelder å utvikle og forandre organisasjonens måter
å tenke, (sam)handle og prioritere innsatser på.
På denne måten kan det være gode grunner til åinteressere seg for hvordan magiske begreper kan
oversettes og operasjonaliseres på en robust måteslik at de mange ressursene som ofte investeres idem, resulterer i faktisk endring. Bentzen &Bringselius (2023) påpeker at dette ikke handler om åukritisk adoptere alle nye ideer på grunn av at de er
populære. I stedet poengterer de at når en idé først
er adoptert, er det fornuftig å vite hvordan man får
den til å spire og slå rot i organisasjonen for å utvikle
bedre organisering og praksiser.

Idédiamanten inneholder fire dimensjoner som
alle spiller en nøkkelrolle i oversettelsen av nye
konsepter: Strategisk forankring, lokal forankring,refleksjon og eksperimentering (Bentzen, 2019).
Gjennom idediamanten kan organisasjonen arbeide
med en bestemt idé eller konsept vurderes i forhold
til de fire dimensjonene, som til sammen danneren diamant (Bentzen, 2019). Store og balanserte
diamanter indikerer at en ny idé eller konsept er i
ferd med å slå rot og skape endring i organisasjonen.
Små eller skjeve diamanter indikerer ofte at det
fortsatt er en vei å gå for å skape endring. Det tar
tid å omsette ideer, så det er naturlig at nye ideer
og konsepter ikke umiddelbart scorer høyt på alledimensjonene. Bentzen (2019) beskriver idédiamantens dimensjoner slik:

Strategisk forankring
5
4
3
2

Reﬂeksjon(”Talk”)

5

4

3

2

1

1

1

1

2

3

4

5

Eksperimentering(Walk)

2
3
4
5
Lokal forankring

Figur 22. Idédiamanten (Bentzen, 2019; Bentzen & Bringselius, 2023)

193

NTNU WELLFARE

I det videre presenteres idédiamantens ulike dimensjoner i mer detalj, der vi vurderer grad av strategisk
forankring, lokal forankring, refleksjon og eksperimentering basert i det totale datamaterialet fra
Innbyggernes modell. Selv om aktører og aktiviteteri Innbyggernes modell har nære koblinger til andre
satsinger og utviklingsspor i Trondheim, er analysen
ikke en vurdering av kommunens totale arbeid medå oversette ideene om samskaping og relasjonell
velferd til konkret praksis. I den videre framstillingenbaserer vi vurderinger på aktørkartet som var direkte
involvert i arbeidet med innbyggernes modell. Til
grunn for vurderingen legger vi det totale datamaterialet som er samlet inn gjennom innbyggernes modell,sett i lys av idédiamantens fempunktsskala som vist
i figuren over (Se Bentzen 2019 s. 101 for kvalitative
beskrivelser av skjønnsmessig skåring på skalaen).
12.3.1. Strategisk forankring: Er alle sentrale og
relevante aktører forpliktet til ideen?
Som beskrevet i kapittel 4 er det av stor betydninghvor godt ideen er forankret på strategisk nivå blant
politikere, toppledelse og administrasjon. Med
strategisk forankring menes det engasjementet
som investeres i oversettelsen blant sentrale
makthavere som politikere, administrative ledereog sentrale tillitsvalgte (Bentzen, 2019). Hvis desentrale og relevante aktørene er utholdende ambassadører for en idé og styrker den strategisk gjennom
strategiske initiativer eller satsinger, øker idéens
robusthet. Dette kan bidra til en felles retning og
koordinere en felles forståelse av konseptet. Uten en
strategisk forankring kan oversettelsen av et konsept
fort bli usammenhengende og preget av «tusen
blomster som blomstrer». Samtidig som det er viktig
at ideene tilpasses den lokale arbeidsplassen, er det
selvsagt også viktig å sikre at for eksempel politiske
beslutninger oversettes på en troverdig måte og atforståelsen koordineres på tvers av organisasjonen.
Strategisk forankring innebærer ikke nødvendigvis
en enveis, ovenfra-og-ned-tilnærming, men kan ogsåinnebære åpne, utforskende tilnærminger der lokale
aktører inviteres til å delta i utformingen av strategiske agendaer. Strategisk forankring kan variere fra
lavt til omfattende engasjement i oversettelsen av
organisasjonskonseptet. Lav strategisk forankring
viser til at det er få aktører som engasjerer
seg i oversettelsen av konseptet, mens en høy
strategisk forankring gjenspeiler en situasjonder (nesten) alle relevante sentrale aktører
engasjerer seg i oversettelsen (Bentzen, 2019).
I Trondheim kommune var det tydelig at ideeneom samskaping og relasjonell velferd til en viss
grad hadde strategisk forankring blant sentrale
makthavere fra start. Som vist i kapittel 1 og 2 ble
opprettelsen av Innbyggernes motivert og legitimert
gjennom kommunens strategiske planverk. Ideene
hadde imidlertid langt sterkere fotfeste blant administrasjonen enn hos politikerne, selv om oppslutning
rundt ideene også varierte i kommunedirektørens

194

ledergruppe og blant kommunens enhetsledere.
Aktører på strategisk nivå uttrykte også at tillitsvalgte
til en viss grad var koblet på og hadde eierskap
til ideene, men at dette ikke gjaldt alle. Gjennom
prosessen med Innbyggernes modell kom det framat den strategiske forankringen av ideene som ble
testet ut kunne gjenspeiles i både styringsdokumenter (kommunale planer), sentralt initierte aktivitetersom tok sikte på å oversette konseptet (for eksempel
ledersamlinger/kraftsamlinger), presentasjonsmateriell og strategiske verktøy (for eksempel måling av
relasjonell kapasitet og initiativ til levekårsbudsjett),
samt aktiviteter rettet mot kunnskapsutvikling og
kunnskapsdeling om konseptet (nettsiden stein-sakspapir og samarbeid gjennom universitetskommunen
Trd 3.0). I løpet av prosjektperioden engasjerte
flere aktører på strategisk nivå seg i oversettelse av
ideene gjennom strategisk ledelse. Til tross for relativ
stor avstand mellom kommunens administrativeog politiske ledelse, erfarte aktørene en tetterepåkobling med sterkere forankring blant enkelte
folkevalgte mot slutten av prosjektperioden som vist
i kapittel 9 og 11. Oppsummert vurderer vi derfor
at den lokale forankringen endret seg fra nivå 3(noe engasjement i oversettelsen av konseptet
blant sentrale aktører) til nivå 4 (høyt engasjement i oversettelsen av konseptet blant sentrale
aktører).
12.3.2. Lokal forankring: Lever ideen utenfor
administrasjonen?
Strategiske initiativer uten lokal forankring er ikke
nok for å skape systemendring. Lokal forankringrefererer til graden av engasjement i frontlinjen
av organisasjonen som engasjerer seg aktivt forå gjøre ideene og konseptene levende (Bentzen,
2019). For at en idé virkelig skal slå rot, må de lokale
arbeidsplassene med ledere, fagforeninger og
fagansatte ta del i og utvikle eierskap til systemforandringer. Når ideene ikke får et liv utenfor administrasjonen, kan det fort bli en symbolsk prosess derideene tas inn på overflaten, men ikke forstås eller
brukes i praksis. Den lokale forankringen kan variere
fra lav til høy grad av engasjement i oversettelsen av
et gitt organisasjonskonsept. Lav lokal forankringrefererer til en situasjon der ingen eller få aktører
er aktivt involvert i oversetting av konseptuelle
ideer til praksis, mens høy lokal forankringreflekterer en situasjon der omtrent alle lokale
relevante aktører er engasjert i oversettelsen av
ideene.
I Innbyggernes modell kom den lokale forankringen
til syne gjennom dialog på møter og workshops, og
i lokalt skriftlig materiale som prosjektbeskrivelser,
filmer, nettsider, møteagendaer, referater, notater
osv. Den lokale forankringen vistes også gjennom
aktiviteter som støttet opp om å oversette konseptuelle ideer om samskaping og relasjonell velferd
til konkret praksis og nye samarbeidsformer. Dettekom for eksempel tydelig fram i dialoger mellom deINNBYGGERNES MODELL I TRONDHEIM KOMMUNE: HOVEDRAPPORT

ulike aktørene på møter, workshops, samt i intervjuer
og i survey-undersøkelsen. Den lokale forankringenfor de sentrale ideene i Innbyggernes modell var
innledningsvis preget av et spredt engasjement, dereierskapet til oversettelsen kom tydeligst til syne hos
prosjektlederne. Noen av delprosjektene inkludertedeltakere og samarbeidspartnere som også var
skeptiske, særlig med tanke på at ideene kunne rokke
ved likebehandlingsprinsipper, slik vi også har skrev
om i tidligere kapitler.
Gjennom arbeidet i de ulike delprosjektene var det
tydelig at de involverte aktørene fikk et sterkere
engasjement for ideene, der de gradvis utviklet
nye forståelser som påvirket måten de tenkte og
handlet på. Flere som uttrykte skepsis i tidlig faseble mer overbevist om ideene underveis. Enkelte
ansatte og samarbeidspartnere henvendte segogså til forskningsteamet, og etterspurte artikler
og lesestoff om ideene de jobbet med å ta i bruk.
Litteraturen om «mattering» skapte særlig resonans
hos mange, og etter hvert begynte flere å trekke framforbindelser til tillitsreformen. Til tross for at det
lokale engasjementet for å oversette ideene utviklet
seg til å bli gradvis høyere gjennom prosessen, var
det likevel variasjoner blant de ulike aktørene ved
prosjektslutt. Oppsummert vurderer vi derfor atden lokale forankringen endret seg fra nivå 3 (etvisst engasjement i oversettelsen av konseptet
blant lokale aktører) til nivå 4 (høyt engasjement ioversettelsen av konseptet blant lokale aktører).
12.3.3. Refleksjon (talk): Finnes det en felles
forståelse av ideen eller konseptet?
Å omsette ideer til handling krever utvikling av
dypere forståelser rundt ideene og konseptene som
søkes omsatt til praksis. Dimensjonen refleksjon(talk) refererer til nivået av aktiviteter som tar
sikte på å utdype, nyansere, konseptualisereeller diskutere ideene og konseptene som søkes
omsatt til praksis (Bentzen, 2019). Studier viser at
en kontinuerlig vekselvirkning mellom refleksjon og
eksperimentering er avgjørende for å skape læring
og utvikling (Bentzen & Bringselius, 2023). Noen
ganger blir refleksjonsaktivitetene stimulert av søken
etter mer kunnskap om konseptet, enten teoretisk
eller gjennom undersøkelser i organisasjonen derdet stilles spørsmål om hvordan medarbeiderne
oppfatter eller opplever konseptet (Bentzen, 2019).
Graden av meningsskaping kan variere fra lav til høy
og omfattende refleksjonsaktivitet når det gjelder
å forstå og oversette ideer og konsepter. Med«høy grad av refleksjon» menes en situasjon
der organisasjonen engasjerer seg massivt ianalytiske eller refleksive aktiviteter med siktepå å oversette ideer og konsept, mens «lav grad
av refleksjon» viser til en situasjon der organisasjonen ikke engasjerer seg i analytiske eller
refleksive aktiviteter med sikte på å oversette
ideer og konsepter til handling.

Relevante tegn på refleksjon i Innbyggernes modell
kom til syne i dialoger, foredrag, konferanser,
workshops og i møter som har til hensikt å finne og
forhandle mening rundt konseptene og ideene som
var sentrale i prosjektet. Gjennom Innbyggernes
modell ble det som tidligere beskrevet fasilitet en
rekke felles arenaer der gjensidig erfaringslæring og
refleksjon var formålet. I utgangspunktet beskrev
aktørene som inngikk i delprosjektene at slike
samtaler skjedde sjelden og sporadisk. Gjennom
prosjektet utviklet flere av delprosjektene faste møtepunkter der de delte kunnskap og erfaringer med
hverandre, og reflekterte over hvilke læringspunkter
de burde ta med seg videre. Samtidig ble aktørene
stadig mer oppmerksom på hvordan kommuneorganisasjonen reflekterte over og eksperimenterte
med ideene og konseptene som lå til grunn for
Innbyggernes modell. Felles refleksjon og gjensidig
erfaringslæring bidro til å utvikle en felles forståelse
av de ideene, konseptene og dilemmaene som ble
forbundet med å nå målsettingene for Innbyggernes modell. Oppsummert er vår vurdering at
refleksjonsnivået endret seg fra nivå 2 (Moderat
analytisk aktivitet og abstrakt refleksjon ioversettelsen av ideer og begrep) til nivå 4 (Høy
analytisk aktivitet og abstrakt refleksjon i oversettelsen av ideer og begrep).
12.3.4 Eksperimentering (walk): Er det gjort forsøkpå å omsette ideen til ny praksis?
For å skape reell endring i systemer er det behovfor å gjennomføre konkrete forsøk der relevante og
berørte aktører eksperimenterer med nye tiltak eller
praksiser basert på nye ideer og konsepter. Eksperimenterings-dimensjonen refererer til omfang
og radikalitet i arbeidet med å omsette ideer til
konkrete løsninger og handlinger, samt å trekkeslutninger om hvorvidt eksperimenteringenvurderes som vellykket (Bentzen, 2019). Graden av
eksperimentering kan variere fra lav til høy. Høy gradav eksperimentering viser til en situasjon derorganisasjonen engasjerer seg massivt i konkrete
prøvehandlinger med sikte på å oversette ideer
og konsepter, mens lav grad viser til en situasjon
der det bare er få og vage tegn til at organisasjonen eksperimenterer med å omsette ideene og
konseptene til konkret handling.
I Trondheim kommune representerer Innbyggernes
modell et forsøk på å omsette ideer om samskaping
og relasjonell velferd til nye praksiser. Eksperimenteringen i de ni delprosjektene ble rettet mot å initiereog gjennomføre en rekke prøvehandlinger basert
i de samme ideene. Som vist i kapittel 8 og 9 var
prøvehandlingene rettet mot en rekke nye former
for forvaltning av offentlige midler og kontantytelser,og nye former for samskaping mellom relevante og
berørte aktører. Eksperimenteringen handlet dermedom endringer i arbeidsoppgaver og tilnærminger,
nye samarbeidsformer med nye aktører, nye verktøy,
andre former prøvehandlinger rettet mot å oversette

195

NTNU WELLFARE

ider til konkret handling. Blant enkelte aktører haddede startet med å utvikle nye praksiser i forkant av
prosjektet, men der praksisene ble forsterket og
forstørret underveis. Trondheim kommunes uttesting
av Utenfor-regnskapet og levekårsbudsjettering
presentert i kapittel 11, kan også ses på som eteksperimenterende grep i denne sammenheng.

plassering på idédiamanten ved oppstart og
avslutning av prosjektet. Disse vurderingene er
grafisk framstilt i figur 23. Det er verdt å merke seg
at diamanten har økt i omfang på alle dimensjoner,
men at økningen synes å være størst i dimensjonene eksperimentering (økning med tre punkt) og
refleksjon (økning med to punkt). Denne vurderingen
er sammenfallende med konklusjonene i kapittel
10, der vi trakk fram at den største forandringen iroller syntes å være blant ansatte og innbyggere – desentrale aktørene i gjennomføring av prøvehandlingene og refleksjon rundt disse.

Gjennom prosessen justerte flere delprosjekter kurs,
noe som påvirket graden av radikalitet i prøvehandlingene. Modning blant aktørene, pådriv fra prosjektledelsen og støtte fra strategisk ledelse gjorde at
prøvehandlingene gradvis utviklet seg til å bli radikalt
forskjellig fra den ordinære praksisen. Gjennom
prosjektperioden søkte kommunen kontinuerlig åsamle erfaringer slik at de kunne lære av forsøkene
og eksperimentene underveis, gjennom interne
evalueringer og i samarbeid med forskningsmiljøer.
Oppsummert vurderer vi at grad av eksperimentering endret seg fra nivå 2 (en moderat grad av
eksperimentering og konkrete handlinger for å
oversette ideer og konsepter til ny praksis) tilnivå 5 (høyt og omfattende nivå av eksperimentering og konkrete handlinger for å oversette ideer
og konsepter til ny praksis).

Idédiamanten kan brukes som et dialogverktøy for å
skape et felles bilde av hvor langt man er kommet i
utvikling og forankring av ideer og konsepter i organisasjonen, og hvor innsatsen må styrkes for å sikre
at en idé får gjennomslag i praksis (Bentzen, 2019).
I oppstart av Innbyggernes modell var strategisk og
lokal forankring mer framtredende enn eksperimentering og refleksjon. En risiko med en slik skåre er at
ideene først og fremst lever som «prat» i administrasjonen og ønsker om forandring i praksisfeltet.
Gjennom Innbyggernes modell som var et handlingsorientert prosjekt satte det lokale nivået i gang med
eksperimenter i praksis, med dedikerte arenaer og
rom for refleksjon og evaluering. Erfaringene tyder
på at det å handle seg inn i nye måter å tenkepå har vært virkningsfullt og gitt Trondheim
kommune et byks i retning av å omsette ideer
om samskaping og relasjonell velferd til konkret

12.3.5 Samlet vurdering av plassering på
idédiamanten ved oppstart og avslutning
Som indikert i avsnittene over har vi gjort enskjønnsmessig vurdering av Innbyggernes modellsin

Strategisk forankring
5
4
3
2

Reﬂeksjon(”Talk”)

5

4

3

2

1

1

1

2

3

4

5

1

Eksperimentering(Walk)

2
3
4

I oppstart av innbyggernes modell

5

Ved avslutning av innbyggernes modell som prosjekt

Lokal forankring
Figur 23. Samlet vurdering av idédiamantens dimensjoner i Innbyggernes modell.

196

INNBYGGERNES MODELL I TRONDHEIM KOMMUNE: HOVEDRAPPORT

prakis. En viktig årsak til dette er at prøvehandlingene i Innbyggernes modell har fungert som demonstrasjoner på praksiser som kan forstørres, tilpassesog skape kraft i robuste systemendringer. I det videre
vil det være viktig å jobbe systematisk for å beholdenivået av kontinuerlig eksperimentering og refleksjon,og samtidig understøtte strategisk og lokal forankring
samtidig. For å sikre robuste systemendringer blir

det i det videre særlig viktig å sørge for tetterepåkobling av kommunens politiske ledelse.
Tabellen under gir en oversikt over kvalitative vurderinger av hvorvidt Innbyggernes modell har ivaretatt
sentrale hensyn i samskaping og relasjonell velferd
som beskrevet i kapittel 4.

Tema

HensynSamfunnsfloker - å kunne møte utfordringer det offentlige ikke kontrollerer
alene

Hensyn 1: Involvere både berørte, engasjerte og
relevante aktører i design og iverksetting av tiltak

Innovasjon – å skape smartere og bedreog kostnadsbesparende løsninger

Hensyn 2: Å utvide tilfanget av ideer, kunnskap og
ressurser for å skape tiltak som bryter med det
eksisterendexFellesskapsverdi – å utvide forståelsen
av problemer og aktørene som skal til
for å løse dem

Hensyn 3: Enighet om målxHensyn 4: Individers levde erfaring i sentrum – åpner
for flere forståelser av hva som er verdifulltx

Hensyn 5: Sivilsamfunnsperspektiver – bredere
perspektiver som kompletterer de individuelle, bidrar
med bredde og strategisk tilnærmingx

Hensyn 6: Forankring i kommunestyret

Nei

Tja

Ja
x

x

Demokratisk forankring – samskaping
som middel for oppslutning og eierskap

Hensyn 7: Representative deltakerexHensyn 8: Transparente og åpne prosesser i dialog
med relevant del av befolkningx

Implementering – betydningen av
lederskap og institusjonell design

Hensyn 9: Øke handlingsrommet for samskaping i
kommunen og i det institusjonelle rammeverketxHensyn 10: Bevisst design og ledelse av arenaer forsamskapingx

Hensyn 11: Utvikle og styrke samskapende roller og
kompetanser både hos ansatte og andrexHensyn 12: Bygge human- og systemkapasitet som
sikrer kontinuerlig tilpasningx

Velferd måles ikke i minutter tildeltetjenester - relasjoner er den viktigste
faktorenHensyn 13: Sette relasjonen først – i tjenestene,
hverdagslivet og samfunnslivetx

Hensyn 14: Anerkjenne og mobilisere innbyggernes
iboende styrker, ressurser og bidragx

Velferd skapes der folk lever og bor –en hverdagslivstilnærming til levekår og
nettverk

Hensyn 15: Rette innsats mot betingelser og levekår
som former sosial inkludering og livskvalitet i
hverdagslivetx

Hensyn 16: Rette innsatsen mot stedene folk lever ogborxAlle skal med fra start – å sørge forat støtte ytes i tråd med behov, derpotensialet er størst
Gjentenke kommunens samfunnsoppdrag – med livskvalitet på målskiva

Hensyn 17: Proporsjonal universalisme: sørge forsosial inkludering, rettferdig fordeling, og yte støtte
etter behovxHensyn 18: Prioritere innsats tidlig i familielivetx

Hensyn 19: Utvikle økonomiske logikker der barn
og unges oppvekstsvilkår anses som en nødvendig
investeringx

Hensyn 20: Utvikle et styringssystem som setter
livskvalitet for alle som øverste samfunnsmål

x

Tabell 18. Oversikt over kvalitative vurderinger av hvorvidt Innbyggernes modell har ivaretatt sentrale hensyn i samskaping
og relasjonell velferd

197

NTNU WELLFARE

Ingen prosess er statisk. Idédiamanten vil endre
seg etter hvert som implementeringen av ideen og
nye prøvehandlinger utvikler seg i organisasjonen.
I våre vurderinger har vi lagt til grunn aktører og
forankringspunkter med direkte kobling til Innbyggernes modell. I det videre kan Trondheim kommune
vurdere bruk av idédiamanten i andre prosesser,
med andre aktører, for å evaluere utviklingen nårde søker å omsette ideene til praksis i større skala.
Forhåpentligvis kan bruk av idediamanten hjelpe
styringsgrupper, ledere eller samarbeidspartnere
med å se hvor fokuset bør plasseres for å få en større
og mer balansert diamant, og dermed mer robustesystemendringer.

tiårig innovasjonsprogram for å forebygge ungt
utenforskap i Trondheim. En slik program-tilnærming
kan muliggjøre eksperimentering som en del av den
daglige driften av kommunen. Dette kan bidra til åutvikle en innovasjonskultur der det å eksperimentere med nye praksiser blir den «nye normalen» for å
skape robuste systemendringer i retning av bestemte
samfunnsmål. Figur 23 gir en visualisering av muligtilnærming til å bygge opp porteføljer med eksperimentering i retning av målrettede samfunnsoppdrag12.4 Porteføljestyring og utvikling av langsiktige
innovasjonsprogram

I videre utprøving og justering av innovasjonsporteføljer vil det være særlig hensiktsmessig å forstørre
lovende praksiser som har behov for empirisk
utprøving i en større skala. Her kan CO-PI’s spredningsguide til å dele og gjenbruke innovasjoner
tilby forslag til hvordan en kan tenke seg utvikling
av lokale innovasjonsprogram som retter seg mot
bestemte samfunnsmål og samfunnsoppdrag. Spredningsguiden gjør det enklere å overskue komplekseprosesser, og beskriver spredning i seks faser som
kan hjelpe til med å strukturere porteføljestyringen.
Disse seks trinnene er visualisert i figur 24.

