Krajsovszky Gábor:Személyes emlékeim dr. Egon Gianone áldozópapról, a Bécsi
Pázmáneum rektoráról

Budapest2024

1

Krajsovszky Gábor:Személyes emlékeim dr. Egon Gianone áldozópapról, a Bécsi
Pázmáneum rektoráról

Budapest2024

2© Krajsovszky Gábor

ISBN 978-615-81287-9-7Felelős kiadó:

Krajsovszky Gábor

3

Dr. Egon Gianone életútjáról1 szeretnék néhány fontosabb gondolatot, életrajzi
adatot, tőle való idézetet bemutatni ebben a műsorban.2 Egon Gianone prelátus a
Pázmáneumnak a rektora volt, utána nyugdíjasként a bécsi Stephanushausban élt és a
’80-as években, illetőleg a ’90-es évek elején és végén tudtam vele több alkalommal
beszélgetni, először még 1984-ben. Amikor én először átléphettem a nyugati határt,
akkor még vasfüggöny volt, és akkor találkoztam vele először. A személyiségeszámomra, a rövid találkozás alkalmával is, abban a kis időben nagyon megnyerő volt,
ugyanis Bécsben töltöttem el egy hetet, és a Pázmáneumban vettem ki szállást. Akkor
találkoztam én vele, és azóta még volt legalább négy találkozásunk, különböző
ausztriai tartózkodásaim alkalmával.
Most először egy kis áttekintést nézzünk meg az ő életéről, életrajzi adatairól, és aztán
mindig a megfelelő korról is beszélünk egy kicsit, illetve az ő kapcsolódó írásaiból isszeretnék majd idézni, azt is nagyjából az ő megfelelő életszakaszából, tehát a ’20-as,a ’30-as, ’40-es évek, és aztán végül is 1990-ig magas életkort ért meg, 90 éves volt.
1910. június 20-án született Budapesten, és Bécs mellett, Kritzendorfban hunyt el
1999. november 6-án. Bécsben nyugszik a grinzingi temetőben, ahová aPázmáneumnak a tanárait is, legtöbbjüket temették. Helmut Krätzl bécsi segédpüspök
kísérte utolsó földi útjára, több magyar pap jelenlétében. Tisztviselő családból
született, és az elemi iskola első két osztályát magánúton végezte, a továbbiakat a VI.
kerületben a Szív utcában, a gimnáziumot pedig a VII. kerületi Szent István állami
gimnáziumban, Budapesten, ahol 1928-ban érettségizett. Már ekkor bekapcsolódott a
Regnum Marianum életébe, a cserkészéletét is itt kezdte. Neveltetése a Regnum
Marianum falai között zajlott, a Damjanich utca 50-ben, ahol fogékony lelkében a papi
Beke Margit: Az Esztergomi (Esztergom-Budapesti) Főegyházmegye papsága 1892–2006. Budapest,
Szent István Társulat, 2008. 229. Dr. Gianone Egon
http://lexikon.katolikus.hu/G/Gianone.html
https://hu.wikipedia.org/wiki/Gianone_Egon
Valentiny Géza: Gianone Egon prelátus (1910 ¬ 1999). Életünk 2000. január XXXII. évf. 1. szám (32.
Jahrg. Nr. 1) 7. www.ungarische-mission.de/eletunk/2000jan.pdf
2
Fejezetek a Magyar Katolikus Egyház életéből. Gianone Egon esztergomi egyházmegyés pap,prelátus, a Pázmaneum rektorának életéről beszél Krajsovszky Gábor tudományos kutató. III/1-3. rész.
Szerkesztő: Soós Viktor Attila. Katolikus Rádió
2023.05.04. https://www.katolikusradio.hu/musoraink/adas/1/613230
2023.05.11. https://www.katolikusradio.hu/musoraink/adas/1/613765
2023.05.18. https://www.katolikusradio.hu/musoraink/adas/1/614290
1

4

hivatás is ébredt. Már tíz éves korában zenei tanulmányokat kezdett, különös érzéke
volt a zenéhez, nagyon jól játszott hegedűn, és később is megtartotta ezt a szokását,azon kívül jól is énekelt. Zenei tanulmányait a teológiai tanulmányai mellett isfolytatta, nagyon kedvelte a zenét egész életében, és nagyon értette is; majd lesz itt szó
a későbbiekben arról, hogy a Pázmáneumban is tanított pazmanita növendékeknek
magyar és német egyházi énekeket.
Ahogyan ő emlékszik már éltesebb korában ezekre az időkre, tudni kell azt, hogy neki
egy nagyon jó humorérzéke volt. Szinte minden mondatát, minden gondolatát
valamilyen humorral fűszerezte. És nagyon érdekes és nagyon élvezetes volt a vele
való beszélgetés már csak ezért is. Így emlékezett: “A Szent István Gimnáziumbanérettségiztem, amelyik a Szent István úton volt.” Budapesten, akkor még így hívták ezt
az utat. Az 50. találkozóról – mármint érettségi találkozóról – még csak kevesen
hiányoztak, ugyanis itt ő az elhunytakra gondolt. “Az 55.-ről többen, a 60.-on már alig
voltunk.” És akkor itt hozzátette nagyon humorosan, hogy “de ilyenkor már szabad
ritkulni.” Tudjuk jól, hogy az ember földi életnek előbb-utóbb vége szakad, de ezt őilyen érdekesen tudta mondani. És az is érdekes, hogy nekem ez egy személyes
kapcsolódásom, hogy ahol én felnőttem – sajnos én ezt már csak később tudtam meg –volt egy illető, aki az ő osztálytársa volt ebben a gimnáziumban, de én nem tudtam
azzal az illetővel – Karch Pálról van szó, ez a névsor olvasható a világhálón is,
fénykép is szerepel róluk, és akkor én ott felismertem a nevét – sajnos én ővele nem
tudtam ezekről az időkről beszélni, akár még Gianone Egonról is, mivel én ezt már
csak később tudtam meg.3
A gimnáziumban, illetve az akkori neveltetésében Brückner József volt a hittanár, ésérdekes, a görögtanár pedig az akkori rabbi volt a gimnáziumban. Ezt is Egon Gianone
mesélte el. És akkor itt utalt nekem arra, hogy 1919-ben, a tanácsköztársaság 133
napja alatt ő 9 esztendős volt, és emlékezett arra, hogy a Városligetben az édesanyja
csak suttogva mert beszélni. Tudjuk, hogy akkor a 133 nap kommunizmusnak, vörös
terrornak a napjait kellett az ország megélje.

3

http://oregdiak.szigbp.hu/1928/1928a.htm
5És amikor említettem neki, hogy egyetemi oktató vagyok a volt Pasteur Intézetben,
akkor mindjárt fölcsillant a szeme és azt mondta: “Hogyne, emlékszem méggyerekkoromból a Pasteur Intézetre, ami a Hőgyes Endre utcában van. Én oda veszettembert nem láttam bemenni.” Tudjuk azt, hogy ott veszettség elleni oltásokat,
szérumokat, vakcinákat adtak be. És akkor azt megjegyezte: “de azért sok veszettember van a világon.” Tehát itt is megint kijött ez az érdekes humora. És amikor én
Bécsben voltam nála, a ’90-es évek elején ilyenekről is beszélgettünk. És nagyon
emlékezetes maradt az a nyár, ugyanis akkor köszöntött be az időjárásba ez a nagyon
nagy forróság. És amikor ő már a Stephanushausban élt, az Ungargassén, nagyon szép
kertje volt egyébként ennek a háznak, akkor lenéztem én is a kertbe, ő az ötödik
emeleten lakott, az 541-es szobában, és hát nagyon meleg volt, és megakadt a szemema hőmérőn: emlékszem rá, hogy a napon 50°C-ot mutatott a hőmérő, de mi nagyon jól
tudunk attól még a szobában beszélgetni, klimatizált szoba volt egyébként az övé, ésnagyon jó hangulatban telt ez a beszélgetés. Annak idején, amikor 1998-ban, és ez ismost egy személyes emlék, Bécsben egy hónapos ösztöndíjon vehettem részt, kutatásiösztöndíjon a bécsi egyetemen, az akkori létszámú családommal, mivel akkor még
csak egyetlen gyermekem volt, azért így mondom ezt most, őt is meglátogattuk, és
fényképek is készültek, akkor még kétéves volt az első gyermekem, és egy igen vidám
hangulatban telt ez a találkozó.
Visszatérve a kronológiához, 1928-ban nyert felvételt az esztergomi egyházmegyébe,az Esztergomi Hittudományi Főiskolára, majd fogunk beszélni arról, hogy mik voltak
azok a motivációk, hatások, amelyek őt serkenthették a papi hivatás felé. Teológiai
tanulmányait viszont a bécsi Pázmáneumban végezte, ugyanis Serédi Jusztinián,
akkori esztergomi érsek átirányította őt ide. Az az intézet kedves, meleg otthont nyújtó
ház volt, így írja le Egon Gianone a visszaemlékezéseiben, ahol tradícióiban modern
látókört, mély lelkiséget, nagy lendületet talált. Serédi Jusztinián esztergomi érsek
1933. július 16-án szentelte őt pappá a Pázmáneum kápolnájában. Első állomáshelye
Drégelypalánk volt (ez Hont vármegyében található), majd 1933 októberétől 1935-ig
Nagymaroson volt káplán és cserkész csapatparancsnok, ahol a sváb származású
Monsberger plébános mellett sok élményben volt része, mely első két papi évétmaradandó élményekkel fűszerezte. Itt most én ezekben az emlékezésekben,
6fölvezetésekben több helyről válogattam az idézeteket, többek között Egon
Gianonenek jelent meg egy publikációja, a “Magyar muskátli tiroli erkélyen” címűkönyvben, “Mintha egy léket kapott hajót kellett volna átmentenem” címmel4 – ő ezt aPázmáneumra értette, majd ebből is fogok idézni, illetve Valentini Gézának avisszaemlékezéseiből is, tulajdonképpen ez most egy összeállított mozaik, aminek amentén haladunk, és ez nagyon érdekes.
Közben letette utolsó szigorlatait és 1935. június 3-án Bécsben teológiai doktorátust
szerzett. 1935. december 1-jétől az esztergomi Hittudományi Főiskolán a Theologia
fundamentalis (alapvető hittan vagy hitvédelem) tanára, illetve ugyanitt vezette a
kispap-cserkészetet. Az alapvető hittan tanításához szükséges kiképzést Jellonschek
Karl professzortól kapta a bécsi egyetemen. Természetesen ott németül, és a teológiai
fundamentális, akkor még latinul ment a tanítás, tehát azt latinul kellett, hogy tanítsa.
Tanársága közben plébániai kormányzó (adminisztrátor) is volt az Esztergom-Szent
Anna plébánián. Látjuk azt, hogy itt is már sokasodnak a feladatai, majd 1939-ben
Esztergom-Vizivárosban. Magyary Gyula Rómába való távozásával megüresedett a
Pázmáneumban a vicerektori lakás, azaz a rektor-helyettesi, melynek új lakójául
Serédi Jusztinián Gianone Egont jelölte ki. Gianone Egon egyúttal prefektusa is lett anövendékeknek. Például Nyíri Tamás, Liptay György, aki később szintén, a ’90-esévekben rektora volt 3 évig a Pázmáneumnak, az ő keze alatt formálódtak. 1938 és1940

közöttő

márpublikált

különfélelapokban,példáulaKatolikus

Gyermekvédelemnek volt a szerkesztője. Hitbuzgalmi, társadalmi és cserkészeti
témájú cikkei a Magyar Sion, a Katolikus Szemle, a Teológia, a Religion, aWissenschaft-Kultur, a Szolgálat, a Magyar Nemzet, az Amerikai Magyarok
Vasárnapja című lapokban jelentek meg. Szerzője volt a Táborkereszt folyóiratnak is.
Itt bizonyos tekintetben időben most előre ugrunk, például az Amerikai Magyarok
Vasárnapja, vagy az amerikai, egyéb magyar nyelvű újságok tekintetében. Az
Österreichisches Biographisches Lexikon munkatársa is volt, valamint zenei vonalon,
itt újra előjön a zenei vonal, már a későbbi bécsi éveiben a Gesellschaft derMusikfreunde és a Societa Dante Alighieri Comitato di Vienna tagja is. 1936 és 1940
Mintha egy léket kapott hajót kellett volna átmentenem – beszélgetés Gianone Egonnal ● Bécs,
1994. október. In: Győrffy László: Tiroli muskátli magyar erkélyen. Huszonegy beszélgetés nyugati
magyarokkal. Mundus Magyar Egyetemi Kiadó, Budapest, 1998. 120-128.
47

között az Esztergomi Főszentszéknek az ügyvédje. 1940. március 29-től kapja meg a
Pázmáneum vicerektori állását, valamint prefektusi állását, tehát tanulmányi
felügyelőjét, és azon túl ökonómusa is, gazdasági vezetője is a Pázmáneumnak. Ne
felejtsük el, hogy itt már a háborúban vagyunk, vannak egy éve, és hát itt nagyon sok
feladata volt neki, és sok nehézsége is, amit majd fogunk látni a következő részekben,
ahol részletesen tudunk beszélni ezekről. A Magyar Egyházirodalmi Iskola Egyesült
Körök szervezete, ami szintén a Pázmáneumban, Gianone Egon szellemi irányításávalés anyagi támogatásával jött létre 1942/43-as tanév elején. Pályatételeket írtak kiönálló gondolatkör, műfordítás, könyvismertetés és bírálat témájában. Ezeket az
adatokat én most mind idézem a bécsi Pázmáneum című, Zombori István
szerkesztésében megjelent könyvből,5 illetve Beke Margitnak az akadémiai
nagydoktori disszertációjából,6 ami ugyancsak a Pázmáneum nagyon részletes
bemutatásáról, akadémiai doktori disszertáció szinten való ismertetéséről szól. Tehát
visszatérve az egyházirodalmi iskolára, 11 gyűlést tartottak, közöttük díszgyűlést is,
Szent József és Jézus Szíve ünnepén. Ide, a Jézus Szívéhez majd fogunk hallani két
idézetet, két publikációjából a modern Jézus szíve tiszteletéről. Én itt modern szót
majd a jó értelemben értem, ahogyan Egon Gianone is értette a publikációjában, egy
1940-es évekből származó publikációjából, illetve utána még egy lelkiségi folyóiratból
is fogok idézni ehhez. Ezek alkalmával szavalat, ének, zene, szónoklat, elmélkedés,szabad előadás, vita, bírálat egyaránt elhangzott. Az Egyesült Körök a következő
évben még megtartotta ülését, valószínűleg a világháború már megakadályoztaműködésüket. Azonban az Egyesült Körök később feléledt és folytatta tevékenységét,itt volt egy egy-két éves szünet, amelybe azután a cserkészet is beleolvadt. Tehát
nagyon érdekes, hogy itt Egon Gianonenak az irodalmi, részben a zenei, illetve acserkész irányultsága is tulajdonképpen ebben az Egyesült Körökben kapott egy
továbbvitelt, egy folytatást. Az 1941-42-es évben a pazmaniták 120/F csapatának
parancsnokságát (úgynevezett “férfi csapat”) Gianone Egon vicerektor veszi át,
Brusznyai József csapattiszt segédletével. Az 1943-as év a cserkészet részére a
A bécsi Pázmáneum. Szerkesztette: Zombori István. Metem, Budapest, 2002. 284, 299, 347.
Beke Margit: Fejezetek az új- és legújabbkori elitképzéshez. A katolikus egyház szerepe a modern
magyar értelmiségi elit nevelésében a bécsi Pázmáneumban. Akadémiai doktori értekezés, 2006.
http://real-d.mtak.hu/13/ Szent István Társulat, Budapest, 2011.
5
68

