Taija Poutiainen

Rakennusjätteen vähentäminen ja hyödyntäminen korjausrakentamisessa

Metropolia Ammattikorkeakoulu
Insinööri (YAMK)
Rakentamisen koulutusohjelma
Insinöörityö
29.5.2013

Tiivistelmä

Tekijä
OtsikkoSivumäärä
Aika

Taija Poutiainen
Rakennusjätteen vähentäminen ja hyödyntäminen korjausrakentamisessa
75 sivua29.5.2013

Tutkinto

Insinööri (ylempi AMK)

Koulutusohjelma

Rakentamisen koulutusohjelma

Suuntautumisvaihtoehto

Rakentamisen ylempi AMK-tutkinto, korjausrakentaminen

Ohjaajat

Yliopettaja Hannu Hakkarainen
Konepajapäällikkö Antti Rusko

Keväällä 2012 muuttunut jätelainsäädäntö edellyttää rakennusjätteen synnyn ehkäisemistä
ja aiempaa tehokkaampaa hyödyntämistä sekä seurantaa ja kirjanpitoa.
Stara on Helsingin kaupungin rakennusalan, ympäristönhoidon ja logistiikan palveluja tuottava yksikkö, jonka toiminnassa syntyy ja kuljetetaan huomattavia määriä rakennusjätettä,
jonka määrää ja kustannuksia tulisi vähentää. Staralla ei myöskään ole ollut sähköistä jätekirjanpitojärjestelmää, jonka avulla jätemääriä tai jätekustannuksia olisi voitu seurata,
joten Staralle on tarve kehittää kyseinen kirjanpitojärjestelmä.
Opinnäytteessä käytetty analyysiaineisto kerättiin Staran Logistiikan Kuljetuspalvelun kuljettamista rakennusjätteistä ja Basware Invoice Processing Monitor -laskutusohjelmasta.
Staran rakennusjätteitä lajitellaan, mutta suuri osa jätemäärästä on kuitenkin lajittelematonta sekalaista rakennusjätettä, joka toimitetaan kierrätysasemille tai jätteenkäsittelykeskuksiin edelleen käsiteltäväksi. Lajittelemattoman sekalaisen rakennusjätteen osuus aineistosta on 43 % ja lajitellun erilliskerätyn jätteen osuus 57 % kokonaisjätemäärästä. Suurimmat jätekustannukset muodostuvat sekalaisesta rakennusjätteestä, jätteen kuljetuksista
sekä jätteiden vastaanotto- ja punnituskustannuksista.
Jätemäärää ja jätekustannuksia voidaan pienentää vähentämällä tuotannossa syntyvää
hukkaa, hyödyntämällä hukkapaloja ja jätteitä työmailla, ohjaamalla rakennusosia ja rakennusmateriaaleja uudelleen- ja uusiokäyttöön, tiivistämällä jätekuormia ja suojaamalla
jätelavat sateelta. Mineraalijätteen käsittelyä kierrätettäväksi ja puujätteen käsittelymahdollisuuksia energiantuotannon raaka-aineeksi työmailla tulee selvittää.

Avainsanat

rakennusjäte, uudelleenkäyttö, uusiokäyttö, jätteen hyödyntäminenAbstract

Author
Title
Number of Pages
Date

Taija Poutiainen
Construction and Demolition Waste Recovery and Reduction in
Building Renovation
75 pages
29th May 2013

DegreeMaster of Engineering

Degree Programme

Master’s Degree Programme in Civil Engineering

Specialisation option

Building Renovation

Instructors

Hannu Hakkarainen, Principal Lecturer
Antti Rusko, Unit Manager

The legislation concerning construction and demolition waste changed in spring 2012. The
legislation demands efforts to prevent waste generation and utilise construction and demolition waste more efficiently than earlier. It also demands monitoring and accounting ofwaste.
Stara is a unit of the city of Helsinki which produces construction, environment and transportation services. Its construction sites developes, and the unit transports remarkableamounts of construction and demolition waste. The amount and costs of construction anddemolition waste should be decreased. Stara also has no electronic waste account system
which could be used to monitor construction and demolition waste, so there is a need todevelop the system.
The material analysed in this thesis was collected from Stara Logistics Transport Services
and Basware Invoice Processing Monitor.
Some construction and demolition waste is sorted at Stara, but a great deal of it is delivered without sorting to waste management or recycling plants to be treated. The portion ofunsorted mixed construction and demolition waste in the analysed material was 43 percent
and waste sorted at construction sites was 57 percent of the whole waste amount. The
greatest costs consist of unsorted mixed construction and demolition waste, transportation,and reception and weighing costs of waste.
The amount and costs of waste could be reduced by decreasing waste generation in production at construction sites, by recycling components and building materials, by compressing waste loads and by protecting waste bins from rain. The possibilities of processing mineral waste for recycling and wood waste to a raw material for energy production at construction sites should be examined.

Keywords

construction and demolition waste, recycling, waste utilisation

Sisällys
1

Johdanto

1

2

Rakentamisen jätteet

3

2.1

Rakennusjätemäärät Suomessa

3

2.2

Rakennusjätteen koostumus

3

2.2.1

Metallijäte

4

2.2.2

Betonijäte

4

2.2.3

Tiilijäte

4

2.2.4

Puujäte4

2.2.5

Lasijäte

4

2.2.6

Muovijäte

5

2.2.7

Keräyspaperi ja –pahvi

5

2.3
3

Rakennusjätteen hyödyntämisaste

5

Rakennusjätteitä koskevat lait ja määräykset

6

3.1

Jätedirektiivi

6

3.2

Jätteiden syntymisen ehkäisemistä ja kierrätystä koskeva strategia

6

3.3

Valtakunnallinen jätesuunnitelma vuoteen 2016

7

3.3.1

Kansallinen rakennuspoliittinen ohjelma

7

3.3.2

Ekologisesti kestävän rakentamisen ohjelma

8

3.3.3

Kestävän kulutuksen ja tuotannon kansallinen ohjelma

8

3.3.4

EU:n ja Suomen strategiat kierrätyksen edistämisessä8

3.4

Jätelaki ja valtioneuvoston asetus jätteistä

8

3.4.1

Jätteen käsittelyn hierarkia

9

3.4.2

Jätteiden lajittelu

10

3.4.3

Kunnalliset jätehuoltomääräykset

11

3.4.4

Tuottajavastuu

11

3.4.5

Jätteiden seuranta ja kirjanpitovelvollisuus

11

3.4.6

Siirtoasiakirja

12

3.5

Jäteverolaki

12

3.6

Rakennusurakan yleiset sopimusehdot

13

3.7

Maankäyttö- ja rakennuslaki sekä asetus

13

3.8

Vn:n asetus eräiden jätteiden hyödyntämisestä maarakentamisessa

14

3.9

Helsingin kaupungin ympäristönsuojelumääräykset

14

3.10 Ympäristönsuojelulain säädökset

15

3.11 Jätteen polttamista koskevat säädökset

15

4

5

3.12 Kaatopaikkoja koskevat säädökset

15

Materiaalihukat

16

4.1

Suunnittelussa ja hankinnoissa syntyvien hukkien ehkäiseminen

16

4.2

Varastoinnissa ja käsittelyssä syntyvien hukkien ehkäiseminen

16

4.2.1

Terästen hukkien ehkäiseminen

17

4.2.2

Puutavaran hukkien ehkäiseminen

17

4.2.3

Rakennuslevyjen hukkien ehkäiseminen

18

4.2.4

Lämmöneristeiden hukkien ehkäiseminen

18

4.2.5

Laastien hukkien ehkäiseminen

19

Rakenteiden purkaminen ja jätteenkäsittely

19

5.1

Rakennuksen ja korjauksen suunnittelu

19

5.2

Kierrätys- ja purkusuunnittelu

19

5.2.1

Kierrätys- ja purkusuunnitelma

20

5.2.2

Purkutyöselitys

20

5.2.3

Purkutyösuunnitelma

21

5.2.4

Jätteen käsittely- ja sijoitussuunnitelma

21

5.3

6

7

Rakenteiden purkaminen

21

5.3.1

Lajitteleva purku

22

5.3.2

Ehjänä purkaminen

23

5.4

Jätteiden lajittelu

23

5.5

Jätteen hyödyntäminen

25

5.6

Jätehuollon maksut

26

5.7

Raportointi

27

Vaaralliset jätteet

27

6.1

Asbesti28

6.2

Kyllästetty puu

28

6.3

Polyklooratut bifenylit

29

6.4

Raskasmetallit

30

6.5

Vaarallista jätettä sisältävien rakenteiden purku

30

6.6

Vaarallisen jätteen synnyn ehkäisy

31

Rakennusjätteiden kierrätys

32

7.1

Uudelleenkäyttö

32

7.2

Uusiokäyttö

33

7.3

Energiahyötykäyttö

34

7.4

Luonnonkivi

34

7.5

Betoni

35

7.6

7.5.1

Uudelleenkäyttö

35

7.5.2

Uusiokäyttö

36

Tiili

37

7.6.1

Uudelleenkäyttö

38

7.6.2

Uusiokäyttö

38

7.7

Keraamiset laatat ja posliini

39

7.8

Puu

39

7.9

7.8.1

Uudelleenkäyttö

40

7.8.2

Uusiokäyttö

41

7.8.3

Energiahyödyntäminen

42

7.8.4

Kaatopaikalle sijoittaminen

43

7.8.5

Puujätteen tulevaisuus

43

Teräs

44

7.9.1

Uudelleenkäyttö

44

7.9.2

Uusiokäyttö

45

7.10 Alumiini46

7.11 Kupari47

7.12 Lasi

47

7.12.1 Uudelleenkäyttö

48

7.12.2 Uusiokäyttö

48

7.13 Kipsilevyt
7.13.1 Uudelleenkäyttö

49

7.13.2 Uusiokäyttö

50

7.14 Eristeet

50

7.14.1 Mineraalieristeet

51

7.14.2 Muovieristeet

52

7.14.3 Puupohjaiset eristeet

53

7.15 Muovi

8

49

53

7.15.1 Uusiomuovi

54

7.15.2 Muovien energiahyötykäyttö

56

7.16 Liittorakenteet ja yhdistelmämateriaalit

56

7.17 Pahvi ja kartonki

57

7.18 Energiahyödyntämistä haittaavat materiaalit

58

7.19 Hyötykäyttöön kelpaamaton jäte

58

Tulokset59

9

Päätelmiä64

9.1

Jätemäärät

65

9.2

Jätekustannukset

66

9.3

Hukan ehkäiseminen

66

9.4

Uudelleenkäyttö

67

9.5

Uusiokäyttö

67

9.6

Materiaalien hyödyntämismahdollisuudet Staran Rakennustekniikassa

68

9.6.1

Metalliromu

68

9.6.2

Betoni

68

9.6.3

Tiili

69

9.6.4

Puu

69

9.6.5

Lasi

71

9.6.6

Kipsilevyt

71

9.6.7

Eristeet

71

9.6.8

Muovit

71

9.6.9

Pahvi

72

9.6.10 Sekalainen rakennusjäte
Lähteet7273

1 (75)

1

Johdanto

Stara on Helsingin kaupungin rakennusalan, ympäristönhoidon ja logistiikan palveluja
tuottava yksikkö. Stara on perustettu vuonna 2009, mutta sen juuret ulottuvat vuonna
1878 perustettuun Helsingin rakennuskonttoriin asti. Stara korjaa rakennuksia, rakentaa ja hoitaa katuja sekä puistoja, hoitaa luonnonmukaisia alueita sekä tuottaa logistiikan ja teknisen alan palveluja Helsingin kaupungin ja kuntalaisten tarpeisiin. (1.)

Vuoden 2013 alusta Staralla tehtiin organisaatiouudistus, jossa Talonrakennuksenosasto muuttui Rakennustekniikan osastoksi, ja sen alle muodostui kolme toimistoa:
Rakennusprojektit, Korjausrakentaminen ja Konepaja. Rakennusprojektit suorittavat
koulujen, päiväkotien ja muiden julkisten laitosten laajoja peruskorjauksia ja perusparannuksia. Korjausrakentamisen yksikkö suorittaa muun muassa rakennusten muutostöitä ja kosteusvauriokorjauksia. Konepajan alaisuudessa toimivat puu-, metalli-, lvija sähkötekniikan työyksiköt, jotka valmistavat ja korjaavat erilaisia rakennusosia ja
rakennustuotteita. (2, s. 8.)

Staran liikevaihto vuonna 2012 oli noin 240 miljoonaa euroa, ja tulos poistojen jälkeen
oli 1,7 miljoonaa euroa. Stara on nettobudjetoitu virasto, joka toimii kannattavasti omakustannusperiaatteella. Se ei saa rahoitusta kaupungin talousarviosta, vaan palvelut
tuotetaan ja toiminta rahoitetaan myynnillä kaupungin muille virastoille. (2, s. 12-13.)

Staran Rakennustekniikka on julkisten tilojen korjausrakentamisen, perusparannusten
ja laajennusten ammattilainen, ja osastolla tehdään myös rakennusentisöintiä, kunnossapitoa ja erikoisrakenteita. Rakennustekniikka on liikevaihdoltaan Staran suurin osasto. Rakennustekniikan liikevaihto ja sisäinen myynti vuonna 2012 oli 70,5 miljoonaa
euroa. Vuonna 2012 Rakennustekniikassa työskenteli 349 työntekijää, joista 309 oli
vakituisia työntekijöitä. (2, s. 26.)

Stara hyödyntää käytössä olevat resurssit tehokkaasti ja käyttää aliurakointia silloin,
kun se on järkevää. Kaluston käyttö optimoidaan ja resurssit kohdistetaan tarkoituksenmukaisesti ja kustannustehokkaasti. Staralla toimitaan lakien ja asetusten mukaan
ja valvotaan, että koko tuotantoketju aliurakointia myöten noudattaa sääntöjä. Stara
huomioi toiminnan ympäristövaikutukset, kuluttaa harkiten ja valitsee ympäristöystäväl-2 (75)lisiä raaka-aineita sekä kierrättää kalustoa ja materiaaleja. Stara noudattaa alihankintasopimuksiinsa sisältyvää jätteiden lajitteluvelvoitetta. Staran kierrätyskeskus ottaa vastaan käytöstä poistettuja ajoneuvoja, koneita ja rakennustarvikkeita. Toiminta katsotaan
kokonaisuutena ja valintoja tehdään tuotteiden ja kaluston koko elinkaaren perusteella.
Staran vuoteen 2015 tähtäävä visio on olla alansa halutuin palveluntuottaja ja työnantaja sekä vastuullinen ja kilpailukykyinen edelläkävijä. (2, s. 8; 3.)

Uudistettu jätelainsäädäntö asettaa vaatimuksen yrityksen jätekirjanpidolle ja jätteiden
säännölliselle seurannalle, mikäli toiminnassa syntyy yli 100 tonnia jätettä tai vaarallista
jätetä. Staran eri osastojen jätemäärät ja kustannukset on arvioitu vuosittaisessa ympäristötilinpäätöksessä, mutta tarkkaa jätetietojen tilastollista kirjanpitojärjestelmää ei
ole ollut. Staralla ollaan ottamassa käyttöön Ekokompassi -ympäristöjärjestelmä, joka
on kunnille sekä pienille ja keskisuurille yrityksille soveltuva kevennetty ympäristöasioiden hallintaa ja johtamista helpottava järjestelmä. Jätteiden seuranta on olennainen
osa ympäristöjärjestelmää, ja jätetietojen sähköistä tilastointitapaa on tarkoitus kehittää
ympäristöjärjestelmän käyttöönoton ohella.

Työn tavoitteena oli selvittää Staran Rakennustekniikassa vuonna 2012 syntyneet rakennusjätemäärät ja -kustannukset, laskea jätteiden hyödyntämisaste, miettiä keinoja
syntyvien jätteiden ja hukan ehkäisemiseksi sekä hyödyntämismahdollisuuksia syntyneille jätejakeille jätemäärien ja jätekustannusten vähentämiseksi. Staran Rakennustekniikka tekee pääasiassa purku- ja korjausrakentamista, joten työn ulkopuolelle rajattiin uudisrakentamisessa syntyvien jätteiden tarkastelu, joita valtakunnallisestikin syntyy vain 16 % kokonaisjätemäärästä, korjaus- ja purkujätteen muodostaessa 84 % kokonaisjätemäärästä. Työn ulkopuolelle rajattiin rakentamisessa syntyvät ylimääräiset
maamassat sekä suurtehoimuroinnilla poistetut jätteet ja maamassat.

Työssä selvitettiin rakentamista ja rakennusjätteitä koskevat lainsäädännön vaatimukset, työmailla syntyvät hukat ja niiden synnyn ehkäiseminen. Työssä käsitellään rakentamisesta yleisimmin syntyvät jätteet ja vaaralliset jätteet sekä yritetään löytää keinoja
jätteiden synnyn ehkäisemiseksi ja syntyvän jätteen hyödyntämiseksi soveltaen näitä
Staran Rakennustekniikassa syntyviin rakennusjätteisiin.

3 (75)2

Rakentamisen jätteet

2.1

Rakennusjätemäärät Suomessa

Talonrakentamisen arvo oli vuonna 2009 noin 20 miljardia euroa, josta uudisrakentamisen osuus oli 10,9 miljardia euroa ja korjausrakentamisen arvo 9,6 miljardia euroa.
Korjausrakentamisen osuus talonrakentamisesta oli noin 45 %. Rakentaminen on painottumassa uudisrakentamisesta korjausrakentamiseen, jolloin valtaosa rakennusjätteestä syntyy korjausrakentamisesta. Näin rakennusjätteen ominaiskertymä, kokonaismäärä sekä koostumus tulevat muuttumaan. (4.)

Talonrakentamisessa syntyi jätteitä vuonna 2008 noin 25 miljoonaa tonnia, josta suurin
osa oli maa-aineksia. Talonrakennuksen syntyi jätteitä maamassoja lukuun ottamattanoin 1,6 miljoonaa tonnia. Rakentamisessa syntyviä jätteitä ovat metalli-, betoni, tiili-,
puu-, pahvi-, muovi-, lasi-, elektroniikka-, maa- ja kiviainesjäte sekä vaarallinen jäte.
Talonrakennustyömaiden jätteistä 57 % syntyi korjaustyömailla, 27 % purkutyömailla ja
16 % uudisrakennustyömailla. (4; 5.)

2.2

Rakennusjätteen koostumus

Korjaus-, purku- ja uudisrakentamisen rakennus- ja purkujätteestä puuta on 40 %, mineraalijätettä 31 %, metallia 14 %, lasia 2 % ja muita jätejakeita 13 %. Muut jätejakeet
sisältävät eriste- ja pakkausmuoveja, maalijätteitä ja yhdyskuntajätteen kaltaisia jätteitä. Talonrakentamisen vaarallisia jätteitä syntyy noin 1 %, joka koostuu kyllästetystä
puutavarasta, asbestijätteestä ja muista haitta-aineista. Korjaus- ja purkutyömaiden
jätteiden koostumus poikkeaa hieman uudisrakentamisen jätejakaumasta ja rakennusja purkujätteestä arvioidaan 30 - 70 % olevan betonia ja tiiltä, 20 - 30 % puuta, 5 - 10 %metallia ja muita materiaaleja. (6; 4; 7.)

Suomessa rakentamisessa käytetyt päämateriaalit ovat betoni, puu ja teräs. Betoninosuus rakentamisessa on 54 %, puun 38 % ja teräksen 8 %. Kerrostaloissa betoninosuus on yli 95 %. (8.)

4 (75)2.2.1

Metallijäte

Metalleja käytetään rakennustoiminnassa, metallituote-, kone-, laite-, sähkö- ja elektroniikka- sekä kulkuneuvoteollisuuden tuotteissa. Metallien ja niistä valmistettavien metallituotteiden valmistuksessa syntyvän metallijätteen kierrätysaste tällä hetkellä onnoin 75 %, ja metalleilla on saavutettavissa 91 % kierrätysaste. Metallipitoiset tuotteet
kerätään, lajitellaan, puretaan ja murskataan metallimurskeiksi, jotka kierrätetään takaisin teollisuuden raaka-aineiksi. (8; 9.)2.2.2

Betonijäte

Betonijätettä syntyy vuosittain 700 000 – 1 000 000 tonnia, mistä hyödynnetään noin
80 %. Betonijätteestä 80 % syntyy purkutyömailla ja 20 % ontelolaattatehtailla. Betonista syntyvä jäte koostuu betonikappaleista, -laatoista, -pilareista, elementeistä, ontelolaatoista sekä valujen ylijäämistä. Puhdas betonijäte saa sisältää raudoituksia. Sekalainen betonijäte saa sisältää betonin lisäksi 30 % tiiltä tai kevytbetonia ja korkeintaan
yhden prosentin puuta tai muovia. (8.)

2.2.3

Tiilijäte

Tiilijätettä ovat erilaiset savi- ja kalkki-hiekkatiilet, kevyt- ja kevytsorabetoni, muurauslaasti ja muut vastaavat mineraalipohjaiset materiaalit. Tiilijätteen joukossa saa olla
pieniä määriä keramiikkalaattoja ja kaakeleita. (8.)

2.2.4

PuujäteRakentamisen puujätettä syntyy vuosittain noin 650 000 tonnia. Puujätteet koostuvat
lautatavaran hukkapaloista, telineistä ja suojakaiteista, muottilaudoista, kuormalavoista
ja puretuista puurakenteista. Puujätteestä suurin osa hyödynnetään energiana (4; 8).

2.2.5

Lasijäte

Lasijätettä syntyy vuosittain noin 250 000 tonnia, josta hyödynnetään noin 48 %. Lasia
voidaan kierrättää uudelleen laadun heikkenemättä. Kierrätykseen sopivia lasijätteitä
ovat lasipakkaukset, autojen lasit, hehkulamput, loisteputkilasi, televisioiden ja tietoko-

5 (75)neiden kuvaputket, ikkunalasi ja ikkunalasin tuotannon leikkausjäte. Murskattua kierrätyslasia hyödynnetään raaka-aineena pakkaus- ja ikkunalasien sekä lasivillan, vaahtolasin, lasitiilien ja lasibetonin valmistuksessa sekä keramiikkatuotannossa. Kaatopaikalle menee vuosittain noin 43 000 tonnia hyödyntämätöntä lasijätettä. (8.)

2.2.6

Muovijäte

Muovit jaetaan kerta- ja kestomuoveihin, joista kestomuoveja voidaan kierrättää. Kierrätyksen haasteina ovat eri muovilaatujen lajittelu ja muovijätteeltä vaadittava puhtaus,
minkä vuoksi muovit hyödynnetään usein energiana. Kierrätysmuovista voidaan valmistaa erilaisia rakennusosia, kuten profiileita ja putkia, rakennuseristettä ja komposiittimateriaaleja. (8.)

2.2.7

Keräyspaperi ja –pahvi

Keräyspaperi ja -pahvi koostuvat käytöstä poistetuista sanoma- ja aikakausilehdistä,
toimistopaperista, aaltopahvista ja kartonkipakkauksista. Keräyspaperin ja -kartongin
kierrätys kuuluu tuottajavastuun piiriin. Vuonna 2009 otettiin talteen 725 000 tonnia
keräyspaperia. Keräyspaperista ja -pahvista saadaan kierrätyskuitua, jota käytetään
raaka-aineena sanomalehtipaperin, pehmopaperin ja hylsy- ja pakkauskartongin valmistuksessa. (8.)

2.3

Rakennusjätteen hyödyntämisaste

Rakennusjätteestä 38 % kierrätetään materiaalina, 35 % energiana, 6 % käytetään
täyttöihin sekä maisemointiin ja 21 % sijoitetaan kaatopaikalle. Hyödyntämisasteet ovat
kasvaneet vuodesta 2000, ja niiden arvioidaan olevan seurausta lainsäädännön ja jätteen käsittelykapasiteetin kasvusta. Valtakunnallisen jätesuunnitelman tavoitteena
hyödyntää 70 % syntyvistä rakennusjätteistä materiaalina ja energiana vuoteen 2016
mennessä. Lisäksi maarakentamisessa pyritään korvaamaan luonnonsorasta ja kalliomurskasta 5 % teollisuuden ja kaivannaistuotannon jätteillä. Vuoteen 2020 mennessä
uudistuotannon jätteiden vähennystavoite on 50 %, korjaustuotannon 25 % ja maarakentamisen 10 % suhteessa tuotannon arvoon. (9; 4; 5.)