Delprosjektene i Innbyggernes modell kan forstås
som en form for porteføljestyring av eksperimentering med et mangfold ulike prøvehandlinger. I forlengelsen av Innbyggernes modell kan en videreutviklingav læringspunkter fra Innbyggernes modell tenkes
som en form for porteføljerevisjon som tar lovende
praksiser videre, tester dem ut, justerer og foredler,og tilpasser nye praksiser gjennom utprøving i nye
kontekster. En slik porteføljerevisjon kan sees isammenheng med bystyrets vedtak i PS 0059/23 om
å finansiere et utredningsarbeid i 2023 om «kunnskapsbaserte tiltak på kommunenivå for å inkludereflere barn og unge i utdanning, arbeid og samfunnsliv», med langsiktig målsetting om å etablere et

ing
redn

Sp

vend

av lo

stem

kosy

rre ø

stø
r i et

linge

hand

ve
e prø

I den videre utviklingen vil det være naturlig å bygge
videre på de mest lovende prøvehandlingene i
Innbyggernes modell. I siste og avsluttende delkapittel gir vi derfor en oppsummert framstilling av det
vi anser som de viktigste læringspunktene som vi
anbefaler Trondheim kommune å fokusere på i det
videre.

Kollektiv
påvirkning på
samfunnsmål
Rev

id

er

o r t e f ø lj e

vi

Re

ep

de

re

p o r t e f ø lj e

Re

vid

ere

p o r t e f ø lj e

Porteføljestyring av program for målrettede samfunnsoppdrag

Figur 24: Visuell framstilling av prøvehandlinger i de ni delprosjektene og beslutninger underveis (inspirert av DDC, u.å. s. 7).

198

INNBYGGERNES MODELL I TRONDHEIM KOMMUNE: HOVEDRAPPORT

1

Sjekk

Her ﬁnner dere ut av om det gir meningå spre innovasjonen fra ett sted til et annet

Test

Her prøver dere ut innovasjonen i den nye konteksten

32

Tilpass

Her blir innpovasjonen tilpasset den nye konteksten

Fjern

Her fjerner dere hindringer og gamle vaner som ståri veien for innovasjonen

5

4

Bruk

Her blir innpovasjonen tatt i bruk på det
nye stedet

Høst

Her gjør dere opp status på hva dere har fåttut av spredningen

6

Figur 25. Spredningsguide (Center for Offentlig-Privat Innovation, 2023, s. 7).

199

NTNU WELLFARE

12.5 Behov for videre forskning
Evalueringen av Innbyggernes modell har bidratttil å belyse erfaringer med de nye praksisene og
prøvehandlingene som er utviklet på tvers av de ni
delprosjektene, sett i lys prosjektets organiseringog konteksten praksisene er oppstått i. Prosjektet
er blant de første i Norge som har testet ut direkte
utbetaling av midler til lavinntektsfamilier, og
kunnskapen som har framkommet av evalueringen vil være nyttig for å forme liknende prosjekt ifremtiden. Gjennom evalueringen har vi utforsket og
beskrevet erfaringer fra innbyggere, ansatte, ledere,samarbeidspartnere og politikere, og vi har vurdert
praksisenes ansvarlighet og relevans for å bidra til åløse samfunnsflokene som lå til grunn for prosjektet.
Gjennom evalueringen har vi utviklet kunnskap som
ikke er generaliserbar, men som kan være overførbar
til nye kontekster både i og utenfor Trondheim
kommune.
Som tidligere beskrevet har det ikke vært mulig åmåle kvantitative effekter av Innbyggernes modell.
En viktig årsak til dette har vært prosjektets eksplorerende natur, der både praksis og utvalg av deltakere
har endret seg underveis. Prinsipper, prøvehandlinger og demonstrasjoner av lovende praksiser bør,
sett i lys av forskningsresultater presentert i denne
rapporten, utforskes videre, testes ut i en større
skala, og evalueres videre ved bruk av et mangfold
vitenskapelige metoder. Det vil særlig være viktig å
gjennomføre studier som tilrettelegger for langsiktigmåling av effekter for både innbyggere (eks. kobling
av surveydata med registerdata på individnivå) og
eksperimentelle og kvasi-eksperimentelle design
som muliggjør sammenligning av intervensjoner.
En slik videre utprøving kan gi mer sikker og generaliserbar kunnskap om hvilke tiltak som virker bestfor ulike målgrupper, og hvilke tiltak som virker besti forhold til bestemte målsettinger. I det videre vil
det også være avgjørende å gjennomføre studier
som kan belyse kost-nytte av ulike innsatser, slik at
fellesskapets midler brukes mest mulig effektivt. Det
vil samtidig være viktig å fortsette gjennomføring
av kvalitative studier og aksjonsforskning som kan
øke innsikt og forståelse for ulike perspektiver,og som kan bidra til å akselerere praksisutvikling,systemendring og teoriutvikling.

12.6 Oppsummering av anbefalinger og lovende
praksiser
Gjennom rapporten har vi presentert en rekke
anbefalinger basert i funn fra eksperimenteringen i
Innbyggernes modell, sett i lys av kunnskapsbaserte
hensyn til systemforandringer i tråd med samskaping
og relasjonell velferd som beskrevet i kapittel 4. I
denne siste delen oppsummerer vi anbefalingene
så langt, før vi avslutter med å tegne opp sentrale
prinsipper for innbyggernes modell etter alt vi harlært gjennom prosessen.

ANBEFALINGER TIL VIDEREFØRING AV SPIRENDE UTBETALINGSPRAKSISER (KAP 8)• Ta utgangspunkt i innbyggernes egne behov og motivasjoner i prioritering av kontantytelser. Vær bevisst på det
Innbyggernes modell har lært oss om fordeler og ulemper med hhv. betingede, ubetingede og kollektive utbetalinger• Gjøre ordninger i NAV bedre kjent hos ansatte i oppvekst, helse og frivillighet, slik at de aller fleste betingede utbetalinger skjer gjennom det ordinære forvaltningssystemet.
• Forenkle søknadsprosesser og samordne utbetaling av kontantytelser som sikrer forutsigbarhet for familier og
prioriterer barnets beste.
• Husk at «vanlig praksis» også koster i form av tid og ressurser• Videreutvikle tillitsbasert forvaltning av kontantytelser som tar utgangspunkt i innbyggernes unike behov gjennom
skjønnsmessig vurdering i tverrfaglige team
• Videre utprøving av en fleksibel, men begrenset, pott med penger som på ubyråkratisk vis kan forvaltes av
barnehager til akutte og tillitsbyggende investeringer for småbarnsfamilier. Minimere tidskostnaden i forvaltningen
av pengepotten ved å lære av grep tatt i «Tidlig innsats i Brundalen» og «Sammen på Lademoen».
• Videre utprøving av grunninntektsløsninger basert på antall barn i familien, og utprøving av grunninntekt til nye levekårsutsatte grupper, inkludert ungdommer. Sikre forventningsavklaring og tilby økonomiveiledning til innbyggerne
som mottar utbetalinger.
• Videre utprøving av deltakende budsjettering og kollektive investeringer som målrettes mot levekårsutsatte grupperog stedsbaserte investeringer• Kombinere forvaltning av kontantytelser med økonomisk rådgivning og skreddersydd støtte og hjelp tilpasset den
enkelte ungdom/familie.
• Videre forskning på langsiktige effekter på utdannings- og arbeidsmarkedsdeltakelse, helse og livskvalitet for defamiliene som mottar denne typen utbetalinger.

200

INNBYGGERNES MODELL I TRONDHEIM KOMMUNE: HOVEDRAPPORTANBEFALINGER TIL VIDEREFØRING AV SPIRENDE SAMSKAPINGSPRAKSISER (KAP 9)• Sette verdier i fokus – med livskvalitet for alle som overordnet samfunnsmål
• Bruk tid på innsikt: problemer må forstås før de kan løses• Ta utgangspunkt i det som er viktig for innbyggerne selv, og bygg på ressursene de har tilgjengelig for å delta og
bidra• Invitere innbyggere som samarbeidspartnere – fokus på hele familien• Vektlegging av relasjoner – finn deg et ansikt! La relasjoner og nettverk lede an i oppgaveløsningen – noe av det
nyttigste ansatte i tjenestene og samarbeidspartnerne opplevde i Innbyggernes modell var «å få et ansikt» å forholde
seg til i andre tjenester• Fortsette utvikling av plattformer for samskaping, der ulike plattformer og arenaer mobiliserer et bredt aktørkart til åjobbe i retning av felles mål• Sørge for møteplasser, formidling fra og sammenkoblinger mellom utprøving av nye praksiser, slik at aktører ogorganisasjoner kan lære av hverandre underveis• Videreføre koordineringsmekanismer på familie- og lokalsamfunnsnivå for å bygge både det «lille laget» og «det store
laget» rundt ungdommer og familier samtidig - sikre involvering av frivillig sektor og spill på lag med lokalt næringsliv• Prioritere videreutvikling av barnehager og skoler som plattformer for stedsbasert samskaping• Systematisk utvikle kapasitet til fasilitering av samskaping på tvers av sektorer, aktører og nivå – ha en plan for bådehva dere skal oppnå og hvordan dere skal oppnå det• Videreutvikle plattform/kjerneorganisasjon for løpende eksperimentering i driftsorganisasjonen• Rydd unna organisatorisk mudder og uhensiktsmessig byråkrati, og led fram trygge rammer slik at bakkebyråkratene
har rom for tillitsbasert skjønnsutøvelse• Videreutvikle incentiver og verktøy som fremmer løsninger på tvers av tjenester, forvaltningsnivå og aktører ilokalsamfunnet• Fortsette videreutvikling av en samskapingsøkologi, der virkemidler virker sammen for å virke bedre• Fortsett kontinuering eksperimentering med nye praksiser og skap direkte kobling til utvikling av driftsorganisasjonen• Sørg for politikerforankring av samskapingspraksiser og en sterkere påkobling av kommunens demokratiske
institusjoner• Sørg for at samskaping i oppgaveløsning ikke blir til pulverisering av ansvar• Sørg for at folkevalgte politikere bærer hovedansvaret for befolkningens livskvalitet, demokratiske deltakelse og
fordeling av livsmuligheter

ANBEFALINGER TIL VIDEREUTVIKLING AV SAMSKAPINGSROLLER (KAP 10)• Utvikle kompetanse til samskaping blant alle aktører som inngår i samskapingsprosesser• Ansette flere erfaringskonsulenter som kan jobbe som brobyggere mellom innbyggere, tjenester og andre relevanteorganisasjoner i kommunens lokalsamfunn, og mobilisere nettverk til deltakelse i demokratiske prosesser• Dedikere roller som jobber som system-forandrere og pådrivere for fasilitering av innovasjon, i samspill med et bredt
nettverk aktører i og utenfor kommunen• Innarbeide kompetanse til ledelse av samskaping i kommunens lederutviklingsprogrammer• Styrke trepartssamarbeidets funksjon for å bygge kapasitet for samskaping i praksis• Myndiggjøre politikerne som ledere for å mobilisere kommunens lokalsamfunn.

ANBEFALINGER TIL VIDERE SYSTEMFORANDRING (KAP 11)• Viderefør samtlige lovende praksiser og læringspunkter fra Innbyggernes modell• Videreutvikle initiativer på flere nivå som virker sammen• Videreutvikle samarbeid på tvers av sektorer, profesjoner og aktører• Jobbe systematisk for å utvikle organisatorisk kapasitet som sikrer kontinuerlig tilpasning til lokale ressurser og
utfordringsbilder• Lede fram bedre sammenheng mellom planer, eksperimentering, politikk og langsiktige prioriteringer(Forts. neste side)201

NTNU WELLFARE(Forts. kap. 11)• Sørge for bedre sammenheng mellom samfunnsmål, strategier og fordeling av ressurser, der støtte ytes etter behovog forebyggingspotensial• Styrke økonomiske logikker der barn og unges oppvekstsvilkår anses som en nødvendig investering,• Videreutvikle bruk av Utenfor-regnskap og levekårsbudsjett for å ta utviklingssteg i retning av en kommunal
livskvalitetsøkonomi.
• Institusjonalisere langsiktige partnerskap med relevante aktører• Utvikle felles evaluering- og indikatorsystemer for følge kollektiv påvirkning og utvikling på sentrale samfunnsmål
• Påvirke statlige myndigheter til å øke lokalt handlingsrom for eksperimentering og innovasjon• Rydde unna strukturelle, relasjonelle og mentale barrierer for å utvide lokalt handlingsrom til innovasjon
systemendring• Utvikle kapasitet til å eksperimentere «i linja» - porteføljestyring i retning av målrettede samfunnsoppdrag• Videreutvikle langsiktige samarbeid med forskningsmiljøer

12.6.2 Reviderte prinsipper for Innbyggernes
modell
De nye og samskapende formene for velferdspraksis som er prøvd ut i Innbyggernes modell
kan beskrives som fundamentert på en human og
tillitsbasert tilnærming i tråd med sentrale hensyn
for ivaretakelse av relasjonell velferd og samskaping
av fellesskapsverdier som beskrevet i kapittel 4.
Samarbeid og partnerskap som setter mennesker
og livskvalitet i sentrum for samfunnsutviklingen er
ekstra viktig i en tid der tilliten mellom medmennesker, velferdsinstitusjoner og til demokratiske system
har begynt å slå sprekker (Kickbusch et al., 2022).
Erfaringer fra land som har satt livskvalitet for allesom øverste samfunnsmål viser til viktigheten av
brede innbyggerdialoger om hva som er viktig for
folk, og hva slags samfunn de ønsker å føre videre
til barn, barnebarn og senere generasjoner (Howe,
2023; WHO, 2023; Zeidler, 2022). Evalueringen som
er presentert i denne rapporten er relevant for
flere enn de som er direkte engasjert i Trondheim
kommunes arbeid. Prinsipper og læringspunkter fra
Innbyggernes modell og kunnskapsgrunnlaget det
bygger på er også relevant for andre med interesse
for samskaping som styringsform og for praktisk
utøvelse av relasjonell velferd, der lokalsamfunn
og velferdssystemer sammen forsterker effekter av
handlinger, tjenester og tiltak (Cottam, 2018; Russell,
2021; C. Russell, 2021; Heimburg & Ness, 2020)
Videreføring av læringspunkter vil kreve en
erkjennelse av at kommunen er innbyggernes
modell – en samfunnsmodell skapt av, for og
med innbyggerne. Oppsummert viser funnene fra
følgeevalueringen at realisering av kommunen som
innbyggernes modell krever en reforhandling av
samfunnsoppdraget og formålet med å ha en
kommune. Med andre ord henger realisering av
kommunen som innbyggernes modell sammen
med å flytte fokus fra å levere (isolerte) tjenestertil å skape likeverdige betingelser for livskvalitet og
samfunnsdeltakelse, basert i følgende erkjennelser:

202• Money matters (for innbyggerne og kommuneorganisasjonen. Økonomisk trygghet kommer
ikke av å ansette flere folk i tjenestene, men av
å investere i levekår og jobbe smartere sammen– fordi økonomi påvirker livsmuligheter og
kommunens handlingsrom)• «Mattering» matters (både for innbyggere,ansatte, samarbeidspartnere og ledere – fordi
vi trenger alle å oppleve tillit og anerkjennelse,og tilføre verdi i eget og andres liv)
• Kommunen matters (som organisasjon, sted,
fellesskap og demokrati – fordi fellesskap er
felles skapt).
Basert i en helhetlig vurdering av lovende læringspunkter fra innbyggernes modell, vil vi foreslå
justeringer og nyanseringer av prinsippene som
Innbyggernes modell i utgangspunktet bygde på.
Opprinnelig var prinsippene for innbyggernes
modell:• Innbyggeren i sentrum og fokus på folks
ressurser• Relasjoner• Penger• Bruke handlingsrommet• Ta ansvar for tverrfaglig samarbeidi Trondheim• Tenke utenfor boksen• Familieperspektiv• Fleksibilitet
De justerte prinsippene vi presenterer avslutningsvis bygger på funn fra følgeforskningen og kunnskapsgrunnlaget og seks betingelsene for systemforandringer (se kapittel 4 og 11). Disse anbefalte
prinsippene for videreutvikling av Innbyggernes
modell tar dermed utgangspunkt i å utvikle hele
kommunen som «Innbyggernes modell».
(Se neste side.)INNBYGGERNES MODELL I TRONDHEIM KOMMUNE: HOVEDRAPPORT

Foto: Alexander Matthias Seifried

203

NTNU WELLFARE

TRANSFORMATIV FORANDRING
Mentale modeller• God livskvalitet for alle som overordnet samfunnsmål: Skap likeverdige vilkår for et godt liv med aktivt medborgerskap
i samfunnet for store og små innbyggere.
• Innbyggerne og relasjoner i sentrum: Løft innbyggernes ressurser, behov og aktive medborgerskap som utgangspunkt
for kommunens virksomhet. Søk innsikt i innbyggernes hverdagsliv, tilgjengelige ressurser, og de problemene de trenger
hjelp til. Videreføre praksis med at all kontakt med innbyggere tar utgangspunkt i spørsmålet: «hva er viktig for deg og
din familie for at dere skal kunne leve et godt liv og delta i samfunnet?». Kommunen skal medvirke i innbyggernes liv,i kke omvendt. Innbyggere som har erfaring med «mye liv» har verdifull kunnskap – ansett flere av dem som erfaringskonsulenter i tjenestene.
• Familieperspektiv: Tenk helhetlig rundt familier, og samordnede innsatsen – alle familiemedlemmer har unike
ressurser og behov som bør legges til grunn for helhetlig hjelp og støtte. Besøk familier med sammensatte behov,
bli kjent og bygg tillit.
• Styrkebasert fokus: Vær nysgjerrig på ressurser, gaver og talenter blant innbyggere, kolleger og samarbeidspartnere.
Utforsk et bredt aktørkart for å identifisere, koble sammen og mobilisere ressurser – i, og mellom mennesker, steder,
organisasjoner og systemer.
• Tenk utopisk: Bygg kapasitet og evne hos ledere og beslutningstakere på alle nivåer til å bruke fremsynsmetoder,
og ivareta livskvalitet for kommende generasjonene.

RELASJONELL FORANDRING
Relasjoner og nettverk• La relasjoner lede an: Innbyggerne lever ikke sine liv i siloer og sektorer. De vil først og fremst ha et liv, ikke en tjeneste.
Fokuser på familie og nettverk, og la relasjoner lede an i oppgaveløsningen. Relasjoner bør også være et ledende prinsippi samordning av innsats mellom mennesker, institusjoner og sektorer. Når folk kjenner hverandre, glir samarbeid bedre.
• Refleksjon, dialog og læring på tvers: Bygg helhetlig forståelse og innsikt i problemer og muligheter gjennom at folkog fag med ulike perspektiver møtes, forhandler mening og tilbyr gjensidig læring. Del, spre og lær av gode eksempler
i egen kommune og andre steder – finn og forstørr lovende praksiser lokalt.

Maktdynamikker• Del på makta, men ikke ansvaret: Håndter maktdynamikker, vær åpen og transparent om konflikter, og del og deleger
makt i beslutningsprosesser. Skap trygghet og en kultur for å lære av feil, der kommunens toppledere og bystyret heier
fram innovasjon og samtidig bærer ansvaret.
• Tren ledere som brobyggere, samskapere og fremtidsombud: Det er viktig at kriteriene fra Innbyggernes modell
videreføres, og at lederne trenes på å ta over et prosjekt og utvikle praksiser videre i drift. Det er særlig viktig at toppledere
er tett på, trenes i samskaping og sørger for at de leder helt ned til «bakkeplan» i kommunen og på tvers av organisasjonsgrenser og nivå. Jobb systematisk for å «samle lederlaget» av formelle og uformelle ledere - både administrativt, politisk og
i lokalsamfunnet- slik at de sammen kanfortelle en historie om en ønsket fremtid som folk engasjerer seg i og vil bidra til.

204

INNBYGGERNES MODELL I TRONDHEIM KOMMUNE: HOVEDRAPPORTSTRUKTURELL FORANDRING
Ressurs-allokering• Yngst først: Tidlig innsats lønner seg – både for folk og samfunnsøkonomien. Sørg for å investereekstra i de minste, familiene deres, og «laget» av støttespillere rundt dem. Prioriter universelle og
forebyggende innsatser, og jobb systematisk for å etablere tillit og relasjoner til familier som
trenger ekstra hjelp og støtte.
• Rettferdig fordeling av goder og byrder: Rettferdighet er ikke det samme som å behandle allelikt. Innsats og ressurser bør fordeles etter behov, der de som trenger det mest får mest. Ettersom
folk og familier er forskjellige, bør også hjelp ytes gjennom skreddersøm og fleksible løsninger.