várakozás éve volt. A csapat felsőbb évfolyamú tagjainak többek között Gianone Egon
parancsnok előadásai gazdagítják az évet. Pedagógia, vallás, cserkészfegyelem,
magyarságtudat és népénekek témakörben. Tehát ismét előjön a zene, a népének és acserkészet. A Pazmanita Tudósító a pazmaniták kiadásában induló folyóirat 1926/27.
tanévvel vette kezdetét. Itt most egy kicsit a Pázmáneum életébe is betekintünk. Majd
arról lesz egy külön fejezetrész, a Pázmáneumról, a Pázmáneumnak a jelentőségéről,amelybe viszont Gianone Egon élete is szervesen bekapcsolódik, tehát így
kölcsönösen a két témakör most átszövi egymást, a Pázmáneum élete, illetve Gianone
Egonnnak az élete. Ennek a Pazmanita tudósítónak szerkesztője Korompai József volt
kezdettől egészen az 1930/31. évig. Magyary Gyula vitte tovább 1937/38-ig aszerkesztést, és utána 1939/40-től Gianone Egon, aki az utolsó kötetet Debrei
Vilmossal együtt szerkesztette. Most itt az életrajzban megyünk tovább – 1948-ban
Gianone Egon hontalanná vált, mert a magyar hatóságok, akkor tudjuk már, hogy mi
következett itt Magyarországon, a kommunizmusnak a terrorja, szovjet háttérrel, amagyarcsatlósoknak

legkegyetlenebbaz

egyházüldöző

terrorrendszernek,aésmagyar-üldöző

kommunista

tevékenységeaterrorrendszernekaMagyarországon való erőszakos telepítése, és így a magyar hatóságok elutasítottákútlevél-hosszabbítási kérelmét. Egyébként 1949-ben már pápai kamarás címet iskapott. 1951-től megkapta az osztrák állampolgárságot, mivel hontalanként nem lehet
létezni a világban, és 1953-tól már a bécsi Érseki és Egyházmegyei Bíróságon jegyző,és 1998-ig megtarthatta ezt a funkcióját. Majd 1962-től bíró, 1963-ban ügyész. Mivelaz elöljárók, a Pázmáneumnak az elöljárói a Pázmáneumban más feladatot is elláttak,
mint például Ádám György és Egon Gianone, akik a hazánkból, tehát
Magyarországról Bécsbe menekült magyarok lelki gondozására is megbízást kaptak és
az ebből származó bevételekből tartották fenn magukat. Nem volt egyszerű háború
után ez a helyzet. Sokat mesélt nekem Egon Gianone az 1955-ig tartó négyhatalmi
megszállásról. Például elmesélt egy érdekes történetet, hogy a Pázmáneum az amerikai
zónában volt, de viszont ő az orosz zónába járt át misézni. És akkor fennállt a veszélye
annak, hogy őt elfogják az orosz zónában, és letartóztatják, vagy egyszerűen
elrabolják. Akkor ez úgymond nem volt probléma abban a szituációban. És akkor
mondták neki, hogy hát misézzen úgy, hogy ne tudjanak arról, hogy ő ott misézik. És
9akkor Egon Gianone is nagyon jól válaszolt: ha nem tudnak arról, hogy ott misézek,akkor nem fognak jönni a misémre. És akkor ő vállalta tulajdonképpen ezt a reszkírt
úgy, hogy átjárt az orosz zónába misézni. Aztán ez 1955-től megszűnt ez a szituáció,és akkor tulajdonképpen már egész Bécs és Ausztria is katonailag semlegessé vált.
Most a Bécsbe menekült magyarok lelki gondozása. Ez egyrészt 1948-ban, illetve aháború után vált aktuálissá, és majd fogunk beszélni az 1956-os menekültekről is.
Gianone Egon alkalomszerűen segített Ausztriában, Svájcban, Németországban amagyar menekültek lelki gondozásában, tehát akik a háború alatt vagy után kerültek ki
Nyugatra, és valakik (sokan) menekültek az orosz invázió elől, mert tudjuk nagyon jól,hogy milyen kegyetlenkedés volt, az orosz megszálló sereg, deszant volt
Magyarországon, és a legelképesztőbb kegyetlenségeket tudták végbe vinni. Persze ezmost nem azt jelenti, hogy az összes orosz katona ilyen volt, vagy nem is csak orosz
katonák, hiszen voltak ott minden népből, nemzetiségből. Egy kis részük még akkor ismegtartotta az emberségét, de sajnos a nagy része rengeteg barbárságot követett el,amiről Mindszenty József emlékirataiból is, meg a szomorú visszaemlékezésekből istudomást szerezhetünk.
A ’60-as években magyar egyházi személyek életrajzainak írásával is megbízzák őt,
ahogyan az előbb említettem, az Österreichisches Biographisches Lexikon
munkatársaként. Tevékenységének elismeréseképpen 1969-ben megkapta a Szent
Lázár Lovagrend nagykeresztjét, a Lovagrend káplánja lett, valamint ugyancsak 1969től a már említett – most itt magyarul mondom – Zenebarátok társaságában, és a Dantetársaságba is bekerült, annak is tagja volt. Nagyon érdekes, hogy ő kint Ausztriában istulajdonképpen egyházjoggal és házasságjoggal is foglalkozott, nem is akármilyen
szinten. Szentszéki bíró volt, és ezt is olyan érdekesen fogalmazta, hogy “én párokatösszeboronálok”, ami az azt jelenti, hogy esketi őket, majd fogunk hallani nagyon szép
esküvői beszédjéből, “és szétboronálok”, tehát ez azt jelenti, hogy egyházjogilag
utólagosan kimutatják a házasságról, hogy az érvénytelen, ő tehát erre értette, hogyszétboronál. És ezeket a beadványokat kezelte ő. És nagyon érdekes volt, amit megint
csak szeretnék a humorához hozzátenni, hogy ezeket a dolgokat is komolyan mondta
el, komoly tartalommal, de mégis egy érdekes keretben. Nekem egyszer így
emlékezett: “A nagynéném a leányok számára mindig egy fiútársaságot tartott10

készenlétben.”

Ez

régi

időkbenszokás

volt,

hogy

bálokban,esküvőkön,lakodalmakban lehetett ismerkedni. És volt is egy ilyen pár, akik így jöttek össze. És
sok függ a családok kapcsolatától is, tehát ezen is múlik. És nyilván szükséges az,
hogy azonos gondolkodású egyének között valósuljon meg ez a szimpátia. Így mondta.
Meg hát passzoljanak is. És ahogy mondta ő, bizony házasságokban akkor is voltak
problémák; azt mondja, hogy sokszor nem értik meg egymást a házas felek. És akkor
azt mondja: “De itt, Bécsben mi már megszoktuk, ahhoz mi hozzá vagyunk szokva,
hogy annak ellenére, hogy nem értik meg egymást, egész jól megvannak.” Tehát azért
ez nem azt jelenti, hogy tömeges válások voltak, csak ezeket a házassági problémákat– nyilván ezekbe azért jócskán belelátott – így, tömören, ilyen érdekes módon foglaltaössze. És amikor mi beszélgettünk sok mindenről, akkor ő már 1940-ben gyakorlatilag
elhagyta Magyarországot, és különös az, hogy hozzájuk, Bécsbe őhozzá is nagyon
kevés információ jutott el Magyarországról. Ebben az előbb említett riportösszeállításban is többször kérdezte a riporter, hogy de hát önök erről nem tudtak? És
mondta, hogy bizony, mi nem kaptunk hiteles értesüléseket sok mindenről, még aháború után sem, ami történt, vagy Magyarországon, ami történt a ’30-as, ’40-esévekben, tehát amikor ő már Bécsben kint volt, se 1956-ról. Illetőleg mondta azt, hogy
ők sokféle híreket kaptak, de – azt mondta –, hogy “nem tudtuk ellenőrizni a hírnek avalódiságát. Mi azt raktároztuk, elkönyveltük magunkban, de biztosat nagyon keveset
tudtunk csak meg olyan személyektől, akik akár jártak a helyszínen is, például
Magyarországon”. Azt is említette, hogy sokszor még ott Magyarországon se lehetett
tudni, hogy például az 1956-ban harcoló csoportok kicsodák. És ez ténylegesen így
volt, ezt tudjuk történeti visszaemlékezésekből is. Persze ez nem azt jelenti, hogy
senkiről nem lehetett tudni, hogy kicsodák, de nagyon sok bizonytalan dolog is volt;
nagyon gyorsan mentek az események, persze aztán akkor voltak úgymond nagy
megtérések, tehát olyanok átálltak a jó oldalra, akik azelőtt azt az oldalt üldözték, tehát
nagyon sokféle információ volt és ezekben nagyon nehéz volt eligazodni. És amikor
mondtam neki, hogy akkor én most mesélek magyarországi híreket, akkor megint csakelővette a humorát, és azt mondta, hogy “Mondja csak, érdekel, mert nekem 1920 óta
minden új.” Ezzel akarta ezt érzékeltetni, hogy nem olyan sok információt kapott ő.
Nyilván az ’50-es, ’60-as, ’70-es években neki nagyon széleskörű volt a kapcsolata, és11

a széleskörű kapcsolatai révén ő természetesen tudott az események után tájékozódni.
Lepold Antal rektor halála után, 1971. májustól 1987-ig a Pázmáneum rektora. És
1971. október 23-tól május 6-ig pedig Mindszenty bíborosnak a vendéglátója.
Mindszenty bíboros akkor a rektori lakosztályba költözik, a II. emeletre, és ő ezért a
Pázmáneum III. emeletére költözött. Nyilván Mindszenty bíboros halála utánvisszaköltözött a rektori lakosztályba, erről is lesznek majd visszaemlékezések.
És aztán 1987-ben, miután már lejárt részére a Pázmáneum rektorsága, már nem ő volta rektor, akkor a Stephanushausba költözött; 1987-ben még megkapta pápai prelátusi
címet és rangot is. És 1998-tól pedig a bécsi Szent István dóm tiszteletbeli kanonokja.
És ő valóban – ahogyan a visszaemlékezők is, és én magam is mondom és tanúsítom,hogy – minden tevékenységében igaz, emberszerető lelkipásztor volt. Szinte az utolsó
napokig többek között hűséges gyóntatója a Stefanskirche híveinek is. 1999 tavaszán a
Stephanushausból, tehát ebből a lakosztályból, ahol ő lakott az Ungargassen, átment az
irgalmasok kritzendorfi otthonába, ahol megfelelő ápolásban részesítették. Akkor már
nagyon nehezen tudott ő menni, de szellemileg teljesen ép volt, nagyon jól tudtunk
akkor is még beszélgetni. És amikor egyszer telefonon még utána én fölhívtam őtinnen Magyarországról, akkor újra emlékeztünk, hogy 1984-ben találkoztunk először,
és akkor mondta, hogy hát bizony szép idők voltak azok. És akkor erre a 90 évére
ismét nagyon humorosan azt mondja, hogy “ez a 90 év nem eltörölhető az emberéletéből”. Én meg hozzátettem magamban, hogy ez ritkaság, hogy valaki ilyen magaskort érjen meg.
És most nézzünk meg néhány idézetet, nagyjából időrendi sorrendben haladva. Először
a ’40-es évekből, a Teológia című hittudományi folyóiratból, az 1941-es évből.7
Ezekre a folyóiratokra én rátaláltam, és nagyon megörültem, hogy ezeket apublikációkat olvashatom. Ehhez kapcsolódik még egy írása 1943-ból, az Utunk címűfolyóiratból,8 ami pedig lelkiségi folyóirat volt, és mind a kettőben Jézus szíve
tiszteletéről ír. Hát miket ír ő Jézus szíve tiszteletéről? Ennek a rezüméje, azösszefoglalója azt mondja, hogy a Jézus szíve tisztelete mondjuk a ’40-es évekig, tehát
Dr. Gianone Egon: A Jézus Szíve tisztelet új utakon. Theologia − Hittudományi Folyóirat 8. (1941)247-253. https://library.hungaricana.hu/en/view/PazmanyHTK_Theologia_08/?pg=0&layout=s
8
Dr. Gianone Egon: Jézus Szíve minden szív középpontja. Utunk – a lelkiélet havi folyóirata. 1943.
június 1. IX. évfolyam 10. szám 7-8.
712

amikor ez a tisztelet néhány száz évvel ezelőtt indult, majd ezt fogjuk látni aközleményben, hogy ez olyan irányt vett, hogy az emberek kicsit eltúlozták az érzelmi
részét ennek a Jézus szíve tiszteletnek, és elhanyagolták a dogmatikai részét. Tehát ahittani részét, a hittani megalapozását, és ahogy ő ezt írja, az akkori kor embere – hát
persze ezt negatívumként is föl lehet fogni, de most ő itt a pozitív értelmében mondja,
hogy – modernizálódik. Modernizálódik, és a közösségi megjelenési formákra helyeziahangsúlyt.

Nyilván

ne

felejtsük

el,

hogy

1938-banaz

Eucharisztikus

Világkongresszus, aztán utána a katolikus újjászületés, Prohászka Ottokár, Banga Béla
– ezek a nagy nevek – az embereknek meghozták ezt a fellendülést, és az emberek azt
látták, hogy nem elég csak érzelmileg fordulni Jézus szívének a tiszteletéhez, tehát
nem elég csak egy vallásgyakorlatként elfogadni ezt. Ez a gyakorló vallásos hit
természetesen nagyon jó, de emellett valamilyen szintű, úgynevezett teológiai hittel is
oda kell felé fordulni a Jézus szíve tiszteletéhez. És ő ezt a Jézus szíve tiszteletét, újutakon, ez a címe az írásának, ő azt emeli ki ebben az írásában (még fogok itt idéznibelőle), hogy a Jézus szíve tisztelete tulajdonképpen onnan indul, hogy a kálvárián ott
van Jézus kiontott vére, illetve amikor a katona lándzsával átdöfte a szívét, aszívburkát, akkor vér és víz folyt ki belőle, ami bizonyítja Jézusnak a valóságos
halálát, tehát nem lehet tagadni, ahogy a feltámadását sem, és ezt kell tudatosítani,
hogy ez a Jézus szíve tisztelet a megváltásnak az egyetemes részéből indul éstulajdonképpen ez a lándzsával átdöfött szív indítja a megváltást mindenkire.
Objektívan mindenki megkapja a megváltást, és aki szabad akaratával elfogadja, őszubjektíven is úgymond részesül belőle.
Nagyon érdekes, ahogy írja, hogy „gondolkodásra késztető jelenséget mutatnak a
Jézus szíve tisztelet iránti beállítottság terén. Ugyanaz az eszme különböző
szempontból és oldalról juthat érintkezésbe a különböző korok embereivel. De hanincs mód egyetlen oldalról sem a ráhangolódásra, az eszme nem tudja kifejteni erejét.
A Jézus szíve tisztelet mai történelmi lehetőségeit keressük. A Jézus szíve kultusz
dogmatikai alapja az ember Krisztusnak a második isteni személlyel való
elválaszthatatlan egységéből következő imádandó volta”. Jézus szívét is, mivel az isJézus, imádni kell, tehát imádó tisztelet illeti meg. Máris itt az első dogmatikaiszempont. Ez a kultusz 1674-re megy vissza, Alacoque Szent Margit látomása nyomán13