6 (75)

3

Rakennusjätteitä koskevat lait ja määräykset

3.1

Jätedirektiivi

EU:n jätedirektiivillä (2008/98/EY) pyritään edistämään jätteen synnyn ehkäisyä, uudelleenkäyttöä ja kierrätystä. Jäsenmaat velvoitetaan edistämään rakennus- ja purkujätteen kierrätystä niin, että vuonna 2020 vähintään 70 % jätteistä hyödynnetään materiaalina lukuun ottamatta maa-aineksia ja vaarallisia jätteitä. (7.)

Direktiivi sisältää viisiportaisen jätehierarkian, jonka mukaan jätteen syntyä pyritään
ehkäisemään, syntyvä jäte valmistellaan uudelleenkäyttöön tai kierrätetään materiaalina, hyödynnetään muuten tai viime kädessä loppukäsitellään. Direktiivi edellyttää jätteiden hyödyntämisessä ja muussa jätehuollossa käytettäväksi parasta saatavilla olevaa tekniikkaa. Jätehuollon kustannuksista vastaa aiheuttamisperiaatteen mukaisesti
jätteen haltija tai aikaisempi haltija. (7.)

Rakennuskannan käyttöikää pidennetään edistämällä rakennusten suunnitelmallista
kunnossapitoa ja korjausrakentamista. Myös neuvontaa jätteen synnyn ehkäisemiseksitehostetaan. Tietyille uusiomateriaaleille laaditaan laatu- ja ympäristökelpoisuuskriteerit. Uusiomateriaaleja suositaan julkisessa rakentamisessa, ja jäteperäisten lannoitevalmisteiden käyttöä edistetään viherrakentamisessa. (10.)

EU:n jätedirektiivi edellyttää, että jäsenmaat laativat jätehuoltosuunnitelman. Jätteiden
syntyä ehkäistään parantamalla tuotteiden, teollisuustuotannon, rakentamisen ja yksityisen kulutuksen materiaalitehokkuutta. Julkisten hankintojen laatukriteereihin, tuotestandardeihin ja ympäristömerkkeihin aiotaan lisätä materiaalitehokkuuskriteereitä.
(10.)

3.2

Jätteiden syntymisen ehkäisemistä ja kierrätystä koskeva strategia

Jätteiden syntymisen ehkäisemistä ja kierrätystä koskevan strategian tavoitteena on
jätteiden synnyn ehkäisyn, uudelleenkäytön, kierrätyksen ja hyödyntämisen edistäminen tuotteiden elinkaaren aikaisten haitallisten ympäristövaikutusten vähentämiseksi.
Strategian tarkoituksena on pienentää kaatopaikalle vietävän jätteen määrää, lisätä7 (75)jätteiden kompostointia ja hyödyntämistä energialähteenä sekä parantaa kierrättämisen
laatua ja määrää. Strategiassa edellytetään myös, että jäsenvaltiot laativat jätteiden
syntymisen ehkäisemistä koskevia ohjelmia. (11.)

3.3

Valtakunnallinen jätesuunnitelma vuoteen 2016

Valtakunnallinen jätesuunnitelma vuoteen 2016 (VALTSU), on valtioneuvoston hyväksymä strateginen suunnitelma jätehuollon ja jätteiden synnyn ehkäisyn periaatteista,
päämääristä ja tavoitteista vuoteen 2016 sekä niiden saavuttamiseksi tarvittavista toimista. Jätepolitiikan tavoitteena on jätteen synnyn ehkäisy ja jätteistä aiheutuvien haitallisten terveys- ja ympäristövaikutusten vähentäminen. (12.)

Rakennuskannan käyttöiän pidentämiseksi valtakunnallisessa jätesuunnitelmassa vuoteen 2016 on ehdotettu rakennusten muunneltavuutta, rakenteiden kestävyyttä, vesi- ja
homehaittojen ehkäisyä ja kiinteistöteknisten laitteiden ajanmukaistamisen korostamista rakentamisen suunnittelussa, rakentamisessa ja rakennusvalvonnassa. Rakennusmääräyskokoelmassa tavoitteena tulisi olla kokonaisvaltainen ekotehokkuus, jossa
haetaan materiaalitehokkuuden ja energiatehokkuuden kannalta optimiratkaisuja. (4.)

Vuoteen 2016 tähtäävässä valtakunnallisessa jätesuunnitelmassa on esitetty, että
Suomi edistää materiaalitehokkuuskriteereiden lisäämistä tuotestandardeihin, energiaa
käyttävien tuotteiden tuotesuunnittelua koskeviin täytäntöönpanosäädöksiin ja ympäristömerkkeihin sekä julkisten hankintojen laatukriteereihin sellaisissa tuoteryhmissä, joiden materiaalitehokkuutta parantamalla voidaan merkittävästi edistää luonnonvarojen
kestävää käyttöä. (4.)

3.3.1

Kansallinen rakennuspoliittinen ohjelma

Rakennuspoliittisen ohjelman toimenpide-ehdotuksena ovat yhteisten menettelytapojen
laatiminen elinkaari- ja ympäristövaatimusten ja tavoitteiden asettamiseksi, rakennusten ympäristöluokituksen menettelytapojen kehittäminen ja rakennustuotteiden ympäristöselosteiden laatimisen nopeuttaminen sekä tuotteiden ja rakenteiden pitkäaikaiskestävyydenarvioinnin kehittäminen elinkaarilaskelmia varten. (13.)

8 (75)3.3.2

Ekologisesti kestävän rakentamisen ohjelma

Ekologisesti kestävän ohjelman tavoitteena on rakentamisen ja kiinteistökannan aiheuttaman ympäristökuormituksen vähentäminen, rakennus- ja kiinteistöalan valmiuksien
ympäristöperusteisen ja asiakaslähtöisen päätöksenteon kasvattamiseen, ympäristöosaamisen lisääminen rakennusalalla sekä yhdyskuntien kestävän ekologisuuden kasvattaminen. (13.)

3.3.3

Kestävän kulutuksen ja tuotannon kansallinen ohjelma

Kansallisen kestävän kulutuksen ja tuotannon ohjelman (KULTU) tavoitteena on materiaalien ja energian käytön tehokkuuden lisääminen tuotteiden elinkaaren kaikissa vaiheissa. Rakentamisen toimenpide-ehdotuksina ovat muun muassa uusien tuotepalvelukonseptien sekä rakentamisen laatu- ja ympäristöjärjestelmien kehittäminen,
rakennusten takuuaikojen pidentäminen, ympäristöä säästävän korjausrakentamisen
kehittäminen taloudellisin kannustimin, rakentamisen materiaalitehokkuustavoitteiden
kehittäminen sekä materiaalitehokkuutta lisäävän rakennusalan koulutuksen kehittäminen. (13.)

3.3.4

EU:n ja Suomen strategiat kierrätyksen edistämisessä

Kierrätettävien materiaalien markkinoita on tarkoitus edistää käyttämällä taloudellista
ohjausta kuten ympäristömaksuja ja -veroja sekä ympäristölupaehtoja, joilla kannustetaan yrityksiä suuntaamaan jätevirtojaan kierrätykseen ja hyötykäyttöön. Taloudellinen
ohjausvaikutus kohdistuu tehokkaasti sellaisiin yrityksiin, jotka tuottavat paljon hyödyntämiskelpoista jätettä. Jätestrategiassa tähdennetään tuottajan jätehuoltovastuun periaatetta, jolloin saatetaan tuottaja itse huolehtimaan tuottamiensa tai maahantuomiensa
hyödykkeiden aiheuttamien jätteiden keräyksestä ja hyötykäytöstä. Tuottajan jätehuoltovastuu on jo toteutunut esimerkiksi pakkausten osalta. (13; 14.)

3.4

Jätelaki ja valtioneuvoston asetus jätteistä

Uudistettu jätelaki (646/2011) ja valtioneuvoston asetus jätteistä (179/2012) tulivat voimaan 1.5.2012. Jäteasetuksella täsmennetään jätelain säännöksiä muun muassa jäte-9 (75)huollon järjestämistä koskevista vaatimuksista, jätelain mukaisista hyväksymis- ja ilmoitusmenettelyistä, eräistä jätteistä viranomaisille toimitettavista tiedoista, jätteitä koskevasta kirjanpidosta sekä siirtoasiakirjaan merkittävistä tiedoista. (15.)

Jätelain mukaan jätettä on aine tai esine, jonka sen haltija on poistanut tai tulee poistamaan käytöstä, ja vaarallista jätettä palo- tai räjähdysvaarallinen tai terveydelle tai
ympäristölle vaarallinen jäte. Jätelain tarkoituksena on ehkäistä jätteistä ja jätehuollosta
aiheutuvaa vaaraa ja haittaa terveydelle ja ympäristölle sekä vähentää jätteen määrää
ja haitallisuutta, edistää luonnonvarojen kestävää käyttöä, varmistaa toimiva jätehuolto
ja ehkäistä roskaantumista. (16.)

3.4.1

Jätteen käsittelyn hierarkia

Rakennushankkeeseen ryhtyvän on huolehdittava hankkeen suunnittelusta ja toteuttamisesta siten, että rakennuksesta otetaan talteen ja käytetään uudelleen käyttökelpoiset esineet ja aineet, ja että toiminnassa syntyy mahdollisimman vähän ja mahdollisimman haitatonta rakennus- ja purkujätettä. (17.)

Jätedirektiivin ja jätelain mukainen ensisijaisuusjärjestys toimenpiteitä valittaessa on:

1. Syntyvän jätteen määrän ja haitallisuuden vähentäminen

2. Käytöstä poistetun tuotteen tai sen osan uudelleenkäyttö

3. Jätteen kierrätys materiaalina

4. Jätteen hyödyntäminen energiana tai muulla tavoin

5. Loppusijoitus

Jätteen syntyä pyritään ehkäisemään edistämällä tuotteiden uudelleenkäyttöä ja pidentämään rakennusten elinkaarta. Tuotteen valmistajan tulee huolehtia ja maahantuojan
varmistautua siitä, että tuote on kestävä, korjattava ja uudelleen käytettävä, kierrätettävä, kierrätetyistä raaka-aineista valmistettu tai jätteenä hyödynnettävä. Syntyvä
jäte on ensisijaisesti pyrittävä hyödyntämään aineena ja toissijaisesti energiana. Mikäli

10 (75)

jätettä ei pystytä hyödyntämään edellä mainituilla tavoin, jäte tulee asianmukaisesti
loppusijoittaa. Jätehuollossa on käytettävä parasta taloudellisesti käyttökelpoista tekniikkaa. (4; 16.)

3.4.2

Jätteiden lajittelu

Lajiltaan ja laadultaan erilaiset jätteet on kerättävä ja pidettävä erillään siinä laajuudessa kuin se on terveydelle tai ympäristölle aiheutuvan vaaran tai haitan ehkäisemiseksi,
käsittelyn etusijajärjestyksen noudattamiseksi ja jätehuollon asianmukaisen järjestämisen kannalta tarpeellista sekä teknisesti ja taloudellisesti mahdollista. Rakennus- ja
purkujätteen haltijan on järjestettävä jätteen erilliskeräys siten, että mahdollisimman
suuri osa jätteestä voidaan valmistella uudelleenkäyttöön tai muulla tapaa kierrättää tai
hyödyntää. Erilliskeräys on järjestettävä seuraaville jätelajeille:

1. betoni-, tiili-, kivennäislaatta- ja keramiikkajätteet;

2. kipsipohjaiset jätteet;

3. kyllästämättömät puujätteet;

4. metallijätteet;

5. lasijätteet;

6. muovijätteet;

7. paperi- ja kartonkijätteet;

8. maa- ja kiviainesjätteet (17).

Jätelain tavoitteena on, että vuonna 2020 vähintään 70 % rakennus- ja purkujätteestä
hyödynnetään materiaalina lukuun ottamatta kallio- tai maaperästä irrotettuja maa- ja
kiviaineksia sekä vaarallisia jätteitä. (17.)

11 (75)

3.4.3

Kunnalliset jätehuoltomääräykset

Jätteiden lajittelua ohjataan jätelain lisäksi kunnallisilla jätehuoltomääräyksillä. Pääkaupunkiseudun yleisten jätehuoltomääräysten mukaan jätteen haltija on velvollinen huolehtiman jätteiden lajittelusta niin, että hyöty- ja ongelmajätteet pidetään muista jätteistä
erillään ja toimitetaan niille tarkoitetuille vastaanotto- tai käsittelypaikoille. Rakennusjätteet yleensä määrätään lajiteltavaksi rakennuspaikalla ja ohjattavaksi hyötykäyttöön,
jos se on mahdollista eikä siitä aiheudu kohtuuttomia kustannuksia muuhun jätehuoltoon verrattuna. (14.)

3.4.4Tuottajavastuu

Tuottajavastuun piiriin kuuluvat keräyspaperi, sähkö- ja elektroniikkalaitteet, paristot ja
akut, ajoneuvot ja renkaat sekä erilaiset pakkaukset. Tuottajan on järjestettävä käytöstä poistettavien tuotteiden vastaanottopaikkoja siten, että tuotteen voi maksutta ja vaivattomasti luovuttaa näin järjestettyyn vastaanottoon. (16.)

Pakkausdirektiivin (2004/12/EY) mukaiset materiaalikohtaiset kierrätystavoitteet ovat
kuitu- ja lasipakkauksille 60 %, metallipakkauksille 50 %, muovipakkauksille 22,5 % ja
puupakkauksille 15 %. Pakkauksia koskeva tuottajavastuu on osittainen, jolloin tuottajat huolehtivat siitä, että markkinoille lasketuista pakkauksista hyödynnetään keskimäärin yhteensä 61 painoprosenttia. Muilta osin pakkausjätteen jätehuollosta vastaa jätteen haltija sekä kiinteistön haltija tai kunta. Tuottajavastuu pakkausjätteiden jätehuollon järjestämisestä laajenee niin, että pakkaaja tai pakatun tuotteen maahantuoja vastaa 1.5.2014 alkaen kaiken pakkausjätteen keräyksestä, kuljetuksesta ja hyödyntämisestä. Tavoitteena on, että uuden jätelain vaatimukset täyttävä pakkausten vastaanottopisteiden verkosto on valmis vuoden 2014 toukokuussa. (13; 18.)

3.4.5

Jätteiden seuranta ja kirjanpitovelvollisuus

Jätteen haltijan on oltava selvillä jätteen alkuperästä, määrästä, lajista, laadusta ja
muista jätehuollon järjestämiselle merkityksellisistä jätteen ominaisuuksista sekä jätteen ja jätehuollon ympäristö- ja terveysvaikutuksista. Toiminnanharjoittajan on seurattava syntyvän jätteen määrää säännöllisesti sekä pidettävä kirjaa jätemäärästään
muun muassa, kun toiminnassa syntyy vähintään 100 tonnia jätettä vuodessa tai toi-

12 (75)

minnassa syntyy vaarallista jätettä. Kirjanpitoon on sisällytettävä tiedot syntyneen, kerätyn, kuljetetun, välitetyn tai käsitellyn jätteen lajista, laadusta, määrästä, alkuperästä
ja toimituspaikasta sekä jätteen kuljetuksesta ja käsittelystä. Jätetiedot tulee ilmoittaa
suhteessa johonkin toimintaa kuvaavaan lukuun kuten liikevaihtoon tai työntekijöiden
määrään. Kirjanpitotiedot on säilytettävä kirjallisesti tai sähköisesti kuusi vuotta. (16.)

Vaarallisesta jätteestä on pidettävä aikajärjestyksen mukaista kirjaa, ja kirjanpidossa
tulee olla jätteen määrä, jäteluettelon mukainen nimike, jätelaji ja ominaisuudet, vaarallisen jätteen vaaraominaisuudet, jätteen vastaanottajan ja kuljettajan nimi ja yhteystiedot sekä jätteen käsittelytapa. (17.)

Toiminnan harjoittajan tulee lisäksi seurata ja tarkkailla järjestämäänsä jätehuoltoa
säännöllisesti ja suunnitelmallisesti niin, että toiminta täyttää jätelaissa säädetyt vaatimukset, ja että valvontaviranomaiselle voidaan antaa toiminnan valvomiseksi tarpeelliset tiedot. (16.)

3.4.6

Siirtoasiakirja

Jätteen haltijan on laadittava jätteen kuljetuksesta siirtoasiakirja. Siirtoasiakirja tuleeolla mukana jätteen siirron aikana, ja vastaanottajan tulee kuitata asiakirja siirron päätyttyä. Rakennustyömailla siirtoasiakirja tulee laatia muun muassa rakennus- ja purkujätteestä, vaarallisesta jätteestä, ja pilaantuneesta maa-aineksesta. Siirtoasiakirjassa
tulee olla tiedot jätteen lajista, laadusta, määrästä, alkuperästä, toimituspaikasta ja toimituspäivämäärästä sekä kuljettajasta. Jätteen haltijan ja vastaanottajan on säilytettävä allekirjoittamansa siirtoasiakirja tai sen jäljennös kolmen vuoden ajan allekirjoituksesta. (16.)

3.5

Jäteverolaki

Loppuvuodesta 2010 tuli voimaan uusi jäteverolaki (1126/2010), jonka tavoitteena onvähentää kaatopaikalle sijoitettavan jätteen määrää ja haitallisuutta sekä kannustaa
jätteen hyödyntämiseen parantamalla jätteen hyötykäytön taloudellisia edellytyksiä.
Vuoden 2013 alusta jätevero on 50 euroa jätetonnia kohden. Veroa peritään yleisille ja
niihin rinnastettaville kaatopaikoille toimitettavista jätteistä. (4; 14.)

13 (75)

Jätevero ei koske muista jätteistä eroteltua maa- ja kiviainesta sekä pilaantunutta maaainesta, jotka voidaan sijoittaa kaatopaikalle eikä enintään vuodeksi välivarastoitavaa
vaarallista jätettä tai hyödynnettävää jätettä. Kiviainesperäiset purkujätteet, kuten betoni- ja betonirakenteet, ovat rakennuksen purkujätteinä verottomia. Verottomuuden edellytyksenä on, ettei eroteltu jäte sisällä muita hyödynnettäviä jätteitä, yhdyskuntajätettä
eikä vaarallista jätettä. Kierrätyslaitokset, jotka prosessoivat jätteitä niiden kierrätykseen ja hyötykäyttöön eivät siis peri jäteveroa. (19; 14.)

3.6

Rakennusurakan yleiset sopimusehdot

Rakennusurakan yleisten sopimusehtojen (YSE 1998) mukaan urakka-alueelta irrotettava maa-, kivi- ja puuaines sekä rakennelmien purkujäte poiskuljetuksineen, jäteveroineen ja kaatopaikkamaksuineen kuuluu urakoitsijalle, mikäli urakkasopimuksissa ole
toisin sanottu. Kohteen rakentamista koskevassa urakkatarjouksessa on otettava huomioon jätehuollon kustannukset sen suuruisina, mitä jätehuolto tulee maksamaan.
Vanhojen rakennusten purkamista sisältävissä kohteissa jätehuollon kustannukset voivat olla hyvinkin korkeita. (14.)

3.7

Maankäyttö- ja rakennuslaki sekä asetus

Rakentamisen asiakirjoja ja sopimuksien vähimmäismääräyksiä määrittelee maankäyttö- ja rakennuslaki (132/1999), johon tarkennuksia annetaan maankäyttö- ja rakennusasetuksessa (895/1999). Maankäyttö- ja rakennuslain päätavoitteena on ohjata alueiden käyttöä ja rakentamista hyvän elinympäristön saavuttamiseksi sekä edistää kestävää kehitystä ekologisesti, taloudellisesti, sosiaalisesti ja kulttuurisesti. Rakennuksentulee olla tarkoitustaan vastaava, korjattavissa, huollettavissa ja muunneltavissa sen
mukaan kuin rakennuksen käyttö edellyttää. Korjaus- ja muutostyössä tulee ottaa
huomioon rakennuksen ominaisuudet, erityispiirteet ja soveltuvuus aiottuun käyttöön.
Rakentamisessa tulee lisäksi noudattaa hyvää rakennustapaa. (5; 20.)

Rakentamista tai rakennuksen purkamista koskevassa rakennuslupahakemuksessa tai-ilmoituksessa tulee esittää selvitys rakennusjätteen määrästä, laadusta ja lajittelusta
ellei jätteen määrä ole vähäinen. Rakennuslupahakemuksessa tai -ilmoituksessa on
eriteltävä terveydelle tai ympäristölle vaaralliset jätteet ja niiden käsittely. Purkulupaha-14 (75)

kemukseen on lisättävä selvitys käyttökelpoisten rakennusosien hyväksikäyttämisestä,
ja purkutyö on järjestettävä niin, että luodaan edellytykset käyttökelpoisten rakennusosien hyväksikäyttämiselle ja huolehditaan syntyvän rakennusjätteen käsittelystä. (21;
20.)

3.8

Vn:n asetus eräiden jätteiden hyödyntämisestä maarakentamisessa

Rakentamisen jätteiden hyödyntämistä maarakentamisessa pyritään edistämään Valtioneuvoston asetuksella eräiden jätteiden hyödyntämisestä maarakentamisessa (VNa
591/2006) eli MARA -asetuksella. Asetus mahdollistaa betonimurskeen, kivihiilen, turpeen ja puuperäisen aineen polton lentotuhkien, pohjatuhkien ja leijupetihiekan käytön
maarakentamisessa ilman ympäristölupaa, jos hyödynnettävä jäte täyttää asetuksen
vaatimukset. Aineksia voidaan käyttää teiden, katujen, pyöräteiden, jalkakäytävien,pysäköintialueiden urheilukenttien sekä virkistys- ja urheilualueiden reittien, ratapihojen
sekä teollisuus-, jätteenkäsittely- ja lentoliikenteen alueiden varastointikenttien maarakentamisessa. Jätteiden hyödyntämisestä on kuitenkin tehtävä ilmoitus elinkeino-, liikenne- ja ympäristö-keskukselle. Asetusta ei sovelleta pohjavesialueilla. (5; 22.)

3.9

Helsingin kaupungin ympäristönsuojelumääräykset

Helsingin kaupungin ympäristönsuojelumääräysten (1.3.2009) mukaan jätteiden hautaaminen maahan on kielletty, ja maaperään saa sijoittaa jätettä hyödyntämis- tai käsittelytarkoituksessa vain, jos siihen on ympäristölupa tai muu ympäristöviranomaisen
hyväksyntä. Jätteen sijoittamiselle maaperään on oltava myös maanomistajan lupa.
Maarakentamisessa hyödynnettävä betonijäte ei saa sisältää ympäristölle tai terveydelle haitallisia aineita, sen on koostuttava halkaisijaltaan enintään 150 millimetrin kokoisista kappaleista eikä se saa sisältää merkittäviä määriä betoniterästä. Lentotuhkan,
pohjatuhkan, betoni- ja tiilijätteiden tai muiden vastaavien jätteiden sijoittaminen maaperään on kuitenkin kielletty tärkeillä pohjavesialueilla. (23, s. 7- 8.)

Kemiallisessa maalinpoistossa, rakennusten julkisivujen hiekkapuhalluksessa sekäpoistettaessa polykloorattuja bifenyylejä (PCB) tai lyijyä sisältäviä saumausaineita työkohde ja maanpinta on suojattava esimerkiksi tiiviillä peitteellä niin, että jätteiden pääsy

15 (75)

maaperään ja viemäriin estyy. Työn jälkeen piha- ja katualueet on siivottava, ja syntyneet jätteet on toimitettava jätteiden laadun edellyttämään käsittelyyn. (23, s. 8.)

3.10 Ympäristönsuojelulain säädökset

Ympäristönsuojelulaki (647/2011) säätää jätteen hyödyntäjän ympäristölupaehdoista.
Ympäristöluvassa annetaan määräyksiä jätteistä ja jätehuollosta jätelaissa annettujen
säännösten noudattamiseksi ympäristölupaa edellyttävään toimintaan. Jätteen käsittelyä koskeva lupa voidaan rajoittaa tietynlaisen jätteen käsittelyyn. Luvassa voidaan
antaa määräyksiä toiminnan käyttötarkkailusta sekä päästöjen, toiminnan vaikutusten
ja toiminnan lopettamisen jälkeisen ympäristön tilan tarkkailusta. Luvassa on lisäksi
annettava tarpeelliset määräykset jätehuollon seurannasta ja tarkkailusta sekä jätteen
käsittelyn seuranta- ja tarkkailusuunnitelmasta ja sen noudattamisesta. (7; 23.)