Praksiser• Stedsbasert fokus: Det trengs en hel landsby for å oppdra et barn, så mobiliser relevante og
berørte aktører i kommunens lokalsamfunn til felles innsats og bygg langsiktige partnerskap
der folk lever og bor. Videreutvikle barnehager og skoler som ankerinstitusjoner for stedsbasert
samskaping og koordineringsmekanisme for å bygge «laget» rundt familien, og møt innbyggernepå steder der det oppleves naturlig for dem• Finn løsninger på tvers: Tren på tverrfaglig samarbeid, hvor både roller og organisasjonsstrukturer utfordres. Øv opp evne til ekstern samskaping gjennom bedre intern samskaping.
• Bruk penger som virkemiddel mot fattigdom: Det hjelper marginalt med nye tjenester hvisrotårsaken til problemene er mangel på penger. Videreutvikle en økonomisk logikk som prioriterer
levekår og tidlig innsats som investeringer, og som ikke ser på støtte til levekårsutsatte innbyggere
som utgifter. Lag skreddersøm i kontantutbetalinger med støtte til å håndtere egen økonomi,og søk balanse mellom individuelle og kollektive ytelser.
• Tillitsbasert og fleksibel forvaltning: Utvid handlingsrommet og bygg trygge rammer for tillitsbasert skjønnsutøvelse i forvaltning av rettigheter og tjenester, basert i innbyggernes beskrivelse
av hjelpsom hjelp. Praksis må justeres, utvides og endres i møte med utfordringer, muligheterog dilemma som oppstår underveis.
• Rydd unna hindringer og unødvendig arbeid: Fjern uhensiktsmessige regler, rutiner og
prosedyrer, og bruk økonomiske effektiviseringsgevinster direkte på levekårsutsatte innbyggere
og innovasjonsarbeid.

Politiske rammer• Vær modig, og tenk helhetlig og langsiktig: Innovasjon krever både nye tanker, nye handlinger
og vilje til å ta risiko. Systemendringer må bygge på erkjennelser av kompleksitet, der systemer,
relasjoner og mentale modeller gjensidig henger sammen. Bruk og utvid handlingsrom til lokal
eksperimentering og porteføljestyring av prøvehandlinger rettet mot å nå målrettede samfunnsoppdrag i et langsiktig perspektiv.
• Mål, evaluer og fortell om forandring: Jobb systematisk med evaluering av framgang motmålrettede soppdrag. Utvikle et felles rammeverk av kvalitative og kvantitative måleindikatorer
sammen med samarbeidspartnere. Sørg for at det blir alles oppgave å bidra i evaluering, slik
at silobaserte og lineære tilnærminger unngås.

205

NTNU WELLFARE

Referanser
Adger, W., Brooks, N., Bentham, G., Agnew, M., &Eriksen, S. (2004). New Indicators of Vulnerability and
Adaptive Capacity (7). Microsoft Word - 11_fr_overviewtechincal_fweb2.doc (psu.edu)
Agger, A. (2021). Democratic innovations in municipal
planning: Potentials and challenges of place-based
platforms for deliberation between politicians andcitizens. Cities, 117, 103317. https://doi.org/https://doi.org/10.1016/j.cities.2021.103317
Aked, J., Marks, N., Cordon, C., & Thompson, S. (2008).
Five Ways to Wellbeing. Centre for well-being, New
Economics foundation. Microsoft Word - Five_ways_
to_well-being the evidence.doc (neweconomics.org)
Allardt, E. (1972). Att ha, att älska, att vara: om velferd
i Norden. Argos.
Ansell, C., & Gash, A. (2007). Collaborative
Governance in Theory and Practice. Journal of Public
Administration Research and Theory, 18(4), 543-571.
https://doi.org/10.1093/jopart/mum032
Ansell, C., & Gash, A. (2017). Collaborative Platforms
as a Governance Strategy. Journal of Public Administration Research and Theory, 28(1), 16-32. https://doi.
org/10.1093/jopart/mux030

Barstad, A. (2016). Gode liv i Norge Utredning ommåling av befolkningens livskvalitet. Cappelen Damm
Akademisk.
Bartolo, P. (2019). In Belong and Flourish – Drop
Out and Perish (pp. 7). Brill | Sense. https://doi.org/
https://doi.org/10.1163/9789004394179_002
Bason, C. & Striegler, S. G. (2023). Design af missionorientert innovation - en ny vej for mental trivsel.
In S. W. Nielsen (Ed.), Vilde Problemer. Værktøjskasse
til politikere, praktikere og policy-entreprenører (pp.
190-216). Nord Academic.
Baumeister, R. F. (2012). Need-to-belong Theory. In P.
A. M. Van Lange, A. W. Kruglanski, & E. T. Higgins (Ed.),
The handbook of theories of social psychology (pp.
121-140 ). Sage.
Baumeister, R. F. & Leary, M. R. (1995). The need
to belong: Desire for interpersonal attachments
as a fundamental human motivation. Psychological Bulletin, 117(3), 497-529. https://doi.
org/10.1037/0033-2909.117.3.497

Ansell, C., Sørensen, E., & Torfing, J. (2017). Improving
policy implementation through collaborative policymaking. Policy & Politics, 45(3), 467-486. https://doi.
org/10.1332/030557317x14972799760260

Bekkers, V. & Tummers, L. (2018). Innovation in
the public sector: Towards an open and collaborative approach. International Review of Administrative Sciences, 84(2), 209-213. https://doi.
org/10.1177/0020852318761797

Ansell, C. & Torfing, J. (2021). Public Governance as
Co-creation: A Strategy for Revitalizing the Public
Sector and Rejuvenating Democracy. Cambridge
University Press. https://doi.org/DOI:

Bentzen, T. Ø. (2022). The tripod of trust: a multilevelapproach to trust-based leadership in public organizations. Public Management Review, 1-23. https://doi.
org/10.1080/14719037.2022.2132279

Antinranta, A. H., Kaeppler, P., Messmer, S,.
Muurimäki, M., Rainio, I. & Trudgen, R. (2021, march1). The Lean Futures Creation Handbook, Version
2.0: A collaborative method toolkit for futures
thinking and creation. Futurice. https://futurice.com/
lean-futures-creation-toolkit

Bentzen, T. Ø. (2019). The Translational Diamond:
Robust translation of magic concept in public organizations. International Journal of Public Leadership,
15(2), 94-112. https://doi.org/https://doi.org/10.1108/
IJPL-11-2018-0056

Arnø, T. L. (2023). «Du føler du er verdt, at du blirhørt». Veien til førerkortet og samfunnsdeltakelse.
[Mastergradsoppgave]. Norges teknisk-vitenskapelige
universitet. https://ntnuopen.ntnu.no/ntnu-xmlui/handle/11250/3115401
Ayres, S. (2019). How can network leaders promote
public value through soft metagovernance? Public
Administration, 97(2), 279-295. https://doi.org/https://doi.org/10.1111/padm.12555

206

Bakken, A. (2021). Ungdata 2021. Nasjonale resultater(NOVA-rapport 8/21). NOVA. OsloMet.

Bentzen, T. Ø. (2021). Co-creation: A New Pathway for
Solving Dysfunctionalities in Governance Systems?
Administration & Society, 54(6), 1148-1177. https://doi.org/10.1177/00953997211055100
Bentzen, T. Ø. & Bringselius, L. (2023). Translating
trust as a magic concept in public sector reforms: A
comparative study of the Danish and Swedish trust
reform. International Public Management Journal,
26(5), 764-784. https://doi.org/10.1080/10967494.202
3.2223198

INNBYGGERNES MODELL I TRONDHEIM KOMMUNE: HOVEDRAPPORTBergesen Dalen, H. & Runningen Larsson, M. (2022,
01.03.2022). Store forskjeller i innvandreres livskvalitet. Retrieved 16.10.2023 from https://www.ssb.
no/sosiale-forhold-og-kriminalitet/levekar/artikler/
store-forskjeller-i-innvandreres-livskvalitet(2016). Evaluering af offentlig politik og administration. Gyldendal.

Berkman, L. F., Leo-Summers, L. & Horwitz, R.
I. (1992). Emotional Support and Survival after
Myocardial Infarction: A Prospective, Population-based Study of the Elderly. Annals of Internal
Medicine, 117(12), 1003-1009. https://doi.
org/10.7326/0003-4819-117-12-1003

Bringselius, L. (2023). Psykologisk trygghet. Att
välkomna den som utmanar.

Berrick, J. D., Skivenes, M. & Roscoe, J. N. (2023).
Parental Freedom in the Context of Risk to theChild: Citizens’ Views of Child Protection and theState in the US and Norway. Journal of Social
Policy, 52(4), 864-885. https://doi.org/10.1017/
S0047279421001021
Bibby, W. & Deacon, C. (2020). Parents Helping
Parents. It takes a village to raise a child. Nesta.
https://media.nesta.org.uk/documents/Parents_
Helping_Parents_-_Final_version.pdf
Birkjær, M., Gamerdinger, A. & El-Abd, S. (2021).
Towards a Nordic wellbeing economy. Nordic Councilof Ministers.
Bjørndal, L. D., Ebrahimi, O. V., Lan, X., Nes, R. B., &Røysamb, E. (2023). Mental health and environmental factors in adults: A population-based network
analysis. Am Psychol. https://doi.org/10.1037/
amp0001208
Blijleven, W. & van Hulst, M. (2021). How Do Frontline
Civil Servants Engage the Public? Practices, Embedded
Agency, and Bricolage. The American Review of
Public Administration, 51(4), 278-292. https://doi.
org/10.1177/0275074020983805
Bolton, R., Logan, C. & Gittell, J. H. (2021). Revisiting
Relational Coordination: A Systematic Review. The
Journal of Applied Behavioral Science, 57(3), 290-322.
https://doi.org/10.1177/0021886321991597
Brattbakk, I. & Andersen, B. (2017). Oppvekststedets betydning for barn og unge (AFI-rapport,
2017:02). Oslo: Arbeidsforskningsinstituttet
ved HiOA. https://oda.oslomet.no/oda-xmlui/handle/20.500.12199/6291
Braun, V. & Clarke, V. (2006). Using thematic
analysis in psychology. Qualitative Researchin Psychology, 3(2), 77-101. https://doi.
org/10.1191/1478088706qp063oa
Bredgaard, T., Bjørnholt, B., Baadsgaard, K.,
Dahler-Larsen, P., Drejer, I., Foss Hansen, H., Balle
Hansen, M., Kathrine Krogstrup, H., Larsen, F.,
Nielsen, K., Rasmussen, A., Rasmussen, P., Salado-Rasmussen, J., Sieling-Monas, M. & Vedung, E.

Bringselius, L. (2021). Tillitsbaserat ledarskap - frånpinnräknande till samskapande. Komlitt.

Bringselius, L., Adenskog, M., Benner, M., Bergh,A., Bornemark, J., Dellve, L., Hall, P., Lindgren, M.,
Packendorff, J., Persson, V., Svensson, K. & Svensson,
L.G. (2021). Tillit och omdöme - Perspektiv på tillitsbaserad styrning. Studentlitteratur AB.
Brix, J. (2019). Ambidexterity and organizational
learning: revisiting and reconnecting the literatures.
The Learning Organization, 26(4), 337-351. https://doi.org/10.1108/TLO-02-2019-0034
Brown, M. & Moore, T.L. (2019). Addressing
Complex Public Problems Through Coalition-Based Approaches: Collective Impact and the CEP
Competencies. International Journal of Research on
Service-Learning and Community Engagement, 7 (1).
https://doi.org/https://doi.org/10.37333/001c.11491
Bufdir. (u. å.). Barnefattigdom kommunemonitor. Retrieved 10.10.2023 from https://www.bufdir.no/statistikk-og-analyse/monitor/barnefattigdom?primary=5001
Bywaters, P., Skinner, G., Cooper, A., Kennedy, E.
& Malik, A. (2022). Final report. The Relationship
Between Poverty and Child Abuse and Neglect: New
Evidence. Full-report-relationship-between-poverty-child-abuse-and-neglect.pdf (nuffieldfoundation.
org)
Bøe, T. (2015). Sosioøkonomisk status og barn og
unges psykologiske utvikling: Familiestressmodellenog familieinvesteringsperspektivet. Helsedirektoratet.
Cassetti, V., Powell, K., Barnes, A. & Sanders, T.
(2020). A systematic scoping review of asset-based approaches to promote health in communities: development of a framework. Global
Health Promotion, 27(3), 15-23. https://doi.
org/10.1177/1757975919848925
Center for Offentlig-Privat Innovation. (2023). Spredningsguiden. In (Vol. 2016 / 2. udgave 2023): CO-PI– Center for Offentlig-Privat Innovation.
Chancel, L. P., T.; Saez, E. & Zucman, G. (2021). World
Inequality Report 2022. https://wir2022.wid.world/
Christens, B. D. & Inzeo, P. T. (2015). Widening theview: situating collective impact among frameworks
for community-led change. Community Development,
46(4), 420-435. https://doi.org/10.1080/15575330.201
5.1061680

207

NTNU WELLFARE

Clarke, V. & Brown, V. (2021). Thematic Analysis - A
Practical Guide. SAGE Publications Ltd.
Cohen, S. (2004). Social relationships and health.
American Psychologist, 59(8), 676-684.
Conger, R. D., Rueter, M. A., & Elder, G. H.
(1999). Couple resilience to economic pressure.
Journal of Personality and Social Psychology,
76(1), 54-71. https://doi.org/https://doi.
org/10.1037/0022-3514.76.1.54
Cottam, H. (2018). Radical Help: How we can remake
the relationships between us and revolutionise thewelfare state. Virago.
Cottam, H. (2020). Welfare 5.0: Why We Need aSocial Revolution and how to Make it Happen. U.
I. f. I. a. P. Purpose. https://www.ucl.ac.uk/bartlett/public-purpose/wp2020-10
Crosby, B. C. & Bryson, J. M. (2018). Why leadershipof public leadership research matters: and what
to do about it. Public Management Review, 20(9),1265-1286. https://doi.org/10.1080/14719037.2017.1
348731
Daly, M. & Grace, K. (2015). Families and Poverty.
Everyday Life on a Low Income. Bristol University
Press. https://policy.bristoluniversitypress.co.uk/
families-and-poverty
Danielsen, O. A., Gotaas, N. & Myrvold, T. (2020).
Styring gjennom støtte og veiledning: lokale effekter
av pedagogiske virkemidler for tverrsektorielt
samarbeid om utsatte barn og unge (2020(22)).
(NIBR-rapport 2020:22, Issue. O. s. By- og regionforskningsinstituttet NIBR. https://hdl.handle.
net/20.500.12199/6451
DDC. (u. å). Enabling systems change. Setting up
a new direction and building capacity to enable
meaningful tranitions from youth to young adult.
DDC.DK.
Departementene. (2014). Bolig for velferd: Nasjonalstrategi for boligsosialt arbeid (2014–2020). Departementene. https://www.regjeringen.no/globalassets/
upload/kmd/boby/nasjonal_strategi_boligsosialt_arbeid.pdf
Digdir. (u.å.). Stimulabs metode – den triple
diamanten. Digitaliseringsdirektoratet. Retrieved
01.09 from https://www.digdir.no/stimulab/
stimulabs-metode-den-triple-diamanten/788
Digitaliseringsdirektoratet. (u. å). Styring av
prosjekter. https://www.digdir.no/prosjektstyring/styring-avprosjekter/
872

208

Digitaliserings- og forvaltningsdepartementet. (2023).
Målet med tillitsreformen. https://www.regjeringen.
no/no/tema/statlig-forvaltning/forvaltningsutvikling/tillitsreform/malet-med-tillitsreformen/id2975910/
Dokka, Å. D. (2017). Valgdeltakelsen blant innvandrerne økte svakt. Statistisk sentralbyrå. https://www.ssb.no/valg/artikler-og-publikasjoner/
valgdeltakelsen-blant-innvandrerne-okte-svakt
Douglas, S., Schillemans, T., ‘t Hart, P., Ansell, C., Bøgh
Andersen, L., Flinders, M., Head, B., Moynihan, D.,
Nabatchi, T., O’Flynn, J., Peters, B. G., Raadschelders,J., Sancino, A., Sørensen, E. & Torfing, J. (2021). Rising
to Ostrom’s challenge: an invitation to walk on thebright side of public governance and public service.
Policy Design and Practice, 1-11. https://doi.org/10.10
80/25741292.2021.1972517
Drammen kommune. (u.å.). Knutepunkt
Strømsø. Drammen kommune. https://www.
drammen.kommune.no/om-kommunen/organisasjon-administrasjon/knutepunktene/knutepunkt-stromso/
Duncan, G., Kalil, A., Mogstad, M. & Rege, M.
(2023). Investing in early childhood developmentin preschool and at home. In A. Hanushek & S. W.
Machin, L. (Eds.), Handbook of the Economics of
Education (pp. 1-9). Elsevier.
Durlak, J. A. & DuPre, E. P. (2008). Implementation
matters: a review of research on the influence of
implementation on program outcomes and thefactors affecting implementation. Am J Community
Psychol, 41(3-4), 327-350. https://doi.org/10.1007/
s10464-008-9165-0
Durose, C., Justice, J.B. & Skelcher, C. (2015). The
expansion of arms-length government is notnecessarily at odds with democratic accountability.
Democradit Audit. http://www.democraticaudit.
com/?p=10728
Dwyer, R. J. & Dunn, E. W. (2022). Wealth redistribution promotes happiness. Proc Natl Acad Sci U S
A, 119(46), e2211123119. https://doi.org/10.1073/
pnas.2211123119
Edmondson, A. C. (2018). The Fearless Organization:
Creating Psychological Safety in the Workplace forLearning, Innovation, and Growth. John Wiley & Sons.
Egelund, T. & Hillgaard, L. (1993). Social rådgivning ogsocial behandling. Munksgaard.
Eisenberger, N. I. (2015). Social Pain and theBrain: Controversies, Questions, and Where to
Go from Here. Annual Review of Psychology,
66(1), 601-629. https://doi.org/10.1146/
annurev-psych-010213-115146

INNBYGGERNES MODELL I TRONDHEIM KOMMUNE: HOVEDRAPPORT

Ekspertgruppen om barn i fattige familier. (2023).
En barndom for livet. Økt tilhørighet, mestringog læring for barn i fattige familier. Regjeringen.
https://www.regjeringen.no/no/dokumenter/en-ny-barndom-for-livet/id3000835/

Glimmerveen, L., Ybema, S. & Nies, H. (2020).
Engaged yet excluded: The processual, dispersed,
and political dynamics of boundary work.
Human Relations, 73(11), 1504-1536. https://doi.
org/10.1177/0018726719875494

Epeland, J. & Normann, M. T. (2021). 115 000
barn i husholdninger med vedvarende lavinntekt.
SSB. https://www.ssb.no/inntekt-og-forbruk/inntekt-og-formue/artikler/115-000-barn-i-husholdninger-med-vedvarende-lavinntekt

Glimmerveen, L., Ybema, S. & Nies, H. (2022).
Who Participates in Public Participation? The
Exclusionary Effects of Inclusionary Efforts. Administration & Society, 54(4), 543-574. https://doi.
org/10.1177/00953997211034137

Evans, D. K., Holtemeyer, B. & Kosec, K. (2019). Cashtransfers increase trust in local government. World
Development, 114, 138-155.

Goffman, E. (1959). The presentation of self ineveryday life (Anchor books edition ed.). Doubleday &Company Garden City, New York.

Ferwerda, J., Finseraas, H. & Bergh, J. (2020).
Voting Rights and Immigrant Incorporation:
Evidence from Norway. British Journal of Political
Science, 50(2), 713-730. https://doi.org/10.1017/
S0007123417000643

Goldblatt, P., Castedo, A., Allen, J., Lionello, L., Bell,R., Marmot, M., von Heimburg, D. & Ness, O. (2023).
Rapid review of inequalities in health and wellbeing in
Norway since 2014 - Full Report.