indult ez a kultusz, és az Oltáriszentséghez való szoros kötődése figyelhető meg. Jézus
szíve – és most itt nem csak az Oltáriszentségnek azokról a csodáiról van szó, amikor
valóságos vér, valóságos emberi húsként jelenik meg a Szentostyában Jézusnak a teste,
ezt tudjuk, ez külön fejezete a hittannak, és a csodáknak és ezeknek az eseményeknek–, az Oltáriszentség csodáknak a vizsgálatánál, amihez a valóságos test, valóságos vér
hittani alapjait is eleve hozzáveszi, és nagyon érdekesen mondja azt, hogy a „modern
ember”, és itt most a modernt jó értelemben érti ő, “nem riad vissza az ész feletti
igazságoktól sem”. Tehát a hittani igazságoktól sem. Tudjuk azt, hogy a hitnek az
alapja az emberi ész, az emberi értelem, mégpedig a kegyelemtől megvilágosított
emberi értelem; de ez nem azt jelenti, hogy a teológia az mindent maximálisan és
kivétel nélkül meg tud magyarázni, hanem a teológia megmutatja azt, hogy a vallásos
hit értelmezése és a normál emberi értelem gondolkodása között nincsen ellentét. Itt
tehát a misztériumokra, hittitkokra értendő az, hogy ész feletti igazság. És a modern
embert – így írja –, „nem érdekli a közvetlen múlt”. Ez első hallásra kicsit furcsán
hangzik, de ő itt nem azt érti alatta, hogy valakit a magyarság, vagy a Jézus szíve
tisztelete múltja egyáltalán nem érdekel, hanem előre szeretne tekinteni, valamilyen
dogmatikai lényegkereső motívumot szeretne újra visszahozni. Így folytatja Egon
Gianone: “az embert már nem egyénekben szigetelten látja, hanem mint nagy
közösségnek a tagját”, tehát visszatalálás az egyházhoz, ahhoz az egyházhoz, amely akezdetektől fogva egyedül hitelesen értelmezi a Jézus szíve tiszteletét és az
Oltáriszentséget, és az összes hittételt. A szubjektív vonásokat mindinkább felváltja az
egyéntől többé-kevésbé független, egyén feletti valóságok felé való törekvés, tehát azáltalános kérdések megválaszolása. Itt dogmatikus elmélyülés jellemzi ezt az igényt, és
itt megmagyarázza a múltat, semmi esetre sem a megosztott lelkű közvetlen múltban,
hanem az üldöztetésben helytálló kemény ősegyházban látja az akkori hívőtársadalomnak egy része, vagy talán a nagyobb része a jövőt, és ezt a fajta Jézus szíve
iránti tiszteletet. Ezek most lehet, hogy nem olyan egyszerű gondolatok, de mégis
fontos gondolatok, utánagondolni valók. Most úgy mondhatnánk, hogy a dogmatikai
alapokhoz való visszatérés a mai korban is teljességgel aktuális, mert sokan talán azért
vallástalanok, vagy nem különösebben vallásosak, mert híján vannak a hittani
ismereteknek. És ez az, amit ő már a ’40-es években is szorgalmaz, és aztán itt
14

folytatja még nagyon értékes gondolatokkal. Ahogy az előbb utaltam rá, “az élet ajtaját
nyitotta meg a lándzsa”. Tehát amikor itt a kereszten átdöfték Jézus szívét, attól
kezdve innen áradnak az egyház szentségei, és itt megint kapcsolódik már a hittan,
amelyek nélkül az igaz életre nem léphet be senki, mint ahogyan a vízözön elől sem
menekült élőlény, hacsak meg nem nyílt számára Noé bárkájának az ajtaja. És innen
vesz még további idézeteket, szentírási idézeteket, és akkor így zárja a gondolatot,
hogy “ki ne látná, hogy itt oly távlatok nyílnak, amelyek nem hogy veszélyeztetnék aJézus szíve kultuszt, mert voltak, akik esetleg aggódtak emiatt, hanem inkább
elmélyítik azt. Ki siratná ezek után a régi formákat, amelyek talán közvetlenebbek
voltak az egyén számára, de nem voltak átfogóak, legalábbis nem olyan mértékben,mint amilyen mértékben ezek. Az egyén szerepe átértékelődik, a közösségi gondolat
lép előtérbe, a szentek közösségéé. És a Jézus szíve tisztelet ebben a megvilágításában
megfelel a modern ember lelki beállítottságának. Mélyen dogmatikus jellegű,dinamikus, a lényeget láttatja, és a közösségi gondolat síkján mozog.” És akkor ittérdekesen írja: “Itt eltűnnek a felesleges cikornyák, háttérbe szorul az érzelem, hogy
helyet adjon a Krisztus test diadalmas kiépítését egyszerűen és őszintén megvalósító
akaratnak. A Jézus szíve tiszteletet tehát nem kell féltenünk. A modern ember
megtalálja hozzá az érintkező pontot, amikor pedig a szenvedő, megdicsőült, illetve
Eucharisztikus szív mellett a misztikus szívet állítjuk előtérbe, mint a titokzatos
Krisztus test organizmusának kegyelmét árasztó központját, a szív vonzási körében isa legtávolabbi határokig jut el tekintetünk. Határokig, amelyek egybe esnek az egyház
határaival.” Ez egy nagyon szép, érthető és korrekt ismertetés. És aztán
tulajdonképpen ez az, amit később ebben a lelkiségi folyóiratban még leír, ezt mostmár olyan részletesen nem fogom idézni. Itt ír a testi vérmérsékletekről is, avérkeringés frissességéről, és leírja azt, hogy fontos tagokat táplál a vér, és akapillárisoktól kezdve a legnemesebb szervekig való táplálás valósul meg. Az
idegrendszert, az agyműködést, azaz a központi idegrendszert, és akkor ehhez
hasonlítja ő a lelki értelemben vett vérmérsékletet, vérkeringést, végül így zárja ezt agondolatot: „ha egyszer már Krisztusban élhetünk, nyissuk meg szívünket, és tárjuk
oda Jézus szíve elé”. Itt most már a kérdés lelkiségi aspektusait figyelhetjük meg.
“Nyissuk meg vérereinket, és vigyünk ebből a tüzes vérből annyit, amennyit csak
15

elbírunk. Ne féljünk, a szent szív kimeríthetetlen. Jézus szíve gyújtson lángra
bennünket, az ő tüzével gyújtsuk lángra a világot, hogy valóra váljék a szózat,csakugyan ő legyen minden szív királya és középpontja.” Idáig szólnak a ’40-esévekből származó idézetek, és akkor itt most nézzünk meg egy érdekes részt, kicsit
kapcsoljunk át Egon Gianonenek a saját visszaemlékezésére, de még megmaradva
ennél az időszaknál: “mintha egy léket kapott hajót kellett volna átmentenem”. Ez ariport megjelent nyomtatásban is. Ő az olasz Svájcból származott, a Gianone név istulajdonképpen

innen

ered,

ő

már

harmadik

generáció.

És

itt

most

a

visszaemlékezésében gyerekkorára emlékezik, és a Regnum Marianumnak az elsőkommunizmusban való helytállása, illetve az azt követő újjárendezésében, amelyben
az édesanyja is részt vett, és aztán később az édesanyja ott ragadt, így írja Egon
Gianone: “a gazdasági dolgok intézésére”. És tulajdonképpen innen ered a
Regnummal való kapcsolata, kisgyerekként; ő 1919-ben még kisebb gyermek volt, 9éves, de ekkor már ez a kapcsolat elindult a Regnummal.
És Kriwald Ottó nevét említi, a Regnum Marianum házfőnökét, aki valamikor
hittanára volt az édesanyjának az Erzsébet nőiskolában. És rajta keresztül jutottak őktulajdonképpen, az édesanyja is és aztán persze ő is a Regnumba. Tehát így került ő aDamjanich utca 50-be, és ahogy az előbb említettem, az iskolában pedig Brückner
József volt a hittanára, tehát akinek most volt a vértanú halála 50. évfordulója.
Brückner Józsefnek a halála a mai napig nem tisztázott nagyon sok tekintetben,
ahogyan Brenner János halála sem tisztázott, mégis – ha nincsenek is dokumentált
bizonyítékok, de – nagyon erősen feltételezzük és hisszük, hogy bizony ő is, Brückner
József is a hitéért kellett, hogy meghaljon. És akkor a Regnum Marianum és acserkészet kapcsolatáról: a cserkészet az csak 1915-20-ban indult, a Regnum az pedig
1900-tól, ennek a történetét Emődi László megírta. És itt szorosan előjön a papi
hivatásnak a kérdése is. Mondta azt, nyilatkozta azt Egon Gianone, hogy ő nem azérettségikor, hanem már előbb, hatodikos korában foglalkozott a papsággal; így írja,hogy hol igen, hol nem. Tehát ez egyszer előjött, egyszer visszaszorult nála, és végül is
tudjuk, hogy a papság mellett döntött, és utána, ahogyan itt az előzőekben írta, illetve
beszéltünk róla, hogy Drégelypalánkon is működött, utána Nagymarosra került, mertszükség volt ott egy németül tudó káplánra is. Most itt lépünk megint bele a ’40-es
16évekbe, két évvel az Anschluss után, 1938 után létrejött az úgynevezett Ostmark, akeleti birodalom. Ausztriával együtt a dél-német rész, tehát tulajdonképpen a nagy
Németországnak a fogalma. Erről kérdezi őt a riporter, amiről ő annyit mondott, hogy
nagyon nehéz volt a mozgás, tehát a papoknak nehezebben adtak vízumot. Akkor
ugyanis az utazásokhoz vízumot kellett igényelni és kapni, de nem csak ehhez, hanemútlevélhez is nehezebben lehetett hozzájutni. Nyilván a hitleri hatalom először az
egyházakhoz még nem nyúlt, de tudjuk nagyon jól, hogy később annál inkább
hozzányúlt, és aztán egyházellenes volt. Ide egy kicsit kapcsoljuk most Mindszenty
bíborost, akkor még veszprémi püspököt, aki aztán a nyilasoknak a fogságába került.
De aztán később Mindszenty bíborosnak, amikor egyszer föltették neki egy nyugatiútján a kérdést, hogy miként állt az egyház annak idején hitlerizmushoz, egyházhitlerizmus-kereszténység viszonya hogyan alakult, hogy mondjon erről valamit, akkor
ő erre egy nagyon-nagyon célratörő mondattal válaszolt. Azt mondta: ahhoz, hogy
valakik elkövessék mindazt, amit Hitlerék elkövettek, előtte meg kellett tagadják akereszténységet. Mert érték vagy érik ilyen vádak a kereszténységet, hogy akereszténység is úgymond közel volt ehhez az egészhez, amik itt történtek, azüldöztetésekhez; és itt gondoljunk a keresztényekre, lengyelekre is. Tehát a hitleri
birodalom az mindenkit üldözött, aki vele szembeszállt, és akkor Mindszenty bíboros
azt mondta, hogy meg kellett tagadni a kereszténységet ahhoz, hogy valakik ilyenüldöztetéseket elkövessenek, mint amit Hitler elkövetett. Tehát ez egy nagyon fontos
érv, és tulajdonképpen itt is ő, Egon Gianone a saját bőrén érezte, hogy már a papokkal
szemben volt egy ilyen megkülönböztetés, egy negatív megkülönböztetés, de érdekes
módon a Pázmáneumot a régiója miatt, tulajdonképpen lehet így mondani, hogy békén
hagyták. Tehát ott, a Pázmáneumban azért folyhatott tovább az oktatás. Akkor már
megvolt az úgynevezett Südostraum, tehát a délkeleti régió, ami érdekeltség
szempontjából a németeknek jelentős volt, és ezért ezt a bécsi teológiai fakultást,ahova a Pázmáneumból a kispapok kijártak tanulni, nem szüntették meg, de a többi
teológiai fakultásokat szép lassan megszüntették.
A továbbiakban Egon Gianone itt erről a korszakról mesél tovább és emlékezik.
Föltették neki a kérdést, hogy milyen volt az akkori magyar egyházi közösséghez
tartozónak az élete. És akkor azt mondta, hogy nem volt elviselhetetlen, csak vigyázni
17kellett, hogy az előírásokat nagyon pontosan be kellett tartani. Tehát például nehallgassanak külföldi rádiót, ez ismeretes a kommunista diktatúrából is. A
magyarországi kommunizmusban a rendszer vége felé már úgymond nem volt tiltva,
hogy külföldi (nyugati) rádiót hallgasson valaki, persze ha kiderült, azt nyilván
számon tartották, és az illető számíthatott retorzióra: terjeszteni nem volt szabad az
adások tartalmát. Itt Bécsben, ebben az időben pedig még hallgatni se lehetett külföldi
rádiót, és említ is egy példát, hogy volt olyan honfitársuk, akit csak azért, mert magyar
muzsikát hallgatott baráti körben, egy hétre lecsuktak. És például a cenzúra is nagyon
nyíltan ment, tehát a leveleken is volt 4-5 szám, ami azt jelezte, hogy 4-5 cenzúrán isátment egy levél. Tehát mindent elolvastak. Aztán itt kérdezik tovább Egon Gianonét,
hogy a budapesti dolgokról mit hallottak. Ő azt mondta, hogy nagyon-nagyon kicsi
volt a tájékozottság. Pesti Hírlap, Nemzeti Újság, néhány szám ezekből eljutott
hozzájuk, de nem sokat tudtak az eseményekről. Másrészt ők nagyon el voltak foglalva
azokkal a napi gondokkal, élelmiszer beszerzés, aztán deviza előírás, akkor alégiriadóknál, bombázásoknál elsötétítés, és nyilván az előbb említett cenzúra. Tehát alevélcenzúra: nagyon meg kellett gondolni, hogy mit írjanak le, kinek és hogyan.
1945 az egy fordulópont, és itt beszéltünk arról, hogy menekültek. 1944 ősze után,
akik visszamentek Magyarországra, már nem tudtak visszajönni a Pázmneumba, mert
nem kaptak vízumot, még ‘44-ről van tehát szó. És itt mondja Egon Gianone, hogy
három növendék maradt a házban. És nagyon vigyázni kellett, nehogy a németek
megszállják a házat, és tulajdonképpen a főkonzulátus tartott igényt magyar kórházi
egységeknek az elhelyezésére, és magyar kórházakat hoztak át Bécsbe, és aszemélyzetet, az ápolókat és az orvosokat is ott helyezték el ideiglenesen a
Pázmáneumban. Aztán itt voltak furcsa dolgok is, ahogy emlékezik az atya: “Egyik
alkalommal leltározást csináltunk, mármint a Pázmáneumban, és egy kis növendék
szobában találtam néhány urat, akik azt mondták, ők valamilyen minisztertanács.
Hogy milyen minisztertanács volt, azt csak az Úristen tudja.” Így emlékezik Egon
Gianone. És akkor 1948-ban jöhetett ki az utolsó kispap tanuló, ‘53-ban volt az utolsó
szentelés, és nagyon vigyázni kellett arra, hogy akik kijönnek kispapok – nagyon
nehéz volt őket leinformálni, hogy honnan jöttek, miért jöttek ki –, azok valóban apapi hivatást szeretnék-e gyakorolni, tehát ez rengeteg munkát adott, és nagyon
18szerteágazó munkát. És akkor itt megint írja azt, hogy híreket kaptunk, és hát sok fals
hírt is hallottak és annak az ellenkezőjét is hallották, tehát változatlanul nagyon nehéz
volt a tájékozódás. Itt előkerül 1949, a Mindszenty per, amiről viszont tudtak, tehát ott
volt tájékozódás. A Szentszék a nunciatúrán keresztül a bécsi érseket is értesítette, ésakkor a Pázmáneumot is és a Mindszenty perről meg ennek a folyományairól is tudták,
hogy az egy koncepciós per, és ekkor a Pázmáneumot, mint alapítványt a bécsiérsekség gondozására bízta a Szentszék. És így írja, még mikor a riport készült, hogymáig a bécsi érsek szárnya alatt működünk, aztán tudjuk, hogy később ez visszakerült
már az esztergomi érsekség kezébe.
Ezek után Egon Gianone azt is elmondja, hogy ő úgynevezett menekült lelkészi
megbízást kapott, tehát a menekültekkel kellett foglalkozni, az 1948-as menekültekkel,
és ahogy itt az előbb említettem, akkor vált ő hontalanná, mert akkor már amagyarországi belügyminiszter, tehát már kommunista belügyminiszter nem járult
hozzá az útlevele meghosszabbításához, Magyarországra viszont már nem mentvissza. Tehát 3 évig volt úgymond hontalan. Majd később fogunk még rátérni az 1956os eseményekre. Most még egy kicsit térjünk vissza az emlékezésre: Brückner atyáról
Egon Gianone is írt emlékezést, Gyurján Editnek a könyvébe.9 És hogy a papi
hivatását mi erősítette, mi segítette, itt így emlékezik róla: “Brückner József ahittanórákra alapos készültséggel jött, saját nagy olvasottságával összeállított
jegyzeteivel egészítette ki egyébként is kiváló, olykor talán középiskolások számára
túl nehéz hittankönyveink anyagát. Brückner József töltötte be Korompai József
távozásával annak helyét a Regnum Marianum papi közösségben is: tehát hittanár,
Regnum Marianum. És a cserkész kongreganista pedagógiai vonalán Don Bosco
stílusára emlékeztetett. Brückner atya egyúttal áthidalt a szülők felé is sok társadalmi
megkülönböztetést”. Tehát a hittan, a Regnum és a cserkészet, ami Egon atyának azéletében három nagyon erős irányvonal volt, és ezeket Brückner atyára is visszavezeti.
És nagyon érdekes, hogy későbbi levelezéseiről is ír, de ez csak rövid levelezés
A tanár és a tanártárs – Dr. Gianone Egon, gyémántmisés prelátus, a pázmáneum ny. rektorának
visszaemlékezése Brückner Józsefre. Wien, 1992. március 11.
In: Gyurján Edit: Ki köszöni meg … Dr. Brückner József élete 1894-1973. Bencés Könyvesbolt, 1997
Dr. Brückner, a szemináriumi rektor – Dr. Gianone Egonnak, a Pázmáneum ny. rektorának
visszaemlékezései. In: Dr. Brückner József esztergomi rektor, protonotárius kanonok élete 1894-1973.
52-56. Összegyűjtötte és írta: Gyurián Edit – 2001
919