3.11 Jätteen polttamista koskevat säädökset

EU:n jätteenpolttodirektiivi (2000/76/EY) tuli voimaan vuoden 2000 loppupuolella ja
Suomessa

direktiivin

määräyksetsaatettiin

voimaanjätteenpolttoasetuksella(362/2003) vuoden 2005 lopussa. Jätteenpolttoasetuksen määräykset koskevat sekä
jätteitä että vaarallisia jätteitä polttavia laitoksia. Pelkkää puujätettä polttavat laitokset
ovat asetuksen ulkopuolella, lukuun ottamatta sellaista puujätettä, joka voi suojauksen
tai pinnoituksen seurauksena sisältää haitallisia aineita, mukaan lukien puupohjainen
rakennus- ja purkujäte. Asetus on kiristänyt kierrätyspolttoaineita hyödyntävien laitosten savukaasupäästöjen raja-arvoja nykyisiin ympäristölupiin verrattuna, ja lisäksi asetus määrää velvoitteen mitata savukaasupäästöjä jatkuvatoimisesti. (14; 7.)

3.12 Kaatopaikkoja koskevat säädökset

Kaatopaikkadirektiivin (1999/31/EY) ja jätelain perusteella tulee jätteenkäsittelymaksuilla kattaa kaikki kaatopaikan perustamisesta, hoidosta, jälkihoidosta ja lopettamisesta
muodostuvat kustannukset. Biohajoavan jätteen sijoittamista kaatopaikalle rajoitetaan
nykyisestä, ja vuoden 2016 jälkeen sitä ei saa sijoittaa enää kaatopaikalle. (14; 18.)

16 (75)

4

Materiaalihukat

Materiaalihukka on rakentamisen ajoituksesta, puutteellisista ja virheellisistä suunnitelmista, suunnitelmista poikkeamisesta, suunnitellun materiaalikäytön ja materiaalistandardien yhteensopimattomuudesta, virheellisestä työsuorituksesta, huonosta ja
puutteellisesta työnsuunnittelusta, huolimattomasta työmaajärjestyksestä ja poikkeuksellisista sääolosuhteista johtuvaa materiaalien muuttumista käyttökelvottomaksi. Rakentamisessa hukan osuus käytetyistä materiaaleista on noin 10 %. Rakentaminen
kuluttaa luonnonvaroja yli 100 miljoonaa tonnia vuosittain, joten materiaalihukkaa pienentämällä voidaan vähentää rakentamisen ympäristövaikutuksia. (25; 5.)

4.1

Suunnittelussa ja hankinnoissa syntyvien hukkien ehkäiseminen

Rakennustyö suunnitellaan ennalta siten, että rakennusmateriaaleja käytetään säästeliäästi. Uusien materiaalien käyttöä pyritään vähentämään hyödyntämällä jo syntynyttä
hukkamateriaalia. Rakennuksen runko suunnitellaan nopeasti nousevaksi, ja rakennuksen mitat suunnitella noudattamaan moduulijärjestelmää. Työmaaolosuhteet tulee
huomioida materiaalivalinnoissa ja ehkäistä rakennusaikainen sadevesien kulkeutuminen rakenteisiin. (25; 5.)

Hankintavaiheessa pyritään mahdollisimman tarkkaan määrälaskentaan ja rakentamisessa käytettävät tuotteet valitaan siten, että syntyvien jätteiden määrä on mahdollisimman vähäinen. Jätteiden määrää voidaan vähentää käyttämällä määrämittaisia rakennusmateriaaleja ja esivalmistettuja komponentteja. Tilaukset pyritään ajoittamaan
oikeaan aikaan niiden käyttötarpeeseen nähden, ja työmaalle tilataan vain tarvittava
materiaalimäärä. Pakkausjätettä voidaan vähentää käyttämällä pakkaamattomia ja
kevyesti pakattuja tuotteita sekä hyödyntämällä uudelleenkäytettäviä ja kierrätyskelpoisia pakkauksia. (25; 26.)

4.2

Varastoinnissa ja käsittelyssä syntyvien hukkien ehkäiseminen

Materiaaleille tehdään varastointisuunnitelmat ja hankitaan tarvittavat varastosuojat.
Materiaalit tilataan suoraan työmaakohteeseen, ja ne varastoidaan aina kuormalavojen
tai aluspuiden varaan ja noudatetaan materiaalitoimittajan suojausohjeita. Varastoita-17 (75)

van tavaran siirtelyä työkohteessa pyritään välttämään. Välttämättömissä materiaaliensiirroissa käytetään oikeita siirtomenetelmiä ja siirretään ne kokonaisina kuljetuspaketteina. Työmailla materiaalihukkaa aiheuttavat rakennusmateriaalien puutteellinen suojaaminen ja kuljetusvauriot. Materiaalivahinkojen syitä voivat olla myös ahtaat tilat ja
kulkuväylät, epäsiisteydestä aiheutuvat vahingot ja puutteellinen materiaalien tuntemus. Materiaalien pakkaamisella ehkäistään vaurioita, mutta seurauksena on pakkausjätteen määrän kasvu. (5; 4.)

Asennetut materiaalit suojataan sään vaikutuksilta ja estetään veden valuminen rakenteisiin. Työmaalle varataan ylimääräisiä suojapeitteitä ja rikkoutuneet suojat korjataan
välittömästi. Materiaalin käsittelyssä hukan osuus minimoidaan huolellisella suunnittelulla, materiaalivalinnoilla, työmaan järjestyksellä ja rakennustarvikkeiden sekä valmiiden rakenneosien oikealla suojauksella. Näin saadaan kustannussäästöä säästyvänä
materiaalina, jätteiden siirtokustannuksissa työmaalla, kuljetuskustannuksissa kaatopaikalle, jätteiden käsittelymaksuissa ja jäteverossa. (5; 25.)

4.2.1

Terästen hukkien ehkäiseminen

Terästen hukkaa voidaan estää käyttämällä betoniteräksinä esivalmistettuja irtoteräksiä, valmiiksi mitoitettuja teräsverkkoja ja valmiita raudoite-elementtejä sekä tilaamalla
tangot ja teräsverkot rakenteiden mittojen mukaan. Terästen pitkäaikaista varastointia
vältetään ja teräkset varastoidaan aluspuiden päällä ja suojapeitteiden alla tai sääsuojissa. (25.)

4.2.2

Puutavaran hukkien ehkäiseminen

Kattotuolit tilataan esivalmistettuina. Rakenteissa, joissa on paljon yhtä pituutta, tilataan
määrämittaisena puutavarana, jolloin syntyvä materiaalihukka pienenee. Jos kohteessa
tarvitaan paljon eripituista puutavaraa, tulee sekapituisen puutavaran käyttö kuitenkin
edullisemmaksi. Kohteet, joissa voidaan hyödyntää syntyneitä hukkapaloja, tehdään
viimeisenä. Materiaalihukan ehkäisyssä tehdasvalmisteiset ja määrämittaiset toimitukset ovat tehokkaita, mutta ne ovat kalliimpia tai vaikuttavat kalliimmilta kuin paikalla
rakennetut ratkaisut etenkin, jos rakennuttaja ei ota huomioon ajansäästöön ja työmenekkiin liittyviä kustannuksia ja erilaisia piilokustannuksia. (25; 4.)

18 (75)

Puutavara varastoidaan aluspuiden päällä, vähintään 30 cm irti maasta. Puutavarasuojataan sateelta ulkotiloissa sääsuojilla tai suojapeitteistä muodostetulla katoksella.
Puurakennetta ei liitetä suoraan kosteaan betonirakenteeseen, vaan väliin asennetaan
aina esimerkiksi bitumihuopakaista. Valmiit puurakenteet suojataan mahdollisimman
nopeasti joko vesikatolla tai väliaikaisilla suojapeitteillä. (25.)

Muottipuutavara korvataan vaihtoehtoisilla muottirakenteilla, uudelleen käytettävillä
muottielementeillä tai muottilevyillä. Muottipuutavaraa voidaan käyttää 1–5 kertaa. Osittain turmeltunut puutavara voidaan käyttää muottipuutavarana ja muihin toisarvoisiin
kohteisiin esimerkiksi suojakaiteisiin. (25.)

4.2.3

Rakennuslevyjen hukkien ehkäiseminen

Rakennuslevyjen hukkaa voidaan ehkäistä tilaamalla levyt työmaalle määrämittaisina
rakennekorkeuden mukaan. Levyjen varastoimista kulkureittien varrella vältetään, jossa ne kolhiintuvat helposti. Erityisesti kipsilevyt ovat arkoja haurautensa vuoksi ja alttiita sateen ja kosteuden vaikutuksille, joten ne pyritään tilaamaan työkohteeseen vasta
asennuksen alkaessa. Välivarastointiin joutuvat levyt tilataan muovitettuina tai muutoin
suojattuina. Ilman suojausta olevat levyt peitetään suojapeitteellä ja varastoidaan sisätiloissa tai sääsuojissa. Levynipun alle asetetaan riittävästi aluspuita. Koolaukset tehdään levyjen mittojen mukaan, jotta voidaan käyttää mahdollisimman paljon täysiä levyjä. Turmeltuneille rakennuslevyille saattaa löytyä työmaalla muuta käyttöä esimerkiksi muottitavarana. (25.)

4.2.4

Lämmöneristeiden hukkien ehkäiseminen

Lämmöneristeiden välivarastointia työmaalla pyritään välttämään, ja ne varastoidaan
mahdollisuuksien mukaan kuivissa sisätiloissa. Tilojen puutteen vuoksi ulkona varastoitaessa eristeet varastoidaan kuormalavojen päällä irti maasta, ja eristeet peitetään suojapeitteillä tai käytetään sääsuojia. Eristeet asennetaan vasta, kun aluskate suojaa eristeet tai juuri ennen peittävän rakenteen asentamista. Veden vaikutukselle alttiit eristeet
suojataan suojapeitteillä. (25.)

Puhallusvillan asennuksessa huolehditaan oikean paksuisen eristekerroksen asennuksesta merkitsemällä oikeat korot selkeästi tai käyttämällä ohjureita. Kevytsoran asen-19 (75)

nuksessa tasoitetaan maanpinta tasaiseksi ennen eristeiden asentamista ja huolehditaan kevytsoran pinnan oikeasta korosta merkinnöin ja ohjurein. (25.)

4.2.5

Laastien hukkien ehkäiseminen

Kuivalaasti tilataan työmaalle laastien käytön ajankohtana, jotta kuivalaastinturmeltuminen esimerkiksi kostumisen vaikutuksesta jää mahdollisimman vähäiseksi. Materiaali
puretaan ja varastoidaan kuivissa olosuhteissa. Ulkovarastoinnissa säkkien alla käytetään kuormalavoja estämässä maan kosteuden pääsy laasteihin. Varastoinnissa käytetään sääsuojia tai suojapeitteitä. (25.)

5

Rakenteiden purkaminen ja jätteenkäsittely

5.1

Rakennuksen ja korjauksen suunnittelu

Rakennuksen, rakenteiden, rakennusosien ja materiaalien kierrätettävyyteen voidaan
vaikuttaa parhaiten suunnitteluvaiheessa. Rakenteiden tai materiaalien hyödynnettävyys tulisi asettaa lähtökohdaksi jo uusien rakennusten suunnittelussa. Muuntojoustavilla rakenneratkaisuilla saadaan pidettyä rakennus käytössä alkuperäisellä paikallaan
pienin muutoksin. Materiaalien ja rakennusosien valinnassa tulisi suosia pitkäikäisiä,
huollettavia ja korjattavia tuotteita. Rakennuksen vaippa, kantava runko ja pintarakenteet suunnitellaan niin, että liitokset ovat avattavissa ja rakenteet irrotettavissa toisistaan. Kevyet väliseinät suunnitellaan siirrettäväksi ja pinnoitteisiin, valitaan helposti
kierrätettävät materiaalit. Koska eri materiaalien irrottaminen uusiokäyttöön yhdistelmämateriaaleista ja komposiiteista on usein mahdotonta, komposiittirakenteita tulee
välttää. (7.)

5.2

Kierrätys- ja purkusuunnittelu

Rakennuttaja, suunnittelija ja rakentaja vastaavat jätemäärän ja sen haitallisuuden vähentämisestä. Rakennuksen elinkaaren huomioimisella, rakenteiden ja rakennusmateriaalien oikealla valinnalla, kierrätyksen suunnittelulla, rakennustyömaan hyvällä organisoinnilla ja käytön aikaisella ohjauksella vältetään jätteen syntyä. Kierrätyksen koh-

20 (75)

teena voivat olla rakennuksen materiaalit, rakennusosat, tekniset järjestelmät, tilat tai
jopa kokonaiset rakennukset. Kierrätyksen suunnittelu sisältää rakennuksen muuntojoustavuuden suunnittelun, joka on edellytyksenä tilojen kierrätykselle sekä jätteiden
hyötykäytön suunnittelun, joka on edellytyksenä rakennuksen osien ja materiaalin kierrätykselle. (27.)

Huolellinen purkusuunnittelu on onnistuneen uudelleen- ja uusiokäytön edellytys. Kierrätys- ja purkusuunnittelussa tarkastellaan koko purkuketjua olemassa olevasta rakennuksesta purkuosien uudelleen- tai uusiokäyttöön asti. Suunnittelu aloitetaan hyötykäyttömahdollisuuksien selvittämisellä ja rakennuksen inventoinnilla, joiden perusteellaarvioidaan rakennusmateriaalien ja -osien määrää sekä laatua. Aikaisempina vuosikymmeninä yleisesti käytössä olleiden, nykyisin vaaralliseksi luokiteltujen rakennustuotteiden tuntemus on välttämätöntä, jotta nämä aineet eivät päädy kiertoon. Jätehuollon suunnittelun liittäminen osaksi korjauksen tai purkamisen suunnitteluvaihetta mahdollistaa rakennushankkeen jätteiden tehokkaan kierrättämisen sekä kierrätyksen sisällyttämisen osaksi kohteen tarjouspyyntöasiakirjoja. (7; 27.)

5.2.1

Kierrätys- ja purkusuunnitelma

Suunnitteluvaiheessa tehtävälle kierrätyssuunnitelmalle puitteet antavat valtakunnalliset lait ja asetukset, viranomaisvaatimukset, paikalliset jätteenkäsittelymahdollisuudet
ja rakennuspaikan olosuhteet. Kierrätyssuunnitelma sisältää ohjeet jätteiden lajittelusta,
laajuudesta ja lajittelun organisoimisesta. Jätehuollon suunnittelussa on päätettävä,
mitä jätteitä lajitellaan ja ohjataan hyötykäyttöön, ja mitä jätteitä kerätään sekajätteenä.
(27; 19.)

Materiaalien käsittely- ja sijoitussuunnitelmassa määritellään materiaalimäärät ja käsittelytavat, uudelleen käytettävät rakennusosat, uusiokäyttöön ja energiakäyttöön ohjattavat materiaalit, kaatopaikalle sijoitettavat materiaalit, vaaralliset jätteet ja niiden jatkokäsittely, laadunvalvonta, materiaalien kuljetus- ja sijoitusvaatimukset. (27.)

5.2.2

Purkutyöselitys

Purku-urakkaa varten laaditaan purkutyöselitys, ja purkamisen toteutusta varten purkutyösuunnitelma. Rakennuttajan laatima purkutyöselitys on kattava ja selkeä asiakirja

21 (75)

purku-urakkakilpailussa ja itse purkutyössä. Siinä määritetään tiedot kohteesta, lajittelevan purkutekniikan perusteet, käytettävät työmenetelmät ja -laitteet, työn johtaminen,
työturvallisuusvaatimukset, aikataulu ja työn päättäminen. Purkutyöselityksestä tuleeselvitä myös rakennusmateriaalien hyödyntäminen ja purkumateriaalien hyötykäyttöaste sekä hyödynnettävät ja lajiteltavat rakennusmateriaalilajit. (27.)

5.2.3

Purkutyösuunnitelma

Purkutyösuunnitelmassa määritellään työmaan yleistiedot, purettavat materiaalit ja
määrät, työmaasuunnittelu, työntekijöiden työnopastussuunnitelma, aluesuunnitelma,työturvallisuussuunnitelma, työmenetelmät, purkutyön toteuttaminen, pölyntorjunta,
meluntorjunta, aikataulu, kantavuudet ja tuennat, töiden yhteensovittaminen ja työnjohto ja valvonta. Asbestipurkusuunnitelma on ensimmäinen purkutyösuunnitelma, joka on
tehtävä ennen työn aloittamista. (27.)

5.2.4

Jätteen käsittely- ja sijoitussuunnitelma

Purkumateriaaleille tehdään käsittely- ja sijoitussuunnitelma, jossa käsitellään rakennuksen päämassoja, jotka muodostavat suurimmat yksittäiset materiaalimäärät. Käsittelysuunnittelun tavoitteena on löytää purettaville rakennusosille ja materiaaleille useita
eri hyödyntämisvaihtoehtoja. Vaihtoehtojen mukaan asetetaan tavoitteet purkamiselle
ja lajittelun asteelle. Käsittelysuunnitelman perusteella voidaan myös määrittää hyödyntämisaste. Pienet varastomäärät, lyhyet kuljetusmatkat ja logistiikan hallinta ovat merkittävässä asemassa. (27.)

5.3

Rakenteiden purkaminen

Purkutöitä tehdään kokonais-, osa- tai saneerauspurkuna. Kokonaispurku tarkoittaa
rakennuksen purkamista kokonaan. Osapurussa rakennuksessa jätetään jokin osa
esimerkiksi runko purkamatta. Saneerauspurussa puretaan vain saneerauksen vaatimia rakennusosia esimerkiksi uusia putkireittejä. Haitallisten ja vaarallisten aineiden
purkutyöt tehdään omana purkutyönään. (4.)

22 (75)

Korjausrakentaminen jaetaan perusparannukseen ja -korjaukseen. Korjausrakentamiseen kuuluu myös rakennusten entisöinti, jolla rakennus saatetaan alkuperäistä muistuttavaan kuntoon. Perusparantaminen tarkoittaa rakennuksen perustavaa laatua olevaa parantamista, jolla rakennuksen arvo nousee. Peruskorjaus on laajahko rakennusosaan tai järjestelmään kohdistuva korjaus, joka ei kuitenkaan nosta rakennuksen laatutasoa. Kunnostus on vähäisempi toimenpide kuin perusparannus. Rakennusten laajennukset lasketaan uudisrakentamiseen. (4.)

5.3.1

Lajitteleva purku

Korjausrakennuskohteiden purkutöissä syntyy usein suuri määrä purkujätettä. Purkujätteen määrä ja laatu vaihtelevat purkutöiden laajuuden sekä rakennuksen materiaalien
mukaan. Jätemäärät voivat olla huomattavia, kun rakennuksen käyttötarkoitusta ja tilajärjestelyjä muutetaan tai seinä- ja lattiarakenteita sekä vesi- ja viemäriputkistoja joudutaan purkamaan. Kevyemmissä korjauksissa uusittaessa tilojen pintamateriaaleja tai
pesutiloja purkujätteen määrä jää vähäisemmäksi. Kierrätyksen ja materiaalien uudelleen- ja uusiokäytön yleistymisen myötä on kehitetty lajitteleva purkutapa, joka mahdollistaa rakennusosien uudelleenkäytön ja rakennusmateriaalien uusiokäytön. Jokaisessa purkukohteessa jätemääriä voidaan vähentää toteuttamalla purkuvaihe lajiteltavana
purkuna, jonka yhteydessä udelleen käytettävät rakennusosat ja hyödynnettävät materiaalit ohjataan hyötykäyttöön. Purkutyö tapahtuu yleensä koneellisesti. Purkamisessa
on suositeltavaa noudattaa seuraavaa purkujärjestystä: sähköasennukset, lviasennukset, lattiapinnoitteet, ovet ja ikkunat, puuosat, kevyet väliseinät, julkisivumateriaalit, runko, kellari ja perustukset. (19; 27.)

Puu- ja tiilirakenteita voidaan purkaa kaivinkoneeseen asennettavalla kouralla sekä
lajitella purkumateriaaleja suoraan lavoille. Kaivinkoneeseen kiinnitettäviä betonisaksia
käytetään betoni-, tiili- ja teräsrakenteiden purkamisessa. Betonirakenteiden esimurskauksessa voidaan käyttää hydraulista murskainta (pulveroijaa), jolla betoni murskataan alle 200 millimetrin raekokoon, ja samalla betoniteräkset saadaan talteen sellaisessa muodossa, että niiden uusiokäyttö on mahdollista. Työmailla voidaan käyttää
myös pienempiä työkoneita, timanttisahoja ja piikkausvälineitä. (27.)

Purkutyön opastuksessa työntekijöille selvitetään purkujärjestys, käytettävät työmenetelmät, käytettävät koneet ja laitteet, rakenteiden työnaikainen tuenta, putoamissuoja-23 (75)

usten järjestäminen, purkukohteen eristäminen muusta työmaasta sekä tarvittavien
suojausten tekeminen ja käyttäytyminen työsuorituksessa. Purkukohteen esittely tapahtuu työmaakierroksen yhteydessä, jolloin käydään läpi ongelmalliset purkutyöt, työturvallisuuteen liittyvät erityisohjeet sekä työvaiheiden vaarat. (27.)

Asbesti ja asbestipitoiset materiaalit poistetaan asbestipurkutyönä ennen kuin muita
rakenteita aletaan purkaa. Asbestin käsittelyssä on huolehdittava, ettei asbestin käsittelystä aiheudu vaaraa työmaalla työskenteleville eikä muille työn vaikutuspiirissä oleville henkilöille. Työmaan jätehuolto pitää olla asiallista, työmaan pitää näyttää siistiltä
eikä naapureille ei saa aiheutua haittaa. Rakennustyömaan ympäristöasioiden hoitaminen ei vie paljon resursseja, mutta huono hoitaminen kuluttaa niitä ja lisää terveyteen
ja turvallisuuteen liittyviä riskejä. (27; 28.)

5.3.2

Ehjänä purkaminen

Ehjänä purkaminen on uusi purkutapa, jossa rakennuksesta puretaan ensin kaikki täydentävät materiaalit, jonka jälkeen elementtien nostolenkit kaivetaan esiin, liitokset avataan ja elementit puretaan kokonaisina. Tiiviissä kaupunkiympäristössä murskaavat
menetelmät voivat aiheuttaa asukkaiden kannalta sietämättömiä melu- ja pölyhaittoja,
jolloin ehjänä purkaminen on mahdollinen purkuvaihtoehto. Kokonaiset elementit voidaan hyödyntää toisessa rakennuskohteessa, joka säästää elementtien valmistamiseen käytetyn energian ja luonnonvaroja. Suomessa ehjänä purkamista ei juurikaan
vielä tehdä. (7.)

5.4

Jätteiden lajittelu

Jätteiden lajittelua ohjaavat määräykset, taloudelliset tekijät, yrityksen ympäristötavoitteet ja tilaajan asettamat ympäristötavoitteet. Rakennusjätteiden lajittelua työmaalla
säätelevät ja ohjaavat jätelaki ja -asetus, jäteverolaki ja kunnalliset jätehuoltomääräykset. Rakennushankkeissa jätehuollon järjestäminen on usein rakennus- tai purkuhankkeen pääurakoitsijan tehtävä, vaikka jätteiden tuottajina on useita urakoitsijoita. Kaikkien työmaalla työskentelevien urakoitsijoiden kanssa sovitaan jätteiden lajittelusta, jätehuoltovastuun jakamisesta ja työmaan järjestyksestä. Sovitut jätehuoltoasiat merkitään
urakkasopimuksiin. Jätehuolto voidaan sisällyttää urakkaan kokonaan tai osittain. (19.)

24 (75)

Jätteiden lajittelun onnistuminen edellyttää, että kaikki työmaalla toimivat ovat tietoisia
työmaan jätteiden lajitteluvaatimuksista. Jätehuollon järjestämisen periaatteet käsitellään työmaan aloituspalaverissa. Uusia toimintatapoja kehitettäessä ja käyttöönotettaessa tarvitaan tiedotuksen lisäksi työntekijöiden koulutusta. Työmaalla, jossa lajitellaan
jätteet tai osa niistä, voidaan tiedotus hoitaa esimerkiksi yhteisellä informaatiotilaisuudella, jossa selvitetään jätehuollon periaatteet ja rakennusjätteiden vähentämisen, lajittelun ja hyötykäytön merkitys. Näkemykset lajittelun eduista sekä niiden tuloksista motivoivat yleensä työntekijöitä osallistumaan. (4; 19.)