Fløtten, T. & Nielsen, R. (2020). Barnefattigdom–en
kunnskapsoppsummering. I: Like muligheter i
oppveksten. Regjeringens samarbeidsstrategi forbarn og ungdom i lavinntektsfamilier (2020–2023). In:
Oslo: Departementene.
Folkehelseinstituttet. (u. å., retrieved October 2023).
Kommunehelsa statistikkbank. https://khs.fhi.no/webview/
Fuggeli, P. (2011). Grunnstoffet tillit. Sykepleien.
https://doi.org/https://sykepleien.no/2011/06/
grunnstoffet-tillit-0
Fung, A. & Wright, E. O. (2001). Deepening
Democracy: Innovations in Empowered Participatory
Governance. Politics & Society, 29(1), 5-41. https://doi.
org/10.1177/0032329201029001002
Fyhn, T., Radlick, R. & Sveinsdottir, V. (2021). Ungesom står utenfor arbeid, opplæring og utdanning(NEET). En analyse av unge i NEET-kategorien.
(2-2021).
Gesierich, S. (2023). Approaches to co-creating
successful public service innovations with citizens: A
comparison of different governance traditions. Public
Money & Management, 1-10. https://doi.org/10.1080/
09540962.2023.2174448
Gibson, M. (2023). Basic income is a popular idea, but
small pilots cannot produce generalisable evidence.
BMJ, 383, p2304. https://doi.org/10.1136/bmj.p2304
Gibson, M., Hearty, W. & Craig, P. (2018). Potential
effects of universal basic income: a scoping review
of evidence on impacts and study characteristics.
The Lancet, 392, S36. https://doi.org/10.1016/
S0140-6736(18)32083-X

Grabher, G. (2002). Cool Projects, Boring Institutions: Temporary Collaboration in Social Context.
Regional Studies, 36(3), 205-214. https://doi.
org/10.1080/00343400220122025
Greve, C., Ejersbo, N., Lægreid, P. & Rykkja, L. H.
(2020). Unpacking Nordic Administrative Reforms:
Agile and Adaptive Governments. International
Journal of Public Administration, 43(8), 697-710.
https://doi.org/10.1080/01900692.2019.1645688
Greve, C., Lægreid, P., & Rykkja, L. (2018). Nordic
Bureaucracy beyond New Public Management:
Comparative Perspectives. In (pp. 205-224). https://doi.org/10.1108/S0195-631020180000033014
Grødem, A. S. & Hansen, I. L. S. (2015). Integratingin Homeownerland: The Norwegian housing regime
and why it matters for immigrants’ social inclusion.
Nordic Journal of Migration Research. https://doi.
org/10.1515/njmr-2015-0019
Grødem, A. S. & Sandbæk, M.L. (2013). Helt bakerst
i køen. Barnefamilier med ustabile boforhold(Fafo-rapport 2013:45). https://www.fafo.no/zoo-publikasjoner/helt-bakerst-i-koen
Grønmo, S. (2004). Samfunnsvitenskapelige metoder.
Fagbokforlaget.
Guribye, E. (2018). Co-creation of linking social capitalin ‘municipality 3.0’. Journal of civil society, 14(1),77-93.
Götz, F. M., Gosling, S. D. & Rentfrow, P. J. (2022).
Small effects: The indispensable foundation for a
cumulative psychological science. Perspectives on
Psychological Science, 17(1), 205-215.
Hattrem, A. (2023). Hvor mange erfattige i Norge? SSB. https://www.ssb.no/209

NTNU WELLFARE

inntekt-og-forbruk/inntekt-og-formue/artikler/
hvor-mange-er-fattige-i-norgeof Public Health, 50(7), 1062-1070. https://doi.
org/10.1177/14034948221124670

Havnes, T. & Mogstad, M. (2011). No Child Left
Behind: Subsidized Child Care and Children’sLong-Run Outcomes. American Economic Journal:
Economic Policy, 3(2), 97-129. https://doi.org/10.1257/
pol.3.2.97

Heimburg, D. & Røiseland, A. (2023). Barnehager
som plattform for samskapt og bærekraftig samfunnsplanlegging. In A. K. Lund, M. Nilssen, & A.
Tjønndal (Eds.), Samskapt bærekraft i norsk arbeidsliv(pp. 82-103). Universitetsforlaget. https://doi.org/
doi:10.18261/9788215061191-23-05

Hawkley, L. C., Burleson, M. H., Berntson, G. G.
& Cacioppo, J. T. (2003). Loneliness in everyday
life: Cardiovascular activity, psychosocial context,
and health behaviors. Journal of Personality andSocial Psychology, 85(1), 105-120. https://doi.
org/10.1037/0022-3514.85.1.105
Head, B. W. & Alford, J. (2015). Wicked Problems:Implications for Public Policy and Management.
Administration & Society, 47(6), 711-739. https://doi.
org/10.1177/0095399713481601
Heckman, J. J. (2006). Skill formation and theeconomics of investing in disadvantaged children.
Science, 312(5782), 1900-1902. https://doi.
org/10.1126/science.1128898
Heckman, J. J., Moon, S. H., Pinto, R., Savelyev, P.
A. & Yavitz, A. (2010). The rate of return to the
HighScope Perry Preschool Program. Journal of Public
Economics, 94(1), 114-128. https://doi.org/https://doi.
org/10.1016/j.jpubeco.2009.11.001
Heimburg, D. & Hofstad, H. (2019). Samskaping
som samarbeids- og styringsform for kommunenes
folkehelsearbeid: Hva vet vi? Hva er utfordrende? Oghvor går vi videre? O. By- og regionforskningsinstituttet NIBR.
Heimburg, D., Langås, S. V. & Ytterhus, B. (2021).
Feeling Valued and Adding Value: A Participatory
Action Research Project on Co-creating Practices ofSocial Inclusion in Kindergartens and Communities[Article]. Frontiers in Public Health, 9, Article 604796.
https://doi.org/10.3389/fpubh.2021.604796

210

Helliwell, J. F. (2006). Well-being, social capitaland public policy: What’s new? Economic Journal,
116(510), C34-C45.
Helliwell, J. F., Huang, H. & Wang, S. (2016). New
Evidence on Trust and Well-being. NBER Working
Paper No. 22450, JEL No. I31,J15,O57.
Helliwell, J. F., Layard, R. & Sachs, J. D. (2023). The
Happiness Agenda: The Next 10 Years. World
Happiness Report, 2023, 15.
Helliwell, J. F. & Wang, S. (2011). Trust and well-being.
International Journal of Wellbeing, 1((1)), 42-78.
Helse- og omsorgsdepartementet. (2019). Opptrappingsplan for barn og unges psykiske helse (20192024). https://www.regjeringen.no/no/dokumenter/prop.-121-s-20182019/id2652917/
Hill, R. (1949). Families Under Stress: Adjustment to
the Crises of War Separation and Reunion.
Hofstad, H. (2013). Håndtering av “wicked problems” ikommunal planlegging – lokal oversettelse av målsettingene om bærekraftig utvikling og bedre folkehelse
i ulike planleggingspraksiser Universitet i Oslo].
Hofstad, H. (2023). Well understood? A literature
study defining and operationalising community social
sustainability. Local Environment, 28(9), 1193-1209.
https://doi.org/10.1080/13549839.2023.2195620

Heimburg, D. & Ness, O. (2021). Relational
welfare: a socially just response to co-creating
health and wellbeing for all. Scandinavian Journalof Public Health, 49(6), 639-652. https://doi.
org/10.1177/1403494820970815

Hofstad, H. & Torfing, J. (2017). Towards a Climate-Resilient City: Collaborative Innovation for a ‘Green
Shift’ in Oslo. In R. Álvarez Fernández, S. Zubelzu, & R.
Martínez (Eds.), Carbon Footprint and the Industrial
Life Cycle: From Urban Planning to Recycling (pp.
221-242). Springer International Publishing. https://doi.org/10.1007/978-3-319-54984-2_10

Heimburg, D., Ness, O. & Storch, J. (2021). Co-Creation of Public Values: Citizenship, Social Justice, andWell-Being. In A. O. Thomassen & J. B. Jensen (Eds.),
Processual Perspectives on the Co-Production Turnin Public Sector Organizations (pp. 20-41). IGI Global.
https://doi.org/10.4018/978-1-7998-4975-9.ch002

Hofstad, H., Vedeld, T., Agger, A., Hanssen, G. S.,
Tønnesen, A. & Valencia, S. (2022). Cities as publicagents: A typology of co-creational leadershipfor urban climate transformation. Earth System
Governance, 13, 100146. https://doi.org/https://doi.
org/10.1016/j.esg.2022.100146

Heimburg, D., Prilleltensky, I., Ness, O. & Ytterhus,
B. (2022). From public health to public good:Toward universal wellbeing. Scandinavian Journal

Hofstad, H. (2017). Folkehelse og sosial bærekraft,en sammenlikning og diskusjon av begrepsinnhold,målsettinger og praktiske tilnærminger. (NIBR-rapport 2021:7). OsloMet. https://oda.oslomet.no/

INNBYGGERNES MODELL I TRONDHEIM KOMMUNE: HOVEDRAPPORT

oda-xmlui/bitstream/handle/11250/2767557/2021-7.
pdf?sequence=1&isAllowed=yHolm, A., Owren, M.O., Bråthen, A., Løyland, H.I.,
Asphaug, L. & Asphjell, M.K. (2020). Evaluering av
Barna først: Husbankens virkemidler for å få barnefamilier fra leie til eie. O. Economics.
Holte, A. (2012). Ti prinsipper for forebygging
av psykiske lidelser. 49(7), 693-695. https://psykologtidsskriftet.no/oppsummert/2012/07/
ti-prinsipper-forebygging-av-psykiske-lidelser
Hornstrup, C. & Storch, J. (2021). Sammenhængende
ledelse, indsatser og løsninger. Relationel kapacitet ipraksis i arbejdet med børn og unge. Dafolo.
Howe, S. (2023). Implementing intergenerational
fairness – the Welsh approach. Nordic Journal of
Wellbeing and Sustainable Welfare Development,
2(1), 59-62. https://doi.org/10.18261/njwel.2.1.6
Hustad, J. L. (2023). Å lede fram en helhetlig og
samordnet innsats ovenfor levekårsutsatte barn,unge og deres familier.[Mastergradsoppgave].
Norges teknisk-naturvitenskapeligeuniversitet.
Hyggen, C., Brattbakk, I. & Borgeraas, E.M. (2018).
Muligheter og hindringer for barn i lavinntektsfamilier. En kunnskapsoppsummering (11/18). NOVA.
Hyggen, C. & Ekhaugen, T. (2021). Samfunnsøkonomisk vurdering av marginalisering og utenforskap.
(2021/42). Oslo Economics.
Hyllegaard, M. (2014.). Mere menneske, mindresystem. MandagMorgen. https://www.mm.dk/artikel/
menneske-mindre-system
Haagh, L. & Rohregger. B. (2019). Universal basic
income policies and their potential for addressing
health inequities. Transformative approaches toa healthy, prosperous life for all. World HealthOrganization.
Jensen, J. B. & Krogstrup, H. K. (2017). Fra New Public
Management til New Public Governance. In H. K.
Krogstrup (Ed.), Samskabelse og Capacity Building iden offentlige sektor (1 ed.) (pp. 33-55). Hans Reitzels
Forlag.
Joint Action Analytics. (u. å.). Hvad er relationel
kapacitet. https://www.jointaction.no/nyheder/
hvad-er-relationel-kapacitet
Jones, P. H. (2014). Systemic Design Principles forComplex Social Systems. In G. S. Metcalf (Ed.), Social
Systems and Design (pp. 91-128). Springer Japan.
https://doi.org/10.1007/978-4-431-54478-4_4
Kaiser, C. (2023). The Welfare Cost of Inequality.

Kangas, O., Jauhiainen, S., Simanainen, M. & Ylikännö,M. (2019). The Basic Income Experiment 2017–2018
in Finland. Preliminary results (Reports and Memorandums of the Ministry of Social Affairs and Health,
Issue. M. o. S. A. a. Health.
Kania, J. K. M. & Senge, P. (2018). The
waters of systems change. FSG. https://policycommons.net/artifacts/1847266/
the-water-of-systems-change/2593518/
Kattel, R. & Mazzucato, M. (2018). Mission-oriented
innovation policy and dynamic capabilities in the
public sector. In: Oxford University Press.
Kawachi, I. (2016). Trust and public health. In R. U.
(Eds.) (Ed.), Handbook on social and political trust.
Oxford University Press.
Kekez, A., Howlett, M. & Ramesh, M. (2019). Chapter
1: Collaboration in public service delivery: what, whenand how. Social and POlitical Science 2019. Edward
Elgar Publishing. https://doi.org/10.4337/9781788978
583.00009
Kenney, M. & Zysman, J. (2015). Choosing a future in
the platform economy: the implications and consequences of digital platforms. In. Paper presented at the
Kauffman Foundation New Entrepreneurial Growth
Conference.
Kickbusch, I., Demaio, S., Grimes, A., Williams, C.,de Leeuw, E. & Herriot, M. (2022). The Wellbeing
Economy is within reach—let’s grasp it for better
health. Health Promotion International, 37(4). https://doi.org/10.1093/heapro/daac055
Kiecolt-Glaser, J. K., Malarkey, W. B., Cacioppo, J.
T. & Glaser, R. (1994). 13 - Stressful Personal Relationships: Immune and Endocrine Function. In R.
Glaser & J. K. Kiecolt-Glaser (Eds.), Handbook of
Human Stress and Immunity (pp. 321-339). Academic
Press. https://doi.org/https://doi.org/10.1016/
B978-0-12-285960-1.50017-4
Kirkengen, A. L. & Næss, A.B. (2021). Hvordan
krenkede barn blir syke voksne (4. utgave).
Universitetsforlaget.
Kjær, M. S., Tauby-Theill, C. & Lohmann, M. B.
(2023). Opgang til Opgang. Radikal tværfaglighed og
relationel velfærd som en vej til job og livskvalitet forudsatte familier i Gellerup. https://sus.dk/wp-content/
uploads/2023/08/SUS-Opgang-til-Opgang_Online_
final17aug-2-komprimeret.pdf
Kobro, L. U. (2018). La oss gjøre det sammen!
Håndbok i lokal samskapende sosial innovasjon.
Kojan, B. H., Storhaug, A.S. (2021). Barnevern og
sosioøkonomisk ulikhet - sammenhenger, forståelser
og ansvar (6). (Rapportserie for sosialt arbeid, rapport

211

NTNU WELLFARE

nr. 6). https://samforsk.no/uploads/files/Publikasjoner/Barnevern-og-sosiookonomisk-ulikhet.pdf
Kojan, B. H., Ulset, G., Paulsen, V. & Storhaug,
A. S. (2023). Barnevernsarbeideres forståelserog håndtering av fattigdom. (16/2). Fontene
forskning. https://app.retriever-info.com/
go-article/05530520231214de71b21c27870bbea9a96d4076547563/1105677/monitor/
search?ext_feed=1&type=jwt
Kommunal- og distriktsdepartementet. (2019).
Alle trenger et nytt hjem. Nasjonal strategi for densosiale boligpolitikken (2021 - 2024). https://www.
regjeringen.no/no/tema/plan-bygg-og-eiendom/
boligmarkedet/boligsosial-strategi/id2786896/
Kotter, J. P. & Cohen, D. S. (2012). The Heart ofChange: Real-Life Stories of How People Change Their
Organizations. Cambridge, MA: Harvard Business
Press.
Kozák, M., Bakken, A. & von Soest, T. (2023).
Psychosocial well-being before, during and after the
COVID-19 pandemic: a nationwide study of morethan half a million Norwegian adolescents.
Krogstrup, H. K. & Brix, J. (2019). Co-produktion i den
offentlige sektor. BrugerInvolvering i KVAlitetsudvikling (K. L. Søndergaard Brandt, Ed.). Hans Reitzels
Forlag.
Krokstad, S. (2021). Hva skal til for å få flere iarbeid? Tidsskr Nor Laegeforen, 141(3). https://doi.
org/10.4045/tidsskr.20.0760
KS. (2018). Deltakende budsjetteringpå Tøyen. https://www.ks.no/kommunespeilet/samfunn-og-demokrati/deltakende-budsjettering-pa-toyen2/
KS. (2019). Det lønner seg å investere i mennesker.
Det lønner seg å investere i mennesker - KS
KS. (2022). Der livet leves 2040 In
KS-podden. https://www.ks.no/om-ks/
kommunikasjon-og-presse/der-livet-leves/ks-podkast-om-a-unnga-kommunal-kollaps/
KS. (u. å.-a). Partnerskap for radikal innovasjon.
https://www.ks.no/fagomrader/innovasjon/
partnerskap-for-radikal-innovasjon/
KS. (u. å.-b). Utenfor-regnskapet. Kommunesektorens organisasjon (KS). https://www.ks.no/utenforregnskapet
KS. (u. å.-c). Velkommen til Framtidsverktøyet 2040.
Kommunesektorens organisasjon (KS). https://www.
ks.no/fagomrader/innovasjon/norge-2040/

212

Ku, H. B. & Yuen-Tsang. A.W.K. (2013). Capacity
Building. I: Bevir, M. (Red.). The Sage Handbook of
Governance, SAGE, USA, 469-843.
Laksholm, T. & Ness, B. (1999). Skolen som lokalt
ressurssenter: framtidas skole : ei håndbok i skole- ognærmiljøarbeid. Kommuneforlaget.
Legard, S. (2018). 8 Translation and Institutional
Change: What Happened when Participatory
Budgeting Came to the Nordic Countries?
In E. Fredrik, C. Holst, & G. C. Aakvaag (Eds.),
Democratic State and Democratic Society (pp.
175-192). De Gruyter Open Poland. https://doi.org/
doi:10.1515/9783110634082-009
Lewis, J. M., Ricard, L.M. & Klijn, EH. (2018). How
innovation drivers, networking and leadership shapepublic sector innovation capacity. International
Review of Administrative Sciences, 84(2), 288–307.
Liao, T. F. (2021). Income Inequality, Social
Comparison, and Happiness in the UnitedStates. Socius, 7, 2378023120985648. https://doi.
org/10.1177/2378023120985648
Lipsky, M. (1980). Street-Level Bureaucracy:
Dilemmas of the Individual in Public Services.
(Vol. 10). Russell Sage Foundation. https://doi.
org/10.1177/003232928001000113
Loeffler, E. & Bovaird, T. (2020). The Palgrave
Handbook of Co-Production of Public Services andOutcomes. Springer Nature Switzerland AG.
Luna Pinzon, A., Stronks, K., Dijkstra, C., Renders,C., Altenburg, T., den Hertog, K., Kremers, S. P. J.,
Chinapaw, M. J. M., Verhoeff, A. P. & Waterlander, W.
(2022). The ENCOMPASS framework: a practical guidefor the evaluation of public health programmes incomplex adaptive systems. International Journal of
Behavioral Nutrition and Physical Activity, 19(1), 33.
https://doi.org/10.1186/s12966-022-01267-3
Lundin, R. A. & Söderholm, A. (1995). A
theory of the temporary organization. Scandinavian Journal of Management, 11(4),437-455. https://EconPapers.repec.org/
RePEc:eee:scaman:v:11:y:1995:i:4:p:437-455
Madsen, J. K., Mikkelsen, K. S. & Moynihan, D. P.
(2022). Burdens, Sludge, Ordeals, Red tape, Oh My!: A
User’s Guide to the Study of Frictions. Public Administration, 100(2), 375-393. https://doi.org/https://doi.
org/10.1111/padm.12717
Malmberg-Heimonen, I. & Liodden, T. (2022).
Koordinering og samarbeid ved oppfølging av
sårbare familier. In T. Saltkjel, C. A. Rønningstad,& M. Sønderskov (Eds.), Samhandling og inkludering i arbeidslivet (pp. 183-202). Cappelen Damm
Akademisk.

INNBYGGERNES MODELL I TRONDHEIM KOMMUNE: HOVEDRAPPORT

Mandal, R., Dyrstad, K., Melby, L. & Midtgård, T. M.
(2016). Omgjøring av vedtak i Nav og Trygderetten.
SINTEF Rapport.
Marmot, M. (2017). Capabilities, Human Flourishingand the Health Gap. Journal of Human Development
and Capabilities, 18(3), 370-383. https://doi.org/10.10
80/19452829.2017.1342362
Masarik, A. S. & Conger, R. D. (2017). Stress and childdevelopment: a review of the Family Stress Model.
Current Opinion in Psychology, 13, 85-90. https://doi.
org/https://doi.org/10.1016/j.copsyc.2016.05.008
Mazzucato, M. (2021). Mission economy: A moonshot
guide to changing capitalism. Penguin UK.
McKay, F. H., Bennett, R. & Dunn, M. (2023). How,
why and for whom does a basic income contributeto health and wellbeing: a systematic review.
Health Promotion International, 38(5). https://doi.
org/10.1093/heapro/daad119
Meld. St. 14 (2020–2021). Perspektivmeldingen 2021.
Finansdepartementet. https://www.regjeringen.no/
no/dokumenter/meld.-st.-14-20202021/id2834218/
Meltevik, S., Boysen, K., Stiberg-Jamt, R & Opdal, I.
(2023). Følgeevaluering av pilot for programfinansiering. Sluttrapport. (2023/4). Oxford Research.
Michaelson, J., Abdallah, S., Steuer, N., Thompson,S., Marks, N., Aked, J., Cordon, C. & Potts, R. (2009).
National Accounts of Well-Being: Bringing Real Wealthonto the Balance Sheet.
Moore, M. H. (2019). Reflections on the public
value project. In A. Lindgreen, N. Koenig-Lewis, M.
Kitchener, J. D. Brewer, M. H. Moore, & T. Meynhardt(Eds.), Public Value. Deepening, Enriching, andBroadening the Theory and Practice (pp. 351-372).
Routledge.
Mølland, E., Lundberg, K. G., Haraldstad, K., Vigsnes,
K. L., Bøe, T., Danielsen, H., Ask, T. A., Wilson, P. &Abildsnes, E. (2023). Economic composition andincome volatility of Norwegian low-income families– a mixed method study of its implications. Nordic
Journal of Social Research, 14(1), 1-22. https://doi.
org/10.18261/njsr.14.1.2
Mølland, E., Vigsnes, K. L., Bøe, T., Danielsen, H.,
Lundberg, K. G., Haraldstad, K., Ask, T. A., Wilson, P. &Abildsnes, E. (2021). The New Patterns study: coordinated measures to combat child poverty. Scandinavian Journal of Public Health, 49(5), 571-579. https://doi.org/10.1177/1403494820956452
Møller, G. (2018). Kunnskapsgrunnlag–Metoderfor tidlig identifisering av risiko hos barn og unge.
(Rapport IS-2696). Oslo: Helsedirektoratet.

Naylow, C. & Wellings, D. (2019). CITIZEN-LED
APPROACH TO HEALTH AND CARE: Lessons from theWigan Deal (1909029939). https://www.kingsfund.org.
uk/publications/wigan-deal
Nes, R. B., Barstad, A. & Hansen, T. (2018). Livskvalitet.
Anbefalinger for et bedre målesystem. (Rapport
IS-2727). Oslo: Helsedirektoratet.
Nes, R. B. & Clench-Aas, J. (2011). Psykisk helse i
Norge. Tilstandsrapport med internasjonale sammenligninger. Mental health in Norway. State of theart with international comparisons]. Psykisk helse i
Norge. Tilstandsrapport med internasjonale sammenligninger - FHI.
Nes, R. B., Eilertsen, M., Røysamb, E., Hansen, T. &Nilsen, T. S. (2023). Varme relasjoner i kalde tider:Økt støtte og samhold balanserer lykken i krisetider
https://www.fhi.no/fp/psykiskhelse/livskvalitet-og-trivsel/varme-relasjoner-i-kalde-tider-okt-stotte-og-samhold-balanserer-lykken-i-kr/
Nes, R. B., Hansen, T., Eilertsen, M., Røysamb, E. &Nilsen, T. S. (2021). Livskvalitet i Norge. I Folkehelserapporten – Helsetilstanden i Norge (2021). . https://www.fhi.no/nettpub/hin/samfunn/livskvalitet-i-norge/#om-siden-kontakt-endringshistorikk
Nes R. B. og Nilsen T. S., (Red.), Hauge L. J., Eilertsen,
M., Gustavson. K., Aarø L. E. & Røysamb, E. (2019).
Livskvalitet i Norge 2019. Fra nord til sør. (Rapport2020). Oslo: Folkehelseinstituttet, 2020.
Nicholls, A., Simon, J. & Gabriel, M. (2015). Introduction: Dimensions of Social Innovation. In A. Nicholls,
J. Simon, & M. Gabriel (Eds.), New Frontiers in Social
Innovation Research (pp. 1-26). Palgrave Macmillan
UK. https://doi.org/10.1057/9781137506801_1
Nielsen, S. W. (2023). Vilde problemer. Værktøjskasse
til politikere, praktikere og policy-entreprenører. Nord
Academic.
NOU 2023: 11. (2023). Raskt og riktig. En helhetlig
gjennomgang av klage- og ankesystemet i Arbeidsog velferdsetaten og Trygderetten. Arbeids- og inkluderingdepartementet. https://www.regjeringen.no/
globalassets/departementene/aid/dokumenter/2023/
nou-2023-11-raskt-og-riktig.pdf
Normann, T. M. & Epeland, J. (2023). Færre barn med
vedvarende lavinntekt i 2021. SSB. https://www.ssb.
no/inntekt-og-forbruk/inntekt-og-formue/artikler/
faerre-barn-med-vedvarende-lavinntekt-i-2021
Oishi, S. & Schimmack, U. (2010). Culture and wellbeing: A new inquiry into the psychological wealth ofnations. Perspectives on Psychological Science, 5(4),463-471.