Brückner atyával. Brückner atya az esztergomi káptalan tagja, és ha később Egon
Gianone a bécsi Pázmáneumból egy-egy halálesettel kapcsolatosan hivatalosan vagy
félhivatalosan részvétet nyilvánított, akkor azt mindig Brückner József válaszolta meg,tehát ennyi levelezési kapcsolata is volt még vele.
Most térjünk vissza a kronológiára és a háborús időkre. Ahogy említettem az előbb,1953-ban volt az utolsó növendéknek a felszentelésre, és most jön 1956. Akkor újrabenépesült a ház, és 1963-ig voltak benne növendékek. És az ‘56-os eseményekről itt
annyiban emlékezik még Egon Gianone, hogy milyen hatással volt mindez a
Pázmáneum életére. Nagy nyüzsgés volt természetesen, így írja. “Gondoltuk, hogy
most majd könnyebb lesz az élet. Reméltünk, hogy talán végre tisztességes kapcsolatot
tudunk kialakítani a hazaiakkal. Egyszer jött egy hír. Számítsunk rá, hogy éjszaka
esetleg felhívnak minket a határról, és valami közbenjárást, segítséget kérnek. Nem
tudtam pontosan miről lehet szó, mert csak arról értesültünk, hogy Magyarországon
valami forradalom van, de részletekről semmit sem tudtunk. Az újságok, a rádió hozott
mindenfélét, de hogy mi a megbízható azokból, azt szinte sosem tudta az ember.”És akkor itt a Vöröskereszttel való kapcsolatot is említi, hogy valóban volt egy ilyen,hogy a Vöröskeresztvolt az, ami a magyar sebesülteknek, szabadságharcosoknak
küldött vérplazmát, kötszereket és egyebeket küldött, ezeket tudjuk más forrásokból is.
És itt írja még, hogy “előfordult ebben az időben, hogy a lakásomban 15 ember isnyüzsgött ide-oda, úgy kellett őket kiállítani az előszobába, hogy egyenként tudjak
beszélni velük.” Tehát hogy egyenként tudjon ő beszélni velük, mert különben nem
lehetett volna semmire se menni. És akkor nagyon érdekes az ő emlékezésének a
befejezése, hogy mint növendékek, nagyon belekötődtek a Pázmáneumnak a világába,
ezt jól tudjuk, a pazmanistáknak a korabeli vallomásaiból is, ez ugyanolyan, mint
ahogyan a germanisták voltak, pazmanisták, tehát ez egy nagyon erős kötődést és
szellemiséget jelentett. És akkor így fejezi be az emlékezését Egon Gianone, hogy“úgy érzem – innen kapta a riport is a címet –, mintha egy léket kapott hajót kelleneátmentenem a többé, kevésbé viharos tengeren”. Ez arra az időre és eseményekre
vonatkozott, amikor ő vicerektor volt, azután 1971-től rektor. “Hála Istennek, azt
mondhatom, hogy amikor elhagytam a Pázmáneumot –ez ‘87-ben a nyugdíjazáskor
volt – még nem süllyedt el a hajó”. És tudjuk, hogy azóta se süllyedt el a hajó, sőt20

mondhatjuk azt, hogy bizonyos értelemben felszínre jött, és a Pázmáneumnak aműködését Egon Gianone is nagymértékben megalapozta.
Ő 1971-től rektor, Lepold Antalnak a halála óta, aki 1971. május 6-án hunyt el, nagyon
érdekes, hogy napra pontosan 4 évvel utána hunyt el Mindszenty bíboros is. És akkor arektorválasztás körül is érdekes dolgok történtek. Először még Vajay István
esztergomi helynök közölte, hogy esetleg Esztergom visszaveszi saját kezelésébe a
Pázmáneumot, és akkor 8-10 kispap is tanulhat ott. Ez rendkívül előnytelen lett volna,
ugyanis akkor már a magyar egyház, a magyar egyházi felsővezetéssel együtt
természetesen Mindszenty bíboros akkor még az amerikai követségen volt teljesen azállambiztonság vasmarkának a szorításában volt, tehát egy teljesen tehetetlen,
rabszolga állapotban. Tehát ez nagyon nem kedvezett volna. És így írja Egon Gianone,
nem tartotta volna ezt megfelelőnek, mert anyagi csődöt jelentett volna. Természetesen
azt is, de annál inkább egy szellemi csődöt. Viszont Csepregi Ignác, akiről tudjuk,
Mindszenty bíborosnak a szertartója volt, és később különböző fedőneveken III/I-es
hírszerző, illetve III/III-as belső elhárítási munkatársa is volt a kommunistapártállamnak, a BM-nek. Egyébként egy nagyon jó képességű személy volt,
Mindszenty bíboros nem véletlenül választotta szertartójává. Csak itt volt egy nagyon
nagy félresiklás, egy morális félresiklás, amit most nem tudunk részleteiben elemezni,és az most már az ő és az Úristen titka marad, hogy ezt ő miért vállalta, és miért így
vállalta, de Csepregi Ignác nem találta alkalmasnak Egon Gianone személyét, hiszen
ahogy Csepregi Ignác mondta, “helyzete az anyaországgal rendezetlen”. Hát mintha
arról ő tehetett volna, Egon Gianone, hogy ez így alakult! “Részint pedig teljesen az
emigrációs papság hatáskörében és mentalitásában él és gondolkodik”, ami színtiszta
igaz volt természetesen. Csak hát ez a magyar egyházi felső vezetésnek nem felelt meg
az előbb említett okok miatt. És azután Egon atya Mindszenty bíborosnak volt avendéglátója. A ‘80-as évektől viszont már könnyebbül a gondja, mert a német és az
osztrák püspöki kar is bérbe vette a háznak a két szintjét, aztán az Europäischer
Hilfsfondot költöztette oda, és ez valamit enyhített a háznak az anyagi gondjain. És
ahogy mondtuk, nagyon szívesen vállalt sok esetben, sok helyen kisegítést. Egon
Gianonenak a fluiduma, szelleme, lelke ahogyan Valentiny Géza prelátus is írta és
mondta róla elhunyta alkalmából a Pázmáneumban maradt. „Úgy, mint a ház, úgy21

most már ő is várja a feltámadást és az új életet.” Tehát itt már az elhunyta után szól ez
a beszéd. És ezt adja meg neki bírája, Jézus, kinek hű szolgája volt, munkássága
jutalmául.
Nagyon érdekes, amikor majd a Pázmáneumról is lesz szó, hogy Egon Gianone is sok
mindent felújíttatott a házban, liftet is szereltetett be. Aki emlékszik a Pázmáneumnak
akkori állapotára – van a Sowitsch lift meg a Schindler gyár által gyártott lift. Ez
utóbbit a Wertheim tartotta karban, a Sowitschot pedig a Sowitsch cég. És akkor őnagyon érdekesen mesélte azt, hogy neki volt liftkezelői vizsgája, és ő tudta, hogy
melyik gombot kell megnyomni ahhoz, hogy ha két emelet között megáll a lift, akkor
az újra elinduljon. Hát ilyen érdekes történeteket is, ilyen részletekbe menőtörténeteket is elmesélt nekem Egon Gianone.
Most nézzünk meg szintén az ő publikációjából egy következő eseményt. Ez az anyag
annak idején megjelent a Szolgálatban, ez egy akkor Bécsben megjelenő magyar
nyelvű folyóirat volt.10 Nagyon érdekes leírás olvasható Lepold Antalról: „A külföldön
élő magyar papság nesztora, dr. Lepold Antal apostoli protonotárius, esztergomi
kanonok, a bécsi Pázmáneumnak 1946 óta rektora, 3 tudományos akadémia tagja,
végleg eltávozott körünkből”

emlékezik Egon Gianone. “Évek óta gyakran

betegeskedett, gyengélkedett. A vég mégis váratlanul jött. Vasárnap, május 2-án
reggel, mint más napokon is, hacsak tehette, nyugodtan elmondta a szentmiséjét.
Délben vidáman ült asztalhoz fiatalabb paptársaival, és utána a csésze feketénél aszokottnál tovább tartott ki közöttünk. Este fél hét tájban egy látogatójának még
elevenen előadta, hogyan folyt le a zentai csata. Szerény vacsora után jó erőben ment
lefeküdni. Fél tíz felé váratlanul segítségért csöngetett, erős hangon tiltakozott, nehúzzák őt jobb oldalon lefelé. Minden megnyugtatás hiábavaló volt. Úgy érezte, hogy
menthetetlenül lefelé húzzák. Feloldozást kért, és orvost sürgetett. Jó fél óra alatt szép
lassan elvesztette az eszméletét. Különféle injekciók ellenére, amelyeket egymással
egyetértve két orvos is adagolt, harmadnapon, kedden, május 4-én hajnali 4 óra 5
perckor anélkül, hogy visszanyerte volna öntudatát, meghalt. A szent kenetetmegkapta, háza népe imádsága kísérte utolsó óráin. Nagyon érezhette gyengülését,Dr. Gianone Egon: Dr. Lepold Antal prelátus (1880-1971). Szolgálat 1971 Péter-Pál ünnepén 10.
szám 13-14. http://www.ppek.hu/facsimile/Szolgalat_10_1971_2.pdf
1022

mert egy februári krízis után maga állította össze gyászjelentését. Így lett nyilvánvaló
az a kívánsága, hogy a Pázmáneum kápolnájában ravatalozzák föl, és a grinzigi
temetőbe (ez Bécsnek a 19. kerületében található) temessék, ahol (ahogy említettük azelőbb) az intézet többi halottja is nyugszik. Kilenc évtized tanúja volt, éles eszű, bölcs,szelíd munkatársa három generációnak. Lepold Antal az Isten ajándéka volt mindazok
számára, akik ismerték és érintkezésbe kerültek vele. Amikor a sírjánál végső búcsút
veszünk tőle földi életünk tartamára, bizalommal számítunk a viszontlátásra az Úr
trónja előtt.” Idáig a megemlékezés, és akkor a következőkben a Pázmáneumról,
illetőleg Egon Gianonenek még további emlékezéseiből is tudunk idézeteket hallgatni,
és ezáltal tulajdonképpen Egon Gianonenek a nagyon különleges, gazdag, széles
látókörű ismeretei, és ahogy említettem lelkipásztori emberszeretete bontakozik ki atovábbiakban is.
A Pázmáneumot (Collegium Pazmanianum)11 Pázmány Péter esztergomi érsek 1618ban saját pénzén vásárolta meg a bécsi Szent Anna templom mellett, az Annagassénálló házat, a Pázmáneum számára. Az intézet alapítólevelét 1619. január 10-én írta alá.
Megnyitása a Bethlen Gábor elleni háború miatt lehetetlenné vált. 1623. szeptember
20-án újabb alapítólevelet adott ki, melyben a vezetést a Jézus Társaságra bízta. Az
alapítást VIII. Orbán pápa 1623 decemberében erősítette meg. A Collegiumot 1624ben nyitották meg 16 papnövendék részére, ami egy szeminárium volt. És a ház
hamarosan szűknek bizonyult, a papi hivatások nagyobb száma miatt. Később egyépületcsere is történt. Ezt követően egy 1625-ös átköltözés után Pázmány halála előtt
körülbelül fél évvel, további 10 000 aranyat és 10 000 tallért tett letétbe a Pázmáneum
számára birtokvásárlásra egy alapítvány. Az új épületet 1670-ben vették birtokba, az
alapítóra emlékezve, Péter és Pál apostolok ünnepén. Utána itt aztán hosszabb
története van az épületnek, és egy új épület épült a Pázmáneumnak, mintintézménynek 1899 és 1900-ban a Waisenhausgassén. Ez a mai Boltzmanngasse 14.,ahol a Pázmáneum ma is megtalálható. Széchenyi Miklós rektor irányítása alatt 1901ben Ferenc József is tett látogatást, és utána a Monarchia felbomlása után a Trianonáltal megcsonkított nemzet tragédiája egy sajátos helyzetet teremtett a Pázmáneum
számára is. Külföldi szeminárium lett, a hallgatók több határon túlról nehezen jutottak
11