Jätteiden laadun pitämiseksi hyödyntämisen edellyttämänä, työmaalla tulee olla riittävästi jätteiden keräyskapasiteettia. Työmaiden lajittelukäytännöt vaihtelivat työmaan
laajuuden ja käytössä olevan tilan mukaan. Uusiokäyttöön voidaan ohjata vain materiaalia, joka on siihen sopivaa. Suoraan loppukäyttäjälle menevän materiaalin laadusta
vastaa rakennuttaja, purku-urakoitsija tai hyötykäyttäjä siten kuin keskinäisessä sopimuksessa on sovittu. Tavoite on, että materiaalit toimitetaan suoraan työmaalta hyötykäyttökohteisiin. Välivarastointi vaikeuttaa prosessin kulkua ja lisää kustannuksia. (4;27.)

Työmaalla tai sen lähistöllä tapahtuvan hyötykäytön lisäämiseksi ja kuljetuskustannusten vähentämiseksi selvitetään purkumateriaalien käsittelymahdollisuudet työmaalla.
Näitä ovat kiviainespitoisten materiaalien murskaus, puuperäisten materiaalien hakettaminen tai murskaaminen, tiivistyvän materiaalin puristaminen ja mineraalivillan silppuaminen. Työmaan eri vaiheissa syntyy erilaisia jätteitä ja nämä täytyy huomioida
lajittelussa. Vähäisiä jätemääriä ei kustannussyistä kannata lajitella. Jätteiden lajittelu
on kuitenkin taloudellisesti kannattavaa heti, kun jätettä syntyy suurempia määriä. (19.)

Jätteet on kerättävä ja pidettävä toisistaan erillään jätehuollon kaikissa vaiheissa siinä
laajuudessa kuin se on terveydelle tai ympäristölle aiheutuvan vaaran tai haitan ehkäisemisen tai jätehuollon asianmukaisen järjestämisen kannalta tarpeellista. Vaaralliset
jätteet kerätään aina erilleen toisistaan ja muista jätteistä. Jätelavojen tilaus työmaalle
tehdään syntyvien jätteiden määrän ja työvaiheiden mukaan. Puutavarajätettä varten
kannattaa työmaalle hankkia jätelava jo perustusvaiheessa, mutta esimerkiksi pakkausten mukana tulevia pahveja varten vasta kalustamisvaiheessa. Pienet määrät yksittäistä jätettä tulee edullisemmaksi sijoittaa sekajätteisiin kuin varata niille kokonainen25 (75)

jätelava. Jätteet lajitellaan jäteasetuksen edellyttämällä tavalla siinä määrin kuin se on
työmaalla mahdollista ja taloudellisesti kannattavaa tehdä. (19; 25.)

Yleisten sopimusehtojen (YSE 1998) mukaan jokaisen urakoitsijan urakkaan kuuluu
omaa suoritustaan koskien urakassa syntyvien jätteiden lajittelu ja poisto niille osoitettuihin paikkoihin ja ellei muuta ole sovittu, jätteet kuuluvat rakennushankkeen urakoitsijan vastuulle poiskuljetuksineen, jäteveroineen ja kaatopaikkamaksuineen. (4.)

5.5

Jätteen hyödyntäminen

Jätelain mukaan jäte on ensisijaisesti pyrittävä hyödyntämään materiaalina ja toissijaisesti energiana. Rakennusyritys voi omassa toiminnassaan hyödyntää ja kierrättää
rakennusjätteitä kehittämällä työmaalle soveltuvia jätteenkäsittelytapoja. Jätteiden hyödyntämistä rakennuspaikoilla voidaan lisätä esimerkiksi hyödyntämällä ylijäämämassoja tontin muotoilussa, käyttämällä mineraaliperäiset rakennus- ja purkujätteet työmaan
täyttöihin ja ottamalla talteen uudelleen käytettävät rakennusosat kuten muottivanerit,puutavara, tiilet, ovet ja ikkunat uudelleen käyttöä varten. (19.)

Tuotannon raaka-aineiksi hyviä jätemateriaaleja ovat muun muassa kivennäispohjaisetmateriaalit, metallit, kipsilevy ja mineraalivillat. Kivennäispohjaiset materiaalit murskataan ja seulotaan tarvittaessa käyttötarkoituksen mukaan. Lajitellut metallit sulatetaan
käytettäviksi uudelleen tuotannon raaka-aineina. Hienonnettua kipsilevyjätettä voidaan
käyttää raaka-aineena kipsilevyjen valmistuksessa. Mineraalivillajäte voidaan hienontaa ja käyttää puhallusvillan raaka-aineena. (19.)

Palavien jätteiden osalta jätteiden hyödyntäminen energiana tulee kysymykseen silloin,
kun jätteen muu hyötykäyttö ei ole kohtuudella mahdollista. Kyllästämättömät puumateriaalit voidaan hakettaa ja käyttää polttoaineena. Myös muita palavia rakennusalan
jätteitä, kuten pakkausmuoveja ja likaantunutta pahvia, voidaan hyödyntää energiantuotannossa. (19.)

Pääurakoitsijan tehtävänä on huolehtia jätteen hyödyntämisen, käsittelyn ja kuljetuksen
järjestämisestä, ja vastuu kestää yleensä siihen saakka, kunnes ne on luovutettu jätteitä hyödyntävälle tai muulle hyväksytylle vastaanottajalle. Vastuu jätteistä ja niiden toi-26 (75)

mittamisesta asianmukaiseen käsittelyyn ei siirry rakennusjätteen kuljettajalle, vaan
jätteen haltija vastaa siitä edelleen. Kuljettaja vastaa rakennusjätteen asianmukaisesta
kuljettamisesta ja toimittamisesta jätteen haltijan ilmoittamaan paikkaan. (19.)

Jätteet on käsiteltävä jossakin lähimmistä asianmukaisista jätteen käsittelypaikoista.
Jätteiden kuljetusmatkaa on tarpeen tarkastella vertailtaessa erilaisia jätteiden käsittelymahdollisuuksia. Rakennusjätteen käsittelylaitokset vastaanottavat rakennustyömaan
sekajätettä ja suorittavat lajittelun rakennusurakoitsijan puolesta, jolloin rakennusyritys
täyttää jätelain asettaman määräyksen, vaikkei työmaalla jätettä lajiteltaisikaan. Jätteenkäsittelymaksut kuitenkin kannustavat jätteiden lajitteluun työmaalla. (19.)

5.6

Jätehuollon maksut

Hyödyntämisen kokonaiskustannukset muodostuvat jätteiden lajittelusta työmaalla,
kuljetuksesta, varastoinnista, käsittelyprosessista, prosessissa tarvittavista aineista ja
materiaaleista sekä käsittelystä aiheutuvien päästöjen ja jätteiden käsittelystä. Hyötynä
saadaan raaka-ainetta, käyttökelpoinen tuote tai energiaa sekä vältetään kyseisen jätteen käsittelykustannukset. Rakennusyritykselle aiheutuvia jätekustannuksia ovat jätteen vastaanotto- ja käsittelymaksut, jätteen kuljetus, jätevero, lajittelun ja lajittelevan
purkutyön työaikakustannukset, jätteiden työmaakäsittelyn työkonekustannukset, kalustokustannukset sekä henkilöstön jätehuoltokoulutus. (19.)

Jäteveron piirissä ovat yleisille kaatopaikoille toimitettavat jätteet. Vero ei koske maaja kiviaineksia, kaatopaikoille sijoitettavaksi soveltuvia saastuneita maa-aineksia eikä
vähintään vuodeksi välivarastoitavia tähteitä tai jätteitä. Maa- ja kiviainesten kaatopaikat sekä yksityiset kaatopaikat ja läjitysalueet ovat jäteveron ulkopuolella. (19.)

Lajitellun jätteen maksut ovat sekajätteen maksuja alhaisempia. Rakennustyömaan
sekajäte on hinnaltaan noin kymmenkertainen verrattuna lajiteltuun puu- tai betonijätteeseen. Tähteiden ja purkujätteiden hyötykäyttö työmaalla tai muualla vähentää työmaan jätekustannuksia ja kuljetuskustannuksia. Kierrätykseen ohjatulla jätteellä voi olla
myös rahallista arvoa. (19.)

27 (75)

5.7

Raportointi

Jätelaki edellyttää, että rakennusyritys on selvillä rakennustoiminnassa syntyvistä jätteistä sekä niiden vaikutuksista ympäristöön ja terveyteen. Yrityksen tulee tuntea mahdollisuudet jätteiden määrän ja haitallisuuden vähentämiseen. Rakennusyrityksen tulee
myös seurata ja pitää kirjaa syntyvistä jätteistä. Kirjanpidosta tulee selvitä syntyneen
jätteen määrä, laji, laatu, alkuperä, toimituspaikka, päivä, kuljetustapa sekä hyödyntämis- ja käsittelytapa suhteutettuna liikevaihtoon, työntekijämäärään tai toiminnan laajuuteen. Yrityskohtaisesti jätemäärien seuraaminen perustuu yrityksessä käytössä olevaan ympäristöjärjestelmään, rakennuttajan asettamiin vaatimuksiin tai yrityksen ympäristöraportointiin. (19.)

6

Vaaralliset jätteet

Vaarallisia jätteitä ovat jätelain mukaan jätteet, jotka kemiallisen tai muun ominaisuutensa vuoksi voivat aiheuttaa vaaraa tai haittaa terveydelle tai ympäristölle. EU on tehnyt luokituksen ja luettelon vaarallisista jätteistä, jotka ovat nimetty myös Valtioneuvoston asetuksessa jätteistä (179/2012) sekä osalle on annettu vaaraominaisuuksista sovellettavat raja-arvot. Vaaralliset jätteet asettavat haitallisuutensa vuoksi erityisiä vaatimuksia jätteen kuljetukselle ja käsittelylle. (29.)

Talonrakentamisen vaaralliset jätteet muodostavat noin yhden prosentin kaikista rakentamisen jätteistä. Rakentamisessa käytettyjä nykyään vaaralliseksi jätteeksi luokiteltavia jätteitä ovat mm. asbesti, kyllästetty puu, PCB ja raskasmetalleja sisältävät materiaalit. Korjauskohteissa tyypillisiä vaarallisia jätteitä ovat muun muassa elohopeaa sisältävät loisteputket, muuntajat, lämpömittarit ja termostaatit, PCB:tä sisältävät saumausmassat, muovimatot, -tapetit ja muut muovituotteet, PCB -kondensaattorit, asbestia
sisältävät putkieristeet, levyt ja laatat, lyijyä sisältävät lyijylevyt ja -kaapelit sekä kylmäkalusteet, joissa on freonia. (5; 19.)

Rakentamisessa ja purkutöissä on tarpeen tunnistaa ne vaaralliset jätteet, jotka vaativat erityisen käsittelyn. Haitallisten aineiden ilmentymisen riskiä voidaan arvioida rakennuksessa harjoitetun toiminnan pohjalta. Rakennuttajan tai kiinteistön omistajan
velvollisuus on laatia purku- ja korjauskohteesta haitallisten ja vaarallisten aineiden

28 (75)

kartoitus. Kartoituksessa selvitetään muun muassa asbestin, kivihiilipien ja erilaisten
mikrobien laatu, määrä ja pölyäväisyys. Kartoituksen pohjalta laaditaan suunnitelma
haitta-aineiden hallittuun poistamiseen tai vaarattomaksi tekemiseen. Haitta-aineita
sisältävät purkujätteet kerätään aina erilleen muusta jätteestä. Korjauskohteiden purkutöissä vaarallista jätettä sisältävät rakennusosat puretaan erikseen ja toimitetaan vaarallisen jätteen käsittelyyn. (5; 19.)

6.1

Asbesti

Yleisin vanhoissa rakennusmateriaaleissa esiintyvä terveydelle vaarallinen aine on
asbesti. Asbesti on kuitumainen silikaattimineraali, jolla on hyvä mekaaninen ja kemiallinen kestävyys. Ehjä asbesti ei aiheuta vaaraa, mutta sitä käsiteltäessä ilmaan vapautuu hienojakoista pölyä, joka pitkäaikaisena altistuksena hengitettynä aiheuttaa syöpää.
Rakennusmateriaaleissa asbestia alettiin käyttää 1920 -luvulla, ja asbestin käyttö onollut laajinta 1960 - 1970 -luvuilla. Ruiskutettavien asbestituotteiden käyttö kiellettiin
Suomessa vuonna 1976, ja kaikkien asbestipitoisten tuotteiden valmistus, maahantuonti, myyminen sekä käyttöönotto kiellettiin vuonna 1994. (7; 5; 6.)Asbestia on käytetty putkieristeissä, ilmanvaihtolaitteistoissa, kattohuovissa, kaakeleiden kiinnityslaasteissa, ohutrappauslaasteissa (kauppanimi Kenitex), kuitusementtilevyissä (kauppanimi Luja) ja lattialaatoissa (kauppanimi Finnflex), lattianpäällysteliimoissa sekä lattia- ja seinätasoitteissa. Kaikissa purkutyökohteissa, joissa on syytä
epäillä asbestin esiintymistä, tulee tehdä asbestikartoitus. Asbestipurkutöitä saavat
suorittaa vain siihen erikoistuneet yritykset, joilla on käytössään tarvittavat luvat, laitteet
ja suojavarusteet. (7.)

6.2

Kyllästetty puu

Kivihiilipikeä on käytetty vanhoissa rakennuksissa vesi- ja kosteuseristeenä. Kivihiilipikeä kutsutaan myös kivihiilitervaksi, kreosoottiöljyksi tai kreosoottipieksi. Tyypillisiä
käyttökohteita ovat olleet muun muassa kellareiden lattiarakenteet, muuratut seinät ja
välipohjat, tiilisaumat, uima-allasrakenteet sekä pihojen kansirakenteet. Kivihiilipiki ontummaa ja kiinteää, ja sen ominaistuoksu on sama kuin kyllästetyillä ratapölkyillä. Pur-

29 (75)

kutöiden yhteydessä kivihiilipiestä vapautuu ilmaan epäorgaanisia ja orgaanisia PAHyhdisteitä. Kivihiilipien purkutöissä noudatetaan asbestipurkutöiden ohjeita. (5.)

Kyllästetyssä puussa kyllästysaineet ovat yleensä kreosoottia tai kromia, kuparia ja
arseenia sisältävien CCA-suolojen yhdistelmiä. Kreosoottia syntyy kivihiilitervan tisleenä ja sillä on kyllästetty ratapölkkyjä, pylväitä ja siltoja sekä muita säälle alttiita kantavia
rakenteita. Kyllästettyä puuta käsiteltäessä tulee selvittää puussa käytetyn kyllästeen
laatu sekä sen vaikutukset työmaan jätehuoltoon ja toimintaan. Rakennustyöntekijän
on suojauduttava suojavälinein sahauksessa syntyvältä puupölyltä ja vältettävä ihokosketusta kyllästetyn puutavaran kanssa. Kyllästetyn puun sahauksessa olisi syytä käyttää myös kohdepoistoa. (5.)

Kromilla ja arseenilla kyllästettyä puutavaraa saa käyttää nykyään vain pysyvästi maaperään koskettavissa tai vesistöissä olevissa rakenteissa sekä silloissa, kaiteissa ja
muissa vastaavissa turvallisuuskohteissa. Vuoden 1997 jälkeen muissa kohteissa on
saanut käyttää vain arseenittomia ja kromittomia puunsuojakemikaaleja. Arseenipitoisen puutavaran luovuttaminen kuluttajille ei ole ollut sallittua 30.6.2004 jälkeen. (13.)

6.3

Polyklooratut bifenylit

Polykloorattuja bifenyliyhdisteitä eli PCB-yhdisteitä on käytetty rakentamisessa 1950 1970 -luvuilla pehmittimenä erilaisissa saumamassoissa, ikkunatiivisteissä, muovimatoissa, maaleissa, lakoissa ja betonissa. Lyijyä on käytetty PCB -yhdisteitä sisältävien
massojen kovetteissa. PCB ja lyijy luokitellaan vaaralliseksi jätteeksi, koska niiden hajoaminen luonnossa on vähäistä ja ne rikastuvat ravintoketjuissa. PCB:n käyttö on rakennusmateriaaleissa kielletty 1990 -luvulta lähtien. Lyijyn käyttö väheni 1975, kun
kovetteina alettiin käyttää mangaanipohjaisia aineita. Maalien sisältämät lyijypigmentit
on korvattu titaanioksidilla. Nykyisin lyijyn käyttö rakennusmateriaaleissa on kielletty.
(5; 6.)

Vanhojen rakennusten saumoja purettaessa kaikki työt suoritetaan PCB-purkutyönä,
jos kohteessa ei ole tehty haitta-aine selvitystä. Purkutyötä suoritettaessa täytyy rakennuksen alapuoliset maanpinnat sekä lähellä sijaitsevat lasten leikkipaikat ja hiekkalaatikot suojata peittein. Irrotetut PCB-pitoiset materiaalit säkitetään heti työpisteissä. (5.)

30 (75)

6.4

Raskasmetallit

Rakentamisessa käytettyjä raskasmetalleja ovat lyijyn lisäksi elohopea ja kadmium.
Vanhemmissa rakennuksissa elohopeaa on käytetty muun muassa porrasvaloautomaateissa, termostaateissa ja säätimissä, paineen sekä paine-eron mittareissa, lämpömittareissa, elektronisissa lämminvesivaraajissa, paristoissa sekä loisteputkissa jaenergiansäästölampuissa. Lisäksi vanhoissa rakennuksissa elohopeaa voi löytyä teollisuus- ja hammaslääkäritilojen viemäreistä sekä hajulukoista. Uudemmassa rakennuskannassa elohopeaa esiintyy vain loisteputkissa, energiansäästölampuissa ja paristoissa. Kadmiumia on käytetty väriaineiden ja muovien lisäaineina sekä levyjen ja helojen pintakäsittelyyn. Kadmiumia vapautuu ilmaan juotostöiden yhteydessä esimerkiksi
hitsauksessa sekä matalalämpöisissä juotostöissä. Kadmiumia voidaan käyttää teräksen korroosiosuojauksessa. Altistumista voidaan vähentää kohdepoistolla ja käsihygienialla. (5; 19.)

Raskasmetallien joutuminen purkujätteen joukkoon on ongelmallista, koska niitä ei voida erotella jälkikäteen. Korjattavaksi tuleva rakennuskanta sisältää runsaasti raskasmetalleja sisältäviä materiaaleja, jotka tulee purkaa ja lajitella erilleen muista jätteistä.
(19.)

Terveydelle vaarallisia jätteitä ovat myös mikrobivaurioituneet materiaalit sekä töissä
syntyvät kvartsi-, sementti-, kalkki-, mineraalivilla- ja puupölyt. Käytössä on myös ollut
myös luujauhopohjaisia sisäpintojen tasoitteita, jotka kastuessaan voivat aiheuttaa sisäilmaongelmia, ja tasoitteet on syytä poistaa. (7.)

6.5

Vaarallista jätettä sisältävien rakenteiden purku

Korjauskohteen purkutöissä puretaan vaarallista jätettä sisältävät rakennusosat ja materiaalit ensin. Vaarallinen jäte on pakattava erilleen muista jätteistä kestäviin, tiiviisiin
ja uudelleensuljettaviin pakkauksiin. Pakkauksiin on merkittävä jätteen haltijan nimi,
jätteen nimi sekä turvallisuuden ja jätehuollon järjestämisen kannalta olennaiset vaaraominaisuudet ja varoitusmerkinnät. Vaarallista jätettä ei saa laimentaa eikä muulla tavoin sekoittaa lajiltaan tai laadultaan erilaiseen jätteeseen. (19; 17.)

31 (75)

Vaarallisten jätteiden kuljetukseen on liitettävä mukaan siirtoasiakirja, josta tulee käydä
ilmi tiedot jätteen lajista, laadusta, määrästä, alkuperästä, toimituspaikasta ja päivämäärästä sekä kuljettajasta. Vaarallisesta jätteestä on pidettävä aikajärjestyksen
mukaista kirjaa ja kirjanpidossa on oltava tiedot jätteen määrästä, jäteluettelon mukainen nimike, jätelaji ja ominaisuudet, vaarallisen jätteen vaaraominaisuudet sekä jätteen
vastaanottajan ja kuljettajan nimi ja yhteystiedot sekä jätteen käsittelytapa. (17.)

Vaarallisia jätteitä saa kaatopaikoista annetun valtioneuvoston päätöksen (861/1997)
mukaan sijoittaa vain niitä varten suunnitellulle erityiselle ongelmajätteen kaatopaikalle.
Vaarallisen jätteen poltossa on puolestaan noudatettava valtioneuvoston asetusta jätteiden poltosta (362/2003). Suomessa on useita ongelmajätteiden käsittelyyn ja hyödyntämiseen erikoistuneita yrityksiä. Merkittävin on valtion, kuntien ja teollisuuden yhdessä omistama Ekokem Oy Ab Riihimäellä, joka pystyy vastaanottamaan kaikkia tavallisimpia vaarallisia jätteitä koko maasta. (29.)

6.6

Vaarallisen jätteen synnyn ehkäisy

Vaarallisen jätteen synnyn ehkäisy toteutuu kemikaalistrategian keinoin eli vähentämällä ja korvaamalla haitallisten aineiden käyttöä teollisuudessa ja kuluttajatuotteissa.
Tuotteiden aiheuttamia riskejä voidaan parhaiten pienentää korvaamalla tuotteen valmistusvaiheessa haitallisia kemikaaleja vähemmän haitallisilla. (13.)

Rakentamisessa tavallisimmin käytettyjä kemikaaleja ovat maalit, liimat ja pesuaineet.
Työnantaja on velvollinen asettamaan työssä käytettävien kemikaalien käyttöturvallisuustiedotteet ja luettelon työntekijöiden nähtäväksi. Luettelosta pitää käydä ilmi kemikaalien kauppanimi, luokitustiedot ja käyttöturvallisuustiedotteiden saatavuus. Ympäristölle ja terveydelle haitalliset kemikaalit säilytetään omissa astioissaan. Kemikaalit tuleevarastoida siten, että onnettomuustilanteessa ne eivät aiheuta ympäristölle tai terveydelle haittaa. Lisäksi kemikaalit tulee säilyttää tilassa, missä on huolehdittu ilmanvaihdosta ja järjestyksestä. Vahinkotapauksiin tulee varautua menetelmillä, joilla kemikaalit
voidaan kerätä talteen tai tehdä vaarattomiksi. (5.)

32 (75)

7

Rakennusjätteiden kierrätys

Jätteiden kierrätyksessä toisistaan voidaan erottaa rakennusosien ja tuotteiden uudelleenkäyttö sekä materiaalien uusiokäyttö. Uudelleenkäytöllä tarkoitetaan käytetyn tuotteen uudelleen käyttöä jossain muualla kuin alkuperäisessä kohteessa tai tarkoituksessa. Uusiokäytöllä taas tarkoitetaan rakennushankkeiden hukkamateriaalien kierrätystä
takaisin tuotannon raaka-aineeksi tai materiaaliksi. Rakennuksen näkökulmasta kierrätystä voi tapahtua useilla eri tasoilla. Kierrätyksen kohteena voivat olla rakennuksenmateriaalit, rakennusosat, tekniset järjestelmät, tilat tai jopa kokonaiset rakennukset.
(27.)

Rakennusalan näkökulmasta kierrätyksen ensisijaisena tavoitteena on minimoida syntyvä jätteen määrä rakennuksen elinkaaren aikana. Vasta toissijaisena tavoitteena on
hyötykäyttää syntyvä jäte. Viimeisenä vaihtoehtona on rakennuksen jätteiden sijoittaminen kaatopaikalle. (27.)

7.1

Uudelleenkäyttö

Korjausrakentamisessa ja purkamisessa talteen otettujen tuotteiden, tuoteosien tai
materiaalien uudelleenkäyttö on rakentamisen jätteiden hyödyntämistä. Uudelleenkäytössä rakennus, tekninen järjestelmä tai sen osa, joka poistetaan käytöstä tai puretaan
korjaus- tai täydennysrakentamisen yhteydessä, käytetään uudelleen samassa tai toisessa kohteessa sellaisenaan tai muuttamalla sen käyttötarkoitusta. Kokonaisen rakennuksen tai tilan uudelleenkäytön mahdollistaa muuntojoustavuus. (4; 27.)

Internetissä on sivustoja, joiden kautta käytettyjä rakennusosia ja -tuotteita voidaan
ostaa tai myydä, ja erilaiset kierrätyskeskukset ja työpajat valmistavat rakennusjätteitä
uudelleenkäytettäviksi. Uudelleenkäyttöön kelpaavia rakennusosia ja -tuotteita ovat
ikkunat, ovet, tiilet, kattotiilet, lattiamateriaalit, kiviuunit, kakluunit, kylpyammeet, pesualtaat, valaisimet, luonnonkivi, kivilaatat, rakenneteräkset ja kattokannatteet. (7; 27.)