213

NTNU WELLFARE

Olsen, O. E., Mikkelsen, A. & Lindøe, P. H. (2004).
Fallgruver i følgeforskning. Tidsskrift for samfunnsforskning, 43(2), 191-217. https://doi.org/10.18261/
ISSN1504-291X-2002-02-02

Prilleltensky, I. (2020). Mattering at the Intersection of
Psychology, Philosophy, and Politics. Am J Community
Psychol, 65(1-2), 16-34. https://doi.org/10.1002/
ajcp.12368

Osborne, S. P., Nasi, G. & Powell, M. (2021). Beyond
co-production: Value creation and public services.
Public Administration, 99(4), 641-657. https://doi.org/
https://doi.org/10.1111/padm.12718

Prilleltensky, I., Scarpa, M. P., Ness, O. & Di Martino,
S. (2023). Mattering, wellness, and fairness: Psychosocial goods for the common good. Mattering, wellness,and fairness: Psychosocial goods for the common
good - PubMed (nih.gov)

OTTAWA CHARTER FOR HEALTH PROMOTION. (1986).
Health Promotion International, 1(4), 405-405. https://doi.org/10.1093/heapro/1.4.405
Palinkas, L. A., Horwitz, S. M., Green, C. A., Wisdom,
J. P., Duan, N. & Hoagwood, K. (2015). Purposeful
Sampling for Qualitative Data Collection and Analysis
in Mixed Method Implementation Research. Administration and Policy in Mental Health and Mental
Health Services Research, 42(5), 533-544. https://doi.
org/10.1007/s10488-013-0528-y
Public Health Wales. (2022). Pioneering new tool
applies Social Value to improve public healthoutcomes and value for money. Public Healt Wales.
Pioneering new tool applies Social Value to improve
public health outcomes and value for money - Public
Health Wales (nhs.wales)
Pianta, R. C., Barnett, W. S., Burchinal, M. &Thornburg, K. R. (2009). The effects of preschool
education: What we know, how public policy is
or is not aligned with the evidence base, andwhat we need to know. Psychological Sciencein the Public Interest, 10(2), 49-88. https://doi.
org/10.1177/1529100610381908
Poppe, C. & Kempson, E. (2022). Dyrtid under
oppseiling II. Husholdenes økonomiske trygghet i2022. (SIFO-rapport 8/2022). Forbruksforskningsinstituttet SIFO, OsloMet. ODA Open Digital Archive:
Dyrtid under oppseiling II. Husholdenes økonomiske
trygghet i 2022 (oslomet.no)
Poppe, C., & Kempson, E. (2023). Dyrtid 4: Det er
ikke over ennå. Husholdenes økonomiske trygghet i
august 2023. (SIFO-rapport 11/2023). Forbruksforskningsinstituttet SIFO, OsloMet. ODA Open Digital
Archive: Dyrtid 4: Det er ikke over ennå. Husholdenesøkonomiske trygghet i august 2023 (oslomet.no)214

Rambøll. (2019). UTENFOR-REGNSKAPET. DOKUMENTASJON AV INVESTERINGSMODELLEN. Utenfor-regnskapet (ks.no)
Ramirez, R., Mukherjee, M., Vezzoli, S. & Kramer,A. M. (2015). Scenarios as a scholarly methodology
to produce “interesting research”. Futures, 71,
70-87. https://doi.org/https://doi.org/10.1016/j.
futures.2015.06.006
Raworth, K. (2017). Doughnut Economics: Seven Ways
to Think Like a 21st-Century Economist. Random
House.
Realdania. (2022). Syv danske collective impact-inspirerede initiativer 2014-2022 - eksempelsamling.
https://realdania.dk/publikationer/faglige-publikationer/syv-danske-collective-impact-inspirerede-initiativer-2014-2022
Regjeringen. (2019). Scenarioer for offentlig sektor i
2040. Digitaliserings- og forvaltningsdepartementet(opprinnelig utgitt av Kommunal- og moderniseringsdepartementet. https://www.regjeringen.no/no/
dokumenter/scenarioer-for-offentlig-sektor-i-2040/
id2654101/
Regjeringen. (2023). Tillitsreformen. Digitaliseringsog forvaltningsdepartementet. Tillitsreformen regjeringen.no
Ridley, M., Rao, G., Schilbach, F. & Patel, V. (2020).
Poverty, depression, and anxiety: Causal evidence
and mechanisms. Science, 370(6522), eaay0214.
https://doi.org/doi:10.1126/science.aay0214
Robeyns, I. (2017). Wellbeing, freedom and social
justice: The capability approach re-examined. OpenBook Publishers.

Preskill, H. P. M. & Juster, J. S. (2014). Guide to
Evaluating Collective Impact. A practical handbookthat presents a framework for approachingevaluation and includes sample questions, outcomes,
and indicators. Guide to Evaluating Collective Impact- FSG

Rod, M. H., Rod, N. H., Russo, F., Klinker, C. D., Reis,
R. & Stronks, K. (2023). Promoting the health ofvulnerable populations: Three steps towards a systems-based re-orientation of public health intervention research. Health Place, 80, 102984. https://doi.
org/10.1016/j.healthplace.2023.102984

Prilleltensky, I. (2005). Promoting well-being: time
for a paradigm shift in health and human services1.
Scand J Public Health Suppl, 66, 53-60. https://doi.
org/10.1080/14034950510033381

Rogers, E. M. (2003). Diffusion of Innovations (5thedition ed.). New York: Free Press.

INNBYGGERNES MODELL I TRONDHEIM KOMMUNE: HOVEDRAPPORT

Ruckert, A., Huynh, C. & Labonté, R. (2017). Reducing
health inequities: is universal basic income the way
forward? Journal of Public Health, 40(1), 3-7. https://doi.org/10.1093/pubmed/fdx006
Russell, C. (2021a). Getting to authentic co-production: An asset-based community development perspective on co-production. In The Palgrave Handbookof Co-Production of Public Services and Outcomes(pp. 173-192). Springer.

Scognamiglio, F., Sancino, A., Caló, F., Jacklin-Jarvis, C.
& Rees, J. (2023). The public sector and co-creationin turbulent times: A systematic literature review
on robust governance in the COVID-19 emergency.
Public Administration, 101(1), 53-70. https://doi.org/
https://doi.org/10.1111/padm.12875
Sen, A. (2005). Human Rights and Capabilities. Journalof Human Development, 6(2), 151-166. https://doi.
org/10.1080/14649880500120491

Russell, C. (2021b). Styrkebasert lokalsamfunnsutvikling (ABCD). In D. v. Heimburg & O. Ness (Eds.),
Aksjonsforskning. Samskapt kunnskap som endrer liv
og samfunn (pp. 103-118). Fagbokforlaget.

Senge, P., Hamilton, H. & Kania, J. (2014). The Dawn
of System Leadership. Stanford Social Innovation
Review, 13(1), 27-33. https://doi.org/10.48558/
YTE7-XT62

Russell, C. & McKnight, J. (2022). The Connected
Community: Discovering the Health, Wealth, andPower of Neighborhoods. Berrett-Koehler Publishers.

Simsek, Z. (2009). Organizational Ambidexterity:
Towards a Multilevel Understanding. Journal ofManagement Studies, 46(4), 597-624. https://doi.org/
https://doi.org/10.1111/j.1467-6486.2009.00828.x

Røiseland, A. (2022). Co-creating Democratic
Legitimacy: Potentials and Pitfalls. Administration & Society, 54(8), 1493-1515. https://doi.
org/10.1177/00953997211061740
Rønning, E. (2022). Livskvalitet. Retrieved
16.10.23 from https://www.ssb.no/sosiale-forhold-og-kriminalitet/levekar/statistikk/
livskvalitet
Røvik, K. A. (2011). From fashion to virus: An alternative theory of organizations’ handling of management
ideas. Organization Studies, 32(5), 631-653. https://doi.org/10.1177/0170840611405426
Røysamb, E., Moffitt, T. E., Caspi, A., Ystrøm,
E. & Nes, R. B. (2023). Worldwide Well-Being:
Simulated Twins Reveal Genetic and (Hidden)
Environmental Influences. Perspectives on Psychological Science, 18(6), 1562-1574. https://doi.
org/10.1177/17456916231178716
Sahamies, K., Haveri, A. & Anttiroiko, A.-V. (2022).
Local Governance Platforms: Roles and Relations ofCity Governments, Citizens, and Businesses. Administration & Society, 54(9), 1710-1735. https://doi.
org/10.1177/00953997211072531
Scarpa, M. P., Di Martino, S. & Prilleltensky, I. (2021).
Mattering Mediates Between Fairness and Well-being[Original Research]. Frontiers in psychology, 12.
https://doi.org/10.3389/fpsyg.2021.744201
Scharmer, C. O. (2011). Teori U - lederskap som åpner
fremtiden : mot en ny sosial teknologi - presencing.
Antropos.
Scharpf, F. (1999). Governing in Europe: Effective and
Democratic? Oxford University Press. https://doi.
org/10.1093/acprof:oso/9780198295457.001.0001

Skog Hansen, I. L. (2021). Bolig som grunnleggende levekårsfaktor. In A. Solstad, K. C. Astrup, T.
Bliksvær, I. L. Skog Hansen, M. Iversen, A. Kjellevold,& J. Nordvik V. & Sørvoll (Eds.), Boligsosialt arbeid.
Universitetsforlaget.
Skog Hansen, I. L., Steen Jensen, R. & Fløtten, T.
(2020). Trøbbel i grenseflatene. Samordnet innsats
for utsatte barn og unge (Fafo-rapport 02/2020).
Fafo. https://www.fafo.no/zoo-publikasjoner/
fafo-rapporter/trobbel-i-grenseflatene
Skog Hansen, I. L. & Lescher-Nuland, B. R. (2011).
Bolig og oppvekst. En studie av konsekvenser av åvokse opp under vanskelige boforhold (Fafo-rapport
2011:16). Fafo. Bolig og oppvekst | Fafo-rapport
2011:16
Stephen, C., Ang, L., Brooker, L., Sylva, K., Melhuish,
E., Sammons, P., Siraj-Blatchford, I. & Taggart, B.
(2011). Pre-school quality and educational outcomesat age 11: Low quality has little benefit. Journal of
Early Childhood Research, 9(2), 109-124. https://doi.
org/10.1177/1476718x10387900
Strand Støren, K. & Rønning, E. (2021). Livskvalitet i
Norge 2021. (SSB-rapport 27/2021). SSB. Livskvalitet i
Norge 2021 (ssb.no)
Strokosch, K. & Osborne, S. P. (2020). Co-experience,
co-production and co-governance: an ecosystemapproach to the analysis of value creation. Policy &Politics, 48(3), 425-442. https://doi.org/10.1332/03055
7320x15857337955214
Söderlund, J. & Sydow, J. (2019). Projects and institutions: towards understanding their mutual constitution
and dynamics. International Journal of ProjectManagement, 37(2), 259-268. https://doi.org/https://doi.org/10.1016/j.ijproman.2019.01.001

215

NTNU WELLFARE

Sørensen, E., Bryson, J. & Crosby, B. (2021). How
public leaders can promote public value throughco-creation. Policy & Politics, 49(2), 267-286. https://doi.org/10.1332/030557321x16119271739728
Sørensen, E., Hendriks, C. M., Hertting, N. &Edelenbos, J. (2020). Political boundary spanning:
politicians at the interface between collaborative
governance and representative democracy. Policy
and Society, 39(4), 530-569. https://doi.org/10.1080/1
4494035.2020.1743526
Sørensen, E. & Torfing, J. (2005). The Democratic
Anchorage of Governance Networks. Scandinavian
Political Studies, 28(3), 195-218. https://doi.org/
https://doi.org/10.1111/j.1467-9477.2005.00129.x
Sørensen, E. & Torfing, J. (2009). Making
governance networks effective and democratic
through metagovernance. Public Administration, 87(2), 234-258. https://doi.org/https://doi.
org/10.1111/j.1467-9299.2009.01753.x
Sørensen, E. & Torfing, J. (2012). Collaborative
innovation in the public sector. Innovation Journal,
17(1)(1), 1-14. 2012 (17-1-1) Introduction: Collaborative innovation in the public sector – The Innovation
JournalTashakkori, A. & Teddlie, C. (2010). SAGE Handbookof Mixed Methods in Social & Behavioral Research (2ed.) https://doi.org/10.4135/9781506335193
Timmermans, S. & Tavory, I. (2012). Theory Construction in Qualitative Research:From Grounded Theory
to Abductive Analysis. Sociological Theory, 30(3),167-186. https://doi.org/10.1177/0735275112457914
Torfing, J. & Hofstad, H. (2015). Collaborative
innovation as a tool for environmental, economic andsocial sustainability in regional governance. Scandinavian Journal of Public Administration, 19(4), 49-70.
Torfing, J. & Bentzen, T. Ø. (2022). The Danish ControlTrust Balance in Public Governance. In A. H. Krogh, A.
Agger, & P. Triantafillou (Eds.), Public Governance inDenmark (pp. 111-129). Emerald Publishing Limited.
https://doi.org/10.1108/978-1-80043-712-820221007
Torfing, J., Cristofoli, D., Gloor, P. A., Meijer, A. J. &Trivellato, B. (2020a). Taming the snake in paradise:combining institutional design and leadership toenhance collaborative innovation. Policy and Society,39(4), 592-616. https://doi.org/10.1080/14494035.202
0.1794749
Torfing, J., Sørensen, E. & Røiseland, A. (2019). Transforming the Public Sector Into an Arena for Co-Creation: Barriers, Drivers, Benefits, and Ways Forward.
Administration & Society, 51(5), 795-825. https://doi.
org/10.1177/0095399716680057

216

Torfing, J., Andersen, L. B., Greve, C. & Klausen, K.K.
(2020b). Public Governance Paradigms. Competing
and Co-Existing. Edward Elgar Publishing Ltd.
Trondheim kommune. (2018). STEIN, SAKS, PAPIR - enstrategi for å bygge sterke Barnefellesskap. https://www.trondheim.kommune.no/globalassets/10-bilder-og-filer/02-skoler/skoler-p-a/stavset-skole/stein-saks-papir-strategidokument.pdf
Trondheim kommune. (2019). Den samskapte byen.
Retrieved 01.10 from https://sites.google.com/
trondheim.kommune.no/samskaping/start
Trondheim kommune. (2020). Nullpunktsanalyse
Trondheim kommune April 2020. https://sites.
google.com/trondheim.kommune.no/pilot-0-24/
prosjektbeskrivelse/nullpunktsanalysen?authuser=0
Trondheim kommune. (2021). Plan for “Pilot for programfinansiering 0 - 24”, Trondheim kommune 2020-2023. https://sites.google.com/trondheim.kommune.
no/pilot-0-24/prosjektbeskrivelse?authuser=0
Trondheim kommune. (2022a). Kommunedirektørens
forslag til handlings- og økonomiplan 2023-2026 Budsjett 2023. Trondheim Kommune.
Trondheim kommune. (2022b). Trondheimsløftet.
Ny samfunnsplan 2020-2032. Retrieved fromhttps://sites.google.com/trondheim.kommune.no/
kommuneplanen/samfunnsdelen
Trondheim kommune. (2023a). Kommunedirektørens
forslag til handlings- og økonomiplan handlings- ogøkonomiplan 2023-2026 - Budsjett 2023 2023-2026 Budsjett 2023. https://www.trondheim.kommune.no/
globalassets/10-bilder-og-filer/11-politikk-og-planer/
budsjettdokumenter/budsjett2023-ferdig.pdf
Trondheim kommune. (2023b). Trondheim kommune
skal rydde opp i lovbrudd rundt midlertidige
boliger. Retrieved 01.11.2023 from https://www.
trondheim.kommune.no/aktuelt/nyhetssaker/2023/
trondheim-kommune-skal-rydde-opp-i-lovbrudd-rundt-midlertidige-boliger/
Trondheim kommune. (u.å.-a). Medvirkning ogbærekraft. Utviklingen av en innsiktsbase for en
mer systematisk og kunnskapsbasert tilnærming
til håndtering av innspill. https://sites.google.com/
trondheim.kommune.no/smartby/innsiktsbase
Trondheim kommune. (u.å.-b). Trondheimshjelpa.
Psykisk helse og familiearbeid i Trondheim
kommune. https://www.trondheim.kommune.
no/tema/helse-og-omsorg/barn-og-familie/
trondheimshjelpa/
Trondheim kommune. (u.å.-c). Universitetskommunen Trondheim. Retrieved 10.09 from https://www.

INNBYGGERNES MODELL I TRONDHEIM KOMMUNE: HOVEDRAPPORT

trondheim.kommune.no/aktuelt/om-kommunen/
annet/trd3/
Trondheim kommune. (u. å.-d). Pilot for Programfinansiering 0-24 Trondheim kommune.
https://0-24-samarbeidet.udir.no/prosjekt/pilot-for-programfinansiering/United Nations. (2015). Transforming our world: the2030 Agenda for Sustainable Development. United
Nations. https://sdgs.un.org/2030agenda
van de Weijer, M. P., Baselmans, B. M. L., Hottenga,
J. J., Dolan, C. V., Willemsen, G. & Bartels, M. (2022).
Expanding the environmental scope: an environment-wide association study for mental well-being.
Journal of Exposure Science & Environmental Epidemiology, 32(2), 195-204. https://doi.org/10.1038/
s41370-021-00346-0
Vedeld, T. Hofstad, H. (2024). Citizens as clients,
customers and partners: Evolving roles and relationships in co-creation. Edward Elgar Publishing.
von Heimburg, D., Langås, S. V. & Røiseland, A. (2023).
From co-creation to public value through collaborative platforms—the case of Norwegian kindergartens.
Public Money & Management, 43(1), 26-35. https://doi.org/10.1080/09540962.2022.2120295
von Heimburg, D. & Ness, O. (2020). Relational
welfare: a socially just response to co-creating
health and wellbeing for all. Scandinavian Journalof Public Health, 49(6), 639-652. https://doi.
org/10.1177/1403494820970815
von Simson, K. & Umblijs, J. (2019). Boforhold og
velferd. https://samfunnsforskning.brage.unit.no/samfunnsforskning-xmlui/handle/11250/2579826
von Soest, T., Kozák, M., Rodríguez-Cano, R., Fluit,
D. H., Cortés-García, L., Ulset, V. S., Haghish, E. F.,& Bakken, A. (2022). Adolescents’ psychosocial
well-being one year after the outbreak of the
COVID-19 pandemic in Norway. Nature Human
Behaviour, 6(2), 217-228.
Voorberg, W. H., Bekkers, V. J. J. M. & Tummers, L.
G. (2015). A Systematic Review of Co-Creation and
Co-Production: Embarking on the social innovation
journey. Public Management Review, 17(9),1333-1357. https://doi.org/10.1080/14719037.2014.9
30505
WEAll. (u. å). For an economy in service of life.
https://weall.org/
Wendy, B. (2019). A Sense of Inequality.
Rowman & Littlefield Publishers / Rowman &Littlefield International. https://rowman.com/
ISBN/9781783487868/A-Sense-of-Inequality

White, S. C. (2017). Relational wellbeing: re-centring
the politics of happiness, policy and the self. Policy &Politics, 45(2), 121-136. https://doi.org/10.1332/03055
7317X14866576265970
Whitmore E. & Kerans, P. (1988). Participation, empowerment and welfare. Canadian Review of Social
Policy, 22, 51-60.
Widerquist, K. (2018). A Critical Analysis of Basic
Income Experiments for Researchers, Policymakers, and Citizens. In Exploring the Basic Income
Guarantee. Palgrave Pivot Cham. https://doi.org/
https://doi.org/10.1007/978-3-030-03849-6
Wilkinson, R. & Pickett, K. (2010). The Spirit Level: Why
Equality is Better for Everyone. Penguin UK.
Williams, P. (2002). The competent boundary
spanner. Public Administration, 80(1), 103-124.
Wilson, N. & McDaid, S. (2021). The mental healtheffects of a Universal Basic Income: A synthesis of
the evidence from previous pilots. Social Science &Medicine, 287, 114374. https://doi.org/https://doi.
org/10.1016/j.socscimed.2021.114374
World Health Organization (WHO). (2008). Closing the
gap in a generation: health equity through action on
the social determinants of health: final report of thecommission on social determinants of health. World
Health Organization.
World Health Organization (WHO). (2019). Casestudies. The WHO European Health Equity Status
Report Initiative. W. H. Organization. https://www.who.int/europe/publications/i/item/
WHO-EURO-2019-3538-43297-60687
World Health Organization (WHO). (2022). Valuing
Health for All: Rethinking and building a whole-of-society approach. Valuing Health for All: Rethinking
and building a whole-of-society approach - The WHO
Council on the Economics of Health for all - Council
Brief No. 3
World Health Organization (WHO). (2023). Deep
dives on the well-being economy showcasing
the experiences of Finland, Iceland, Scotland
and Wales: summary of key findings. https://www.who.int/europe/publications/i/item/
WHO-EURO-2023-7033-46799-68216
Yoshino, C. A., Sidney-Annerstedt, K., Wingfield, T.,
Kirubi, B., Viney, K., Boccia, D. & Atkins, S. (2023).
Experiences of conditional and unconditional cashtransfers intended for improving health outcomes
and health service use: a qualitative evidence
synthesis. Cochrane Database of Systematic
Reviews(3). https://doi.org/10.1002/14651858.
CD013635.pub2