http://pazmaneum.katolikus.hu/
23el Bécsbe. Akkor már felszabdalták az országot és elrabolták Trianonban. A II.
világháborúban, a front közeledtével a bombázások napirendre kerültek, de a
Pázmáneum épületét egy gránáton kívül találat nem érte. A háború következtében csak
kisebb sérülések keletkeztek, és 1945 májusában minden külföldi elhagyta az intézetet,így a pazmaniták újra teljesen birtokba vehették ezt a kollégiumot. Tehát itt
menekültcsoportok is tartózkodtak, ahogy az előző részben beszéltünk róla, az épület aháború alatt szállásként szolgált, így ezt most a pazmaniták újra birtokba vehették.
1947-től a párizsi békeszerződés még Trianonnál is előnytelenebb módon húzta meg
az ország határait, így a határon túli Pázmáneummal való kapcsolat egyre nehezebbé
vált. És 1948-ban bebörtönzik Mindszenty József esztergomi érseket, és ennek
következtében már nem gyakorolhatja a Pázmáneum fölött a jogait. Nyilván, ahogy
beszéltünk róla, sokan menekültek el Magyarországról, jött a kommunizmus, és 1949ben a menekültek lelki gondozója Egon Gianone és Ádám György lett, ők voltak aspirituálisok.
Most a következőkben jön az 1953-as év és a Szentszék ideiglenesen a bécsi érsek
felügyelete alá rendelte a Pázmáneumot, és 1963-ig – akkor végzett az utolsóévfolyam – összesen közel 9000 növendékét szentelték pappá. A háború után az
intézet épülete több renováláson és átalakításon esett át. 1958/59-ben, most tanévre
bontva megint, átépítették, majd az 1970-es és 1990-es években kívülről és belülről isfelújították. Ezt a folyamatot részben én magam is láttam 1984-től. Tehát jutott pénz,
nyilván az Ősrégi Szeminárium Esztergomban nagyon sok pénzt elvitt, nagyon szépen
felújították, de most már a Pázmáneum is tulajdonképpen megfelelő épületállaggal
rendelkezik. Azt tudni kell, csak nagyon röviden, hogy a Pázmáneumnak egy nagyobb
kertje volt, de ott az alatta levő utcát (Lichtensteinstraße) beépítették, és így erre az ottlevő ingatlanból egy rész átadásra került, és ezért az udvara nagyon leszűkült. Van ottegy kicsike udvar, még egy kuglizó is volt ott, amikor Mindszenty bíboros ott lakott.
Mészáros Tiborral, a titkárával többször mentek le oda a kertbe, és akkor Mindszenty
bíboros anekdotázott, mesélt a magyar történelemről, a világ magyarjairól, és amikor
befejezték a sétát, akkor azt mondta Mindszenty bíboros Mészáros Tibornak, hogy “naTibor, ebben a kis kuglizóban megint bejártuk az egész világot”. Tehát nagyon
érdekesek ezek a kötődések. És akkor a bécsi egyházmegye adott 2 millió schillinget
24ehhez a renováláshoz. Kamatmentes kölcsön volt ez tulajdonképpen. Zágon József
pedig 300 ezer schillinget adott az intézet rendbetételére.
Nagyon érdekes fordulópont 1971. október 23., az 1956-os forradalom ésszabadságharc kitörésének 15. évfordulója. Akkor a Pázmáneumban nagyon kevés volt
az ott, helyben lévő személyzet, hiszen az október 23-i ünnepségre mentek el, ami
Magyarországon természetesen tiltott volt, és nagyon féltek is a rendszernek az urai
ezektől a kerek évfordulóktól, vagy akár a 15.-től is. Nyugaton természetesen nagyünnepségek keretében telt ez a nap, és előzőleg nem értesítettek Mindszenty bíborosérkezéséről majdnem, hogy senkit, természetesen a magyarországi állambiztonság
tudott róla, és a bécsi érseki vikárius, Joachim kapott egy telefonhírt arról, hogy
Mindszenty József a római repülőtérről menetrendszerinti járattal Bécsbe indult. És
nem voltak otthon a házban, így fogadni se nagyon tudták őt a repülőtéren. Éjjel 11órakor gördült be a nunciatúra kocsija a bíborossal Zágon József kíséretében. Érdekes,
hogy a visszaemlékezésben úgy szerepel, hogy Egon Gianone a házban fogadta őt, denekem Egon Gianone az ő visszaemlékezésében ezt úgy mondta el, hogy ő kapott hírt,és ő ment ki érte sofőrrel, autóval, valószínűleg taxival a bécsi schwechati repülőtérreés ő hozatta be Mindszenty bíborost. Tehát gyakorlatilag semmiféle hivatalos
fogadtatás nem volt, és korábban sem, de ez persze adódott abból is, hogy ő 1971.
szeptember 28-án hagyta el a budapesti amerikai, akkor már nagykövetséget, és utána
ő akkor is Bécsbe ment, de nem ment be a Pázmáneumba, hanem a schwechati
repülőtérről egy Alitalia menetrendszerinti járattal rögtön Rómába repült.
És ez volt az ő Rómából történő visszarepülése, a visszaérkezése, de ezt is sokbizonytalanság övezte. Nyilván nem véletlenül, hiszen ismerjük ezt a szituációt.
Amikor ez megtörtént, az egyik érdekes dolog volt, ami egy későbbi leírásban isszerepel, hogy szeminaristák is üdvözölték volna Mindszenty bíborost, de ő ki se szállt
az autóból, éjjel 11-kor történt az érkezése, ki se szállt az autóból, hanem azon anagyon szűk kis bejáraton, ami ott van a Pázmáneum kapujánál, egy autóbeálló, aminnagyon nehezen lehet beállni, mert szűk, de ők ott beálltak az udvarra, és Mindszenty
bíboros ott szállt csak ki, majd Egon Gianone és Polyák Vilmos bencés szerzetes, aház lakói kísérték őt fel a második emeleti lakosztályába. Akkor azért ott már elő
voltak készítve az érkezésére a feltételek, tehát tudták, hogy jönni fog, csak azt nem
25tudták, hogy pontosan mikor fog érkezni. És Mindszenty bíboros a Pázmáneumnak avendégkönyvébe azt írta be “Eljöttem ide, mint otthonomba.” Tehát akkor még ő volt
az esztergomi érsek, még nem volt megfosztva a hivatalától, tehát ő volt az, aki
rendelkezhetett és rendelkezett is a Pázmáneum fölött.
Itt van egy másik érdekes aspektus is, egy történeti aspektus. A Pázmáneum már 1968ban a magyarországi titkosszolgálat figyelmébe került, és már 1967-ben kezdték
felmérni részben belső ügynökök, és olyan ügynökök, akiknek a kilétéről, többek
kilétéről nincs visszaazonosítható úgynevezett hatos karton, tehát ahol a személyi
adatlap megvan, hogy az ügynök kicsoda valójában, mikor született, milyen alapon
szervezték be. Volt olasz is köztük, de volt olyan is, aki ott élt magyar volt, hiszen ajelentésekből ezeket mind tudjuk. Szőke János Öt év száműzetés című könyvében ezeka jelentések mind publikálásra kerültek, amelyek természetesen fedőnevekkel ellátott
jelentések.12 És ’67-ben azért kezdtek a Pázmáneumra felfigyelni, mert ez a papi
emigrációnak a találkozóhelye volt. Bahnhofsmissziós nővérek is laktak itt, és a
kommunista rendszer rögtön hivatkozott arra, hogy úgymond a „magyar egyháznak”
mindez sérti a disponálási jogát: hát persze, hogy ez (tehát, hogy nem esztergomi
felügyelet alatt van az intézmény, hanem a Bécsi Érsekség alá rendelten) nekik
problémát okozott, mert így a Pázmáneumot nem tudták kommunista kézre keríteni.
Ez volt a problémájuk, és megpróbálták visszaszerezni. Ezért egy fokozott
megfigyelést indítottak ellene, és 1968-ban az úgynevezett fedőszerv, tehát ennek amegfigyelési hullámnak meg sorozatnak a fedőneve az Ostrom-Vár lesz. Tehát ez a
Pázmáneum az Ostrom-Vár, amit meg kell ostromolni. Talán innen jöhetett a
kommunista állambiztonsági kifejezés. És ez a megfigyelés azután kiterjedt az összes
levelezésre, azután a pontos megközelítésre, az épület belsejére, minden szintről
alaprajzot készítettek, ezeket meg lehet nézni, akinek kutatási engedélye van az
ÁBTL-ben, tehát a történészek természetesen láthatják, de jómagam is kutathatok azÁllambiztonsági Szolgálatok Történeti Levéltárában (ÁBTL), és én magam isismerem, láttam, olvastam ezt az Ostrom-Vár dossziét.13 Ebben az alaprajzok
megvannak, tehát egy belső valaki adta ki ezt az információt a ‘60-as években aP. Szőke János: Öt év száműzetés – Mindszenty József bíboros a bécsi Pázmáneumban. Don Bosco
Kiadó, Budapest, 2010. 5-91.
13„Ostromvár” dosszié – ÁBTL 3.2.5. O-8-239/1
12

26

kommunista állambiztonsági szerveknek, még Mindszenty bíboros beköltözése előtt.
És természetesen a pontos leírásokat a háznak a napirendjéről, portaszolgálatról, alegrészletesebbeket, amelyek a későbbi részben még előkerülnek. Három ilyenállambiztonsági jelentést én magam is kutattam, és ezekből a kutatási anyagokból –amelyek a Pázmáneummal, Egon Gianonevel kapcsolatosak – fogok felolvasni.
Mondhatnánk azt, hogy ezek sokszor krimibe illő részleteket tartalmaznak, olyan
részletességig tárják föl a belső viszonyokat, emeletekre lebontva, tehát hogy hol
például van a konyha, kik hol laknak. Aztán amikor Mindszenty bíboros megérkezett,akkor még egy fokozottabb megfigyelés, rá is kiterjedő megfigyelés következett be.
Nagyon érdekes mondatokat tartalmaznak ezek. Mindszenty József beköltözésével
megszűnt a Pázmáneum konyhája és étkezője, ami az első emeleten volt, ettől kezdvea bíboros szolgálatába állt a személyzet, és később a bíboros hívta meg ebédre
asztalához az intézet rektorát, Egon Gianonét. 1972. március 29-én, amikor
Mindszenty bíboros a Pázmáneumban ünnepelte a 80. születésnapját, ebből az
alkalomból mind az ünnepségen, mind az ebéden megjelent König bíboros, bécsiérsek. Mindszenty József ekkor veti föl azt, hogy legalább 30 kispappal meg lehetne
nyitni ismét az intézetet, de hát sajnos ennek több oknál fogva nem volt realitása. Az
intézet 1974. június 4-én ünnepelte a Pázmáneum fennállásának 350. évfordulóját,tehát a kezdet kezdetétől történő fennállást, amit az előbb említettünk.
Ide kívánkozik egy másik érdekes dokumentum. 1972. december 24-én, vasárnap
Mindszenty bíboros a karácsonyi éjféli misét a Pázmáneum kápolnájában mutatta be.14
Az ünnep alkalmából Gianone Egon rektor mondott köszöntőbeszédet. Mindszenty
bíboros homíliája e köszöntőt követően hangzott el. A köszöntő teljes szövege az
alábbi,15 amelyet követően Mindszenty bíboros homíliáját olvashatjuk.

Igehirdetésem – Mindszenty József bíboros szentbeszédei a bécsi Pázmáneumban 1971-1975.
Szerkesztette, jegyzetelte és a bevezető tanulmányt írta: Soós Viktor Attila. Magyarországi
Mindszenty Alapítvány Budapest, 2021. 21.
15
P. Szőke János: Öt év száműzetés – Mindszenty József bíboros a bécsi Pázmáneumban. Don Bosco
Kiadó, Budapest, 2010. 125-126.
14

27

Tisztelt Testvérek!
Ezt az evangéliumi szakaszt (Lk 2,1-14.) hallgatjuk minden esztendőben és föltűnik
az, hogy mennyire egyszerű embereket és lelkeket választott Isten legnagyobb
terveinek megvalósítására. A Boldogságos Szűz – eltekintve az Úristen kiválasztásától– társadalmi szempontból, népi szempontból egy egészen egyszerű leányzó volt. Egy,a rómaiak igája alatt élő népnek a sorából. Igaz, hogy Dávid családjából származott, deegyszerű, komplikálatlan, társadalmilag és gazdaságilag egészen szerény körülmények
közül származó fiatal leányzó volt. És el lehetne-e képzelni egyszerűbb jelenséget,mint amikor valakinek az otthonából népszámlálás kedvéért el kell mennie, el kell,hogy hagyja az otthonát. Várandós állapotban volt a Szűzanya. És el kell mennie egy
olyan városba, ahonnan származik ugyan, de ahol nincs otthona.
Amikor odaérkeztek, gazdasági helyzetük nem engedte meg, hogy drága szálláshelyen
szálljanak meg, így tulajdonképpen állatok között jött Isten Fia a világra. Az azesemény történt meg, amire évezredek várakoztak, az Úristen eszközül nem tudósokat,
nem hatalmasokat, nem gazdagokat választott ki, hanem olyanokat, akik névtelenek.
És akik először hirdették Isten szándékainak a beteljesedését, azok is egyszerű
pásztorok voltak. Lehet-e egyszerűbb – társadalmi és gazdasági szempontból
egyszerűbb – és szegényebb embert elképzelni, mint a pásztorokat, kik alkalmazottai
egy községnek vagy egy szövetkezetnek, akikre rábízzák az állatokat. Akiknek a nevétis éppen, hogy csak tudják. Ezek azonban, nyitott szívvel fogadták az angyalokhíresztelését, nem ütöttek fel nagy könyveket, mint ahogy azt Heródes írástudói tették.
Elfogadták úgy, ahogy volt, Istennek a hírét, és természetesnek tartották, hogyha ezt
Isten velük közölte, akkor vegyék a fáradtságot, hogy elmenjenek oda és megnézzék,miről is van szó. Egészen természetes volt, hogy csatlakoztak az angyalok énekéhez:Dicsőség a magasságban Istennek és békeség a jóakaratú embereknek.
Amikor mi, körülbelül 2000 esztendővel később, egy igen komplikált, egy igenkritikus és szkeptikus világban élve ezeket az eseményeket halljuk, vajon tudunk-e miis ilyen őszinte, egyszerű, komplikálatlan lélekkel elébe nézni az eseményeknek,
tudomásul venni az Isten szavát és részt venni az eseményekben úgy, ahogy azt időnk
diktálja.
28

Köszönjük a Boldogságos Szűznek, hogy amikor az angyal elérte őt, nem filozofált,
nem bölcselkedett, nem tanúsított ellenállást. Gondolkodott egy kicsit és az angyal
magyarázata után egészen természetesnek tartotta, hogy az Úristen őt eszközül
választotta, hogy részt vegyen Istenének művében.
Ezekkel a gondolatokkal szeretném Eminenciádnak és a jelenlevőknek a mi karácsonyi
jókívánatainkat kifejezni egy olyan világban, amelynek jó része szkeptikusan és
hitetlenül néz az események elé, és nem találja meg ezért az élet igazi örömét. Az
isteni fény jött a föld sötétségére. Fogjuk azt föl, adjuk tovább, és próbáljuk
embertársainkat, akiket a Jóisten utunkba vezetett, örvendezőkké és boldogokká tenni.
Boldog Karácsonyt mindenkinek!