Työmailla vanerilevyjä ja sahatavaraa voidaan uudelleenkäyttää valumuoteissa, telineissä tai alhaisen vaatimustason rakenteissa. Käytetyt kuormalavat ja puupakkaukset
voidaan palauttaa tavarantoimittajille. Puhallusvilla voidaan imeä talteen ja uudelleen-33 (75)

käyttää. Betonielementtejä ja tiiliä voidaan myös joissakin tapauksissa käyttää uudelleen uudessa kohteessa. Jätteen tuottajan tulisi kuitenkin erottaa uusiokäyttöön aiotut
tuotteet ja materiaalit varsinaisesta jätteestä sillä rakennuslaki rajoittaa jätteeksi luokitellun tuotteen ottamista takaisin käyttöön ja se vaatii aina viranomaisen hyväksynnän.
(4; 8.)

EU:lla ei ole yhtenäistä ohjeistoa kierrätysmateriaalien käytöstä rakentamisessa ja
Suomessakaan ei ole laadittu virallista ohjeistoa kierrätettyjen rakennusmateriaalienkäytöstä. Kierrätettyjen rakennusosien ongelmana on, että purettavasta rakennuksesta
irrotettuna ne menettävät statuksensa laillisena, käyttökelpoisena rakennusmateriaalina, ja esimerkiksi kantavien rakenteiden kelpoisuus uudelleenkäyttöön on testattava laboratoriokokein jokainen erä erikseen. (7.)

Kantavia rakennusosia käytettäessä uudelleen uuden kohteen kantavien rakenteiden
kuten pilarien, palkkien, seinien ja laattojen kuormien tulee olla jänneväleiltään ja päämitoiltaan vanhaa kohdetta vastaavat tai pienemmät. Rakenteelle tulevat kuormat voivat kasvaa vain siinä tapauksessa, että jänneväliä pienennetään tai rakenteella on ollut
ylimääräistä kapasiteettia, ja tämä voidaan todentaa. (7.)

7.2

Uusiokäyttö

Uusiokäytöllä tarkoitetaan jätteiden käyttöä joko tuotannon raaka-aineena tai sellaisenaan materiaalina. Muun muassa paperilla ja pahvilla sekä lasilla ja metallilla on toimivat keräysjärjestelmät, jotka kierrättävät kyseiset jätteet teollisuuden uusioraakaaineeksi. Rakennusjätteen tehokas uusiokäyttö voidaan toteuttaa hyödyntämällä jäte
rakennuspaikalla, toisella työmaalla sekä jalostamalla se rakentamisen tai teollisuuden
raaka-aineeksi. Tuotannon raaka-aineeksi sopivia jätemateriaaleja ovat kivennäispohjaiset materiaalit, metallit, kipsilevy ja mineraalivillat. Kivennäispohjaiset materiaalit
yleensä murskataan ja tarvittaessa seulotaan. Lajitellut metallit sulatetaan tuotannon
raaka-aineeksi. (27; 8.)

Lajiteltuja jäte-eriä toimitetaan rakennustyömailta suoraan tuotannon raaka-aineeksi.
Esimerkiksi tiili- ja betonimursketta käytetään teiden ja katujen rakentamiseen, metalleja teollisuuden raaka-aineena ja haketettua puuta kompostin seosaineena sekä energi-34 (75)

antuotannossa. Jätteiden uusiokäytöllä voidaan vähentää luonnonvarojen käyttöä,
säästää energiaa ja korvata fossiilisia polttoaineita. (27; 8.)

7.3

Energiahyötykäyttö

Materiaalihyötykäyttöön kelpaamattomista rakennustoiminnan jätteistä suuri osa soveltuu energiahyötykäyttöön. Kaatopaikalle sijoittamisen sijaan materiaalit voidaan prosessoida polttoaineeksi ja käyttää pääpolttoaineiden korvaajina olemassa olevissa
voimalaitoksissa. Laitosmaisen jätteenkäsittelyn yleistymisen, parantuneen laadunvalvonnan ansiosta rakennusjätteen energiahyötykäyttö on nykyään vakiintunut yhdeksi
osaksi rakennusjätehuoltoa. (27.)

Jätteen poltossa jätteestä tuotetulla energialla voidaan korvata muita polttoaineita.
Suomessa pääosa jätteestä poltetaan seospolttoaineena yhdessä hiilen turpeen tai
puun kanssa. Rakennusjätteestä energiakäyttöön kelpaa mm. käsittelemätön puu,
puupohjaiset levyt ja liimapuu pieninä määrinä, monet muovit sekä uusiokäyttöön kelpaamaton paperi ja pahvi. (8.)

7.4

Luonnonkivi

Luonnonkivi on uusiutumaton materiaali, mutta sitä on saatavilla lähes kaikkialla. Kivirakentamisen merkittävimmät ympäristövaikutukset liittyvät materiaalin hankintaan ja
kuljetuksiin. Kiven louhinta aiheuttaa melu-, pöly- ja maisemahaittoja, ja kiven louhinta
ja hionta kuluttavat myös paljon energiaa. (7.)

Luonnonkivi on vanhimpia rakennusmateriaalejamme, ja sitä on käytetty perustuksissa,
ulkoseinien massiivikivimuureissa ja tulisijoissa. Nykyisin luonnonkiveä käytetään rakentamisessa ohuena verhouslaattana julkisivuissa, sokkeleissa, lattiapinnoissa ja portaissa. Kivituotteet ovat yleensä irrotettavissa ehjinä, jolloin ne voidaan käyttää uudelleen. Seinien kiviverhouksissa tulisi suosia helpon irrotuksen mahdollistavia mekaanisia kiinnityksiä. Kivellä laatoitetuissa pinnoissa, esimerkiksi lattioissa, kivilevyn paksuus
ja laastin lujuus vaikuttavat ehjänä irrottamisen onnistumiseen. Oikein käytettynä rakennuskivet ovat kestäviä, pitkäikäisiä ja uudelleenkäytettäviä. (7.)

35 (75)

7.5

Betoni

Betoni on massiivinen ja kestävä rakennusmateriaali, jonka raaka-aineita ovat sora tai
murskattu kivi, hiekka, vesi, sementti sekä lisäaineet, jotka vaikuttavat sen ominaisuuksiin. Betonin raaka-aineet ovat uusiutumattomia, mutta niitä esiintyy luonnossa runsaasti. Betoniin käytettävän soran otto soraharjuilta vaikuttaa maisemaan ja pohjavesiin. Betonituotteiden valmistus kuluttaa runsaasti energiaa, ja apuaineina toimivien
hartsien valmistuksessa käytetään terveydelle ja ympäristölle haitallisia aineita. (7; 6.)

Betonin sideaineen portlandsementin pääraaka-aine on kalkkikivi. Sementin valmistus
kuluttaa eniten energiaa ja aiheuttaa suurimman osan betonin hiilidioksidipäästöistä.
Hiilidioksidipäästöjä voidaan vähentää muuttamalla polttoprosessia tai polttoaineita tai
korvaamalla sementtiä lentotuhkalla, masuunikuonalla tai silikalla, jotka ovat teollisuuden ja energiantuotannon sivutuotteita. Seosaineita käyttämällä voidaan parantaa betonin ominaisuuksia. Seosaineita voidaan käyttää betonissa kuitenkin enintään 35 %.
Eurooppalaisen sementtistandardin mukaisia seosaineita ovat masuunikuona, kalkkikivi, silika, pozzolaatit, lentotuhka ja poltettu liuske. (8.)

Teräsbetoni on komposiittimateriaali, jossa betoni antaa materiaaliin kovuuden ja teräs
vetolujuuden. Teräkset ovat kierrätettyjä ja voidaan kierrättää uudelleen betonin elinkaaren loputtua. Talonrakentamisessa betonia käytetään rakennusten perustuksissa,
lattiarakenteissa, väli- ja yläpohjissa, rungossa, palkeissa, pilareissa, ulko- ja sisäseinissä sekä pihalaattoina. (6.)

Betonijätettä syntyy betonin valmistuksessa sekä korjaus- ja purkujätteenä. Betonijätteestä 80 % syntyy purkutyömailla ja 20 % ontelolaattatehtailla, joissa materiaali saadaan kuitenkin kierrätettyä takaisin tuotantoprosessiin. Betonin sisältämästä energiasta
suurin osa on sitoutunut sementtiin, joten energiansäästön kannalta paras tapa olisi
uudelleenkäyttää betoni sellaisenaan. (6; 7.)

7.5.1

Uudelleenkäyttö

Betonia voidaan uudelleenkäyttää modernisoimalla rakennuksen julkisivu, mutta jättämällä betoni paikalleen. Betonielementtejä voidaan myös uusiokäyttää leikkaamalla
elementit irti toisistaan, jonka jälkeen ne voidaan siirtää ja käyttää toisella työmaalla.

36 (75)

Näin vältytään betonin ja sementin valmistukselta, ja säästetään paljon energiaa ja
raaka-aineita. Elementtien purkaminen ehjinä ja kokonaisina edellyttää kuitenkin purkumenetelmien kehittämistä. (6; 8.)

7.5.2

Uusiokäyttö

Betonin tilavuudesta noin 70 % on kiviainesta. Betonin kiviaineesta 10 - 20 % voidaan
korvata uusioraaka-aineilla, kuten murskatulla betonilla, tiilellä tai lasilla. Purkubetoni
voidaan valmistamisessa uusioraaka-aineeksi, jolloin eristeet sekä teräkset poistetaan
ja betoni murskataan. Betonimurskan käyttö vähentää luonnon uusiutumattomien kiviainesten tarvetta. Betonimurskan käyttö uusiobetonissa kuitenkin lisää tarvittavan
sementin määrää, joka kasvattaa sementin valmistuksen energiankulutusta ja päästöjä,
joten uusiobetonin valmistuksen ei katsota olevan kannattavaa. (6; 8.)

Kevytsorabetonissa betonin runkoaineena käytetään murskatun kiven sijaan kevytsoraa, joka valmistetaan savesta paisuttamalla. Kevytsoran lisänä runkoaineessa voidaan
käyttää kierrätyslasista valmistettua vaahtolasia. Sekä paisutettu savi että vaahtolasi
valmistetaan korkeassa lämpötilassa, mikä kuluttaa paljon energiaa ja aiheuttaa hiilidioksidipäästöjä. Toisaalta syntyvät rakenteet ovat kevyitä ja ne sisältävät paljon ilmaa,
joten raaka-aineita tarvitaan vähemmän. (8.)

Suomessa hyödynnettävästä betonijätteestä 95 % käytetään murskattuna maanrakennustöissä, katujen rakentamisessa, pihojen ja parkkialueiden rakenteissa, rakennusten
perustuksissa ja louhosten täyteaineena, joihin se soveltuu teknisesti hyvin ja korvaa
luonnon kiviaineksia. Uusiokäyttöön toimitettavista betonielementeistä tulee poistaa
kaikki saumamassat, koska ne saattavat sisältää PCB:tä. (8; 6; 27.)

Valtioneuvosoton asetuksessa eräiden jätteiden hyödyntämisestä maarakentamisessa(MARA –asetus) ilmoitusmenettelyä on sovellettu erityisesti betonimurskeelle, leijupetihiekalle ja kevytbetonimurskeelle. Asetuksessa on määritelty jätteiden hyödyntämisensoveltamisala, käyttökohteet, vaatimukset ja jätekohtaiset raja-arvot. Asetus edellyttää,
että maarakentamisessa hyödynnettävä betonimurske on murskattava 150 millimetrin
palakokoon. Betonimurske saa sisältää enintään 30 % tiilimursketta. Betonin pienimuotoiseksi hyödyntämiseksi maarakentamisesta katsotaan alle 500 tonnin määrää. Kun-37 (75)

nat ovat antaneet pienimuotoisesta betoni- ja tiilijätteen hyödyntämisestä määräyksiä,
jotka vaihtelevat kunnittain. (4.)

Suomessa on lukuisia kiviainesperäistä rakennusjätettä esikäsitteleviä laitoksia. Murskaus voidaan tehdä myös siirrettävillä laitteistoilla, jolloin käsittely voi tapahtua jätteen
syntypaikalla tai jäteyhtiöiden jätteenkäsittely-yksiköissä. Betonin murskauksessa ja
varastoinnissa aiheutuu pölyhaittaa, jota voidaan ehkäistä sumuttamalla vettä murskattavaan betoniin. Murskauksesta voi aiheutua jopa 85 dB:n melutaso. Ympäristönsuojeluasetuksen 1 §:n mukaisesti maanrakennustoimintaan liittyvään kivenlouhintaan tarvitaan lupa, jossa kiviainesta käsitellään vähintään 50 päivänä samalla alueella. Lupaa
tulee myös hakea kiinteälle tai sellaiselle tietylle alueelle sijoitettavalle siirrettävälle
murskaamolle, jonka toiminta-aika on yhteensä vähintään 50 päivää samalla alueella.
(4.)

Alle 50 päivää kestävästä kivenlouhinnasta tai -murskauksesta pitää tehdä ympäristönsuojelulain 60 §:n mukainen meluilmoitus, jos melu tai tärinä on erityisen häiritsevää
pykälän tarkoittamalla tavalla. Ilmoitus on tehtävä kunnan ympäristönsuojeluviranomaiselle viimeistään 30 päivää ennen melua tai tärinää aiheuttavan toiminnan aloittamista.
(4; 6.)

7.6

Tiili

Poltetun savitiilen päämateriaali savi on uusiutumaton luonnonvara. Kalkkihiekkatiilen(tuotenimi Kahi) uusiutumattomat pääraaka-aineet ovat kalkki ja hiekka. Savea, hiekkaa ja kalkkia on runsaasti saatavilla, mutta niiden kaivuulla on maisemallisia vaikutuksia. Tiiliä käytetään ulko- ja sisäseinissä, ulkoverhoilussa, kattotiilinä sekä tulisijoissa ja
hormeissa. Tiili on vuosituhansia tunnettu, kestävä materiaali, joka voidaan käyttää
uudelleen. Tiilirakenteet tasaavat kosteuden- ja lämpötilanvaihteluja rakennuksessa ja
ovat helposti korjattavia. Tiilen poltto kuluttaa paljon energiaa, sillä savi vaatii korkean
polttolämpötilan. Kalkkihiekkatiilen polttolämpötila on savitiiltä huomattavasti alhaisempi. Tiilen raaka-aineena voidaan käyttää perinteisen saven sijaan myös kivihiilen poltossa sivutuotteena syntyvää lentotuhkaa. Lentotuhkatiilet kovetetaan kuumassa höyryssä, mikä säästää energiaa ja aiheuttaa vähemmän hiilidioksidipäästöjä kuin tavanomainen tiilten valmistusprosessi. (7; 6; 8.)38 (75)
Ennen tiilirakenteet olivat massiivisia 1½ – 2 umpikiven tiilimuureja, jotka toimivat sekä
kantavana rakenteena että julkisivuna. Nykyään tiilestä muurataan ½ kiven vahvuisia
reikätiilisiä kuorimuureja julkisivuun. Kantavana sisäkuorena voidaan käyttää puuta,
betonia, tiiltä tai kalkkihiekasta, betonista, kevytsorasta tai kevytbetonista valmistettuja
harkkoja, jotka uudelleenkäytön suhteen käyttäytyvät tiilen kaltaisesti. (7.)

7.6.1

Uudelleenkäyttö

Tiilet ovat hyvin kestäviä ja ne voidaan käyttää uudelleen purettuina ja puhdistettuna
julkisivuissa, väliseinissä, tulisijoissa ja hormeissa tai piharakentamisessa. Vanhat
täystiilimuureissa käytetyt umpitiilet säilyvät irrotuksessa ehjänä kuorimuurien reikätiiliä
paremmin. Uusiokäytössä tiiliin jäänyt sementti estää uuden laastin kiinnittymistä, joten
se tulee poistaa. Sementtilaasti voi olla hankala poistaa ja tiilien puhdistaminen täytyy
tehdä käsin. Kattotiilien purku käsin on yksinkertaista ja tiilet säilyvät hyvin ehjinä. Savupiipputiilien käyttöä rajoittavat niihin mahdollisesti imeytyneet haitta-aineet. Jos tiilet
eivät ole pahasti rapautuneita, niistä voidaan muurata myös uusia hormeja. Tiilien uudelleenkäyttö säästää tiilituotannossa käytettävän energian ja vähentää päästöjä. (6;
7.)

7.6.2

Uusiokäyttö

Rakennus- ja purkujätteenä syntynyt lajiteltu puhdas tiilijäte voidaan murskata ja seuloa
uusioraaka-aineeksi ja käyttää uudelleenmuovauksen ja –polton jälkeen uusien tiilten
valmistukseen tai betonin uusiorunkoaineena, maantäytöissä tai teiden rakennekerroksissa. Maantäytöissä tiilet voidaan käyttää myös murskaamatta. Murskattu materiaali
korvaa luonnonmateriaaleja kuten hiekkaa. Tenniskenttien hiekka tuotetaan murskaamalla punatiiliä ja kattotiiliä. Murskattuja tiiliä voidaan käyttää myös kasvien kasvualustana sekoitettuna kompostoituun orgaaniseen materiaaliin kasvihuoneissa. (6; 7.)

Tiilien murskaamisesta aiheutuu melu- ja pölyhaittaa. Pölyhaittaa voidaan ehkäistä
sumuttamalla vettä murskattavaan ja murskattuihin materiaaliin. Tiilien uudelleen- ja
uusiokäyttö säästää luonnonvaroja, raaka-ainetta, energiaa ja kuljetuskustannuksia.
Savitiilten uudet tuotantotekniikat pitävät tiilen kilpailukykyisenä rakennusmateriaalina.
Kaatopaikalle sijoittamiskielto ja kaatopaikkavero kannustavat kierrättämään tiilijätettä
ja kehittämään tehokkaampia kierrätystekniikoita. (6.)

39 (75)

7.7

Keraamiset laatat ja posliini

Keraamisten laattojen raaka-aineet ovat savi sekä hiekka ja posliinilla kaoliini, kvartsi jamaasälpä, jotka ovat uusiutumattomia luonnonraaka-aineita, mutta kuitenkin hyvin yleisiä luonnossa. Ne valmistetaan korkeassa lämpötilassa ja valmistusprosessista aiheutuu hiukkas- ja kasvihuonekaasupäästöjä. Rakennuksissa posliinia on vesikalusteissa
ja kaakeleissa keittiöiden ja märkätilojen seinissä ja lattioissa sekä kaakeliuuneissa.
Ehjät ja hyväkuntoiset vesikalusteet voidaan käyttää uudelleen sellaisenaan, jos nesaadaan irrotettua rikkoutumatta. Myös ehjänä puretut kaakelit voidaan käyttää sellaisenaan uudelleen. Murskattuja laattoja voidaan käyttää uusioraaka-aineena laattojen
valmistuksessa. Pieniä määriä posliinia voidaan käyttää uusiotiilien raaka-aineena
muun tiilijätteen seassa tai erilaisissa maantäytöissä. Tavallisesti keraamisten laattojen
raaka-aineesta noin 10 % on valmistuksessa syntynyttä prosessijätettä, mutta myös
keramiikkajätettä on mahdollista hyödyntää raaka-aineena. Markkinoilla olevista seinäja lattialaatoista eniten kierrätysraaka-ainetta on lasimosaiikkilaatoissa. (8; 7.)

7.8

Puu

Puu on uusiutuva luonnonvara ja perinteinen rakennusmateriaali. Sitä käytetään sahatavarana ja sen jatkojalosteina, hirsinä sekä raaka-aineena vanereissa ja puupohjaisissa levyissä, eristeissä ja komposiittimateriaaleissa. Yleisimmät Suomessa käytetyt puulajit ovat mänty ja kuusi. Talonrakentamisessa puutuotteita käytetään kattorakenteissa,
runkorakenteissa, rungon tukirakenteissa, ulkoverhoilussa, lattiarakenteissa, katto- ja
seinäpaneloinneissa, ovi- ja ikkunarakenteissa, portaissa, kaiteissa ja terasseissa sekä
erilaisiin kiintokalusteissa ja saunojen lauteissa. Oikein käsiteltynä puu on kestävä,
pitkäikäinen ja korjauskelpoinen materiaali. Puun työstö on helppoa ja sahatavaran ja
puutuotteiden valmistus vaatii vähän energiaa. Kokonaisenergiankulutusta vähentää
puuhun sen kasvuaiheessa sitoutunut energia. (8; 6; 7.)

Rakentamisessa muodostuu vuosittain noin 650 000 tonnia puujätettä, ja rakentaminen
on merkittävintä puujätettä synnyttävää toimintaa. Puujätteen sopivuus kierrätykseen
riippuu sen käsittelyasteesta. Osa puupohjaisista rakennusjätteistä joudutaan esikäsittelemään murskaamalla ennen niiden varsinaista hyödyntämistä. Esikäsittelyä varten
Suomessa on useita laitoksia. Usein esikäsittely tehdään siirrettävillä laitteistoilla, jol-

40 (75)

loin käsittely voi tapahtua myös työmaalla. Ympäristönsuojelulain mukaisesti toiminnanharjoittajan on tehtävä kunnan ympäristönsuojeluviranomaiselle kirjallinen ilmoitus
tilapäistä melua tai tärinää aiheuttavasta toimenpiteestä tai tapahtumasta, jos toiminta
sitä edellyttää. (4.)

Mahdollinen puun kontaminaatio ihmisille ja ympäristölle vaarallisilla aineilla määrittää
onko puujäte sopivaa kierrätykseen, energiahyödyntämiseen vai polttoon erityisissä
polttolaitoksissa. Kyllästetylle puulle ja vaarallisilla aineilla käsitellylle puulle energian
talteenotto erityisissä polttolaitoksissa on lähes ainoa keino puun hyödyntämiselle. Valtaosa vuosittain muodostuvasta puujätteestä hyödynnetään pääasiassa energiana. (6;
4.)

7.8.1

Uudelleenkäyttö

Puurakenteita on helppo korjata ja käyttää uudelleen. Työstettävyytensä ansiosta vaurioituneet kohdat voidaan helposti poistaa ja liian pitkät kappaleet lyhentää. Perinteiset
hirsirakenteet ovat vanhimpia siirrettäviä ja kierrätettäviä rakennusosia, mutta myös
nykyaikaiset puiset elementti- ja runkorakenteet soveltuvat uudelleenkäyttöön. Puisista
tilaelementeistä on Suomessakin suunniteltu siirrettäviä koulu- ja päiväkotijärjestelmiä.
Tilaelementtirakentaminen on vielä melko harvinaista, mutta yleistynee tulevaisuudessa. (8; 7.)

Höylätty ja sahattu puutavara on hyväkuntoisena käytettävissä uudelleen. Hirsi- ja rankarakenteiset puurungot voidaan purkaa ja käyttää uudelleen sellaisenaan. Liimapuuta,
kertopuuta tai sahatavaraa olevat kattopalkit voidaan käyttää uudelleen sellaisenaan tailyhennettyinä. Elementtirakenteisten puuristikoiden ja kattotuolien uudelleenkäyttö
edellyttää jänneväliltään yhtenevää kohdetta tai niitä voidaan lyhentää solmuvälein.
Rankapuutavaraa voidaan käyttää myös täydentäviin rakennusosiin, kuten väliseinien
runkotolpiksi ja hirsiä esimerkiksi piharakentamiseen. Kantavissa rakenteissa käytetyn
puun tulee olla lujuusluokiteltua, mutta luokituksen saaminen kierrätyspuulle on kallista.
Parhaiten uudelleenkäyttöön soveltuvat tällä hetkellä puuosat, joita voidaan käyttää eikantavissa rakenteissa, kuten sisä- ja ulkoverhouksessa ja lattialankkuina. (7; 8.)

Puurakenteisten väliseinien runkotolpat voidaan käyttää uudelleen sellaisenaan. Rakennuslevyt, kuten lastulevyt ja vanerit, ovat uudelleenkäytettävissä, jos ne ovat säily-41 (75)

neet hyväkuntoisina ja saadaan purettua riittävän ehjinä. Puiset kiintokalusteet, kuten
keittiöt ja muut kaapistot, ovat yleensä massiivipuuta tai liimalevyä, ja ne voidaan hyväkuntoisina ja ehjinä käyttää uudelleen sellaisenaan. (7.)