217

NTNU WELLFARE

Yu, B., von Soest, T. & Nes, R. B. (2023). Do Municipal
Contexts Matter for Adolescent Mental Health? A Within-Municipality Analysis of Nationwide NorwegianSurvey Data Across Six Years. Research on Child andAdolescent Psychopathology. https://doi.org/10.1007/
s10802-023-01123-3
Zak, P. (2017). Trust Factor: The Science of Creating
High-Performance Companies.
Zeidler, L. C., M; Laurence, R; Wallace, J;
Paylor, H. (2022). The Shared Ingredients fora Wellbeing Economy. Retrieved 28.11 fromhttps://whatworkswellbeing.org/resources/
the-shared-ingredients-for-a-wellbeing-economy/Øksnes, H. R., & Lindseth, G. (2022). Rapport etter
tilsyn Trondheim kommune - økonomisk stønad
som nødhjelp - Nav Falkenborg og NAV Lerkendal
2022 (Tilsynsrapporter, Issue. Helsetilsynet. https://www.helsetilsynet.no/tilsyn/tilsynsrapporter/
trondelag/2022/trondheim-kommune-tilsyn-oekonomisk-stoenad-som-noedhjelp-nav-falkenborg-og-nav-lerkendal-2022/

218

INNBYGGERNES MODELL I TRONDHEIM KOMMUNE: HOVEDRAPPORT

219

Vedlegg

INNBYGGERNES MODELL I TRONDHEIM KOMMUNE: HOVEDRAPPORT

Vedlegg 1. Etiske godkjenninger – REK og Sikt

3/4/24, 7:05 PM

Meldeskjema for behandling av personopplysninger

Vurdering av behandling av personopplysninger
Referansenummer
933357

Vurderingstype
Standard

Dato

12.01.2024

TittelInnbyggernes modell i Trondheim - en følgeevaluering
Behandlingsansvarlig institusjon
Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet / Fakultet for samfunns- og utdanningsvitenskap (SU) / Institutt for pedagogikk og
livslang læring
Felles behandlingsansvarlige institusjoner
Universitetet i Oslo / Det samfunnsvitenskapelige fakultet / Psykologisk institutt
Prosjektansvarlig
Ottar Ness
Prosjektperiode
01.11.2021 - 30.06.2024
Kategorier personopplysninger
AlminneligeSærlige
Lovlig grunnlag
Samtykke (Personvernforordningen art. 6 nr. 1 bokstav a)
Uttrykkelig samtykke (Personvernforordningen art. 9 nr. 2 bokstav a)
Behandlingen av personopplysningene er lovlig så fremt den gjennomføres som oppgitt i meldeskjemaet. Det lovlige grunnlaget gjelder
til 30.06.2024.
Meldeskjema
Kommentar
Personverntjenester har vurdert endringen i prosjektsluttdato.
Vi har nå registrert 30.06.2024 som ny sluttdato for behandling av personopplysninger.
Hvis det blir nødvendig å behandle personopplysninger enda lengre (og over ett år tilsammen), så kan det være nødvendig å informere
prosjektdeltakerne.
Vi vil følge opp ved ny planlagt avslutning for å avklare om behandlingen av personopplysningene er avsluttet.
Lykke til videre med prosjektet!

221

NTNU WELLFARE

Region:Saksbehandler:

Telefon:Vår dato:

Vår referanse:

REK midt

Hilde Eikemo

73597508

13.10.2021

320438

Ottar Ness
Prosjektsøknad: Innbyggernes modell i Trondheim - en følgeevaluering
Søknadsnummer: 320438
Forskningsansvarlig institusjon: Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet
Samarbeidende forskningsansvarlige institusjoner: Folkehelseinstituttet, SINTEF AS,
OsloMet - storbyuniversitetet, Universitetet i Oslo

Prosjektsøknad vurderes som utenfor
helseforskningslovens virkeområde.
Søkers beskrivelse
Å gi virksom støtte til småbarnsfamilier og ungdommer i utsatte livssituasjoner er
krevende. 0-24-samarbeidet bygger på et kunnskapsgrunnlag som viser behovet for å gjøre
mer, og en bedre innsats ovenfor denne målgruppa. Trondheim kommune, har gitt følgende
karakteristika av målgruppene i sin pilot som inngår i den nasjonale 0-24-satsingen:«Pengene som formidles gjennom forsøkene skal gå direkte til lavinntektsfamilier med småbarn, eller til ungdommer i alderen 12-24 år i sårbare posisjoner. 0-24 samarbeidets
definisjon av utsatte barn og unge er barn og unge med høy risiko for å utvikle problemer
som kan lede til manglende kompetanseoppnåelse i skolen, og framtidig marginalisering
fra utdanning og arbeidsliv».
Forskning og erfaring viser at tjenester og tiltak ikke virker godt nok ovenfor dissemålgruppene. Hjelpen er ofte for fragmentert og ukoordinert, og for lite fokusert påmålgruppens reelle levekår og sosioøkonomiske posisjon. Det er behov for å prøve ut oglære av nye måter å jobbe med familier og ungdommer som har behov for støtte fra
kommunen for å forbedre livskvalitet, helse, læring, samfunnsdeltakelse og levekår.
Hovedmålene med denne følgeforskningen er:- å få kunnskap om hvorvidt nye innbyggernes modell i Trondheim kan tilby målgruppen
mervirksom støtte til å oppnå god livskvalitet og deltakelse i samfunnet.
- å utforske samskapingsprosessene som settes i gang gjennom de åtte pilotene, og vurdere
om denne måten å jobbe sammen på kan være en bærekraftig tilnærming til kommunens
velferdsoppdrag ovenfor målgruppene.
- å få kunnskap som helhetlig kan si noe om hvilken betydning de iverksatte pilotene harformålgruppene og deres opplevelse av livskvalitet og likeverdig medborgerskap; hva som
oppleves
som virksomt, og hvordan samarbeid og samskaping i prosessene erfares fra innbyggerne

REK midt
Besøksadresse: Øya Helsehus, 3. etasje, Mauritz Hansens gate 2, Trondheim

222

Telefon:73 59 75 11 | E-post:rek-midt@mh.ntnu.no
Web:https://rekportalen.no

INNBYGGERNES MODELL I TRONDHEIM KOMMUNE: HOVEDRAPPORT

selv
og øvrige relevante og berørte aktører i piloteringen.
- å utforske mulige barrierer for å lykkes med samskapingsinitiativene som skal prøves ut,
samt
potensielle negative (uintenderte) konsekvenser.
I følgeforskningen vil begge målgruppene for den innbyggernes modell (ungdommer ogsmåbarnsfamilier) tillegges likeverdig oppmerksomhet. I tilbudsforespørselen brukes som
begrepersom «utsatte», «marginaliserte» og «sårbare» for å beskrive disse målgruppene og deres
situasjon. I følge Skrove et al. (2021) kan begreper som «sårbar» romme mange ulike
forståelser. Som en samlebetegnelse vil vi tilnærme oss målgruppene som «sosialt utsatt»knyttet til sosioøkonomiske,levekårsmessige og kulturelle forhold. Gjennom følgeforskningen vil vi søke innsikt i hvemmålgruppene er, og hva som kan styrke deres livskvalitet og samfunnsdeltakelse.

Vi viser til søknad om forhåndsgodkjenning av ovennevnte forskningsprosjekt. Søknaden
ble behandlet av Regional komité for medisinsk og helsefaglig forskningsetikk Midt-Norge(REK midt) i møtet 22.09.2021. Vurderingen er gjort med hjemmel i helseforskningsloven§ 10.

REKs vurdering
Habilitet
Komiteens nestleder, Steinar Krokstad, ble av komiteen vurdert som inhabil i saken. Det
samme gjaldt komiteens representant for psykologi, Tormod Rimehaug. De deltok derfor
ikke i vurderingen av søknaden.
Komiteens prosjektsammendrag
0-24 var et nasjonalt samarbeidsprosjekt som pågikk fra 2015-2019. Formålet var å gi
virksom støtte til småbarnsfamilier og ungdommer i utsatte livssituasjoner. Trondheim
kommune skal i den forbindelse teste ut ulike måter å samhandle på for å støttemålgruppen. Dette skal gjøres gjennom åtte ulike pilotprosjekter, kalt «Innbyggernes
modell». I omsøkte prosjekt skal man 1) undersøke om pilotprosjektene gir mer virksom
støtte til målgruppen, 2) utforske samskapningsprosessene i pilotprosjektene, 3) undersøkemålgruppens og involverte aktørers erfaringer med pilotprosjektene, og 4) utforske
barrierer og eventuelle negative konsekvenser av pilotprosjektene. Data skal samles inn via
spørreskjema, dokumentanalyse, observasjon og intervjuer. Forskningsdeltakerne er
personer som deltar i «Innbyggernes modell» og er over 16 år, ansatte i kommunen og
involverte aktører, samt ledere og politikere. All deltakelse er samtykkebasert.
Komiteen vurderer søknaden som utenfor helseforskningslovens saklige virkeområde
Helseforskningsloven gjelder for medisinsk og helsefaglig forskning som vil kunne
generere ny kunnskap om helse og/eller sykdom, jf. §§ 2 og 4. Komiteen vurderer at dere iomsøkte studie primært er opptatt av tjenesteutvikling og samhandlingsprosesser, og ikke
helse og sykdom som sådan. At prosjektet vil kunne frembringe kunnskap om helse og

223

NTNU WELLFARE

sykdom fremstår som mer tilfeldig enn planlagt. Vi mener av den grunn at prosjektet fallerutenfor helseforskningslovens saklige virkeområde. Prosjektet skal derfor ikke vurderes av
REK med hjemmel i helseforskningsloven. Vi minner om at dersom det skal registrerespersonopplysninger vil prosjektet trenge et behandlingsgrunnlag, jf.
personopplysningsloven § 1. Behandlingsgrunnlaget må avklares med egen institusjon.
VedtakAvvist som utenfor mandat

Klageadgang
Du kan klage på REKs vedtak, jf. forvaltningsloven § 28 flg. Klagen sendes på egetskjema via REK portalen. Klagefristen er tre uker fra du mottar av dette brevet. Dersom
REK opprettholder vedtaket, sender REK klagen videre til Den nasjonale forskningsetiske
komité for medisin og helsefag (NEM) for endelig vurdering, jf. forskningsetikkloven § 10
og helseforskningsloven § 10.

Med vennlig hilsen

Vibeke Videm
Professor, dr.med.
Leder, REK midt

Hilde Eikemo
Sekretariatsleder, ph.d.
REK midt

Kopi til:
Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet
Folkehelseinstituttet, SINTEF AS, OsloMet - storbyuniversitetet, Universitetet i Oslo

224

INNBYGGERNES MODELL I TRONDHEIM KOMMUNE: HOVEDRAPPORT

Vedlegg 2. Informasjonsskriv

VIL DU DELTA I FORSKNINGSPROSJEKTET«INNBYGGERNES MODELL I TRONDHEIM KOMMUNE»?
Foreldre med små barn som deltar i prosjektet
Intervjuundersøkelse
Dette er et spørsmål til deg om å delta i et forskningsprosjekt som omhandler «innbyggernes
modell i Trondheim kommune». I dette skrivet gir vi deg informasjon om målene forprosjektet og hva deltakelse vil innebære for deg.
FormålFormålet med dette prosjektet er å forske på erfaringene med «Innbyggernes modell i
Trondheim kommune». Spørsmålene vi skal forske på handler om: Hva betyr innbyggernes
modell for kommunens tjenester? Hva betyr innbyggernes modell for innbyggernes
livskvalitet og deltakelse i samfunnet? Hvordan kan innbyggernes modell fortsette i
kommunen hvis den fungerer?
Hvem er ansvarlig for forskningsprosjektet?
• NTNU, Institutt for pedagogikk og livslang læring er ansvarlig for prosjektet.
• Oppdragsgiver for prosjektet Trondheim kommune, prosjekt 0-24.
• Samarbeidspartnere til NTNU er Folkehelseinstituttet, Sintef Helse, OsloMet.
Hvorfor får du spørsmål om å delta?
Du blir forespurt fordi at du er deltaker i et av delprosjektene i «Innbyggernes modell i
Trondheim kommune».
Hva innebærer det for deg å delta?
Å delta i dette prosjektet innebærer at du vil delta på ett fokusgruppeintervju eller
individuelt intervju. Spørsmålene som stilles vil handle om dine opplevelser og
erfaringer med å delta i Innbyggernes modell og hvordan det påvirker samarbeidet i
kommunen, hvordan du opplever det påvirker innbyggerne og hva som fungerer og hva
som er til hinder i modellen. Intervjuet er satt til å vare ca. 1 time. I tillegg vil det væreforskere til stede for å observere enkelte møter knyttet til delprosjektene, der medvirkning,
planlegging og beslutninger er tema for datainnsamlingen. Forskernes deltakelse vilannonseres på forhånd, slik at du har muligheten til å reservere deg.
Du vil bli anonymisert i alle publikasjoner, så det skal ikke være mulig å identifisere deg.
All informasjon som gis i intervjuet vil blir anonymisert, så det skal ikke være mulig åidentifisere deg i noen publikasjoner.
Det er frivillig å delta
Det er frivillig å delta i prosjektet. Dersom du ønsker å delta, undertegner du225

NTNU WELLFARE

VIL DU DELTA I FORSKNINGSPROSJEKTET«INNBYGGERNES MODELL I TRONDHEIM KOMMUNE»?
Foreldre med små barn som deltar i prosjektet
Intervjuundersøkelse
Dette er et spørsmål til deg om å delta i et forskningsprosjekt som omhandler «innbyggernes
modell i Trondheim kommune». I dette skrivet gir vi deg informasjon om målene forprosjektet og hva deltakelse vil innebære for deg.
FormålFormålet med dette prosjektet er å forske på erfaringene med «Innbyggernes modell i
Trondheim kommune». Spørsmålene vi skal forske på handler om: Hva betyr innbyggernes
modell for kommunens tjenester? Hva betyr innbyggernes modell for innbyggernes
livskvalitet og deltakelse i samfunnet? Hvordan kan innbyggernes modell fortsette i
kommunen hvis den fungerer?
Hvem er ansvarlig for forskningsprosjektet?
• NTNU, Institutt for pedagogikk og livslang læring er ansvarlig for prosjektet.
• Oppdragsgiver for prosjektet Trondheim kommune, prosjekt 0-24.
• Samarbeidspartnere til NTNU er Folkehelseinstituttet, Sintef Helse, OsloMet.
Hvorfor får du spørsmål om å delta?
Du blir forespurt fordi at du er deltaker i et av delprosjektene i «Innbyggernes modell i
Trondheim kommune».
Hva innebærer det for deg å delta?
Å delta i dette prosjektet innebærer at du vil delta på ett fokusgruppeintervju eller
individuelt intervju. Spørsmålene som stilles vil handle om dine opplevelser og
erfaringer med å delta i Innbyggernes modell og hvordan det påvirker samarbeidet i
kommunen, hvordan du opplever det påvirker innbyggerne og hva som fungerer og hva
som er til hinder i modellen. Intervjuet er satt til å vare ca. 1 time. I tillegg vil det væreforskere til stede for å observere enkelte møter knyttet til delprosjektene, der medvirkning,
planlegging og beslutninger er tema for datainnsamlingen. Forskernes deltakelse vilannonseres på forhånd, slik at du har muligheten til å reservere deg.
Du vil bli anonymisert i alle publikasjoner, så det skal ikke være mulig å identifisere deg.
All informasjon som gis i intervjuet vil blir anonymisert, så det skal ikke være mulig åidentifisere deg i noen publikasjoner.
Det er frivillig å delta
Det er frivillig å delta i prosjektet. Dersom du ønsker å delta, undertegner du226

INNBYGGERNES MODELL I TRONDHEIM KOMMUNE: HOVEDRAPPORT

Dine rettigheterSå lenge du kan identifiseres i datamaterialet, har du rett til:
•
•
•
•
•

innsyn i hvilke personopplysninger som er registrert om deg,å få rettet personopplysninger om deg,
få slettet personopplysninger om deg,få utlevert en kopi av dine personopplysninger (dataportabilitet), og
å sende klage til personvernombudet eller Datatilsynet om behandlingen av dine
personopplysninger.

Hva gir oss rett til å behandle personopplysninger om deg?
• Vi behandler opplysninger om deg basert på ditt samtykke.
• På oppdrag fra NTNU har NSD – Norsk senter for forskningsdata AS vurdert atbehandlingen av personopplysninger i dette prosjektet er i samsvar med
personvernregelverket.
Hvor kan jeg finne ut mer?
Hvis du har spørsmål til studien, eller ønsker å benytte deg av dine rettigheter, ta kontakt
med:-

NTNU, Institutt for pedagogikk og livslang læring. Prosjektleder er professor Ottar
Ness, epost: ottar.ness@ntnu.no tlf: 90125312.
Vårt personvernombud: Thomas Helgesen, på epost: thomas.helgesen@ntnu.no
NSD – Norsk senter for forskningsdata AS, på epost (personverntjenester@nsd.no)eller telefon: 55 58 21 17.

Med vennlig hilsen
Ottar Ness
(Prosjektleder, NTNU)---------------------------------------------------------------------------------------------------------------Samtykkeerklæring
Jeg har mottatt og forstått informasjon om prosjektet Innbyggernes modell i Trondheim
kommune, og har fått anledning til å stille spørsmål. Jeg samtykker til å: Delta i et fokusgruppeintervju
 Delta i individuelt intervju
Jeg samtykker til at mine opplysninger behandles frem til 30.06.2024.
---------------------------------------------------------------------------------------------------------------(Signert av prosjektdeltaker, dato)

227

NTNU WELLFARE

Vedlegg 3. Intervjuguider

Intervju med kommunedirektørIntervjuguide politisk ledelse:

Om innbyggernes modell fra kommunedirektørens
perspektiv• Kan du/dere fortelle med litt om dere selv og hva
dere vet om prosjektet fra før?
• Har du vært i aktivt inngrep med prosjektet
underveis i prosessen, evt hvordan?
• Hva vil Trondheim kommune med Innbyggernes
modell?
• Hvorfor tror dere at innbyggerne har løftet deproblemstillingene og temaene som kom fram iintervjuene med dem?
• Hvorfor tror dere at ansatte og samarbeidspartnere svarer som de gjør?
• Hvorfor tror dere at administrative ledere svarersom de gjør?
• Hvordan har forsøkt påvirket samarbeidsrelasjoner
og maktforhold mellom aktørene (målgruppe,
samarbeidspartnere, ledelse, politikere)• Er det organisatoriske/ledelsesmessige/politiske
forutsetninger (barrierer og muligheter) som er
viktig for at dere skal lykkes med samskapingen og
videreføre læring fra forsøkene?
• Hva skal til for at slike nye måter å jobbe på blirbærekraftig? (økonomi, kompetanse, organisering,
planlegging, andre faktorer)• Basert i erfaringene fra forsøket, hvordan ønsker
dere å utvikle politikk i fremtiden for å understøttemålgruppenes livskvalitet og samfunnsdeltakelse?
• Hvis kommunen skal jobbe samskapende, så vet vi
at politikerrollen er avgjørende. Hvordan tenker du/dere at politisk ledelse i Trondheim kan lede framsamskaping i kommunen?
• Hva kan man lære av prosjektet og ta med videre?
• Er det noe du brenner inne med?
• Hvordan har det vært for deg/dere og bli intervjuet,og hva synes du/dere har vært viktigst for deg i
denne samtalen?
• Er det noe du/dere ønsker å spørre oss om?

228• Sett fra ditt perspektiv – hvorfor har dere satt i gang
Innbyggernes modell i Trondheim?
• Hvilke praksiser vil dere Innbyggernes modell skalbidra til å endre? (lokalsamfunn, tjenester, ledelse,
planverk, prioriteringer og politikk)• Gjennom prosjektperioden har du fått tilgang påmange erfaringer og opplevelser som innbyggere
og ansatte har delt med oss.
• Hvorfor tror du målgruppene har tatt opp detemaene de har vært opptatt av og svart slik de har
gjort?
• Hvorfor tror du ansatte og samarbeidspartnere
har tatt opp de temaene de har vært opptatt av og
svart slik de har gjort?
• Du har i flere sammenhenger sagt at Innbyggernes
modell henger sammen med både Trondheimsløftet (kommuneplanens samfunnsdel) og Tillitsreformen. Kan du utbrodere?
• «Ny forvaltningsmodell» og «nybyråkratiserting»er begreper som er brukt av ledere i Trondheim
kommune når de snakker om Innbyggernes modell.
Hva legger du i disse begrepene?
• Hvordan tenker du at ledelsespraksiser i
Trondheim kommune kan påvirkes gjennom
Innbyggernes modell (egne erfaringer knyttet tilpåvirkning på egen praksis som leder?)?
• Samskapende, tillitsbasert og relasjonell ledelse• Mange parallelle prosjekter som kjøres samtidig,
med felles mål. I hvilken grad er ledelsen av dissesamordnet?