Kedves Híveim!
És az Ige testté lőn és miköztünk lakozék és ez az Ige az, aki által mindenek
alkottattak. Amikor a következő hitfelindításban ehhez a részhez érünk, akkor az
Egyház helyes előírása szerint a miséző pap papjaival letérdel az Úr oltára elé, hogy
kifejezze háláját az Úr Jézus megtestesüléséért és mindazért, ami egyénileg
mindegyikünknek, családnak, minden családnak, minden nemzetnek és népnek és az
egész emberiségnek hozott. Hogy mit hozott, azt majd − ha Isten megengedi érnünk −a holnapi szentmisén el fogom mondani. Most így megkezdjük a hitvallást.16

A Pázmáneum története azután tovább folytatódik. Mindszenty bíboros esztergomiérseki székétől való megfosztása és 1975-ben bekövetkezett halála után Lékai László
kapta meg 1976-ban az esztergomi érseki kinevezését; haláláig, 1986-ig volt érsek,előzőleg apostoli adminisztrátora volt a főegyházmegyének. Az új főpásztor csak
1981. május 15-én járt első alkalommal a Pázmáneumban. 1982-ben Gianone Egon
rektorban – itt megint kapcsolódik hozzá a történet – újra felvetődik a papi
Mindszenty bíboros homíliája Gianone Egon köszöntőjét követően – 1972. Karácsony, december
25. éjféli mise, Bécs, Pázmáneum. Vasárnapi Levél III/57-58. Beke Margit: Népének Hűségesfőpásztora. Mindszenty József szentbeszédei, beszédei és üzenetei Európában és a tengeren túl (19711975). Magyar Napló, Budapest, 2021. 89. old1629szeminárium visszaállítása, de megállapítja, hogy amíg Magyarországról szabályos
körülmények között a püspökök nem küldhetnek növendékeket a Pázmáneumba,
komoly papnevelésről nem lehet szó. Ez így is volt. Lékai László bíboros idejében,1984-ben híre járt annak, hogy a bíboros vissza szeretné kapni az intézetet. Lékai
László bíboros nyilván a kommunista pártnak a nyomására akarhatta ezt – persze ezönmagában nem lett volna baj, ha a magyar egyház szabad. De a magyar egyház nem
volt szabad. Lékai László próbálta az intézetet saját fennhatósága alá vonni, azonban
sikertelenül. Tehát ez ezért nem lett volna jó. Lékai László, miután betöltötte 75.
életévét, le kellett mondjon az esztergomi érseki székéről, és ’86 júniusában
bekövetkezett halála sem változtatott a Pázmáneum helyzetén, az tehát megmaradt
nyugati fennhatóság alatt, osztrák fennhatóság alatt.
A későbbiekben, 1984-től lakott néhány egyetemi hallgató a Studentenheimben, tehát
a diákotthon néhány szobájában. És 1985-ben is laktak diákok, közel 20 diák, depapnevelésre újra csupán 1990-től nyílt alkalom, amikor a Központi Papnevelő Intézet– itt már a politikai fordulatot követően – VI. évre két szemeszterre és diplomamunkák
elkészítésére küldött 3 újmisést, 1 görög kispapot és 1 világi teológust. És ’91/92-ben
pedig 5 erdélyi egyházmegyés növendék és 1 egri végzett pap található az intézetben,
1992-ben csupán egyetlen váci teológus. Ehhez nekem egy érdekes élményem kötődik,amikor a budapesti bazilika nagyharangját hozták le a Dunán, akkor én ott voltam ezena harang megszentelésen, Hegyi György atya végezte akkor, éppen kint voltam
Bécsben, és nekem Hegyi György atyával is jó ismeretségem volt, illetve ezekkel az
erdélyi teológusokkal én ott beszélgettem. Tehát ide is kötődik egy személyes
vonatkozás. Ez már több, mint 30 éve történt. A házban időnként az egyetemi
nyelvkurzuson résztvevő magyar papok is megszálltak, tehát ha úgy tetszik, akkor
posztgraduális képzésre is lehetett a Pázmáneumot használni. Nagyon érdekes volt,
amikor én első alkalommal, ahogy említettem az elején, 1984-ben találkoztam Egon
Gianone rektor atyával, én akkor voltam éppen érettségi után, már fölvettek engem az
egyetemre, a budapesti Gyógyszerésztudományi Karra, és ő pont akkor érkezett meg a
Pázmáneum épületébe, amikor mi; azt mondta, most érkeztem Svájcból – nagyon
sokat utazott egyébként, fogunk még erről beszélni – és akkor rám nézett, ésérdeklődött, hogy – édesapámmal voltam kinn – én hol tanulok tovább, mi lesz a30

hivatásom, a mesterségem, és mondtam, hogy gyógyszerész szeretnék lenni,
gyógyszerészhallgató leszek szeptembertől, és akkor azt mondja nekem: „Hát ez
nagyon jó, mert akkor elvégzed az egyetemet, és felveszed a versenyt a CibaGeigyvel!” Hát ez volt az első mondata, és már itt is a humor mutatkozott meg, ami
nekem olyan nagy biztatást adott, egy 18 éves diáknak. De a mai napig erre olyan
szívesen emlékezem, erre a mondatára, és ha eszembe jutott a nehéz egyetemi vizsgákelőtt, akkor mindig mondtuk tréfából otthon, hogy az Egon atya megmondta, hogy elkell végezni az egyetemet, mert akkor még a Ciba-Geigyvel is fölvehetem – a nagysvájci gyógyszercéggel – a versenyt. Hát ilyen humorosan indult a mi ismeretségünk
és ismerkedésünk.
Az új bécsi érsek, Hans Hermann Groër érsek szerette volna, ha az intézetben újra meg
lehetett volna kezdeni a papnevelést, és ha Gianone Egon inkardináltatná magát abécsi egyházmegyébe, amit még Lékai László nem engedett meg. Aztán utána Lékai
László elhunyt, Paskai László lett a következő érsek, hamarosan látogatást tett az
intézetben, és Szőke János atya szalézi szerzetesnek a kezdeményezése kapcsolódott
ide az, hogy a szalézi rendi teológiát is esetleg beépíti az intézet falai közé. De hát ezt
sajnos megint a politikai helyzet és anyagi gondok nem tették lehetővé. És végülis
Christoph Schönborn bécsi érsek, bíboros idejében történik ez meg, és olyan módon,hogy Paskai László bíboros 2001. november 12-én – itt az adatot megint a könyvekből
veszem – megbeszélést folytatott Schönborn érsekkel a Pázmáneumban a felügyeleti
jog visszaadásáról. És ők megegyeztek abban, hogy a katolikus egyház helyzete
Magyarországon megnyugtató, és kérik a Szentszéktől a felügyelet visszajuttatását. És
a Szentszék 2001. december 29-én kelt rendeletével visszaadja a felügyeleti jogot az
immáron Esztergom-Budapesti Érsekség nevet viselő főegyházmegyének. Az átadás
2002-ben történt meg. Jelenleg, mint tanulmányi és vendégház működik, én magam isszoktam ott megszállni, és szoktam is ajánlani másoknak, hogy szálljanak meg.
Egyszerűek a körülmények, de megfizethető, közép-kelet-európai áron is, még úgyis,
hogy most a forint romlásnak indult. Megfizethető szerény körülmények, de számomra
nagyon barátságos, nagyon hangulatos, és igazi szemináriumi, csendes légköre van.
Azokat az időket, amelyeket a bécsi érsekség alatt élt meg az intézet, amiről itt
beszéltünk, csak hálával könyvelheti el az utókor.
31

A most következő részben a Pázmáneumról, mint Ostrom-Várról, állambiztonságifedőnevén nevezve nézünk meg három nagyon érdekes jelentést. Itt az érdekesség
abban rejlik, hogy Gianone Egon atyáról egyéb forrásokból, személyes emlékekből,saját személyes emlékeimből is megtudott és megismert dolgokat hasonlítunk össze ajelentések tartalmával. Ezeket a személyes ismereteket, élményeket össze lehet vetni aPázmáneumban jelentést tevő ügynöknek a meglátásaival, amelyek természetesen több
mindenben nem felelnek meg vagy nem pontosan felel meg annak, amilyen valójában
Egon Gianone volt; ezekből most inkább szemelvényezve veszünk ki. Három
jelentésről van itt szó, az 1960-as, illetve a 1970-es évekből. A következő
szempontokat írja ez a jelentő Egon Gianonéről:1940. február 20. óta a Pazmaneum gazdasági és tanulmányi felügyelője. Egyben abécsi egyházmegyei bíróságon jegyző a házassági perekben. Pazmanita korában tanult
meg németül (mivel akkor öt évet élt kint – KG). Jól tud még olaszul és franciául(mivel az olasz Svájcból származik, olasz felmenőkkel, és persze, hogy jól tud még
latinul is – KG). Nagyon jó kedélyű ember, aki remekül tud bánni az emberekkel.
(Színtiszta igaz.) Kitűnően énekel és hegedül. (Írja a jelentő is.) Sziporkázóan
szellemes! Könnyen beférkőzik mások bizalmába. (Ezt a jelentést tevő már egy kicsit
pejoratívan írja –nem kellett neki beférkőzni, hiszen olyan közvetlen modora volt,
széles látóköre, hogy ő mindenkivel megtalálta a hangot – KG.) Most van itt egyérdekes dolog ebben a jelentésben: Ha van valaki itt, a Pazmaneumban, aki hírszerzői
munkát folytat – természetesen itt valószínűleg vatikáni hírszerzésre gondolt ez amagyar állambiztonsági szerveknek a hírszerzője vagy belső elhárító tisztje, aki ezt ajelentést írta – akkor csak ő lehet. Természetesen semmi pozitív adat nem támasztja alá
ezt az állítást, csupán ő az egyetlen, aki természetes adottságainál fogva alkalmasnak
látszik erre a munkára. (Ők csak hírszerzésben tudtak gondolkodni, hát persze, hogy
volt a Vatikán fele Egon Gianone-nek, meg Róma felé, meg a Szentszék felé
kapcsolata. Hát ez természetes, nyilvánvalóan. Tehát ezt egy kicsit pejoratívan akarja ajelentő leírni, de mégis rámutat Egon Gianone egy pozitív tulajdonságára, hogy ő az
egyedüli alkalmas még erre a munkára is. Tehát itt is a széleskörűségét bizonyítja ez ajelentés is – KG.) Rengeteg és szétágazó kapcsolatai vannak mindenfelé külföldön is.
(Tehát itt most Ausztrián kívülre érti – KG.) Azután ezt írja: Feltűnően sok a pénze:32

10.000 schillinget adott kölcsön az öccsének, Gianone Tibornak autóvásárlásra, utazik
külföldön, üdül Meranban, nagyon jól öltözködik. (Ekkor még a rektor Lepold Antal
volt, és akkor összehasonlítja Lepold Antallal – KG.) Lepold Antal is utazik, de ő
semmi másra nem költ és egészen szerényen él, egyébként a ruházata is egészen ócska.
Így írja a jelentő. Azért azt hozzá kell tenni, hogy a hatvanas években 10.000 schillingnagy pénz volt, de összehasonlítva mondjuk az 1990-es évek elejével, az egy jó kezdő
fizetéssel ért fel, ami hozzávetőlegesen 12-14 ezer schilling volt, például egyértelmiségi, egy egyetemen oktató-kutató embernek. Tehát azért ez nem volt olyan
iszonyatosan nagy pénz, de hát a papi személyeknek is meg kell valamiből élni. És azt
se felejtsük el, ez egy kis kitérő, hogy például Németországban, NyugatNémetországban, most így nézzük még ezekben az időkben is, például a püspökök isközalkalmazotti státuszban voltak, tehát nem vágták háttérbe az egyházat, és ezért
bizony a püspökök, papok is közalkalmazotti fizetést kaptak, és az több ezres
nagyságrendű nyugatnémet márka volt. Tehát ez nem jelenti azt, hogy ha valakinek
pénze van, akkor azt ne használhatná jóra. Nyilván itt a jelentésben arról nincs szó,
hogy például papok ebből szegényeket istápoltak, azután, hogy ki mennyit ad a
Caritasba: nyilván erre lehet mondani Jézusnak a szavait, hogy ne tudja a jobb kéz,hogy mit tesz a bal. Ezek az adakozások nem lettek szerte kürtölve, de ő is támogatottilyen embereket. Én tudom azt, hogy például a rokonságban is, meg aki rászoruló volt,
ő azokat is támogatta. Tehát ez egy negatív jelző, vagy negatívnak beállított esemény,amihez a másik oldalt is tudni kell őróla. Tehát egy ilyen jelentés nem mentes az
ellenséges szemlélettől sem. Bár mindezek mellett sok igazat ír, olyanokat is, amik
valóban hitelesek.
“Tény az, hogy alig van itthon. (Valóban sokat utazott.) Ha valaki keresi, szinte
sohasem lehet itthon találni.” Akkor is, amikor én először találkoztam vele, éppen
Svájcból érkezett. És akkor is, amikor egyszer a ’90-es években megkerestem, egy
levelet kezdtem neki írni, már a Stephanushausban lakott – ez megint csak egy
személyes emlék és betoldás – és akkor nem volt ő otthon, előre nem tudtam
bejelenteni az érkezésemet, de éppen Bécsben voltam, és akkor már kezdtem neki egy
levelet írni az ajtaja előtt, és egyszer csak látom azt, hogy megjelenik a folyosó végén.
És mondom, milyen jó, hogy tetszik hazajönni, már kezdtem írni atyának a levelet. És
33

akkor megkérdezi tőlem a szokásos humorával: “No, és miket írt nekem abban alevélben?” Akkor bebocsátott a szobájába, és elkezdtünk megint csak beszélgetni.
Tehát így érkezett ő akkor is haza.
Ha itthon van, állandóan keresik telefonon. Ez nagyon érdekes, hogy amikor
Mindszenty bíboros beköltözött a Pázmáneumba, megérkezett – ez egy másik ügynöki
jelentésben van –, hogy még egy telefonvonalat kellett a Pázmáneumban beállítani,
mert Mindszentynek is rengeteg telefonja volt akkor, a ’70-es években. És egy vonal
nem bírta ellátni a Pázmáneumnak a telefonforgalmát, gondolhatunk Egon Gianone
rektori telefonjára, és Mindszenty bíborosnak a telefonjaira is.
Nyilván ezek közjót szolgáltak, tehát lelkipásztori ellátást, magyarok ellátását, ésnagyon sok egyéb, szerteágazó kapcsolatot. És ahogy mondani szokták, ahány nyelv,
annyi ember, és Egon Gianone is nyilván a többféle nyugati nyelvnek az ismeretében,sőt még az angolnak az ismeretében is valamilyen fokon, nyilvánvalóan fenn tudott
tartani széleskörű kapcsolatokat. Nagyon érdekes volt az, amikor a ’90-es évek vége
felé azt mondta nekem egyszer, hogy itt, Ausztriában, Bécsben, aki nem tud angolul,
az már nem is tud németül se újságot olvasni, mert annyi az angol jövevényszó anémet nyelvben. Akkor már 25-30 éve kezdtek átjönni ezek a szavak, és valóban mostmár egyre több van belőlük.
Viszont az is tény, hogy mindenhol dolgozik, rengeteget segít a bécsi és környéki
plébániákon. Nincs eset, hogy segítséget kérnek valahonnan és ő ne vállalkoznék, ha alegkisebb lehetősége van rá, vagy ha ő maga nem tud elmenni, akkor fel nem hajtana
valahonnan segítséget. Tehát azért ez megint pozitívum, persze ezt megint másnak
szánta a jelentést adó, hogy hát lám milyen széleskörű a kapcsolat, és akkor ezt megint
negatív értelemben lehet venni, hogy ő egy emigráns pap, és ezáltal az emigráns papi
befolyását növeli. Mi viszont most nézzük ennek a pozitív oldalát, hogy ezek a dolgokönmagában igazak. Egyszóval nagyon agilis ember és mindenütt megfordul. Régi
pazmanita növendékei szeretik és ezek nagy része külföldön él, Magyarországon kívül.
Ez az Ostrom-Vár dossziénak az egyik jelentése.

34

És akkor van itt egy másik jelentés a részletekről:Nagyon jó összeköttetésekkel rendelkezik. Majd mindegyik magyar püspökkel
levelezik. (Tehát a magyarországi magyar püspökökkel – KG.) Természetesen a bécsi
kardinálisnak is gyakran beszámol. A bécsi magyar lelkészség munkájában is részt
vesz. Mindenkivel jóban van, de nem annyira, hogy barátság lenne. Aztán itt írják akövetkezőt, ezt is a marxista baloldali szlogen értelmében, ami megint önmagában
igaz, ami le van írva. Arisztokrata származására büszke és arisztokrata társaságban
fordul meg, akik őt is szintén néha meglátogatják. (Sokan látogatták őt, természetesennemcsak arisztokraták – KG.) Nagy zenész és egyházjogász. (Mennyire igaz, milyen
jól ismeri a bennfentes, aki jelentett róla – KG.) Az irodai munkát nem szereti. (Hátnyilván nem szeret adminisztrálni. Annak idején nekem mesélt Egon Gianone arról,
hogy a ház részére, amikor ökonómus volt, meg amikor rektor is, a Meinltől szerezték
be az élelmiszereket, meg egyebeket, aztán mondta, hogy többször volt akadás,késlekedés, nem úgy ment az elszámolás, meg aztán a háznak a takarítószereit, azt aHenkeltől szerezték be, és arról nem mondott úgy különösebbet, de azért voltak
problémák, nyilván, mint mindenhol. És Nyugaton ezek, mondhatjuk azt, hogy sokkal
flottabbul mentek annak idején is, tehát ezek a beszerzések, meg az egész
kereskedelem. Nyilván adódtak problémák, amit én is alá tudok támasztani a nekem
elmondott emlékekből; nem szerette az irodai munkát, erre a tevékenységre volt
alkalmazott is, de azért többnyire sok mindent ő maga kellett, hogy elvégezzen. A
Pázmáneumban úgy 7 óra körül misézik, és nyolc órakor reggelizik. Munkája a
Pázmáneum gazdasági vezetése, ahol ő a háziúr. (Nyilván, ha a felelősség rajta van,akkor a háziúr is ő lesz – KG.)
Itt van most egy érdekes megjegyzés a jelentésben, amit Bower nevezetű ügynök
keletkeztetett. A jellemzést utasításomra írta. (Itt Becsei az aláírás, ez a valódi név,
tehát az ő utasítására írta, azaz a megbízója utasítására – KG.) A jelentés hibája, hogy
nem tartalmazza Gianone életét, kapcsolatait, konkrét tevékenységét, politikai nézeteit,s kettőjük kapcsolatának jellegét, értékét. Ez utóbbi abból a szempontból lehetneérdekes, hogy Gianone elősegíthetné-e, hogy Lepold halála után ő venné át Lepold
munkakörét a Pázmáneumban.