Puinen julkisivuverhoilu on mahdollista irrottaa ja kiinnittää uudelleen, jos materiaali on
alun perin ollut riittävän laadukasta ja huollosta on käytön aikana huolehdittu. Puuikkunat ja –ovet voidaan irrottaa ehjinä karmeineen. Nykynormeihin nähden vanhat ikkunat
ja ulko-ovet ovat energiataloudellisilta ominaisuuksiltaan riittämättömiä, mikä rajaa niiden käyttömahdollisuudet sisäseiniin, kylmiin ja puolilämpimiin tiloihin, kuten kasvihuoneisiin, huvimajoihin ja kesäasuntoihin. Ovikokoja kasvattaneet invamääräykset voivat
rajoittaa sisäovien uudelleenkäyttöä, jos oven vapaa kulkuaukko ei täytä vaatimuksia.
Ulko-ovet ovat sisäovia leveämpiä, joten vanhoja ulko-ovia voidaan käyttää sisätiloissa.
(7.)

Suurin osa rakentamisen puujätteistä on peräisin apumateriaaleista kuten pakkauksista, muottilaudoituksista ja erilaisista hävikeistä. Muottilaudoituksia voidaan käyttää uudelleen 1-5 kertaa. Puiset kuormalavat ovat uudelleenkäytettäviä (EUR- ja FIN-lavoja)
ja ne voidaan palauttaa takaisin tavarantoimittajille. (7; 26.)

7.8.2

Uusiokäyttö

Rakennus- ja purkujätepuu sekä puun jalostuksessa syntyvää puuhaketta ja sahanpurua voidaan uusiokäyttää lastu- ja puukuitulevyn sekä komposiittimateriaalien raakaaineena, jotka ovat suurelta osin kierrätysmateriaalia. Lastulevyn ja puukuitulevyn raaka-aineena Suomessa käytetään kuitenkin ainoastaan puunjalostuksen sivutuotteita,koska jätepuu on usein pintakäsiteltyä ja likaista. Lastulevy valmistetaan puulastusta ja
liimasta, puukuitulevy puristamalla puuhakkeesta ja sahanpurusta sekä pienestä määrästä liimaa. Puupohjaisten levyjen haittoja ovat niiden sisältämät liimat, jotka voivat
aiheuttaa päästöjä sisäilmaan. Käytetyt kuitulevyt hyödynnetään yleensä energiana.
(8.)

Haketettua puhdasta puuta voidaan hyödyntää kompostoinnissa tai mädättämällä,eläinten kuivikkeena sekä kateaineena maisemoinnissa. Kompostoinnissa puuhakkeesta saadaan multaa ja mädättämöstä lietettä, joita voidaan hyödyntää viherraken-

42 (75)

tamisessa ja lannoitteena. Hyötykäyttöön kelpaamaton käsitelty puujäte voidaan hyödyntää energiantuotannossa. (8; 6.)

7.8.3

Energiahyödyntäminen

Suurin yhteiskunnallinen hyöty saadaan kierrättämällä jätepuu puutuotteiden kautta
energiakäyttöön, jolla voidaan korvata fossiilisia polttoaineita. Rakennustyömaalla
muodostuva puujäte koostuu lautatavaran hukkapaloista, telineiden ja suojakaiteiden
osista, käytetyistä betonimuottilaudoista, kuormalavoista sekä purku- ja saneeraustyömaalla purettavista puurakenteista. Satunnaiset naulat tai betonimuottilautojen vähäinen betonipitoisuus ei haittaa puujätteen energiahyötykäyttöä. (8; 27.)

Puupohjaisten levyjen energiahyötykäytössä etenkin lastulevyn sisältämät liimat saatavat aiheuttaa kuonaantumista ja leijupetikattiloissa petihiekan paakkuuntumista. Puulevyjen osuus rakennusjätemäärästä on kuitenkin vähäinen ja levyt voidaan murskata
tasaisesti muun polttokelpoisen materiaalin joukkoon, jolloin haitta pienenee. Aiemmin
maalien pigmenttijauheet ovat sisältäneet värisävyistä riippuen titaania, lyijyä, kromia,
kadmiumia, elohopeaa ja sinkkiä, joten maalattua puuta poltettaessa voi vapautua raskasmetalleja. Nykyisin valmistettavissa maaleissa käytetään pigmenttijauheissa ainoastaan vähäinen määrä sinkkiä (sinkkivalkoinen). Maaleja ja liimaa sisältäviä tuotteita
voidaan polttaa haketettuna muun polttokelpoisen materiaalin joukossa. (27.)

Maalien lisäksi puunsuojauksessa käytetään painekyllästystä sekä erilaisia siveltäviä
suoja-aineita. Suojauksessa käytetyt aineet sisältävät kuitenkin usein ympäristölle haitallisia aineita, mikä vaikeuttaa puun hyödyntämistä. Painekyllästyksessä käytetty
CCA-kylläste sisältää arseenia, kuparia ja kromia, jotka puun palaessa muodostavat
myrkyllisiä kaasuja. Painekyllästetty puu luokitellaan vaaralliseksi jätteeksi, ja sen poltto on mahdollista vain erityisillä savukaasunpuhdistuslaitteilla varustetuissa polttolaitoksissa. Taulukossa 1. on esitetty pitoisuudet, jotka eivät saa puun kierrätyksessä
ylittyä. (8; 6.)

43 (75)

Taulukko 1.

Puun kierrätystä rajoittavat kemikaalipitoisuudet (6.)

YhdisteOhjearvo, mg/kg kierrätettynä

Arseeni (As)25

Kadmium (Cd)50

Kromi (Cr)25

Kupari (Cu)40

Lyijy (Pb)90

Elohopea (Hg)25

Fluori (F)100

Kloori (Cl)1000

Pentakloorifenoli (PCP)

5

Kreosootti (Benzo(a)pyreeni)

0,5Markkinoilta löytyy myrkyttömiä puunsuoja-aineita kuten poltettu pellavaöljy (vernissa),
joka ei sisällä polttoa rajoittavia kemikaaleja. Painekyllästettyä puuta voidaan korvata
lämpökäsitellyn puun ja puumuovikomposiitin käytöllä sekä puun rakenteellisella suojauksella. (27; 8.)

7.8.4

Kaatopaikalle sijoittaminen

Kuten muutkin orgaaniset materiaalit puujätteen sijoittamisessa kaatopaikoille syntyy
metaania, joka on kasvihuonekaasu. Kaatopaikalle sijoitettaessa puun käsitellyistä
osista voi aiheutua myös päästöjä ympäristöön. Käsitellyn puun päästölähteitä ovat
liimat, lakat, pinnoitteet tai säilöntäaineet, jotka lisäävät materiaalin kestävyyttä. Biohajoavan orgaanisen jätteen kaatopaikkakielto astuu voimaan vuonna 2016, jolloin puujätettä ei saa enää sijoittaa kaatopaikoille, vaan puujäte tulee muutoin hyödyntää. (6; 15.)

7.8.5

Puujätteen tulevaisuus

Euroopan ympäristöä säästävän energiastrategian sekä kaatopaikkadirektiivin tuloksena puujätteen materiaalina tai energiana kierrätys tulee lisääntymään, ja kiihdyttää kilpailua materiaali- ja energiahyödyntämisen välillä. Kierrätetyn puun hinta on nousussa.
Markkinahintaan vaikuttavat alueellisesti saatavilla oleva puujätemäärä, materiaali- ja
energiahyötykäytön välinen kilpailu sekä vuodenaikaiset vaihtelut. Lajittelu-, varastointija käsittelykustannukset eivät kuitenkaan kannusta puujätteen hyödyntämisen kehityk-

44 (75)

selle. Kierrätystä voisi edistää tukemalla rakennus- ja purkupuujätteen tehokasta lajittelua. Palkkio puujätteen käytöstä energiahyödyntämiseen voi kuitenkin haitata materiaalien 70 % kierrätystavoitetta, koska jätteen energiahyödyntäminen ei ole jätelain ensisijainen tavoite. (6.)

7.9

Teräs

Teräs on rautametallin ja hiilen seos, jonka hiilipitoisuus on alle 1,7 %. Teräs sisältää
myös pieniä määriä seosaineita, jotka vaikuttavat teräksen rakenteeseen, mekaanisiin
ominaisuuksiin sekä korroosiokestävyyteen. Tavallisimpia seosaineita ovat pii, mangaani ja alumiini. Teräksen pääraaka-aine rauta saadaan joko luonnon rautamalmista
tai kierrätysromusta. Teräksen raaka-aineet ovat uusiutumattomia, ja niitä esiintyy
luonnossa vähän. Teräksen valmistus kuluttaa runsaasti energiaa ja aiheuttaa päästöjä. Kaivostoiminnalla on haitallisia vaikutuksia maisemaan ja maaperään. Mitä köyhempi malmiesiintymä, sitä enemmän syntyy myös kaivosjätettä. Rautamalmi on uusiutumaton, mutta siitä jalostetut metallit ovat kierrätettävissä. Romun käyttö teräksen
raaka-aineena säästää energiaa ja luonnonvaroja. Romun osuus teräksen raakaaineesta on noin 50 % ja ruostumattoman teräksen kohdalla noin 60 %. Suomessa
Ruukin terästuotannon raaka-aineesta vain 20 - 30 % on romumetallia. (8; 7.)

Teräs on kestävä materiaali, jolla on useista muista materiaaleista poiketen hyvä vetolujuus. Teräksen käyttö on alkanut yleistyä rakennusten rungoissa 1970 -luvun alusta
lähtien, ja sitä on käytetty pääasiassa teollisuus- ja toimistorakentamisessa. Teräksen
runkojärjestelmä on esivalmistettu pilari-palkkisysteemi. Teräksen korroosiosuojaus on
tarpeen säälle altistuvien rakennusosien käyttöiän pidentämiseksi, mutta se aiheuttaa
samalla haitallisia päästöjä. Mahdollisuus korroosiokäsittelyn uusimiseen lisää säälle
altistuvien rakennusosien käyttöikää. (7.)

7.9.1

Uudelleenkäyttö

Teräsrakenteet soveltuvat hyvin uudelleenkäyttöön. Teräksen kantavuus perustuu
kappaleen profiiliin, joka ei saa irrotettaessa vääntyä. Uudelleenkäyttöä helpottaa, jos
teräsrakenteissa on käytetty helposti irrotettavia pulttiliitoksia. Teräksen uudelleenkäyttömahdollisuuksia laajentaa se, että uudelleenkokoaminen on mahdollista myös hitsilii-45 (75)

toksin. Teräspilarit ja -palkit voidaan käyttää uudelleen sellaisinaan tai muokattuina
uuden rungon rakenneosina. Niitä voidaan lyhentää leikkaamalla liitosten levyt ja
rei’itetyt osat päistä pois ja koota uudelleen hitsiliitoksin. Betonointi palosuojauksena
pilarin sisällä ei estä pilarin irrotusta, mutta vaikeuttaa lyhennystä. Esivalmistetut kattoristikot edellyttävät yhtenevää runkosyvyyttä tai niitä voidaan lyhentää solmuvälein.
Myös osien pidentäminen jatkoksin on mahdollista. (7.)

Kokonaisia teräsrakenteisia tehdas- ja varastohalleja on siirretty alkuperäisestä sijainnista toiseen. Näissä liitokset ovat yleensä irrotusta helpottavia pulttiliitoksia. Kantavien
teräsrakenteiden lisäksi myös julkisivujen teräskasettijärjestelmiä, peltikatteita, teräskaiteita ja –portaita sekä teräsrankoja voidaan käyttää uudelleen. Metalliohutlevystä
muovattuja katteita käytetään rakennusten vesikatteena ja metallikasetteja julkisivuverhouksessa. Metallikatteet ja –kasetit valmistetaan tavallisesti teräksestä ja suojataan
sinkillä, mutta katemateriaalina voidaan käyttää myös alumiinia, kuparia tai ruostumatonta terästä. Peltikatteen uudelleenkäyttö on mahdollista, mutta yleensä konesaumatut pellit eivät kestä irrotusta niin suorana, että ne voitaisiin hyödyntää. Mekaanisesti
ruuvikiinnitetyt peltikatteet ovat helposti käytettävissä uudelleen. Väliseinien peltirangat
soveltuvat uudelleenkäyttöön. Ovien ja ikkunoiden lukot ja helat voidaan kerätä talteen,
ja lukot haluttaessa uudelleensarjoittaa. Ilmanvaihtokanavat ovat sinkittyä teräsputkea,
joka soveltuu myös uudelleenkäyttöön. (8; 7.)7.9.2

Uusiokäyttö

Teräsjäte voidaan kierrättää täysin uusioraaka-aineeksi teräksen valmistukseen. Suomessa rauta- ja teräsromun kierrätysprosentti on 74 %. Teräksen etuna moniin muihin
materiaaleihin verrattuna on se, että teräksen ominaisuudet eivät muutu uusiokäytön
edellyttämässä prosessoinnissa useammankaan kierrätyskerran aikana. Metallijäte
kerätään ja lajitellaan niille varattuihin paikkoihin, joista romuliike toimittaa sen valimoihin ja terästehtaisiin uudelleen sulatettavaksi. Romua voidaan hyödyntää sekä malmipohjaisessa terästuotannossa lisäraaka-aineena että romupohjaisessa valmistuksessa
pääraaka-aineena. Teräksen valmistus romuteräksestä vähentää huomattavasti energiankulutusta, päästöjä ja jätteitä malmipohjaiseen teräksen valmistukseen verrattuna.
Noin puolet maailman terästuotteista valmistetaan nykyään kierrätetystä teräksestä.
Malmipohjaisessa prosessissa käytetyn kierrätysteräksen osuus on 20 - 30 %. Rakennuksilla teräsjätteen keräyksessä on vielä tehostamismahdollisuuksia, koska keräysas-

46 (75)

te on keskimääräistä alhaisempi, ja rakennusteräsromun määrä on kasvamassa. (9; 8;
30; 7.)

Kaikki rakentamisessa käytettävä teräs soveltuu laatunsa puolesta uusiokäyttöön.
Raudoitusteräkset, peltilevyt, kattopellit, peltipurkit, ilmastointiputket, valurauta, kaapelit, tiskipöydät, kylpyammeet, kodinkoneet ja freonittomat kylmälaitteet voidaan kerätä
metalliromuna eli sekapeltinä teollisuuden raaka-aineeksi. Alumiini, kupari, messinki jaruostumaton teräs kerätään erikseen muista metalleista niiden paremman hyötykäyttöarvon vuoksi. Betoni- ja raudoitusteräkset saadaan kerättyä talteen murskatuista teräsbetonirakenteista uusiokäyttöä varten. Uudelleenkäyttöön kelpaamattomat metallikatteet ja julkisivukasetit voidaan toimittaa kierrätystä varten romuliikkeisiin. Vesikatteiden
maalaus tai muovipinnoitus ei estä kierrättämistä. (28; 27.)

Teräksen valmistuksen suurimmat jätemäärät muodostuvat kaivostoiminnan sivukivestä ja rikastushiekasta, joita voidaan hyödyntää louhosten täytteenä ja maarakentamisessa. Teräksen valmistusprosessin sivutuotteena syntyvää masuunikuonaa voidaan
käyttää hyödyksi rakennustuotteiden raaka-aineina ja korvata uusiutumattomia luonnonkiviaineksia betonissa, tiilissä, harkoissa ja maarakentamisessa. Masuuni- ja teräskuonaa voidaan hyödyntää myös maa- ja tierakentamisessa, maanparannusaineina
sekä teollisuuden raaka-aineina. (8; 7.)7.10 Alumiini

Alumiini on uusiutumaton materiaali, mutta se on yleisin maankuoressa esiintyvä metalli. Bauksiittia, alumiinin raaka-ainetta esiintyy Väli-Amerikassa, Etelä-Euroopassa ja
Australiassa. Alumiini on kevyt ja korroosiota kestävä helposti muovattava materiaali.
Alumiinin tuotannon sähkönkulutus on huomattava, sillä se kuluttaa noin kahdeksan
kertaa enemmän energiaa kuin teräksen valmistus. Valmistukseen käytettävän sähkön
tuotantotapa vaikuttaa taas alumiinin ympäristövaikutuksiin. Alumiinin valmistaminenkierrätysmateriaalista käyttää energiaa ainoastaan 4 % malmista valmistamiseen verrattuna, joten sen uusiokäyttöarvo on suuri. (7.)

Rakentamisessa alumiinia on käytetty puu-alumiini-ikkunoiden puitteissa, saranoissa,
ovirakenteissa sekä johtokoteloinneissa. Alumiini on ei-magneettinen metalli, joten pe-47 (75)

rinteisiä rikkovia purkumenetelmiä käytettäessä alumiinia ei saada eroteltua murskatusta materiaalista magneettisesti. Alumiini on otettava talteen sisäpurkuvaiheessa ja se
tehdään käsityönä. (7.)

7.11 Kupari

Kupari on uusiutumaton materiaali, jota esiintyy melko niukasti, ja sen valmistus kuluttaa runsaasti energiaa. Kupari on helppohoitoinen, se ei syövy helposti, mutta patinoituu ajan myötä. Kupariverhoilun pinnalle muodostuvat kuparisuolat ovat myrkyllisiä ja
sadeveden mukana irtoavat kuparisuolat värjäävät huokoiset materiaalit vihreiksi, syövyttävät epäjalompia metalleja ja päätyvät maaperään rakennuksen juurelle. Kuparista
aiheutuvat ympäristöhaitat ovat melko vähäisiä, koska kuparin käyttö rakentamisessa
on vähäistä. Kuparituotteet ovat täysin kierrätettävissä uusiomateriaalina. Kuparin valmistus uusioraaka-aineesta käyttää energiaa noin puolet malmista valmistamiseen
verrattuna. (7.)

Rakennuksissa kuparia on vesijohdoissa, sekä vanhemmissa rakennuksissa myös
katteina, verhouksina, pellityksinä ja vetiminä. Vetimiä ja kuparisia julkisivukasetteja
voidaan käyttää uudelleen. Kuparipeltien irrotus uudelleenkäyttöön riittävän suorana
voi olla vaikeaa. Kaikkien rakennusosien käyttö uusiomateriaalina on kuitenkin mahdollista. Kuparisilla vesijohdoilla on huomattava arvo romumetallina. (7)7.12 Lasi

Lasi valmistetaan pääosin uusiutumattomista raaka-aineista ja niiden kaivuu vaikuttaa
maisemallisesti. Lasin valmistus kuluttaa runsaasti energiaa ja siitä aiheutuu päästöjä.
Korvaamalla raaka-ainetta kierrätyslasilla, raaka-aineiden ja energiankulutus pienenee.
Kierrätyslasi ei myöskään sisällä karbonaatteja, jotka aiheuttavat lasin valmistusprosessissa hiilidioksidipäästöjä. Lasin valmistuksessa jokainen tonni kierrätyslasia vähentää luonnon raaka-aineiden kulutusta yli 1,2 tonnia. (7; 8.)

48 (75)

7.12.1 Uudelleenkäyttö
Julkisivulasit, profiililasit ja lasitiilet voidaan käyttää uudelleen, jos ne saadaan purettua
ehjinä. Julkisivu- ja profiililasien kiinnitysjärjestelmät ja lasitiilien silikonikiinnitys alumiinikehykseen mahdollistavat usein irrotuksen. Muurattujen lasitiilten irrottaminen on
vaikeampaa ja vaatii lasitiilten puhdistuksen käsityönä. Ikkunat ja ikkunaovet voidaan
käyttää uudelleen sellaisenaan tai lasi ja puuosat irrottaa toisistaan. Lasin irrottaminen
ehjänä ikkunasta ja uudelleenkäyttö uudessa tarkoituksessa soveltuu esimerkiksi terassi- ja piharakentamiseen. Ikkunoiden puuosat voidaan hyödyntää energiana ja ikkunalasi voidaan hyödyntää materiaalina. (7.)

7.12.2 Uusiokäyttö
Muutamat ikkuna- ja ovivalmistajat hoitavat yhdessä Stena Recycling Oy:n kanssa saneerauskohteista purettavien ikkunoiden ja ovien kierrätyksen, jolloin puujae toimitetaan kierrätyspolttoaineeksi ja lasijae jalostetaan lämmöneristeeksi tai lasin raakaaineeksi. Metallijakeet menevät raaka-aineeksi metalliteollisuuden käyttöön. Myös yksittäiset rakennusosien tuottajat saattavat noutaa vanhat ikkunat ja purkujätteet asennuksen jälkeen, ja huolehtia niiden asianmukaisesta kierrätyksestä. (4.)

Uusiolasista voidaan valmistaa monenlaisia rakennustuotteita. Noin puolet keräyslasista menee lasivillan tuotantoon, jonka raaka-aineesta 80 % on uusiolasia ja 20 % neitseellistä raaka-ainetta, jotta tuotteesta saadaan tasalaatuista. Profiililasien valmistuksessa käytetään 50 % kierrätyslasia. Murskattua lasia voidaan käyttää pieniä määriä
uusioraaka-aineena betonin valmistuksessa. Lasimurskasta voidaan valmistaa sideaineen kanssa myös sintrattuja julkisivu- ja lattialaattoja, keittiötasoja ja pihakiviä.
(7.)

Vaahtolasi on lasimurskasta paisuttamalla valmistettu eristemateriaali, jonka valmistus
tapahtuu korkeassa lämpötilassa ja kuluttaa paljon energiaa. Vaahtolasin raakaaineena voidaan kuitenkin käyttää myös sellaista lasijätettä, joka tavallisesti jää hyödyntämättä, kuten tasolasia, kuva- ja loisteputkia ja tuulilasia. Vaahtolasimursketta käytetään tierakenteissa sekä rakennusten lämpö- ja routaeristeenä. Vaahtolasista voidaan valmistaa myös eristelevyä ja sitä voidaan käyttää eristävän kevytbetonin kiviaineena. (8.)

49 (75)

Teoriassa lasia voidaan kierrättää uusiolasin valmistuksessa rajattomasti, mutta kuitenkin 43 000 tonnia lasijätettä jää uusiokäyttämättä Suomessa vuosittain. Syynä tähän
on kierrätyslasin ylitarjonta ja tehtaiden haluttomuus ottaa vastaan epäpuhtauksia sisältävää, huonosti lajiteltua raaka-ainetta. Lasia voidaan käyttää myös maantäytöissä, ja
osa siitä päätyy myös hyödyntämättömänä kaatopaikoille. (7.)

7.13 Kipsilevyt

Kipsi on kiderakenteinen mineraali, jota saadaan sekä luonnosta että teollisuuden ja
energiantuotannon prosesseista. Rikinpoiston märkämenetelmällä syntyvä kipsi vastaa
ominaisuuksiltaan luonnon kipsiä, ja sitä voidaan käyttää rakennusteollisuudessa kipsilevyn raaka-aineena, sementin lisäaineena sekä laastin valmistuksessa. Luonnon kipsikivi erotellaan hienosta maa-aineksista, jauhetaan, kalsinoidaan kuumentamalla ja
sen joukkoon sekoitetaan kuiva-ainetta, vettä ja muita tuotekohtaisia raaka-aineita.
Kipsilevyjen valmistus kuluttaa runsaasti energiaa, mutta kuitenkin vähemmän kuin
puupohjaisten levyjen valmistus. (8.)

Kipsilevyjä käytetään väliseinissä ja seinäpinnoitteina, sisäkattorakenteissa ja lattiarakenteissa. Kipsilevyjen käyttö on laajentunut Eurooppaan 1970 - 1980 -luvulla. Kipsilevy on paloturvallinen sekä ääntä eristävä materiaali. Sen painosta 93 % on kipsiä ja 6
% kartonkia. Suomessa valmistettavien kipsikartonkilevyjen kartonki on osittain kierrätyspaperista valmistettua. Puukipsilevy valmistetaan yleensä teollisuuden sivutuotteena syntyvästä kipsistä ja puulastuista. Kipsilevyjen iskunkestävyys on huono ja nemurtuvat helposti. Puukipsilevyt ovat kipsikartonkilevyjä kestävämpiä ja niiden valmistus kuluttaa vähemmän energiaa. (6; 7.)7.13.1 Uudelleenkäyttö
Jos kipsilevyt saadaan irrotettua väliseinistä ja kiinteistä alakatoista ehjänä, ne voidaan
käyttää uudelleen sellaisenaan. Vähän vahingoittuneita kipsilevyjä voidaan käyttää
kaksin- tai kolminkertaisissa kipsilevyrakenteissa alimpina levyinä, jotka eivät jää näkyviin. Avattavat alakattojärjestelmät mahdollistavat levyjen uudelleenkäytön helposti,
koska ne voidaan vain nostaa pois paikaltaan. (7.)