INNBYGGERNES MODELL I TRONDHEIM KOMMUNE: HOVEDRAPPORTOm relasjoner og kommunikasjon i prosjektet• Hvordan har dialogen vært mellom deg og aktører
som deltar aktivt i Innbyggernes modell underveis?
(Innbyggere, ansatte, samarbeidsaktører, prosjektledere, styringsgruppe)• Som administrativ leder i en politisk styrt organisasjon – hvilke erfaringer har du fått gjennom
innbyggernes modell knyttet til dialog med politiske
representanter og folkevalgte ledere?
Om utformingen og gjennomføringen av
prosjektet• Hvem besluttet styringsgruppas sammensetning,og hvorfor ble den slik?
• Hvorfor egen styringsgruppe framfor hele
ledergruppa?
• Retrospektivt – hvordan ville du satt sammen
styringsgruppa i dag – noen andre som skulle værtmed?
• Kan du si noe om hvordan du har opplevd din rolle
som toppleder i «linja» samtidig som prosjektet har
hatt en egen styringsgruppe?
• Hva skiller dette prosjektet fra liknende prosjekt ikommunen, i så måte?
• Hvilke barrierer har du erfart for å nå målsettingene for Innbyggernes modell?
• Hvilke muligheter har du erfart dere for å nåmålsettingene for Innbyggernes modell?
• Hvilke tvil har du hatt til prosjektet?
Veien videre• Prosjektet «Innbyggernes modell» skal nå avsluttes,
og det er tatt beslutninger om veien videre. Hva
tenker du om beslutningene styringsgruppa hartatt om å «legge innbyggernes modell inn i linja»?
• Hvordan tror du denne beslutningen vil påvirke
budsjettering og måten budsjetteringen gjørespå framover? (f.eks. mtp. potter på «frie midler»
tjenestene kan disponere)• Med utgangspunkt i erfaringer fra prosjektet – hva
er det viktigste dere har lært og erfart som dere og
Trondheim kommune bør utvikle videre?
• Hvilken rolle har politikerne for å gjøre innovasjoner og lovende praksiser fra Innbyggernes modellbærekraftig på sikt?
• Hva kreves av samarbeid mellom innbyggere,ansatte og administrasjonen for å få til dette?
• Hva trengs av ledelse og systemendringer for atlæringen og praksiser fra Innbyggernes modell skal
kunne videreutvikles og tilpasses andre tjenester,
steder og kontekster?

• Hva tenker du om risiko for at kunnskapen fra IM
skal legges i en skuff?
• Hva håper du kommer til å skje framover?
Avrunding• Hva har vært viktigst for deg å trekke fram i denne
samtalen?
• Er det noe du kanskje ikke har tenkt på før som dukom til å tenke på det i løpet av dette intervjuet?
(evt hva)• Er det noe du ønsker å spørre oss om?
Intervjuguide med styringsgruppa for innbyggernes modell• Prosjektet «Innbyggernes modell» skal nå avsluttes,
og det er tatt beslutninger om veien videre. Kandere fortelle om beslutningene som er tatt, og sinoe om hvorfor?
• Kan dere si noe om hvordan dere har opplevd
deres rolle som toppledere og styringsgruppe forprosjektet sett i sammenheng med at dere også er
toppledere i «linja»?
• Hvilke praksiser vil dere Innbyggernes modell skalbidra til å endre? (lokalsamfunn, tjenester, ledelse,
planverk, politikk)• Hvilke barrierer har dere erfart for å nå målsettingene for Innbyggernes modell?
• Hvilke muligheter har dere erfart dere for å nåmålsettingene for Innbyggernes modell?
• Hvilke tvil har dere hatt til prosjektet?
• Hva håper dere kommer til å skje framover?
• Hvordan tenker dere at ledelsespraksiser i
Trondheim kommune kan påvirkes gjennom
Innbyggernes modell (egne erfaringer knyttet tilpåvirkning på egen praksis som leder?)?
• Som administrative ledere i en politisk styrt organisasjon – hvilke erfaringer har dere fått gjennom
innbyggernes modell med dialog med politiske
representanter og folkevalgte ledere?
• Hvilke råd ville dere gitt til dere selv eller andre
toppledere for å lede fram prosjekter som «innbyggernes modell»?
• Er det noe annet dere tenker vi bør vite om for å
bedre kunne forstå hvordan det er mulig å realiseremålsettingene for innbyggernes modell?
• Hva har vært viktigst for dere å trekke fram i denne
samtalen?
• Er det noe dere kanskje ikke har tenkt på før som
dere kom på det i løpet av dette intervjuet? (evthva)
• Er det noe dere ønsker å spørre oss om?

229

NTNU WELLFARE

Dette er et oppfølgingsintervju etter fokusgruppeintervjuet med prosjektlederne for delprosjektene i januar2023.

• I utvalget som har svart på spørreundersøkelsen
blant ansatte i 2022 hadde spørsmålet om man
opplever at prosjektet er forankret i den politiske
ledelsen i Trondheim kommune en gjennomsnittsskåre på 1,2. I 2023 har imidlertid denne skåren
steget til 3,7. Hva tenker dere om dette?

Innledende spørsmål:Avsluttende refleksjoner• I løpet av perioden dere har ledet fram delprosjektet i IM har dere fått tilgang på mange erfaringer og
opplevelser som innbyggere har delt med dere og
med oss.

• Hvilke muligheter ser dere nå for å nå målsettingene for Innbyggernes modell i et langsiktig
perspektiv?

Fokusgruppeintervju med prosjektledere fordelprosjekter• Hvorfor tror du målgruppene har tatt opp detemaene de har vært opptatt av og svart slik de har
gjort?
• I spørreundersøkelsen dere har svart på to ganger
nå er det tydelig at dere synes at praksisene dere
har utviklet er en radikal endring fra tidligere
praksis. Hva er det dere har gjort selv i delprosjektene som dere synes er mest annerledes enn det
dere har gjort tidligere?
• I utvalget som har svart på spørreundersøkelsen
blant ansatte i 2023 tror man i mindre grad dennemåten å fordele penger til innbyggerne på bidrar
til bedre måloppnåelse for innbyggerne enn deordinære utvelgelsesprosessene i kommunen.
Gjennomsnittsskåren lå i utgangspunktet høyt på
4,4 i 2022, og ble redusert til 3,6 i 2023. Hva tenker
dere om dette?
• Hva er dere mest positivt overrasket over – positive
virkninger for innbyggerne og dere selv?
• Noe som har gått galt, gitt negative konsekvenser –for innbyggerne, og for dere selv?
Forankring og ledelse• Erfaringer fra ledelse av prosjekt vs. ledelse av
prosjekt?
• Har dere møtt skepsis og kritikk underveis? Fra
hvem? Hvordan har dere forholdt dere til kritiske
stemmer?
• Finnes det kapasitet i egen organisasjon til å jobbepå denne måten? Hva mangler eventuelt?
• Ønsker dere å videreføre de nye praksisene som er
utarbeidet? Hva krever det av organisatoriske grep?
• Slik dere ser det, hva kan organisasjonen
trondheim kommune lære av praksisene dere har
utviklet (praksiser som kan overføres/tilpasses til
andre deler av kommunen)?
• Hvordan ser dere på delprosjektene dere har ledet
i lys av Trondheimsløftet?
• Hvordan tenker dere at forvaltningspraksis og
ledelsespraksiser i Trondheim kommune kanpåvirkes gjennom Innbyggernes modell?

230• Hvilke barrierer ser dere nå for å nå målsettingene
for Innbyggernes modell på lang sikt?
• Med utgangspunkt i erfaringer fra prosjektet – hva
er det viktigste dere har lært og erfart som dere og
Trondheim kommune bør utvikle videre?
• Dere har trolig vært involvert i andre prosjekter
tidligere der dere har utviklet gode og lovende
praksiser som ikke har blitt implementert i drift/utviklet videre. Hva tenker dere om risiko for at
kunnskapen fra IM skal legges i en skuff?
• Kva trengs av ledelse, systemendringer og politikkutvikling for at læringen og praksiser fra Innbyggernes modell skal kunne videreutvikles og tilpasses
andre tjenester, steder og kontekster?
• Hvilke tvil har dere til prosjektet og praksisene som
er utviklet?
• Hva skal til for å ivareta tosidigheten ved å utvikle
kommunen som tjenestetilbyder samtidig som
innovasjon, stedsbaserte og eksperimenterende
praksiser skal vokse frem?
• Hva håper dere kommer til å skje framover?
• Hva har vært viktigst for dere å trekke fram i denne
samtalen?
• Er det noe dere kanskje ikke har tenkt på før som
dere kom på det i løpet av dette intervjuet? (evthva)
• Er det noe dere ønsker å spørre oss om?
Avsluttende intervju med prosjektlederne• Har (del)prosjektlederne i IM den kompetansen
som trengs for å lede frem forandringer? (og ligger
det f.eks noe kompetanseheving i prosjektet?)• Hva er viktig for dere å få formidlet av erfaringer
med å ha ledet fram Innbyggernes modell?
• Hvilke roller og type ledelse utspilles iprosjektledelsen?
• Hvordan istandsettes mellomlederne til å oversetteog skape sammenhenger mellom politiske føringer
og utøvende praksiser?
• Hvor i styringsdialogen etterspørres eksperimenterende praksiser?

INNBYGGERNES MODELL I TRONDHEIM KOMMUNE: HOVEDRAPPORT• Er det et ledelsesgap i organisasjonen?
• Hvis et funn er at utvikling av rausere handlingsrom
i tjenestene kan og bør overføres til hele virksomheten, organisasjonen – hvordan ledes det?
• Hvorfor oppleves det et større handlingsrom iprosjektledelse vs. linjeledelse/driftsledelse?
• Å skape rom for å stå i ny praksis uttrykkes som at
det er etablert en trygghet i å selv lede frem beslutninger som er nærmere «brukerne» - og det kreveren organisasjon som ikke leter etter feil. Hvordan
ser dette ut i Trondheim kommune?

• Hva skal til for at du skal kunne delta i samfunnet
på lik linje med andre?
Del 3) Om Innbyggernes modell• Kan du fortelle litt om prosjektet du deltar igjennom innbyggernes modell?
• Hvordan ble du med i prosjektet?
• Hvilke forventninger hadde du før prosjektet ble
igangsatt?
• Hvordan synes du det har vært å delta i prosjektet?

• Hva mener dere hemmer og fremmer forankring
og implementering av de nye praksisene som
integrert del av kommunens kjernevirksomhet?

• Hvordan var det å motta hjelp med utgangspunkt
barnehagen som arena? (annerledes/likt enn
tidligere erfaringer?)• Hva ville dere eventuelt gjort annerledes hvis
forsøket hadde startet i dag?

• Hvordan opplevde du samarbeidet mellom de ulike
aktørene i prosjektet?

• Hvordan opplever dere at administrative ledere
har tatt imot resultatene som har framkommet av
arbeidet med Utenforregnskapet?

• Har du fått hjelp til noe som var viktig for deg, evt
hva?

Intervjuguide – innbyggere
Del 1) Innledende spørsmål

• Hva tror du hadde skjedd dersom du ikke fikk
denne støtten gjennom barnehagen?
• I hvilken grad opplever du at du har vært med på åpåvirke hva som har skjedd i prosjektet?
• Har noe endret seg i livet ditt etter at du ble med iprosjektet, eventuelt hva og hvordan?

• Kan du fortelle litt om deg selv og familien din?
(Hvor gammel du er, hvor du bor, familie etc)

• Hva drømmer du om at skal skje i fremtiden?

• Kan du beskrive en typisk uke i ditt liv? (Går du på
skole, jobb, hva gjør du på fritiden?)• Har du noen råd vil du gi til Trondheim kommune
i videreutvikling av Innbyggernes modell?/lignende
prosjekt?

• Hvordan opplever du din og din families mulighettil å delta på aktiviteter eller møteplasser som er
viktig for dere?

Del 4) Avsluttende spørsmål

• Økonomisk• Har vi fått snakket om det som er viktig for deg?

• Sosialt• Hvordan har dette intervjuet vært for deg?

• Stedet dere bor• Er det noe du ønsker å spørre meg/oss om?

Del 2)• Kan du kontakts igjen dersom det er behov for
oppfølging?

• Hva er viktig for deg for at du og din familie skal ha
det bra/oppleve god livskvalitet?
• Kan du si noe om hvordan du opplever at andre
rundt deg (omgivelsene) påvirker hvordan du og
familien din har det?

• Dersom du kommer på noe og ønsker å ta kontakt ietterkant av intervjuet kan jeg nås på:…..........

• Hva mener du er viktig for at du skal føle deg betydningsfull (at du blir verdsatt og samtidig bidrar med
noe som er verdifullt i eget og andres liv)?
• Hva betyr det å delta i samfunnet for deg?
• Hvordan opplever du din mulighet til å delta i
samfunnet på den måten du ønsker?
• Hvordan opplever du din mulighet til å påvirke
samfunnet du er en del av (demokratisk/politisk)

231

NTNU WELLFARE

Vedlegg 4. Survey 2023
Vi legger ved spørreskjema fra i den andre runden
med survey gjennomført i 2023. Mange av spørsmålene var de samme som i første runde for å måleutvikling over tid. Spørreskjema fra 2021 kan oppgis
på forespørsel til prosjektleder.
********************************************************************************
Pilot 0-24 - Innbyggernes modell i Trondheim
kommuneSpørreskjema for ansatte og ledere som deltar
i delprosjektene «Innbyggernes modell» iTrondheim kommune
Formålet med spørreundersøkelsen
Vi er forskere ved NTNU, Oslomet, Universitetet i
Oslo og SINTEF, og henvender oss til deg i forbindelse
med en følgeevaluering av «Pilot 0-24 - Innbyggernes
modell» i Trondheim kommune, som NTNU leder. Vi
skal undersøke om «Innbyggernes modell» kan tilbymålgruppen bedre hjelp for å oppnå god livskvalitet
og likeverdig medborgerskap, og om samskapingsprosesser og nye måter å fordele ressurser på kanvære en bærekraftig tilnærming for kommunen ifremtiden. Vi skal også utforske både positive og
negative konsekvenser av samskapingsinitiativene.
Vi inviterer med dette ledere og ansatte som ersamarbeidsaktører i «Innbyggernes modell» til å delta
i den andre spørreundersøkelsen i evalueringen. Dine
erfaringer underveis og refleksjoner rundt utviklingenav «Innbyggernes modell», vil være svært viktige
bidrag i evalueringen. Det finnes lite kunnskap om
denne typen økonomiske modeller fra Norge per idag. Undersøkelsen har flere åpne spørsmål, der viønsker at du fritt deler dine erfaringer. Vi anbefaler
derfor at du svarer på PC eller nettbrett med tastatur.
Vi anbefaler også at du leser informasjonsskrivet duskal ha mottatt som vedlegg på e-post, som beskriverformålet med prosjektet, hvem som er ansvarlige for
evalueringen, hva det innebærer for deg å delta, hva
vi bruker dataene til og hvordan vi som forskere med
taushetsplikt ivaretar ditt personvern. Datagrunnlaget blir kun tilgjengelig for oss forskerne. Trondheim
kommune eller samarbeidsaktørene i prosjektet vil
ikke få tilgang til dataene.
Samtykkeerklæring
(1)
 Jeg har mottatt og forstått informasjon om
følgeevalueringen, samtykker til at mine opplysninger
i denne undersøkelsen behandles frem til prosjektet
er avsluttet, og at anonymiserte data kan lagres forvitenskapelig publisering.

232

(2)
 Jeg ønsker ikke å delta i denne
spørreundersøkelsen.
BakgrunnType delprosjekt
Hvilke(t) av delprosjektene jobber du med i «Innbyggernes modell»? (Hvis du er med i flere av delprosjektene, velg det delprosjektet du bruker mest tid på.
Vi ønsker også at delprosjekt som er avsluttet svarer
oss)
(1)

 Tidlig innsats i Brundalen(2) Flyktningefamilien i sentrum(3) På egne ben, men ikke alene(4) Som de andre(5) Fritid for alle barn og unge(6)

 Stødig start(7)

 Praktisk grunnskole – PGS(8)

 Veien til førerkort(9) Sammen på Lademoen

Route slik at de delprosjektene som er avslutta (deblå over) får kun følgende fem (åpne) spørsmål:Hvilken aktør/enhet/organisasjon representerte du i
«Innbyggernes modell»?
Beskriv hvordan du opplevde å delta i Innbyggernes
modell:Hva har dere lært av å delta i Innbyggernes modell,hva tar dere med videre og hvordan har det påvirket
deg og din praksis?
Hvordan opplevde dere prosessen med internevaluering av ditt delprosjekt, og avslutningsfasen?
Hvis du har andre innspill eller kommentarer som dusynes det er viktig at vi får med oss i følgeevalueringen, kan du skrive dem her:
2. Deltakende aktører
Hvilken aktør/enhet/organisasjon representerer du i
«Innbyggernes modell»?
(1)Skriv inn

INNBYGGERNES MODELL I TRONDHEIM KOMMUNE: HOVEDRAPPORT

3. Hvilken rolle/stilling har du i prosjektet?
(1)Jeg leder hele delprosjektet(2)Jeg er leder/kontaktperson hos en
av samarbeidsaktørene i prosjektet(3)Jeg er ansatt og har en aktiv rolle idelprosjektet, men ingen lederfunksjoner
Beskriv din rolle i gjennomføringen av delprosjektet? (Hvis rollen din har endret seg gjennom
prosjektperioden, må du gjerne skrive litt om detogså)(Åpent)Gi noen refleksjoner rundt hva du så langt har
opplevd som mest givende/positivt med å jobbe på
denne måten:(Åpent)Alternativ under åpent: Jeg har ikke deltatt i utvelgelsesprosessen av desom får penger i prosjektet og refleksjoner rundt
dette.
Gi noen refleksjoner rundt hva du har opplevd som
mest krevende med å skulle jobbe på denne måten
(Åpent)Alternativ under åpent:Om delprosjektet
4. Utvelgelse av barn/ungdom/familier som
mottar penger
For nytt delprosjekt (Sammen på Lademoen) som
har kommet til i løpet av 2022: Gi en beskrivelse avmålgruppa i delprosjektet du jobber i, og hvorfordere valgte akkurat denne målgruppa:(Åpent)I første runde med spørreskjemaundersøkelse(vår 2022) gav dere en beskrivelse av målgruppa idelprosjektet, og hvorfor dere valgte akkurat dennemålgruppa. Har målgruppen endret seg i løpet av
det siste året, hvis ja – beskriv den nye målgruppa og
hvorfor den har endret seg:(Åpent)For nytt delprosjekt som har kommet til i løpet av
2022: Beskriv prosessen rundt hvordan dere har
bestemt hvilke barn/unge/familier som skal motta
penger i delprosjektet:(Åpent)I første runde med spørreskjemaundersøkelse (vår2022) gav dere en beskrivelse av prosessen rundt
hvordan dere bestemte hvilke barn/unge/familier
som mottar penger i delprosjektet. Beskriv hvordan
denne prosessen eventuelt har endret seg i løpet av
det siste året, og hvorfor endringene har funnet sted: Jeg har ikke deltatt i utvelgelsesprosessen av hvem
som får penger i prosjektet og refleksjoner rundt
dette.
Har dere diskutert noen uheldige konsekvenser
prosjektet kan få på kort/lang sikt, og i så fall, hvilke?
(Åpent)Er det noe som har overrasket deg i arbeidet med
Innbyggernes modell?
(Åpent)5. Samskaping og innbyggerinvolvering
Med samskaping mener vi en prosess der «to eller
flere aktører samarbeider for å løse en offentlig
oppgave eller et samfunnsproblem gjennom en konstruktiv utveksling og anvendelse av deres forskjellige
erfaringer, ressurser, kompetanser og ideer».
For nytt delprosjekt som har kommet til i løpet av
2022: Beskriv hvordan dere har involvert barn/
unge/familier i arbeidet med å bestemme hvilkemålgrupper delprosjektet rettes mot, og hva pengenedere forvalter skal gå til:(Åpent)(Åpent)For delprosjekt som har vært med fra oppstart:
Beskriv hvordan arbeidet med å involvere barn/unge/
familier i avgjørelsene om hva pengene i delprosjektet skal gå til har utviklet seg underveis. Beskriv
eventuelle endringer og hva som gjorde at dereendret retning:

Alternativ under åpent:(Åpent) Jeg har ikke deltatt i utvelgelsesprosessen av hvem
som får penger i prosjektet og refleksjoner rundt
dette.