35

Tehát ez még 1971 előtti jelentés, nevezetesen egy 1970-es dátumú jelentés. Nagyon
érdekes tehát, hogy a személyes emlékek, az azóta publikált adatok és azállambiztonsági jelentések mennyire és hogyan korrelálnak egymással.
Volt még egy ügynöki jelentés, amiből idézni szeretnék, 1973 október 10-én. Peck
John az alábbiakat jelenti:
Ez év júniusában a Pázmáneumban jártam, ahol részben Gianonéval főként
beszélgetés, részben személyes benyomások alapján az alábbi információkat és
tapasztalatokat szereztem. Külső ellenőrzést nem tapasztaltam eddig. Belül balra egy
portásfülke van, ahonnan tükörrel lehet figyelni a kaput, ki jár be. Az épület
napközben nincsen zárva, este 9 után azonban bezárják. A régi rektori lakásban
Mindszenty bíboros lakik, ha éppen Bécsben tartózkodik. Tudjuk nagyon jól, hogy
Mindszenty bíboros 1971 és ‘72 elején, tehát ‘71 végén, október 23-tól ‘72 nyaráig,őszéig nagyon sokat volt németországi meg egyéb utakon, a missziós útjain. Ésvélhetően – ezt most hozzá szeretném tenni – Beke Margitnak is a legújabb
publikációja, könyve alapján, ami Mindszenty bíborosnak az ausztriai beszédeiről
tudósít, a következőket mondja: 1971 és ‘72 közötti időszakból még nem találtunk
vagy nem található a Pázmáneumban elmondott beszédjeinek a gyűjteménye. És ‘72től már ezt a Vasárnapi Levél rendszeresen közölte. És lehetséges, hogy ennek az is azoka, hogy ott nem jegyezték föl. Ezeket a beszédeket annak idején Pankotai Lauranővér magnószalagra vette, és lehetséges, hogy előtte nem vette magnószalagra. A
jegyezetek az irattáraknak és a levéltáraknak a jelenlegi feldolgozottsági szintjén még
nem hozzáférhetők, illetve még nem sikerült erre rábukkanni. Valószínű tehát, hogy
abból az időszakból Mindszenty bíboros beszédeiből – amikor éppen Bécsben
tartózkodott – nem maradt ilyen hagyaték.
Ott van azonban a közös ebédlő is, ahol Gianone és Mindszenty titkára, esetlegesvendégek is érkeznek. Gianone panaszkodott a furcsa helyzetre, hogy ő hivatalosan azépület vezetője, mégis a prímás van otthon, s most úgy néz ki a helyzet, hogy ő,Gianone, nem hívhat meg és nem vehet fel senkit vendégnek, ha csak nem személyi jóbarátot, mert a prímás mindenbe beleszól – írja a jelentés. Természetesen ő, Egon
Gianone volt a rektor, de végül is Mindszenty bíboros, mint sajátjába jött, és a36

Pázmáneum Mindszenty bíborosnak, ha lehet így mondani, joghatósága, fennhatósága
alatt volt. És nyilvánvalóan ő a befolyását gyakorolta. Természetesen Mindszenty
bíborosnak nagyon intenzíven kellett a magyar közösségekkel fölvenni a kapcsolatot
Bécsben, Nyugat-Európában, és gyakorlatilag Ázsia kivételével, a Föld valamennyi
kontinensén élő magyarokkal, magyar közösségekkel.
Gianone egy emelettel feljebb lakik, mint a bíboros. (Tehát ő a harmadikon lakott –KG) A prímás az ottani kápolnában misézik, ott is keresztel, ha valaki a magyar
kolóniából erre megkéri. A prímás leveleit úgy keltezi: Bécsben a Pázmáneumban.
Posta a portára érkezik, a prímás privátlevelezése is. Az elosztást a portásnő végzi. Az
épületben sok idegen lakik, valami diáktársulat (ezt említettük itt, hogy diákkollégium
volt – KG), amelynek Gianone a ház egy részét kiadta. (Vendégszobák, kollégium,
erre történik utalás – KG.) A Bahnhofsmissio már nincsen ott. Az ott lakókat, ezeket adiákokat megismernem nincsen módomban, mert Gianone nem ismeri őket. Fiúk,lányok vegyesen vannak jelen. Szállást kapni nem lehetséges, mint már említettem, bekell jelenteni a prímásnak, ha valaki oda akar menni egy-két éjszakára. Egy ilyen
beszélgetésnek egyszer tanúja voltam, amikor Gianonét valami ismerőse vagy távoli
rokona Schweizből felhívta telefonon (itt utal arra a jelentést adó ügynök is, hogy
Gianone Egon családja az olasz Schweizből való – KG) és szállást kért. A rektor erreletelefonált a bíborosnak és kért tőle engedélyt a vendéget felvetetni. Milyen érdekes:
itt most a Pázmáneum története is, és Mindszenty bíboros is bekapcsolódik, Egon
Gianone élete is, tehát egy ilyen ügynöki jelentésben is mennyi, egyébként érdekes
tartalom található. Tudomásom szerint a prímás Dél-Amerikába és Ausztráliába megy
rövidesen. (Tehát ezek a ‘70-es évek már az utolsó útjai közé tartoztak Mindszenty
bíborosnak – KG.) Útjai célja előttem ismeretlen. (A magyar közösségeket
meglátogatni, de nyilván a részletes programra nem tudott rálátni ez az ügynök – KG.)
Esetleges könyveiről sem tudok semmit. (Most itt lehetséges, hogy az emlékirataira
céloz, illetve arra a 10 kötetes munkára, amit Mindszenty bíboros a magyarságról írt –KG) Audienciát csak levélben lehet kérni, amelyet nagyon körültekintően és nem
mindenkinek adnak meg. (Vigyázni kell, itt a bizonyíték, hogy így kémek is,ügynökök is beépülhetnek, és információkat vehetnek ki – KG.) Magyarországi papok
Mindszenty ott lakása óta elkerülik a Pázmáneumot. (Már aki.) Dr. Bartl Lőrinc és37Vajay István is a lazaristák házában szálltak meg legutóbb. (Ezek a papok már azállamhatalom szorításában voltak, és így nyilvánvalóan kerülték Mindszenty bíborost,de nem mindenki – KG.) Aztán itt írja: A prímás a második emeleten, Gianone aharmadikon lakik. A hátsó liftet használják. (Ez a Sowitsch lift, amiről szó volt avisszaemlékezésnek az első részében is – KG.) Elöl lift nincsen. Akkor még nem voltbenn a Wertheim lift – KG.) A földszinten és az első emeleten az átjáró ajtó zárva van.
Az első emeleten volt egy átjáró a bécsi amerikai követséghez. És ott komoly
figyelőrendszer volt, tehát a másik épület nyilván már amerikai terület volt, aPázmáneumnak az ikerépülete. Gianonenál van kulcs az egész házhoz. A kert hátul az
intézethez tartozik. Gianone itt szokta olvasni breviáriumát szép időben. És
Mindszenty bíboros és titkára, Mészáros Tibor is itt beszélgettek, és ahogy mondotta
akkor, itt emlékezett Mészáros Tibor Mindszenty bíboros mondottait, hogy “hát Tibor
most itt ebben a kuglizóban, ebben a kis kertben bejártuk az egész világot, tehátátbeszélték röviden a nagyvilágnak a dolgait. Az épületbe belépéskor jelentkezni kell aportán. Innen feltelefonálnak az illető látogatandó személyhez. Engem már ismernek(ezt a John Pecket, ő valószínűleg egy olasz származású személy volt – KG.), de ettől
eltekintve mindig feltelefonálnak Gianonéhoz. Más ott nem látogató, más lakója aháznak tudomásom szerint nincsen.
És itt aláírja az alezredes, aki kivette a jelentést, Posztós Vince alosztályvezető. Ez ajelentés.
Hát tulajdonképpen ez a három jelentés az, ami Egon Gianoneről is szól, és mennyi
mindent hozzá lehet tenni, hozzá lehet gondolni személyes emlékekből, és a helynek
az ismeretéből.
Most pedig az Ausztriában elhangzott beszédekből szeretnék idézni nagyon mély
gondolatokat. Igeszolgálat évfordulókon – ezt a kis könyvet a Prugg Verlag
Eisenstadtban, 1975-ben adta ki, és Egon Gianonénak két beszédje van ebben, amiből
most szeretnék “A jócselekedetek közbenjárása”, ez az elsőnek a címe, ami egy
temetési beszéd; hasonlót Lepold Antalnak a búcsúztatóján is hallottunk, és ez most38

tematikailag ehhez tartozik hozzá.17 Jób könyvében olvassuk azt, “könyörüljetek
rajtam legalább ti, barátaim, mert az Úr keze illetett engem”. Amikor Jób fekélyektől
szenvedett, ezt éltében mondta, és tulajdonképpen ezt a részt, ezt az idézetet szokta az
egyház az elhunytaknak az ajkára adni, nevezetesen a tisztítótűzben szenvedőknek az
ajkára, akik magukon már nem tudnak segíteni, de az üdvözült egyház, és a földön élőküzdő egyház tud rajtuk segíteni. Ezzel indul ez az elmélkedés.
“Hányszor imádkozott velünk barátunk, elhunytjaink nevében ezekkel a szavakkal.
Most mi állunk az ő nyitott sírjánál. Éppen most engedték le testét, csak a testét (merttudjuk, hogy az emberi lélek halhatatlan), szerény fakoporsóban. Ez a legszűkebb
lakóhely, amely embernek valaha kijut. Felelősség, a mindennapok ezer gondja ésbaja, betegségek, az idő gyötrő sürgetése őröl bennünket megállás nélkül. Búzaszemek
vagyunk az Úr malmában, lisztté őrlődünk, hogy táplálékává lehessünk mindazoknak,
akikkel Krisztus titokzatos életét megosztjuk. Nem mindegyikünk sorsa vértanúság,életünk mégis áldozat. Csak ha el nem pusztul a gabonaszem, akkor hozhat bő termést.
Ha a halál gondolata nem is volna számára visszariasztó, mégis Jób előző szavait
ismételte, valahányszor felmerült benne a végső számadás rizikója egy-egy hozzá
közelálló távozásakor. Tudta, hogy nehéz lehet a kérlelő ima szava az Úr trónja előtt, amindent átvilágító fényességben. Ott még a szentek is félnek. Bőkezű volt hozzá az Úr
sorsa irányításában. Ő pedig nyílt szívvel és két kézzel adta tovább mindazt, amit
kapott. Pár másodperc, és a föld visszafogadja fiából azt, ami az övé: a testét. A
göröngyök ráhullanak barátunk koporsójára. Mi pedig, életének tanúi, szétszéledünk,
és folytatjuk saját életutunkat. Ne feledjük, mi is eljutunk majd, ki így, ki úgy, egy
ajtóig. Vajon Krisztus lesz-e az, Krisztus a föltámadott az, aki előttünk ment, hogy
lakóhelyet készítsen számunkra, atyja házában. Búcsúzunk. A viszontlátásra az atyaházában, az örök hazában. De lesz-e vajon, aki könyörgő szavunkra majd mimellettünk is, tanúságot tehet.” Zárul a temetési megemlékezés ezzel az igenelgondolkodtató mondattal.

Dr. Gianone Egon: A jócselekedetek közbenjárása. In: Igeszolgálat életfordulókon. Prugg Verlag,
Eisenstadt, 1975. 120-122.
1739

A következő beszéd egy Duna menti magaslaton fekvő kegytemplomban hangzott el,esküvő alkalmával. A címe: Legyetek hálásak.18
Kedveseim! (Így szól a házasulandókhoz – KG.) Mintha nem is lett volna olyan régen,pedig közel negyed százada már, hogy Judit szülei itt a kegyoltár előtt örök hűséget
esküdtek előttem egymásnak. Sok minden változott itt azóta. De a lényeg, az nem
változott. Két önálló egyéniség áll most itt egymás mellett. Magatok sem tudjátok
talán pontosan, hogyan találtatok egymásra. Egyszerre csak magától értetődő lett, aholegyiketek van, oda tartozik a másik is. És viszont. Tóbiás szavaival fordultatok
Istenhez, a források, folyók teremtő urához. Ő alkotta az első embert, Ádámot a föld
porából, és ő adta mellé Évát, az asszonyt segítő társul. A házastársak életének
csodálatos egységét párhuzamba állítja az egyház, az Úr Jézus főpapi imáját idézve az
Isten életének legmélyebb egységével. Amint Te Atyám bennem vagy, és én tebenned,
úgy lesznek ők is egyek mibennünk. Íme a házasság misztériuma kibővül, és aháromszemélyű egy Isten életébe torkollik, sőt azokat is bevonja, akiket a házastársak
szóval és tettel igazolt hite vezet majd a hitre. Gondoljatok erre, ha majd gyermekeitek
lelkét formáljátok. Indulástok látjuk, verőfényes. Egymás közellétét keresitek. Egy azörömötök és egy a panaszotok. Jól is van ez így. Ugyanazt akarni és ugyanazt nem
akarni, ebben áll az igazi barátság. Most a tavasz leheletét érzitek, madárdal ésvirágillat a lelketek, és a hála szava az, amellyel Istenhez fordultok. Köszönöm Uram,hogy ide elvezettél, hogy Károlyt, Juditot nekem adtad. Egymás közt is ez lesz mostszavatok zenéje. De ennek így is kell maradnia később is. Hálásak legyetek, hallottuk
Szent Pál szavát. Legyetek hálásak Istennel szemben, de egymással szemben is, ahétköznapok apró ezer feladata között, ha nyugodtan telnek napjaitok, de akkor is, haúgy gondolnátok, hogy örvények sodrába kerültetek, hogy alig elviselhető már a teher,
amelyet hordoznotok kell. Legyen rá gondotok kezdettől fogva, hogy a teremtő
Istenben gyökerezik vonzalmatok, Ő indít útra most mindkettőtöket, Neki kell majd
egyszer számot adnotok. Mint ahogy a római légiók őrszemei álltak birodalmuk
határán, Pannóniában is végig a Duna mentén (ahol az esküvő is történik), úgyvigyázza szeretteitek szeme indulástokat. A rátok bízott kincs, kettőtök közös élete, és
Dr. Gianone Egon: Legyetek hálásak! Esküvő egy Duna menti magaslaton fekvő kegytemplomban.
In: Igeszolgálat életfordulókon. Prugg Verlag, Eisenstadt, 1975. 68-71.
1840