50 (75)

7.13.2 Uusiokäyttö
Kipsilevyjen raaka-aineena voidaan käyttää kierrätyskipsiä, joka on peräisin kipsilevyn
tuotannosta, rakennustyömaalta tai mahdollisesti jopa käytetyistä kipsilevyistä. Kuitenkin vain puhdas pinnoittamaton kipsilevyjäte voidaan kierrättää, ja muut käytetyt kipsilevyt päätyvät kaatopaikalle. Rakennusjätteestä vain 5 % on puhdasta työmaalla tai
kuljetuksessa vaurioitunutta kipsijätettä. Kipsilevyssä käytetty kartonki valmistetaan
kierrätyspahvista tai -paperista. Kierrätettävän kipsilevyjätteen paperi poistetaan niin
hyvin kuin mahdollista ja levyt murskataan kipsijauheeksi. Kipsijauhe muodostaa 94 %kerätyistä jätekipsilevyistä. Jäljelle jäävä 6 % muodostuu kipsilevyjen paperista ja pahvista, joka voidaan kompostoida tai käyttää lämmön tuotannossa. Kipsilevyn kaltaisia
uusiorakennuslevyjä voidaan valmistaa myös lentotuhkasta, joka kuluttaa vielä 80 %vähemmän energiaa kuin kipsilevyjen valmistus. (6; 8.)

Purkukipsin kierrättäminen on vaikeaa, jonka vuoksi tulisi kehittää kipsilevyjä, jotka
voisi kierrättää paremmin. Kierrätyskipsillä voidaan korvata luonnon kipsiä sementin
valmistuksessa ja maataloudessa, jossa sitä käytetään maanparannusaineena. Kipsijätteen hyödyntäminen säästää luonnonvaroja ja energiaa. Kipsijätteen kierrätysmahdollisuuksia tulisi kehittää paremmiksi ja kipsi lajitella jo työmaalla. Kasvavat kaatopaikkamaksut kannustavat kehittämään kipsijätteen kierrätystekniikoita ja lajittelemaan paremmin. Kaatopaikalle sijoitettu kipsijäte voi muodostaa vetysulfidia (H2S). Vetysulfidi
on suurina pitoisuuksina myrkyllinen kaasu, ja sillä on alhainen hajukynnys. (6.)

7.14 Eristeet

Vanhempia eristemateriaaleja ovat korkki, puukuitu, sahajauho ja kutterilastu sekä turve. Nykyaikaisen rakennuksen eristeitä ovat kivi- ja lasivilla (mineraalivillat), selluvilla,
polystyreeni (tuotenimi Styrox), polyuretaani ja kevytsora. Eristeet ovat rakennuksessa
levyinä tai irtonaisena aineena. Selluvilla, korkki, puukuitu, sahajauho ja kutterilastu
ovat puupohjaisia eristeitä. Kivivilla, lasivilla ja kevytsora ovat mineraalipohjaisia, ja
polystyreeni ja polyuretaani ovat muoveja. Eristeitä käytetään ylä-, ala- ja välipohjissa
sekä ulko- ja väliseinärakenteissa. Eristeitä voidaan käyttää lämmöneristykseen, mutta
myös ääneneristykseen. Hyväkuntoiset ja kuivat eristeet voidaan käyttää sellaisenaan
uudelleen, jos ne eivät ole mikrobivaurioituneita, ja ne saadaan irrotettua ehjinä. (7.)

51 (75)

7.14.1 Mineraalieristeet
Mineraalivilla on lämpö- ja äänieristeenä käytettävä rakennusmateriaali. Mineraalivillalla voidaan tarkoittaa sekä lasivillaa että kivivillaa (vuorivilla). Mineraalivillojen valmistus
kuluttaa runsaasti energiaa ja tuottaa liimajätettä. Kivivillan raaka-aine on kotimainen
kivi. Lasivillan raaka-aineet ovat kvartsihiekka, sooda ja kalkkikivi. Valmistuksessa
hyödynnetään myös keräyslasia ja teollisuudessa syntyvää tasolasisirua. Tavallisesti
uusioraaka-aineen osuus on noin 60 - 80 %. Sideaineena käytetyn kertamuovin raakaaine on öljy, joka on uusiutumaton luonnonvara. (4; 7; 8.)

Lasivillan valmistuksessa raaka-aineet sulatetaan ja kuidutetaan korkeassa lämpötilassa. Tämän jälkeen kuituihin lisätään sideaine ja villamatto kypsytetään uunissa lopulliseen muotoonsa. Lasivillan valmistus kuluttaa paljon energiaa ja aiheuttaa päästöjä.
Kierrätysraaka-aineen käyttö säästää kuitenkin neitseellisiä raaka-aineita ja pienentää
valmistusprosessin energiankulutusta ja hiilidioksidipäästöjä. (8.)

Uudelleenkäyttö

Lämmöneristeiden hukkapaloja voi hyvin käyttää esimerkiksi oven- ja ikkunankarmien
tilkitsemiseen ja yläpohjaan lisälämmöneristeeksi. Mineraalivillalevyjen uudelleenkäyttö
on mahdollista, jos levyt saadaan ehjänä irti ja ne ovat mikrobivaurioitumattomia, sillä
saadessaan kosteutta mineraalivillat toimivat mikrobien kasvualustana. (4; 7.)

Kevytsoraa käytetään tasakattojen vesikattoeristeenä sekä alapohjaeristeenä. Kevytsora valmistetaan kotimaisesta savesta, joka on luonnollinen, uusiutumaton raaka-aine.
Kevytsoran valmistus kuluttaa paljon energiaa. Se voidaan käyttää sellaisenaan uudelleen, jolloin kevytsora imetään talteen suurtehoimuriautolla ja puhallettua uuteen kohteeseen. Kevytsorajätettä voidaan käyttää myös kevytsorabetonin uusioraaka-aineena
sekä maanrakennuksessa. (7.)

Uusiokäyttö

Mineraalivilloja voidaan uusiokäyttää puhallusvillan raaka-aineena, jolloin villa revitään,
puhdistetaan ja puhalletaan eristeeksi siirrettävällä kalustolla. Uusiokäyttö edellyttää
villan pitämistä purkuvaiheessa puhtaana ja erillään muista materiaaleista. Kostunutkin52 (75)

villa kelpaa kuivattuna uusiokäyttöön, kun prosessiin lisätään kuivaus. Mineraalivilla ei
maadu, mutta sitä voidaan käyttää maanrakennuksessa keventävänä materiaalina. (7.)

7.14.2 MuovieristeetÖljynjalostuksen sivutuotteista valmistettujen, paisutettujen muovieristeiden tuotanto on
kallista, kuluttaa paljon energiaa ja käyttää uusiutumattomia luonnonvaroja. Tuotannossa syntyy ongelmajätteitä ja päästöjä ilmakehään. Valmiista eristeistä voi myös
emittoitua haitallisia aineita huoneilmaan. Yleisimmät muovieristeet ovat solupolystyreeni (EPS ja XPS) ja polyuretaani (PUR). Ne eivät homehdu, ja ne voidaan hyvin käyttää uudelleen. (7.)

EPS -levyjä on käytetty yleisimmin alapohjaeristeenä maanvaraisen betonilaatan alla
sekä perustus- ja routaeristeinä. Ehjät EPS -levyt voidaan käyttää uudelleen sellaisenaan. EPS -eristejäte on täysin kierrätettävissä ja soveltuu rouhittuna uusioraakaaineeksi uuden polystyreenin valmistamiseen. XPS -levyjä käytetään samoihin käyttökohteisiin kuin EPS:ääkin, mutta hyvän vedenkestävyytensä vuoksi sitä käytetään
myös liikennöityjen tasojen eristeenä esimerkiksi kattoterasseilla. Myös ehjät XPS levyt voidaan käyttää uudelleen sellaisenaan. (7.)

Polyuretaani on kertamuovi eli sitä ei voida sulattaa uusioraaka-aineeksi. Polyuretaania
käytetään eristämiseen levynä ja vaahtomaisena tiivisteenä. Polyuretaanilla on erittäin
hyvä tarttumiskyky muihin materiaaleihin ennen kovettumistaan, joten sen irrottaminen
ehjänä uudelleenkäyttöä varten esimerkiksi sandwich-elementeistä saattaa olla vaikeaa. (7.)

Muovieristeiden energiahyödyntäminen on mahdollista, mutta polyuretaanista vapautuu
poltettaessa haitallisia päästöjä, eikä polystyreeninkään polttamista suositella. Poltossa
muodostuvat haitalliset päästöt saattavat vaikeuttaa myös niillä kiinnitettyjen materiaalien energiahyödyntämistä, joten materiaalien uudelleenkäytön mahdollistavaan kiinnitystapaan tulisi kiinnittää huomiota. Paremman eristyskykynsä vuoksi muovieristeet
saattavat yleistyä tulevaisuudessa huomattavasti. (7.)

53 (75)

7.14.3 Puupohjaiset eristeet
Vanhemmissa rakennuksissa eristeinä käytetyt sahajauho, kutterilastu ja turve soveltuvat poltettavaksi tai kompostoitavaksi, ja ne voivat eristeiden puhtaudesta riippuen soveltua myös uudelleenkäytettäväksi vanhojen rakennusten korjausrakentamisessa. (7.)

Selluvilla on keräyspaperista tai puuhiokkeesta ja booriyhdisteistä valmistettu uusiomateriaali. Selluvillasta 80 % on keräyspaperia ja 20 % booriyhdisteitä, jotka toimivat palonestoaineena sekä estävät lahottajien kasvua eristeessä ja sitä ympäröivässä puussa. Boori on uusiutumaton, rajallisesti esiintyvä luonnonvara. Selluvillan pääraaka-aine
keräyspaperi on uusiutuvasta raaka-aineesta valmistettu uusiomateriaali kuten puuhiokekin. Keräyspaperin käyttö raaka-aineena vähentää luonnonvarojen kulutusta ja
mekaaninen kuidutus kuluttaa vähän energiaa. Puukuitueriste sopii hyvin puurakenteisiin samanlaisen kosteuskäyttäytymisen vuoksi. (7; 8.)

Selluvillaa käytetään puhalluseristeenä puurunkoisten talojen ylä-, ala- ja välipohjissa
sekä seinissä. Selluvillan perinteiset asennustavat ovat puhallus ja ruiskutus, mutta
keräyspaperista valmistettua puukuitueristettä saa myös levyinä. Selluvilla voidaan
imeä talteen ja käyttää uudelleen. Booriyhdisteet estävät käytetyn selluvillan hyödyntämisen energiana. Booriyhdisteet haittaavat myös kompostointia, sillä selluvilla maatuu, mutta liiallinen boori maaperässä estää kasvien juurtumisen. Laimennettuna sitä
voidaan käyttää maanparannusaineena, kun booripitoisuus ei nouse liian suureksi. (7;8.)

7.15 Muovi

Rakennusala kuluttaa 20 % Euroopassa käytetystä muoveista vuosittain. Rakentamisessa käytettäviä muovilaatuja ovat polyvinyylikloridit (PVC), polypropeeni (PP), polyeteeni (PE), polystyreeni (PS tai EPS eli styrox) ja polyuretaani (PU). Näistä polyuretaani on kertamuovi ja muut kestomuoveja. Kestomuovit voidaan kierrättää uusioraaka-aineeksi, mutta rakennusalalla näin ei tällä hetkellä tehdä. (7.)

Purkutyömaalla eri muovilaatujen tunnistaminen on vaikeaa, koska muovin tunnistemerkit saattavat olla likaantuneet, kuluneet pois tai niitä ei ole. Uusiotuotteen valmistuksessa edellytetään myös tiettyä raaka-aineen puhtautta, mikä saattaa estää purku-

54 (75)

muovien uudelleenkäyttöä. Yllä mainittuja muoveja voidaan PVC:tä lukuun ottamatta
käyttää energiantuotannon polttoaineena jätteenpolttolaitoksella. Energiakäyttöön meneviin muoveihin voidaan lajitella vain varmuudella tunnistetut materiaalit eli käytännössä PE-kalvomuovi, styrox ja polyuretaani. (27.)

7.15.1 Uusiomuovi
Muovijätettä voidaan kierrättää muovin raaka-aineeksi joko mekaanisesti sulattamalla
tai kemiallisesti erottamalla. Kierrätysraaka-aine korvaa raakaöljyn käyttöä ja vähentää
huomattavasti muovin valmistuksesta aiheutuvia kasvihuonekaasupäästöjä. Kierrätysmuovista voidaan valmistaa monenlaisia rakennusosia, esim. muoviprofiilia (MuovixOy) ja putkia (Uusiomateriaalit Recycling Oy). (8.)

Klooria sisältävän PVC:n osuus on noin kolmannes rakennusalalla käytettävästä muovista. Viemäriputket, sähköasennusputket, muovimatot, katteet, listat, ikkunankarmit,
tiivisteet ja märkätilatapetit ovat useimmiten PVC -muovia. PVC -muovia voidaan uusiokäyttää. PVC:n suuri osuus ja poltossa syntyvät myrkylliset päästöt huomioiden uusiokäyttö olisi paras tarjolla oleva hyödyntämisen muoto, koska PVC -tuotteet ovat
usein sellaisia, ettei niiden uudelleenkäyttö ole mahdollista. PVC -muovin poltossa syntyy myrkyllisiä päästöjä, jonka vuoksi sitä voidaan polttaa vain vaarallisen jätteen polttolaitoksissa. (27.)

Suomessa alkoi vuoden 2000 alussa vapaaehtoinen muoviputkien keräys ja hyötykäyttö. Tavoitteena on saada talteen ja hyödyksi rakennustyömailta asennuksissa ylijäävistä hukkapätkistä, työn tai kuljetuksen aikana rikkoutuneista tuotteista sekä purku- ja
muutostöiden yhteydessä käytöstä poistetuista putkista kaatopaikoille vietävä muoviputkijäte. Tällä hetkellä vastaanottopaikkoja on yli kymmenen. Esimerkiksi OnninenGroupilla on jokaisessa toimipaikassa kierrätyspiste, johon otetaan vastaan puhtaita
PE, PEX, PP ja PVC -putkia sekä -yhteitä. Palauttaminen on asiakkaalle ilmaista. Helsingissä Onnisen toimipisteitä on Verkkosaaressa (Vanha Talvitie 12) ja Konalassa(Ristipellontie 16) sekä Vantaalla (Mittalinja 1). (4.)

55 (75)

Polyesterikuitu

Kierrätetystä muovista voidaan valmistaa eristemateriaalia, jonka raaka-aineena onpolyesterikuitu. Polyesterikuidut sekoitetaan puhallustekniikalla, ja sidotaan toisiinsa
lämmöllä, joten tuotantoprosessissa ei tarvita kemiallisia sidosaineita. Eristemateriaalina polyesterikuitu on puhdas ja pölyämätön eikä siitä käytön aikana irtoa sisäilmaan
haitallisia hiukkasia. (8.)

Massiivimuovi

Massiivimuovi on komposiittimateriaali, josta voidaan valmistaa erilaisia tasoja ja altaita. Massiivimuovituotteissa voidaan käyttää lisänä erilaisia kierrätysraaka-aineita, kuten
murskattua kierrätysmuovia, kierrätettyä akryyliä, massiivimuovijätettä tai alumiinia. (8.)

Puumuovikomposiitti

Puumuovikomposiitin raaka-aineena voidaan käyttää muun muassa jätepuuta, kierrätyspaperia ja metsäteollisuuden sivutuotteita sekä kierrätysmuovia. Puukuitujen osuus
raaka-aineesta vaihtelee 20 - 90 % välillä. Puun ja muovin suhde vaikuttaa komposiitin
ominaisuuksiin. Muovi tekee materiaalista kestävän ja helppohoitoisen. Puusta saadaan komposiittiin jäykkyyttä ja lämmön tuntua. Puumuovikomposiitista voidaan valmistaa terassilautoja, lattialaattoja ja julkisivupaneeleita. Ominaisuuksiltaan se korvaa kyllästettyä puuta ja lasikuitua. Puumuovikomposiitilla voidaan korvata muun muassa painekyllästettyä puuta, mutta sen valmistus aiheuttaa enemmän kasvihuonepäästöjä kuin
painekyllästetyn puun valmistus. (8.)

Muovikomposiittilevyt

Muovikomposiittilevyjä valmistetaan käytöstä poistetuista matoista, jotka tavallisesti
päätyisivät kaatopaikoille. Muovikomposiitti valmistetaan mattojen muovikuiduista ja
sideaineena toimivasta hartsista. Muovikomposiitista valmistetaan rakennuslevyjen
lattiapäällystettä, laiturin kansia ja autotallin ovia. (8.)

56 (75)

Vuolukivikomposiitti

Vuolukivikomposiitti valmistetaan pääosin kierrätysraaka-aineista. Sen valmistuksessa
käytetään vuolukiviuunien tuotannossa sivutuotteena syntyvää vuolukivijauhoa ja kierrätettyjä muovipulloja. Rakentamisessa vuolukivikomposiittia voidaan käyttää pintamateriaalina seinissä ja lattioissa. Sen etuja ovat hyvä palonkestävyys ja akustiset ominaisuudet. (8.)

7.15.2 Muovien energiahyötykäyttö
Rakennustoiminnassa käytetään muoveja itse rakennustuotteiden lisäksi myös pakkaamiseen. Energiahyötykäyttöön soveltuvia muovilaatuja ovat polyeteeni (PE-LD ja
PE-HD), polypropeeni (PP), polystyreeni (PS), solupolystyreeni (EPS eli styrox) ja polyuretaani. Eri muovilaatujen tunnistamien on hankalaa, sillä muovin tunnistemerkit
saattavat olla likaantuneet tai niitä ei ole lainkaan. Tämän vuoksi tulee energiahyötykäyttöön menevään jätteeseen lajitella vain varmuudella sinne kelpaavat muovilajit
kuten PE -kalvomuovi, styrox ja polyuretaani. (27.)

7.16 Liittorakenteet ja yhdistelmämateriaalit

Kierrätyksen kannalta erityisen haastavia ovat komposiittimateriaalit, sillä niissä käytettyjä raaka-aineita ei voida erotella erillistä kierrätystä varten. Perinteisin komposiitti on
betoni, mutta nykyisin pääpaino on muovi- ja puupohjaisten komposiittimateriaalien
kehittämisessä. Betoni/teräs-liittorakenteet ovat nykytekniikalla verrattavissa betoni- taielementtirakenteisiin. Niiden uudelleenkäyttö on mahdollista edellyttäen, että liitokseton tehty helposti purettavalla tavalla. Jos purkaminen edellyttää teräsrakenteen ja betonin irrottamista toisistaan, teräsprofiili harvoin säilyttää muotoaan ja näin ollen käyttäminen sellaisenaan ei ole enää mahdollista. Tällöin teräs voidaan sulattaa raakaaineeksi ja betoni joutuu murskeeksi. (8; 7.)

Yhdistelmämateriaalit yleensä vaikeuttavat lajittelua. Rakennusosat, joissa on kahta tai
useampaa materiaalia siten, että eri materiaalien irrottaminen toisistaan on vaikeaa tai
mahdotonta, päätyvät usein kaatopaikalle. Yleisimpiä nykyaikaisessa rakentamisessa
esiintyviä liittomateriaaleja ovat tasakattojen bitumikermi, teräsvahvisteinen lasi, alu-

57 (75)

miinivahvikkeiset ja komposiittirakenteiset ovet sekä sekoitemuovit, jotka elinkaarensa
päätyttyä ovat kaatopaikkajätettä. (7.)

7.17 Pahvi ja kartonki

Aaltopahvin raaka-aineet ovat uusiutuvia luonnonvaroja; puusta ja uusiokuidusta valmistettuja kartonkeja sekä tärkkelystä. Puukuidusta valmistetut tuotteet voidaan kierrättää useaan kertaan ja elinkaarensa päätteeksi polttaa energiaksi. Suomessa paperi japahvi lajitellaan niiden syntypaikoilla. Näin lajittelu on huomattavasti edullisempaa, tehokkaampaa ja hygieenisempää kuin käsityönä laitoksessa tehtävä lajittelu. Syntypaikkalajittelu takaa myös raaka-aineen korkean laadun ja tätä kautta lopputuotteiden tasalaatuisuuden. Pahvinkeräykseen kelpaavat puhdas ja kuiva aaltopahvi, ruskea kartonki
ja voimapaperi. Näistä ei tarvitse poistaa teippejä, etikettejä tai niittejä. Keräyskartonki
tarkoittaa seosta, johon kelpaavat kaikki paperi-, kartonki- ja aaltopahvipakkaukset.
Pahvinkeräykseen ei saa laittaa märkää tai likaista pahvia. (31; 32; 33.)

Pahvinkeräys voidaan järjestää esimerkiksi rullakoin, rullapaalaimin tai puristimin. Paalaimet ja -puristimet pakkaavat pahvin pieneen tilaan, joten sen käsittely helpottuu eikä
kuljetusauton tarvitse niin usein käydä kuljettamassa pahvijätettä pois. Aaltopahvipakkausten sekä muiden kuitupakkausten lain mukaisesta kierrätyksestä ja hyötykäytön
järjestämisestä vastaavana tuottajayhteisönä toimii Suomen Kuitukierrätys Oy. Pahvinkeräys- ja jätehuoltoyrityksiä, jotka ammatikseen keräävät pahvia ja pahvin ohella
myös paperia on Suomessa noin 200. (33; 31.)

Käytettyjen kuitupakkausten materiaali hyödynnetään uusissa tuotteissa. Perinteisiä
käyttökohteita ovat aaltopahvin raaka-aineet, pakkauskartongit, kirjansidontapahvit ja
hylsykartongit. Uusia käyttökohteita kehitettäessä tavoitteena on hyödyntää materiaali
korkeamman jalostusasteen tuotteissa ja tuotteissa, joissa voidaan korvata tuoretta
puuta ja sellua kierrätysmateriaalilla. Uusiokäyttöön kelpaamaton paperi ja pahvi voidaan hyödyntää energiantuotannossa muun polttokelpoisen materiaalin mukana. (34;8.)

58 (75)

7.18 Energiahyödyntämistä haittaavat materiaalit

Energiakäytölle haitallisia rakennustuotteita ovat kaikki palamattomat rakennusmateriaalit kuten metallit ja kivipohjaiset materiaalit, jotka nostavat kierrätyspolttoaineen tuhkapitoisuutta ja laskevat sen lämpöarvoa. Polttolaitokselle varsinaisia ongelmia aiheuttavat klooripitoiset PVC-muovit sekä alumiiniset rakennustuotteet, joiden poistaminen
polttojakeesta on käytännössä vaikeaa. PVC-muovin sisältämä kloori lisää polttolaitoksella korroosio- ja kuonaantumisriskiä, ja poltossa syntyy myrkyllisiä päästöjä. PVC:nosuus on noin kolmannes rakennusalalla käytettävistä muoveista. (27.)

Kierrätyspolttoaineessa oleva alumiini aiheuttaa polttolaitoksella häiriöitä polttoprosessiin ja syöpymiä kattilan höyryputkiin sekä vaikeuttaa tuhkan hyötykäyttöä. Lisäksi tietyissä olosuhteissa (korkea lämpötila, emäksinen ympäristö, riittävä kosteus) alumiini
voi reagoida vetyä vapauttaen ja aiheuttaa jopa räjähdysvaaran. Kierrätyspolttoaineissa myös sinkki aiheuttaa polttokattilan kuonaantumista ja kuparin epäillään toimivan
katalyyttinä dioksiinien muodostumisessa. Myös muut polttoaineiden sisältämät epäpuhtaudet vaikuttavat polttoprosessiin, mutta vaikutukset riippuvat paljon käytettävästä
polttotekniikasta ja hetkellisistä palamisolosuhteista. (27.)

7.19 Hyötykäyttöön kelpaamaton jäte

Hyödynnettäväksi kelpaamaton jäte päätyy kaatopaikalle. Rakennusjätteestä kaatopaikalle päätyvät useimmiten kattohuopa, savupiipputiilet, kyllästetty puu, teräsvahvisteinen lasi, viemäriputket, kylpyhuoneen ja WC:n kalusteet, muovi-, korkki-, linoleumi ja
kokolattiamatot, muoviputket, PVC-pitoiset jätteet, muovinkeräykseen sopimaton tai
tunnistamaton muovi, peilit, karmilliset ikkunat, kipsilevyt, haltex-levyt, laho- ja palanutpuu, epäpuhdas kutterin- ja sahanpuru, eristevillat ja muut eristemateriaalit, topatut
huonekalut, likaantuneet pahvit ja paperit, purkujätteet, joista ei hyödynnettäviä jätteitäsaada erilleen sekä pienet määrät yksittäistä jätettä. (8; 4; 5.)