Beskriv samskapingsprosesser dere føler at dere harlyktes godt med i delprosjektet:(Åpent)233

NTNU WELLFARE

Har målgruppen (barn/unge/familier) vært aktivt
deltakende i gjennomføring av tiltak/løsninger,og hvilke konsekvenser har deltakelsen hatt forløsninger som har blitt valgt/prioritert:… opplever du at du selv har den kompetansen som
er nødvendig for å kunne få til god samskaping med
innbyggerne?
(1)
(2)
(3)
(4)
(5)
(6)

(Åpent)… har du lært fra, og blitt inspirert av, de andre
delprosjektene i Innbyggernes modell?
(1)
(2)
(3)
(4)
(5)
(6)

Gi noen eksempler på, og refleksjoner rundt, utfordrende situasjoner som har oppstått når dere harjobbet med å samskape løsninger i prosjektet:(Åpent)Det gjennomføres intern evaluering i delprosjektene
hvert halvår, hvordan har dere opplevd dette, og
hvilke konsekvenser har det eventuelt hatt for deres
delprosjekt? (nytt delprosjekt kan her reflektere rundt
støtte til etablering av prosjektet).
(Åpent)Dersom innbyggerne/målgruppen er direkte involvert
i evalueringen, kan du beskrive erfaringer fra slike
samarbeid om evaluering?
(Åpent)Nå kommer det noen spørsmål om erfaringer og
resultater i delprosjektene som du blir bedt om å ta
stilling til.
Gi en vurdering av følgende aspekter basert på dine
erfaringer i delprosjektet du arbeider med:
I hvilken grad…
grad

I svært liten grad I liten grad
I noenI stor grad
I svært stor grad Vet ikke

Nedenfor følger noen spørsmål om samskaping og
samarbeid i delprosjektet du er en del av. I hvilken
grad…:… hadde aktørene i delprosjektet et samarbeid før
prosjektet startet?
(1)
(2)
(3)
(4)
(5)
(6)
… har arbeidet med Innbyggernes modell hattpositive virkninger for samhandlingen mellomdeltakerne som er med i forsøket?
(1)
(2)
(3)
(4)
(5)
(6)
… opplever du at prosjektet er godt forankret påledernivå i egen organisasjon/enhet?
(1)
(2)
(3)
(4)
(5)
(6)
… opplever du at delprosjektgruppen har den
kompetansen som er nødvendig for å kunne få til god
samskaping med innbyggerne?
(1)
(2)
(3)
(4)
(5)
(6)

234

… synes du det er tilrettelagt for læring og erfaringsdeling på tvers av delprosjektene? (1)
(2)
(3)
(4)
(5)
(6)
Nedenfor følger noen spørsmål om mulige problemer
og dilemmaer i delprosjektet du er en del av. I hvilken
grad…:… opplever du at denne måten å fordele penger pågår negativt ut over andre grupper som ikke deltar i
Innbyggernes modell?
(1)
(2)
(3)
(4)
(5)
(6)
… opplever du at denne måten å fordele penger
til innbyggerne på er mer ressurskrevende forkommunen enn slik dere jobber til vanlig? (1)
(2)
(3)
(4)
(5)
(6)
… har du opplevd det som vanskelig å skulle væremed å realisere et prosjekt som «Innbyggernes
modell» i Trondheim kommune? (1)
(2)
(3)
(4)
(5)
(6)
Nedenfor følger noen spørsmål om foreløpige
virkninger og resultater i delprosjektet du er en delav. I hvilken grad…:… opplever du at innbyggerne har hatt reell innflytelse på prosessen med å bestemme
(1)
(2)
(3)
(4)
(5)
(6)
… opplever du at innbyggerne har hatt reell innflytelse på prosessen med å bestemme
(1)
(2)
(3)
(4)
(5)
(6)
… opplever du at samskapingsprosesser gir innbyggerne større innflytelse over egen situasjon?
(1)
(2)
(3)
(4)
(5)
(6)
… opplever du at samskapingsprosesser gir bedre
kvalitet i tjenester og tiltak?
(1)
(2)
(3)
(4)
(5)
(6)
… tror du denne måten å fordele penger til innbyggerne på bidrar til bedre måloppnåelse forinnbyggerne enn de ordinære utvelgelsesprosessene
i kommunen?
(1)
(2)
(3)
(4)
(5)
(6)
… opplever du at arbeidet med Innbyggernes modell
er motiverende for jobben du gjør?
(1)
(2)
(3)
(4)
(5)
(6)

INNBYGGERNES MODELL I TRONDHEIM KOMMUNE: HOVEDRAPPORT… opplever du at det dere gjør i delprosjektet er
modig og radikalt annerledes enn ordinær praksis ikommunen?
(1)
(2)
(3)
(4)
(5)
(6)
… tror du at delprosjektet du er en del av vil styrkemålgruppas livskvalitet og samfunnsdeltakelse?
(1)
(2)
(3)
(4)
(5)
(6)

Spørsmål til ledere av delprosjektene
Disse spm i tabeller routes kun til ledere av delprosjektene i Innbyggernes modell
Nedenfor følger noen spørsmål som går til deg som
er leder av et delprosjekt i Innbyggernes modell.
I hvilken grad:
grad

I svært liten grad I liten grad
I noenI stor grad
I svært stor grad Vet ikke

… har din organisasjon/enhet tradisjonelt brukt mye
tid på å søke ulike statlige tilskuddsordninger rettet
mot de samme målgruppene som delprosjektet du erleder for?
(1)
(2)
(3)
(4)
(5)
(6)
…har bortfallet av statlige tilskuddsordninger i forbindelse med Innbyggernes modell hatt
(1)
(2)
(3)
(4)
(5)
(6)
… tror du denne måten å fordele ressurser til innbyggerne på er samfunnsøkonomisk lønnsom på sikt?
(1)
(2)
(3)
(4)
(5)
(6)
… tror du det vil være mulig å måle resultater for
innbyggerne av disse tiltakene om 10 år? (1)
(2)
(3)
(4)
(5)
(6)
… opplever du at prosjektet er godt forankret i den
(1)
(2)
(3)
(4)
(5)
(6)
… opplever du at prosjektet er godt forankret i den
(1)
(2)
(3)
(4)
(5)
(6)
… opplever du at prosjektet har ført til bedre koordinering og samhandling mellom samarbeidsaktørene idelprosjektet? (1)
(2)
(3)
(4)
(5)
(6)
…opplever du at det å lede delprosjektet ditt i
Innbyggernes modell skiller seg fra dine ordinære
lederoppgaver? (1)
(2)
(3)
(4)
(5)
(6)

235

NTNU WELLFARE

Spm under routes til alle
6. Gjennomføring og fortsettelse
Hvordan jobber dere med å evaluere målsettinger,
resultater og gevinstrealisering i delprosjektet, og
hvilke verktøy og data bruker dere i den forbindelse?

(åpent)(Åpent)10. Fagbakgrunn

Hvilke læringspunkter har deltakelse i Innbyggernes
modell gitt dere, og hvordan har dette påvirket deg
og din arbeidspraksis?

Hvilken fag- og erfaringsbakgrunn har du?

Hvilke arbeidsmetoder fra Innbyggernes modellønsker dere å videreføre i årene som kommer, og hva
må til for at dere skal få det til?
(Åpent)7. Ledelse
Beskriv hvilken rolle du mener ledelse (prosjektledelse, administrativ ledelse, politisk ledelse)
spiller i prosjektet. Kom gjerne med eksempler påhvordan ledelse har vært viktig i gjennomføringen
av prosjektet, og pek på sentrale suksessfaktorer og
fallgruver.
(Åpent)
Er innbyggernes modell ledet fram på en annen måteenn det du er vant til i jobben/rollen din, og hva er iså fall annerledes?
(Åpent)8. Effekter og måloppnåelse
Hva mener du blir den største gevinsten med
delprosjektet?
(åpent)Hvilke tvil har du hatt til prosjektet, og hvilke bekymringer har du til den videre utviklingen etter endt
prosektperiode?
(åpent)
9. Fremtid
Gitt at dere når målene dere har satt dere, prosjektet
lykkes, og det blir besluttet at delprosjektet duhar jobbet med skal videreføres. Hva bør prosjekteier Trondheim kommune legge vekt på dersom
prosjektet skal videreføres og oppskaleres til ordinær
drift?
(åpent)236

Tenk ti år framover i tid. I ditt drømmescenario - hvaønsker du at har skjedd i forlengelsen av «Innbyggernes modell»?

 Sosialfaglig (inkl. barnevern og barne- og
ungdomsarbeider)
(1)

(2)

 Helsefaglig(3) Økonomisk/administrativ(4)

 Samfunnsvitenskapelig(5) Humaniora-faglig(6)

 Pedagogikk

 Ingeniør/Teknologiske fag (inkl.
informasjonsteknologi)
(7)

(9)

 Politi(10) Juridiske fag(11) Erfaringskonsulent

Annet, hva: _________________(åpent)Innspill til følgeevalueringen
Hvis du har andre innspill eller kommentarer som dusynes det er viktig at vi får med oss i følgeevalueringen, kan du skrive dem her:(Åpent)INNBYGGERNES MODELL I TRONDHEIM KOMMUNE: HOVEDRAPPORT

Vedlegg 5. Resultater fra Utenfor-regnskapet
Ved bruk av det Excel-baserte verktøyet i Utenfor-regnskapet kan man generere resultatfiler bestående av
hovedkonklusjoner, beskrivelser av tiltak og forutsetninger, samt figurer for samlet nettogevinst, break even fortiltaket, nettogevinst brutt ned på tjenesteområder og eventuelle merknader. Resultatfilene for vår uttesting av
Utenfor-regnskapet presenteres her.

RESULTATER

Tidlig innsats i Brundalen
Hovedkonklusjoner- Tiltaket er totalt sett lønnsomt for offentlige finanser.
- Tiltaket påvirker de kommunale finansene positivt, de fylkeskommunale finansene positivt
og de statlige finansene positivt.
- Tiltaket gir særlig høy nettogevinst for Barnevern.
Kort beskrivelse av tiltaket
Valgt målgruppe:

Barn i lavinntektsfamilier hvor en av eller begge foreldrene mottar
uføretrygd eller økonomisk sosialhjelp

Valgt aldersgruppe:
0-5 år
Oppgitt suksessrate:
10 %Oppgitt startår:2023
Antall år tiltaket arrangeres: 5 år
Antall år hvert tiltak varer: 5 år
Totalt antall barn i tiltaket: 300
Oppgitt analyseperiode:40 år
FigurerSamlet nettogevinst for perioden 2023-2062
30 000 000

26 173 218

25 000 000

kr.

20 000 000
15 000 000
10 000 000
5 000 000

87 2440SamletPr. deltager

Tiltaket har en positiv nettogevinst. Det vil si at tiltaket har større fremtidige gevinster enn
kostnader knyttet til implementering/arrangering av tiltaket og andre eventuelle fremtidige
kostnader.

237

NTNU WELLFARE

Break even for tiltaket
30 000 000

1400 000

25 000 000

1200 000

20 000 000

1000 000

15 000 000

kr.

800 000

10 000 000

600 000

5 000 000

400 000

0Samlet nettogevinst

2061

2059

2057

2055

2053

2051

2049

2047

2045

2043

2041

2039

2037

2035

2033

2031

2029

2027

-10 000 000
2025

200 000

2023-5 000 000

Break-even

Vi ser av figuren at samfunnet samlet sett går i null i år 2033 (den blå vertikale streken). Dette betyr
at tiltaket har gått i null etter 10 år.
Nettogevinst for ulike tjenesteområder
30 000 000

26 173 218

25 000 000
18 709 040

20 000 000

kr.

15 000 000
10 000 000

7 674 769

5 790 623

5 000 000
0
-5 000 000

564 059

243 456-2 178 835-4 629 895-10000tjenesteområder
000
Figur:

Merknad:Tiltaket er beregnet å øke utgifter til utdanning. Dette betyr at på grunn av at noen av barna
kommer seg over i 'gjennomsnittet av befolkningen' tar de nå mer utdanning enn hvis de ikke
hadde fått tiltaket.

238

INNBYGGERNES MODELL I TRONDHEIM KOMMUNE: HOVEDRAPPORTRESULTATER

Flyktningfamilien i sentrum
Hovedkonklusjoner- Tiltaket er totalt sett lønnsomt for offentlige finanser.
- Tiltaket påvirker de kommunale finansene negativt, de fylkeskommunale finansene negativt
og de statlige finansene positivt.
- Tiltaket gir særlig høy nettogevinst for Skatteinnbetaling.
Kort beskrivelse av tiltaket
Valgt målgruppe:

Barn i lavinntektsfamilier hvor barnet er norskfødt med
innvandrerforeldre

Valgt aldersgruppe:
6-9 år
Oppgitt suksessrate:
10 %Oppgitt startår:2023
Antall år tiltaket arrangeres: 5 år
Antall år hvert tiltak varer: 5 år
Totalt antall barn i tiltaket: 250
Oppgitt analyseperiode:40 år
FigurerSamlet nettogevinst for perioden 2023-2062
5 000 000
4 000 000

3 914 468

kr.

3 000 000
2 000 000
1 000 000
15 6580SamletPr. deltager

Tiltaket har en positiv nettogevinst. Det vil si at tiltaket har større fremtidige gevinster enn
kostnader knyttet til implementering/arrangering av tiltaket og andre eventuelle fremtidige
kostnader.

239

NTNU WELLFARE

Break even for tiltaket
350 000

5 000 000
4 000 000

300 000

3 000 000

250 000

kr.

2 000 000
1 000 000

200 0000

150 000-1 000 000

100 000-2 000 000

50 000-3 000 000-

Samlet nettogevinst

2061

2059

2057

2055

2053

2051

2049

2047

2045

2043

2041

2039

2037

2035

2033

2031

2029

2027

2025

2023

-4 000 000

Break-even

Vi ser av figuren at samfunnet samlet sett går i null i år 2048 (den blå vertikale streken). Dette betyr
at tiltaket har gått i null etter 25 år.
Nettogevinst for ulike tjenesteområder
5 000 000
4 000 000

4 577 407

3 914 468

3 000 000
1 720 437

2 000 000

kr.

1 000 0000

-1 000 000

164 787

88 025490 661-240 753-2 000 000-3 000 000-4 000tjenesteområder
000
Figur:

240-2 886 095

INNBYGGERNES MODELL I TRONDHEIM KOMMUNE: HOVEDRAPPORTRESULTATER

Fritid for alle barn og unge
Hovedkonklusjoner- Tiltaket er totalt sett lønnsomt for offentlige finanser.
- Tiltaket påvirker de kommunale finansene positivt, de fylkeskommunale finansene positivt
og de statlige finansene positivt.
- Tiltaket gir særlig høy nettogevinst for Overføringer.
Kort beskrivelse av tiltaket
Valgt målgruppe:

Barn i lavinntektsfamilier hvor en av eller begge foreldrene mottar
uføretrygd eller økonomisk sosialhjelp

Valgt aldersgruppe:
10-15 årOppgitt suksessrate:
10 %Oppgitt startår:2023
Antall år tiltaket arrangeres: 5 år
Antall år hvert tiltak varer: 5 år
Totalt antall barn i tiltaket: 350
Oppgitt analyseperiode:40 år
FigurerSamlet nettogevinst for perioden 2023-2062
35 000 000

32 285 281

30 000 000
25 000 000

kr.

20 000 000
15 000 000
10 000 000
5 000 000

92 2440SamletPr. deltager

Tiltaket har en positiv nettogevinst. Det vil si at tiltaket har større fremtidige gevinster enn
kostnader knyttet til implementering/arrangering av tiltaket og andre eventuelle fremtidige
kostnader.

241

NTNU WELLFARE

Break even for tiltaket
35 000 000

400 000

30 000 000

350 000

25 000 000

300 000

20 000 000

250 000

kr.

15 000 000

200 000

10 000 000

150 000

5 000 000

100 000

0Samlet nettogevinst

2061

2059

2057

2055

2053

2051

2049

2047

2045

2043

2041

2039

2037

2035

2033

2031

2029

2027

-10 000 000
2025

50 0002023-5 000 000

Break-even

Vi ser av figuren at samfunnet samlet sett går i null i år 2033 (den blå vertikale streken). Dette betyr
at tiltaket har gått i null etter 10 år.
Nettogevinst for ulike tjenesteområder
35 000 000 32 285 281
30 000 000
25 000 000
20 000 000

14 969 495

kr.

15 000 000

17 185 702

10 000 000
5 000 000

5 179 913
1 793 100

1 197 7660
-5 000 000-10000tjenesteområder
000
Figur:-3 410 800-4 629 895

Merknad:Tiltaket er beregnet å øke utgifter til utdanning. Dette betyr at på grunn av at noen av barna
kommer seg over i 'gjennomsnittet av befolkningen' tar de nå mer utdanning enn hvis de ikke
hadde fått tiltaket.

242

INNBYGGERNES MODELL I TRONDHEIM KOMMUNE: HOVEDRAPPORTRESULTATER

Stødig start
Hovedkonklusjoner- Tiltaket er totalt sett lønnsomt for offentlige finanser.
- Tiltaket påvirker de kommunale finansene negativt, de fylkeskommunale finansene positivt
og de statlige finansene positivt.
- Tiltaket gir særlig høy nettogevinst for Overføringer.
Kort beskrivelse av tiltaket
Valgt målgruppe:

Barn i lavinntektsfamilier hvor en av eller begge foreldrene mottar
uføretrygd eller økonomisk sosialhjelp

Valgt aldersgruppe:
10-15 årOppgitt suksessrate:
10 %Oppgitt startår:2023
Antall år tiltaket arrangeres: 5 år
Antall år hvert tiltak varer: 5 år
Totalt antall barn i tiltaket: 175
Oppgitt analyseperiode:40 år
FigurerSamlet nettogevinst for perioden 2023-2062
16 000 000
14 000 000

13 827 693

12 000 000

kr.

10 000 000
8 000 000
6 000 000
4 000 000
2 000 000

79 0150SamletPr. deltager

Tiltaket har en positiv nettogevinst. Det vil si at tiltaket har større fremtidige gevinster enn
kostnader knyttet til implementering/arrangering av tiltaket og andre eventuelle fremtidige
kostnader.

243

NTNU WELLFARE

Break even for tiltaket
15 000 000

80 00070 000

10 000 000

60 00050 000kr.

5 000 000

40 000030 000
20 000-5 000 000

10 000-10 000 000

Samlet nettogevinst

2061

2059

2057

2055

2053

2051

2049

2047

2045

2043

2041

2039

2037

2035

2033

2031

2029

2027

2025

2023

-

Break-even

Vi ser av figuren at samfunnet samlet sett går i null i år 2039 (den blå vertikale streken). Dette betyr
at tiltaket har gått i null etter 16 år.
Nettogevinst for ulike tjenesteområder
15 000 000 13 827 693

10 000 000

8 592 851

7 484 747

kr.

5 000 000

2 589 957
896 550598 883

0-1 705 400-5 000 000-4 629 895-10000tjenesteområder
000
Figur:

Merknad:Tiltaket er beregnet å øke utgifter til utdanning. Dette betyr at på grunn av at noen av barna
kommer seg over i 'gjennomsnittet av befolkningen' tar de nå mer utdanning enn hvis de ikke
hadde fått tiltaket.

244

INNBYGGERNES MODELL I TRONDHEIM KOMMUNE: HOVEDRAPPORTRESULTATER

Veien til førerkort
Hovedkonklusjoner- Tiltaket er totalt sett lønnsomt for offentlige finanser.
- Tiltaket påvirker de kommunale finansene negativt, de fylkeskommunale finansene positivt
og de statlige finansene positivt.
- Tiltaket gir særlig høy nettogevinst for Overføringer.
Kort beskrivelse av tiltaket
Valgt målgruppe:

Barn i lavinntektsfamilier hvor en av eller begge foreldrene mottar
uføretrygd eller økonomisk sosialhjelp

Valgt aldersgruppe:
16-19 årOppgitt suksessrate:
10 %Oppgitt startår:2023
Antall år tiltaket arrangeres: 5 år
Antall år hvert tiltak varer: 5 år
Totalt antall barn i tiltaket: 100
Oppgitt analyseperiode:40 år
FigurerSamlet nettogevinst for perioden 2023-2062
8 000 000

7 543 567

7 000 000
6 000 000

kr.

5 000 000
4 000 000
3 000 000
2 000 000
1 000 000

75 4360SamletPr. deltager

Tiltaket har en positiv nettogevinst. Det vil si at tiltaket har større fremtidige gevinster enn
kostnader knyttet til implementering/arrangering av tiltaket og andre eventuelle fremtidige
kostnader.

245

NTNU WELLFARE

Break even for tiltaket
10 000 000

250 000

8 000 000
200 000

6 000 000

kr.

4 000 000

150 000

2 000 000
100 000

0-2 000 000

50 000-4 000 000

Samlet nettogevinst

2061

2059

2057

2055

2053

2051

2049

2047

2045

2043

2041

2039

2037

2035

2033

2031

2029

2027

2025

2023

-6 000 000

Break-even

Vi ser av figuren at samfunnet samlet sett går i null i år 2041 (den blå vertikale streken). Dette betyr
at tiltaket har gått i null etter 18 år.
Nettogevinst for ulike tjenesteområder
10 000 000
8 000 000

7 543 567

6 000 000

6 031 391 5 721 013

kr.

4 000 000
2 000 000

676 565416 8440-2 000 000

22 567-694 917-4 000 000-6 000tjenesteområder
000
Figur:-4 629 895

Merknad:Tiltaket er beregnet å øke utgifter til utdanning. Dette betyr at på grunn av at noen av barna
kommer seg over i 'gjennomsnittet av befolkningen' tar de nå mer utdanning enn hvis de ikke
hadde fått tiltaket.

246

INNBYGGERNES MODELL I TRONDHEIM KOMMUNE: HOVEDRAPPORTRESULTATERSammen på Lademoen
Hovedkonklusjoner- Tiltaket er totalt sett lønnsomt for offentlige finanser.
- Tiltaket påvirker de kommunale finansene negativt, de fylkeskommunale finansene negativt
og de statlige finansene positivt.
- Tiltaket gir særlig høy nettogevinst for Skatteinnbetaling.
Kort beskrivelse av tiltaket
Valgt målgruppe:

Barn i lavinntektsfamilier hvor barnet er norskfødt med
innvandrerforeldre

Valgt aldersgruppe:
0-5 år
Oppgitt suksessrate:
10 %Oppgitt startår:2023
Antall år tiltaket arrangeres: 5 år
Antall år hvert tiltak varer: 5 år
Totalt antall barn i tiltaket: 300
Oppgitt analyseperiode:40 år
FigurerSamlet nettogevinst for perioden 2023-2062
3 000 000

2 586 965

2 500 000

kr.

2 000 000
1 500 000
1 000 000
500 000

8 623

0SamletPr. deltager

Tiltaket har en positiv nettogevinst. Det vil si at tiltaket har større fremtidige gevinster enn
kostnader knyttet til implementering/arrangering av tiltaket og andre eventuelle fremtidige
kostnader.

247

NTNU WELLFARE

Samlet nettogevinst

2061

2059

2057

-5 000 000
2055

20 0002053-4 000 000
2051

40 0002049-3 000 000

2047

60 0002045-2 000 000

2043

80 0002041-1 000 000

2039

100 000

2037

0

2035

120 000

2033

1 000 000

2031

140 000

2029

2 000 0002027

160 000

2025

3 000 000

2023

kr.

Break even for tiltaket

Break-even

Vi ser av figuren at samfunnet samlet sett går i null i år 2053 (den blå vertikale streken). Dette betyr
at tiltaket har gått i null etter 30 år.
Nettogevinst for ulike tjenesteområder
5 000 000

3 765 389

4 000 000
3 000 000

3 334 767

2 586 965

2 000 000

kr.

1 000 0000

-1 000 000

92 982-70 605

417 193-322 867-2 000 000-3 000 000-4 000 000-5 000 000-6 000tjenesteområder
000
Figur:

248-4 629 895

INNBYGGERNES MODELL I TRONDHEIM KOMMUNE: HOVEDRAPPORT

249

Grafisk design og produksjon: NTNU Grafisk senter