annak folytatása nem csak a tiétek. Isten országa ügyében jártok. (Milyen jó lenne, hama a házasságok szintén így indulnának – KG.) Legyen bennetek áldott az ő neve, az
Isten neve mindörökké.
Most pedig egy 1985-ös beszédből, egy emléktábla leleplezésének beszédjéből
szeretnék idézni.19 Ezeken az idézeteken keresztül meg tudjuk ismerni Egon
Gianonénak a gondolatvilágát, mondhatni, hogy a költőien szép fogalmazását. A zenemás, attól eltérő képességeket is kifejleszt, ki tud fejleszteni; akinek zenei érzéke van,az tudhat jól fogalmazni. Ez is egy finomítást jelent, a gondolkodás, az érzékek és aléleknek a finomítását, és tulajdonképpen ez a stílus, ez az írói stílus, ez itt isvisszaköszön. 1985-ben Mindszenty bíboros halálának a 10. évfordulóján emléktábla
megáldás történt, többek között a Pázmáneum falán is emléktáblát avattak, ésszenteltek meg, és itt Egon Gianone mondott beszédet. Többek között ezt mondotta:
Mindszenty bíboros arcvonásait viseli ez a bronzba öntött kis emléktábla. Rajta amagyar prímás jelszava, egyúttal életprogramja, Pannonia Sacra. Elemezte az életútját,
és Mindszenty bíborosról a következőket mondta még: Egy életet szeretetbenhazájáért, annak népéért, egyházáért és Krisztusért. Hajthatatlan kemény akarattal és
szívós kitartással adott példát csüggedteknek, a bizonytalankodóknak. 80 éves fáradt
szervezettel vállalt hosszú utakat, azok minden terhével, de biztató örömével is. Ide
kapcsolódik egy gondolat, egy kis kiágazás, mikor Egon Gianonét más helyen
megkérdezték – Közi-Horváth József Mindszenty bíboros című művében lehet ezt
elolvasni –, magyar és német nyelven is, hogy amikor Mindszenty bíborosnak amagyarságról, akkor ő azt mondta a prímás úrról, hogy amikor valaki az emigráns
vagy a csonka ország magyarságáról beszélt, akkor még idősebb, fáradt teste ismozgásba jött. Energikus lett lélekben. Lehet azt mondani, szangvinikus. Fölélénkült,
és egy különleges, semmihez nem hasonlítható odaadással és élénkséggel kezdett elbeszélni a magyarokról, és fordult minden magyar ügy felé. Hát erre célzott ő ebben abeszédében. Bécsből írásban és szóban hirdethette meggyőződését, főként pedig ottállott magyar népének, az öt világrészen szétszóródott fiai és leányai előtt, nagy
Gianone Egon: Emléktábla a Pázmáneum falán – beszéd az emléktábla leleplezésekor. In: Füzér
Julián: Szentnek kiáltjuk! Katolikus Magyarok Vasárnapja, Youngstown, Ohio, USA, 1987. 366-367.
oldal www.ppek.hu/konyvek/Fuzer_Julian_Szentnek_kialtjuk_1.doc
1941

eszményképét hirdetve, Pannonia Sacra. Legyen magyar Szent István országánaknépe, és legyen egyúttal egységben Krisztussal. Szent nép, Isten életének hordozója
legyen a magyar lélek, a jellem kiteljesedésében. Íme, az akadályok leküzdése kitártaelőtte az egész földkerekséget. Pannonia Sacra legyen mindenütt, ott is, ahol magyarok
a magyar haza földjén kívül laknak. És akkor König bíboros úr volt a meghívott. Így
fejezi be az emlékezést: König bíboros úr legyen az, aki e szerény, de szép emléktáblát
az Úr áldásával ellátja.
És most az Egon Gianonére való emlékezés záró epizódjaként szeretnék az őszemélyes leveleiből idézni, és kicsit még itt szeretném – ahogy mondani szokták, még
az az igazi régi vágású úriember stílusban íródott hivatalos és nem hivatalos leveleinekaz idézésével is – szintén az ő karakterét bemutatni. 1984-ben, amikor megkaptam – ésmilyen jó, hogy megőriztem – a visszaigazolást a Pázmáneumban töltött időről, a kis
levélen a következő állt:“Nagybecsű kívánsága szerint a meghatározott időre szállóhellyel várjuk. Érkezésére
reggel 7-től este 21 óra között számítunk. Terminusváltozás esetén mielőbbi értesítést
kérünk. Teljes tisztelettel: Egon Gianone”
Azután, amikor már 1991-et írtunk, leveleztem ővele, és nagyon tiszteletteljes
leveleket kaptam: figyeljük, hogy milyen érdekesek a megszólítások. Először még
szinte ilyen hivatalos a megszólítás:“Igen Tisztelt Uram! Karácsonyig, illetve azóta felhalmozódott postám rendezgetése
közben találom nagybecsű levelét, amelyben nyári ausztriai utazási emlékeiről számol
be. (1991-ben.) Van látnivaló itt is bőségesen. Magam részéről elég sokat mozogtam
közelebb és távolabb. Így sajnos előfordul, hogy akik keresnek, és akikkel szívesen
találkoznék, nem érnek el. Sajnálnom kell, de megy másképp. (Akkor sem volt őotthon pont abban a terminusban, és ezért ezt a levelet írtam neki az ausztriaiútibeszámolóról, és ő erre válaszolt – KG.) A karácsonyi ünnepeket sem töltöttem
Bécsben. (Ez januári válasz, tehát sok-sok levele van neki.) Amíg megy, igyekszem
lelkipásztori teendőkkel kisegíteni a mindinkább hiányokkal küzdő oltártestvéreket.
Remélve, hogy az új év folyamán munkásságát örömmel folytatva Isten áldása kíséri,maradok őszinte nagyrabecsüléssel: Egon Gianone.”42

Amikor én már Mindszenty bíborosnak az élettörténetét már legálisan is tudtam
kutatni, ő erre is írt, mivel mariazelli vonatkozásokban is érdeklődtem tőle. A
következő levél egy 1994 nyári levél.
“Kedves Gábor barátom! (Ugyanannak, nekem címezte a levelet, és mégis már
mennyire más a megszólítás, baráti. Ekkor már jobban megismertük egymást,közelebb kerültünk egymáshoz.) Ritkán kapok ennyi jó hírrel megrakott levelet.
Gratulálok az eseményes terminushoz. (Ekkor volt a házasságkötésem, erre írta ő ezt
válaszként.) A túloldali kis kép egy ablakban egy virágváza szép virággal, a boldog
otthon képét tükrözi. Ennek megvalósulása áll küszöbön. Isten áldása ragyogja befényességével kiindulásukat, és annak hosszú, boldog életben kiteljesedését! (Milyen
jól esik ezt visszaolvasni 29 év után.) Hasonlóképp gratulálnom kell életpályájának
kibontakozásához. Két nyelv egyetemi szinten történő birtoklása már irodalmi téren isa családi élet hátterét is jelenti. Az indulás így mindkét irányba kedvezőnek látszik.
“Sic itur ad astra” (Így lehet a csillagokig eljutni, régi latin mondás.) Imádságos
hozzáállással küldi szívélyes üdvözletét mindkettőjüknek Gianone Egon atya”
És akkor egy 1995-ben kettőnknek írt levél:“Kedves Ifi pár! Örömmel várom, hogy találkozzunk. Magam júliusban, a koraiórákban indulok vakációra, és augusztus 23-án érkezem vissza. Így programjaim
megférnek egymással. A viszontlátásig szeretettel küldöm köszöntésemet! Jöttüket
jelezzék kérem bécsi telefonszámomon. Gianone Egon”
És akkor az utolsó levél, amit szeretnék ismertetni, és ezzel zárom is a megemlékezést,egy 1996. március 25-i levél, első gyermekünk születésére.
“Virágos üdvözlet! Az immár majd három hete érkezett királynőnek, Reginának.
Persze édesanyádnak és édesatyádnak egyidejűleg. A feltámadás ünnepének küszöbén
Krisztus áldását kívánom mindhármatoknak igen nagy szeretettel: Gianone Egon”

43

MAGYARORSZÁGI ÁLLAMBIZTONSÁGI JELENTÉSEK
1940. február 20. óta a Pazmaneum gazdasági és tanulmányi felügyelője. Egyben abécsi egyházmegyei bíróságon jegyző a házassági perekben. Pazmanita korában tanult
meg németül. Jól tud még olaszul és franciául. Nagyon jó kedélyű ember, aki remekül
tud bánni az emberekkel. Kitűnően énekel és hegedül. Sziporkázóan szellemes! (…)
Könnyen beférkőzik mások bizalmába. Ha van valaki itt a Pazmaneumban, aki
hírszerzői (értsd: vatikáni – KG) munkát folytat, akkor csak ő lehet. Természetesen
semmi pozitív adat nem támasztja alá ezt az állítást, csupán ő az egyetlen, aki
természetes adottságainál fogva alkalmasnak látszik erre a munkára. Rengeteg ésszétágazó kapcsolatai vannak mindenfelé külföldön is. Feltűnően sok a pénze: 10.000
schillinget adott kölcsön az öccsének (Gianone Tibor) autóvásárlásra, utazik
külföldön, üdül Meranban, nagyon jól öltözködik. (A rektor is utazik, de ő semmi
másra nem költ és egészen szerényen él egyébként: a ruházata is egészen ócska.) (…)
Tény az, hogy alig van itthon. Ha valaki keresi, szinte sohasem lehet itthon találni. Ha
itthon van, állandóan keresik telefonon. Viszont az is tény, hogy mindenhol dolgozik,
rengeteget segít a bécsi és környéki plébániákon. Nincs eset, hogy segítséget kérnek
valahonnan és ő ne vállalkoznék, ha a legkisebb lehetősége van rá, vagy ha ő maga
nem tud elmenni, akkor fel nem hajtana valahonnan segítséget. Egyszóval nagyon
agilis ember és mindenütt megfordul. Régi pazmanita növendékei szeretik és ezek
nagy része külföldön él, Magyarországon kívül. (…)

Ostromvár ÁBTL 3.2.5. O-8-239/1 64/275.
Nyitva: 1968. VI. 27.
Lezárva: 1976. IX. 28.

44

Vicerektor 30 éve a Pázmáneumban, 60 éves, a bécsi egyházmegye szentszéki bírója,
úgy is kapja a fizetését, és a magyarok számára misézik vasárnaponként, aMexikóplatzon. 9.30-kor, a Florisdorfer hídnál in der Eucharistieus Gedächnis
templomban (egy apácazárda) fél 11 órakor. Mindkét helyen kb. 13-13 magyar jönössze. (…) Nagyon jó összeköttetésekkel rendelkezik. Majd mindegyik magyar
püspökkel levelezik. A bécsi kardinálisnak is gyakran beszámol. A bécsi magyar
lelkészségben részt vesz. Mindenkivel jóban van, de nem annyira, hogy barátság
lenne. Arisztokrata származására büszke és arisztokrata társaságban fordul meg, akik
őt is szintén néha meglátogatják. Nagy zenész és egyházjogász. Az irodai munkát nemszereti. (…) A Pázmáneumban úgy 7 óra körül misézik, és nyolc órakor reggelizik.
Munkája a Pázmáneum gazdasági vezetése, ahol ő a háziúr. (…)

Megjegyzés:
Bower a jellemzést utasításomra írta. Hibája, hogy (…) nem tartalmazza Giannoneéletét, kapcsolatait, konkrét tevékenységét, politikai nézeteit, s kettőjük kapcsolatának
jellegét, értékét. Ez utóbbi abból a szempontból lehetne érdekes, hogy Giannoneelősegíthetné-e, hogy Lepold halála után ő venné át Giannone munkakörét aPázmáneumban.

Becsei

Ostromvár ÁBTL 3.2.5. O-8-239/1 92-93. 7/1-4/1970.
Nyitva: 1968. VI. 27.
Lezárva: 1976. IX. 28.

45

JELENTÉS
Budapest, 1973. október 10.

PECK JOHN jelenti:
Ez év júniusában a PÁZMÁNEUMBAN jártam, ahol részben GIANONÉ-val főként
beszélgetés részben személyes benyomások alapján az alábbi információkat és
tapasztalatokat szereztem:
Külső ellenőrzést nem tapasztaltam eddig. Belül balra egy portásfülke van, ahonnan
tükörrel lehet figyelni a kaput, ki jár be. Az épület napközben nincsen zárva, este 9
után azonban bezárják.
A régi rektori lakásban Mindszenty bíboros lakik, ha éppen Bécsben tartózkodik. Ottvan azonban a közös ebédlő is, ahol Gianone és Mindszenty titkára, esetlegesvendégek is érkeznek. Gianone panaszkodott a furcsa helyzetre, hogy ő hivatalosan azépület vezetője, mégis a prímás van otthon, s most úgy néz ki a helyzet, hogy ő,Gianone, nem hívhat meg és nem vehet fel senkit vendégnek, ha csak nem személyi jóbarátot, mert a prímás mindenbe beleszól.
Gianone egy emelettel feljebb lakik, mint a bíboros. A prímás az ottani kápolnában
misézik, ott is keresztel, ha valaki a magyar kolóniából erre megkéri. Legutóbb valami
esküvő is volt, amelyet a prímás tartott. A prímás leveleit úgy keltezi: Bécsben aPázmáneumban.
Posta a portára érkezik, a prímás privátlevelezése is. Az elosztást a portásnő végzi. Ezvalami világi vagy fél-egyházi személy.
Az épületben sok idegen lakik, valami diáktársulat, amelynek Gianone a ház egy részét
kiadta. A Bahnhofsmissio már nincsen ott. Az ott lakókat, ezeket a diákokat
megismernem nincsen módomban, mert Gianone nem ismeri őket. Fiúk, lányok
vegyesen vannak jelen.
Szállást kapni nem lehetséges, mint már említettem, be kell jelenteni a prímásnak, havalaki oda akar menni egy-két éjszakára. Egy ilyen beszélgetésnek egyszer tanúja
voltam, amikor Gianonét valami ismerőse vagy távoli rokona Schweizből felhívta
46

telefonon (Gianone családja az olasz Schweizből való) és szállást kért. A rektor erreletelefonált a bíborosnak és kért tőle engedélyt a vendéget felvetetni.
Tudomásom szerint a prímás Dél-Amerikába és Ausztráliába megy rövidesen. Útjai
célja előttem ismeretlen. Esetleges könyveiről sem tudok semmit. Audienciát csak
levélben lehet kérni, amelyet nagyon körültekintően és nem mindenkinek adnak meg.
Magyarországi papok Mindszenty ott lakása óta elkerülik a Pázmáneumot. Dr. Bartl és
Vajay is a lazaristák házában szálltak meg legutóbb.
A prímás a második emeleten, Gianone a harmadikon lakik. A hátsó liftet használják.
Elöl lift nincsen. A földszinten és az első emeleten az átjáró ajtó zárva van. Gianonenál
van kulcs az egész házhoz. A kert hátul az intézethez tartozik. Gianone itt szokta
olvasni breviáriumát szép időben.
Az épületbe belépéskor jelentkezni kell a portán. Innen feltelefonálnak az illető
látogatandó személyhez. Engem már ismernek, de ettől eltekintve mindig
feltelefonálnak Gianonéhoz. Más ott nem látogató, más lakója a háznak tudomásomszerint nincsen.

John Peck sk.

Posztós Vince r. alezr.
alosztályvezető

Ostromvár ÁBTL 3.2.5. O-8-239/1 138-139.
Nyitva: 1968. VI. 27.
Lezárva: 1976. IX. 28.

47

KépmellékletGianone Egon érettségi tablója

48

Az Utunk folyóirat 1943. X. száma 7-8. oldal
Dr. Gianone Egon: Jézus Szíve minden szív középpontja című idézett írásával

49

50

51

Szobafoglalási bizonylat a bécsi Pázmáneumba

Baráti hangvételű levél Bécsből

52

Bécsi találkozó egyeztetése„Virágos üdvözlet” első gyermekünk megszületésére
A Te Signore sono rivolti i nostri occhi, Tu, nostra lode, nostra festa infinita –– Uram, Hozzád fordul a tekintetünk, Te vagy a mi dicsőségünk, a mi végtelen ünnepünk.
53