59 (75)

8

Tulokset

Korjausrakentamisessa ja -purkamisessa syntyy paljon rakennusjätettä. Työssä pyrittiin
kartoittamaan Staran Rakennustekniikassa vuonna 2012 syntyneiden rakennusjätteiden määrää ja lajillista jakautumista sekä jätteistä aiheutuvia kustannuksia. Rakennustekniikan jätetietojen aineistona on käytetty Logistiikan Kuljetuspalvelun arkistoimia
jätekuitteja (6 mapillista) sekä noin 1500 laskua Basware Invoice Processing Monitor laskutusohjelmasta. Aineisto ei kata kaikkia Rakennustekniikan jätteitä, koska kattavaa
sähköistä jätetietojen tiedonkeruujärjestelmää ei ole. Jätetiedot kerättiin manuaalisesti.
Taulukossa 2. on esitetty aineistosta lasketut Rakennustekniikan jätemäärät ja jätekustannukset. Aineiston arvioidaan kattavan noin 50 - 70 % Staran Rakennustekniikassa
syntyvistä rakennusjätteistä.

Taulukko 2.

Rakennustekniikan jätemäärät ja –kustannukset

Jätelaji

Kuormia Määrä, t Maksettu hinta, € Todellinen hinta, € Erotus, € Kuorman ka, tMetallit

41

158

19030

19030

Betoni

79

516

10090

9376

714

6,5

Betoni sis. tiiltä

23

94

4060

3805

255

4,1

Tiili

39

239

4711

4403

308

6,1

Puu

149

365

15893

8829

7065

2,5

Kyllästetty puu

27

23

5666

5097

569

0,9

Asbesti- ja haitta-aineet

79

70

16328

16322

6

0,9

Rakennusjäte

486

1111

17283714133431503

2,3

Määrittelemättömät

11

12050

12050

0

Punnitusmaksut

27299

22180

5119

Kuljetusmaksut

132400

94073

38327

Muut maksut

10029

9657

371

41136432712784237

Yhteensä

934

2576

3,9

2,8

Käsitellystä aineistosta kierrätykseen tai kaatopaikalle loppusijoitettavia jätekuormia oli
yhteensä 934 ja kokonaisjätemäärä on 2576 tonnia. Määrällisesti eniten syntyi sekalaista rakennusjätettä, jota oli kuljetettu lajiteltavaksi tai kaatopaikkasijoitukseen yhteensä 1111 tonnia. Määrällisesti toiseksi eniten syntyi mineraalijätettä (betoni- ja tiilijätteet) yhteensä 849 tonnia. Puujätettä syntyi 365 tonnia ja metallijätettä 158 tonnia.

60 (75)

Vaaralliseksi jätteeksi luokiteltua asbesti- ja haitta-ainejätettä syntyi 70 tonnia ja kyllästettyä puuta 23 tonnia.

Keskimääräinen jätekuljetuserän massa oli 2,8 tonnia / jätekuorma. Jätekuormien massat vaihtelivat jätteen ominaispainosta ja koostumuksesta sekä rakentamisessa käytetyn rakennusaineen määrästä ja käytettävän lavan tilavuudesta riippuen. Lajitellun betoni- ja tiilijätteen keskimääräinen kuormamassa oli yli 6 tonnia / jätekuorma, puujätteen
2,5 tonnia / jätekuorma ja sekalaisen rakennusjätteen 2,3 tonnia / jäte-kuorma. Metallijätteen keskimääräinen kuormamassa oli 3,9 tonnia / jätekuorma, mutta työmailla syntyvät metallijäte-erät olivat yleensä pienempiä kuin esimerkiksi Konepajan metallijäteerät. Asbesti- ja haitta-ainejätteiden sekä kyllästetyn puujätteen kuormamassat olivat
alle tonnin, koska kohteissa niitä syntyy yleensä vain pieniä määriä. Kyllästetyn puujätteen kuormien pieni massa johtui myös siitä, että seitsemässätoista puujätteen jätekuormassa oli mukana vähäisiä määriä kyllästettyä puuta, ja ne ovat laskettu omiksi
jätekuormikseen.

Rakennusjätteistä maksetut jäte-, vastaanotto- ja kuljetuskustannukset olivat yhteensä
411 364 € todellisten jätekulujen ollessa 327 127 €. Jätekustannuksien ero johtuu Stara
Logistiikan Kuljetuspalvelun palveluista aiheutuneista kuluista ja katteista. Logistiikan
Kuljetuspalvelun laskuttamat kulut ja katteet olivat 84 237 €.

Aineiston rakennusjätemäärät jätelajeittain on esitetty kuviossa 1. Kuviosta havaitaan,
että sekalaisena rakennusjätteenä kerättävien materiaalien määrä on suurin. Kierrätettäviä betoni, puu ja tiilijätteitä syntyy seuraavaksi eniten. Syntyneiden asbesti- ja haittaainejätteen sekä kyllästetyn puujätteen määrä on vähäinen.

61 (75)

Rakennusjätemäärät, t
1111

516
365
239
158
94
23

70

Määrä, tKuvio 1. Rakennusjätemäärät jätelajeittain

Rakennustekniikan rakennusjätteiden prosentuaalinen jakautuminen käy ilmi kuviosta
2. Valtakunnallisen tilaston mukaan rakennusjätettä ilman maamassoja syntyy 1,6 miljoonaa tonnia vuodessa. Tästä puuta on 40 %, mineraalijätettä 31 % ja metallia 14 %.

Aineiston vastaaviksi luvuiksi saatiin puu 14 %, mineraalijäte 33 % ja metalli 6 %. Aineiston perusteella voidaan päätellä, että kaikki syntyvä mineraalijäte lajiteltaisiin joerikseen. Korjausrakentamisessa ja purkamisessa syntyy kuitenkin suhteellisesti
enemmän mineraali- ja puujätettä, joten sekalainen rakennusjäte voi sisältää vielä
myös betoni- ja tiilijätettä. Aineistossa lajitellun puujätteen määrä on huomattavasti
valtakunnallista tilastoa alhaisempi ja tehtyjen havaintojen mukaan sekalainen rakennusjäte sisältää paljon hyödyntämiseen soveltuvaa puujätettä. Lajittelemattoman sekalaisen rakennusjätteen osuus on suuri, mutta se menee edelleen lajiteltavaksi jätteenkäsittelykeskuksiin. Asbesti- ja haitta-aineiden osuus oli 3 % aineistosta ja kyllästetyn
puun osuus 1 %.

62 (75)

Rakennusjätemäärät, t
6%

Metallit

20 %Betoni43 %Betoni sis. tiiltä
Tiili
Puu
4%

Kyllästetty puu
Asbesti

9%3%

Rakennusjäte

14 %

1%

Kuvio 2. Rakennusjätteen määrällinen jakautuminen

Rakennusjätteistä aiheutuneet jätekustannukset on esitetty kuviossa 3. Siitä havaitaan,
että sekalaisesta rakennusjätteestä, kuljetuksista ja jätteen punnitus- ja vastaanottomaksuista aiheutuu suurimmat jätekustannukset. Sekalaisen rakennusjätteen jätekustannukset olivat 172 387 euroa, jätteiden kuljetuskustannukset 132 400 euroa ja jätteiden punnitus- ja vastaanottomaksut 27 299 euroa. Erikseen lajiteltujen jätteiden kustannukset ovat näihin verrattuna vähäisiä.

63 (75)

Rakennusjätekustannukset, €172837132400

27299
10090

16328

15893
4060

4711

5666

12050

10029

Kuvio 3. Rakennusjätekustannukset jätelajeittain

Rakennusjätekustannusten prosentuaalinen jakauma on esitetty kuviossa 4. Siitä havaitaan, että 42 % aineiston jätekustannuksista muodostuu lajittelemattoman sekalaisen rakennusjätteen jätekustannuksista, 32 % kuljetusmaksuista ja 7 % jätteen vastaanotto- ja punnitusmaksuista.

Vaikka erikseen lajitellun rakennusjätteen määrä sisältäen asbesti- ja haitta-ainejätteen
sekä kyllästetyn puujätteen on yli puolet kokonaisjätemäärästä, silti lajitellun jätteen
kustannukset muodostavat vain 14 % kokonaisjätekustannuksista. Aineistosta

lasket-tuna vuonna 2012 betoni-, tiili- ja puujätejakeiden lajittelulla on säästetty 134 000 euroa
verrattuna siihen, että ne olisi toimitettu lajittelemattomana sekalaisena rakennusjätteenä kierrätysasemille edelleen käsiteltäväksi.

Sekalaisen rakennusjätteen lajittelua tulee mahdollisuuksien mukaan edelleen tehostaa
sekä kuljetus- ja punnituskustannuksia saada vähennettyä uudelleenkäyttämällä jät-

64 (75)

teeksi meneviä rakenteita, rakennusosia ja materiaaleja, hyödyntämällä jätteitä työmailla tai tiivistämällä jätekuormia lavatilavuuteen nähden.

Rakennusjätekustannukset, €
2%

1%
3%

Betoni1%
1%

Betoni sis. tiiltä

4%
4%

Tiili
Puu

32 %
Kyllästetty puu
AsbestiRakennusjäte
42 %7%

Määrittelemättömät
Punnitusmaksut

3%

Kuljetusmaksut
Muut maksut

Kuvio 4. Rakennusjätekustannusten prosentuaalinen jakautuminen

9

Päätelmiä

Työn tarkoituksena oli kartoittaa Staran Rakennustekniikassa vuonna 2012 syntyneetrakennusjätemäärät ja -kustannukset, laskea jätteiden hyödyntämisaste sekä miettiä
syntyneille jätejakeille eri hyödyntämismahdollisuuksia jätemäärien ja jätekustannusten
vähentämiseksi. Työn edetessä osoittautui, ettei Staralla ole ollut kattavaa jätekirjanpitoa tai -seurantaa, johon jätetietoja olisi systemaattisesti kerätty, joten jätemääriä ja
hyödynnettävyysastetta ei voitu kartoittaa kattavasti.

65 (75)

Toukokuussa 2012 voimaan tullut uudistunut jätelaki kuitenkin edellyttää toiminnanharjoittajaa pitämään kirjaa syntyneen, kerätyn, kuljetetun, välitetyn tai käsitellyn jätteen
lajista, laadusta, määrästä, alkuperästä ja toimituspaikasta sekä jätteen kuljetuksesta ja
käsittelystä, jos toiminnassa syntyy yli 100 tonnia jätettä tai toiminnassa syntyy vaarallista jätettä. Jätelaki edellyttää toiminnan harjoittajaa myös seuraamaan ja tarkkailemaan järjestämäänsä jätehuoltoa säännöllisesti ja suunnitelmallisesti varmistuakseen,
että toiminta täyttää jätelaissa säädetyt vaatimukset. Staralla ollaan ottamassa käyttöön Ekokompassi -ympäristöjärjestelmää ja sen ohella kehitetään sähköistä järjestelmää koko Staran jätekirjanpitoa ja -raportointia varten.

Opinnäytteessä analysoitu aineisto koostuu Staran Logistiikan Kuljetuspalvelujen kuljettamiin sekä Rakennustekniikan käyttämien puitesopimusurakoitsijoiden laskuttamiin
jätemääriin, ja aineisto kattaa arviolta 50 - 70 % kaikista Rakennustekniikan työmaiden
rakennusjätemääristä. Tilastoinnista puuttuvat kokonaisurakoiksi kilpailutettujen urakoiden jätetiedot, joissa jätteiden käsittely- ja kuljetuskustannukset on sisällytetty kokonaisurakkaan. Työn ulkopuolelle on rajattu suurtehoimuroinnilla poistetut jätteet sekä
maamassat.

9.1

Jätemäärät

Edellä mainitun laskennan perusteella suurimmat jätemäärät muodostavat sekalainen
rakennusjäte, jota aineistossa oli 1111 tonnia (42 %), mineraaliperäiset betoni- ja tiilijätteet, joita syntyi yhteensä 849 tonnia (33 %), puujätettä, jota oli 365 tonnia (14 %) ja
metalliromua 158 tonnia (6 %). Vaaralliseksi jätteeksi luokitellun asbesti- ja haittaainejätteen määrä 70 tonnia (3 %) ja kyllästetyn puun määrä 23 tonnia (1 %) osuudet
olivat vähäiset.

Valtakunnalliseen rakennustyömailla syntyvän jätteen jakaumaan verrattuna työmaillatehtyihin havaintoihin perustuen voidaan päätellä sekalaisen rakennusjätteen sisältävän paljon puujätettä sekä jonkin verran metallia. Lajitellun puujätteen vastaanottohinta kierrätysasemilla on noin viisi kertaa edullisempi kuin sekalaisen rakennusjätteen
hinta, joten puujätteen lajittelua tulee tehostaa entisestään. Erikseen lajitellusta metalliromusta on mahdollista saada tuloa saman verran kuin siitä sekalaisena rakennusjätteenä maksetaan. Rakennustyömailla syntyvän metallijätteen määrä on usein kuitenkin66 (75)

sen verran vähäinen, ettei siitä saatu tulo kata erillisestä lajittelusta ja kuljetuksista aiheutuvia kustannuksia, joten pienet määrät metalliromua useimmiten menee sekalaiseen rakennusjätteeseen. On myös mahdollista, että metalliromua on lajiteltu ja toimitettu työmailta kierrätykseen tulouttamatta sitä Staran Rakennustekniikalle. Mineraalijätteet pääsääntöisesti lajiteltiin erikseen, koska ne ovat massallisesti raskaita, ja lajitellun mineraaliperäisen jätteen vastaanottomaksu on viisi kertaa edullisempaa sekalaisen rakennusjätteen jätemaksuun verrattuna.

9.2

Jätekustannukset

Suurimmat jätekustannukset aiheutuivat sekalaisesta rakennusjätteestä, kuljetusmaksuista sekä jätteen vastaanotto- ja punnitusmaksuista. Sekalaisesta rakennusjätteestä
maksetut kustannukset olivat 172 387 euroa (42 %), kuljetusmaksut 132 400 euroa (32%) ja vastaanotto- ja punnitusmaksut 27 299 € (7 %). Erilliskerätyn jätteen (betoni-, tiilija puujätteen, asbesti- ja haitta-ainejätteen sekä kyllästetyn puujätteen) jätekustannukset olivat vain 14 % kokonaiskustannuksista vaikka niiden määrällinen osuus oli suurin(57 %). Tämän perusteella Staran Rakennustekniikan sekalaisesta rakennusjätteestä,
jätteen kuljetuksista sekä jätteen vastaanotto- ja punnitusmaksuja tulisi saada vähennettyä. Sekalaisen rakennusjätteen kustannuksia voidaan vähentää tehostamalla uusiokäyttöön menevien jätteiden lajittelua työmailla ja ehkäisemällä jätteen syntyä yleisesti vähentämällä materiaalihukkia sekä uudelleenkäyttämällä rakenteita, rakennusosia ja –materiaaleja, jotka muuten menisivät jätteeksi. Staran Logistiikan Kuljetuspalvelun laskuttamista jätekustannuksista tulisi myös neuvotella.

9.3

Hukan ehkäiseminen

Staran Rakennustekniikassa materiaalihukkaa pyritään minimoimaan muun muassa
käyttämällä purkusuunnittelussa massalaskentaa ja rakennettaville materiaaleille määrälaskentaohjelmia. Työmailla syntyvän materiaalihukan ehkäisemisessä havaittiin olevan vielä parannettavaa materiaalien suojauksessa ja varastoinnissa, sillä kohteissa
havaittiin muun muassa suojaamatonta puutavaraa lumihangessa sekä rikkoutuneita
jätteeksi meneviä uusia rakennuslevyjä kulkuväylillä.

67 (75)

9.4

Uudelleenkäyttö

Rakennusmestareille ja työnjohtajille tehtyjen haastattelujen perusteella korjauksissa
ylijääviä hukkamateriaaleja hyödynnetään sekä rakennusosia ja -materiaaleja uudelleenkäytetään työmailla jossain määrin esimerkiksi käyttämällä muottilaudoituksia sekä
lattiansuojalevyjä ja -pahveja uudelleen sekä hyödyntämällä ylijääneitä tasoitteita ja
maaleja toisissa korjauskohteissa. Vanhoja ikkunoita on käytetty Helsingin kaupunginpelastuslaitoksen harjoituskäyttöön, ja jopa kokonainen purettava rakennus on tarkoitus käyttää pelastus- ja savusukellusharjoituksissa ennen rakennuksen purkamista.
Korjattavien kiinteistöjen toimivat keittiökalusteet otetaan talteen, huolletaan, varastoidaan ja uudelleenkäytetään sopivissa käyttökohteissa. Ehjänä purettuja tiiliä on myös
hyödynnetty joissain korjauskohteissa. Rakennusosien uudelleenkäyttö tulisi suunnitella jo korjauksen hankesuunnitteluvaiheessa, jotta hyödynnettävissä olevat rakennusosat ja materiaalit saataisiin parhaiten hyödynnettyä.

9.5

Uusiokäyttö

Korjauksissa purettavat materiaalit eivät useinkaan sellaisenaan käsittelemättöminä
kelpaa uudelleen- tai uusiokäytettäväksi. Tiilet voivat sisältää laastia, betoni raudoituksia sekä eristemateriaaleja ja puu nauloja, jotka tulee poistaa ennen kuin materiaali
saadaan hyödynnettyä aineena tai energiana. Jätteet tulee lajitella työmaalla tai jätteenkäsittelykeskuksissa, murskata ja mahdollisesti myös seuloa uusiomateriaalista ja
sen käyttötarkoituksesta riippuen. Maarakentamisessa käytetty betoni- ja tiilijäte tuleemurskata tiettyyn palakokoon ja betonista poistaa raudoitukset. Puujäte pitää hakettaa
tai murskata ja metallit erottaa, jotta se voidaan hyödyntää esimerkiksi energiana. Metalliromu on lajiteltava ja sulatettava ennen sen hyödyntämistä uusiomateriaalien raaka-aineena.

Staran rakennustyömailla tulisi vähentää sekalaisen rakennusjätteen määrää ja nostaa
materiaalien hyödyntämisastetta jätteen syntypaikkalajittelulla siltä osin, kuin se on
työmaan tilat ja resurssit huomioon ottaen järkevää, edullista ja helppoa tehdä. Keskustatyömailla ei tilan vähyyden vuoksi useinkaan voida suorittaa jätteiden lajittelua
vaan jäte menee sekalaiseksi rakennusjätteeksi, jolloin siitä maksetaan lajittelukeskuksessa kalliimpi hinta. Myös hyvin pienillä työmailla lajittelusta ja useammasta jätelavas-

68 (75)

ta voi tulla kalliimmat kustannukset kuin yhden sekajätelavan toimittamisesta lajittelukeskukseen. Tällöin vastaavan rakennusmestarin tai työnjohtajan tulee arvioida, mitä
jätejakeita työmaalla on kannattavaa lajitella. Staran työkohteet harvoin kuitenkaan
ovat niin pieniä, ettei jätteiden lajittelu olisi kannattavaa.

Lajitellut materiaalit toimitetaan jätteenkäsittelylaitoksille jatkojalostettaviksi joko materiaali- tai energiahyötykäyttöä varten. Vaikka syntypaikalla lajitellun jätteen hinta on
sekajätteen hintaa huomattavasti edullisempi, aiheutuu lajitellustakin jätteestä jäte-,punnitus- ja kuljetuskustannuksia. Lajitelluilla jätemateriaalilla kuljetuskustannuksetsaattavat muodostaa huomattavan osan jätteen kustannuksista. Näin ollen jätemateriaalin hyödyntämismahdollisuuksia työmailla tulisi kehittää, ja hyödynnettävissä olevien
rakennusosien ja materiaalien uudelleenkäytön suunnittelu sisällyttää jo korjausten
hankesuunnitelmiin.

9.6

Materiaalien hyödyntämismahdollisuudet Staran Rakennustekniikassa

9.6.1

Metalliromu

Metalliromu sopii hyvin uusiokäyttöön ja romuliikkeet maksavat romusta metallien
markkinahintojen mukaisesti romun laadusta riippuen, tosin vastaanottajien välillä romusta maksettu hinta saattaa jonkun verran vaihdella. Toiset romuliikkeet veloittavat
myös metallijätteen vastaanotosta, luokituksesta ja metallien erottelusta palvelumaksuja, joten vertailu / kilpailutus metalliromun vastaanottajien välillä on syytä tehdä. Eräs
vastaanottaja ei veloita kuljetuksesta tai lavavuokrasta maksua, jos metallijätettä on yli
kaksi tonnia, joten tämä kannattaa huomioida työmailla, joilla syntyy suuri määrä metalliromua. Työmailla syntyvä alumiini ja kupari on jälleenmyyntiarvonsa vuoksi aina syytä
lajitella erikseen.

9.6.2

Betoni

Betonijäte soveltuu hyvin maarakentamiseen, ja sitä käytetään useimmiten murskattuna maantäytöissä sekä tierakenteiden, parkkipaikkojen sekä urheilu- ja erilaisten varastointikenttien pohjarakenteina. Maarakentamisessa käytettävän betonin palakoko tuleeolla alle 150 mm, joten betonijäte täytyy ensin murskata. Murskaamisessa myös betoni-69 (75)

teräkset saadaan talteen uusiokäyttöä varten. Betonin murskaamisesta aiheutuu meluja pölyhaittaa ja toiminta vaatii ympäristöluvan. Joissain tapauksissa betonia on mahdollista murskata kaivinkoneella ns. pulveroimalla suoraan purkukohteessa, jolloin betonimurskaa voidaan hyödyntää esimerkiksi purettavan kohteen maantäytössä. Pääkaupunkiseudulla on muutamia betonia murskaavia yrityksiä, joilta voisi tiedustella tarjousta murskauksesta, ja murskeelle voisi kehittää hyödyntämiskohteita esimerkiksi
yhdessä rakennusviraston kanssa. Nykyisin murskaamolle toimitettavasta betonijätteestä maksetaan jäte-, punnitus- ja kuljetusmaksu, jossa kuljetuksen osuus on huomattava.

9.6.3

Tiili

Rakennus- ja kattotiilien uudelleenkäyttö on mahdollista, jos tiilet saadaan purettua
ehjänä eivätkä ne sisällä haitallisia aineita. Tiilien puhdistaminen useimmiten on työlästä, mikä tekee tiilien uudelleenkäytöstä kannattamatonta. Joissain tapauksissa purettuja tiiliä voidaan kuitenkin hyödyntää puhdistamattomina kuten pihagrilleissä ja piharakentamisessa. Yleisemmin tiiliä kuitenkin käytetään maarakentamisessa betonin tavoin. Maarakentamisessa käytettävä betonimurske saa sisältää 30 % tiiltä.

9.6.4

Puu

Rakennustyömailla syntyvän puujätteen materiaalihyödyntäminen on hankalaa. Puu on
useimmiten käsiteltyä, sisältää nauloja sekä muita epäpuhtauksia ja voi olla laadultaan
uudelleenkäyttöön soveltumatonta. Puhdas käsittelemätön ja naulaton puu on mahdollista hakettaa tai murskata kompostoitavaksi tai mädätettäväksi, mutta rakennustyömailla syntyvä puujäte on usein käsiteltyä, mikä rajoittaa sen hyödyntämistä materiaalina.

Käsitelty puujäte on mahdollista murskata ja hyödyntää energiantuotannossa kierrätyspolttoaineita polttavilla laitoksilla vaikka puu sisältäisi nauloja ja muita metalliosia. Puun
murskaimia on liikuteltavia, joten murskaus on mahdollista suorittaa myös työmaalla.
Tällöin kuljetusauton kuormatilavuus voitaisiin hyödyntää paremmin, ja puumurska saataisiin kuljetettua suoraan energialaitokselle hyödynnettäväksi. Puun murskaimissa on
mukana magneetti, jolloin puujätteen sisältämät magneettiset metallit saadaan otettua
talteen. Puuosien mahdollisesti sisältämät ei-magneettiset metallit kuten alumiini ja

70 (75)

kupari tulee erotella puujätteestä purkuvaiheessa työmaalla, jolloin niistä on mahdollista saada myös tuloa. Etenkin ikkunarakenteet voivat sisältää puun ja ikkunalasin lisäksi
myös alumiinia.

Valmistettavalle puumurskeelle tulisi löytää hyödyntäjä. Pääkaupunkiseudulla on ainakin kaksi energialaitosta, jotka voisivat mahdollisesti vastaanottaa kyseistä puupolttoainetta. Toinen näistä pystyy hyödyntämään myös painekyllästettyä puujätettä. Kauempaa vastaavia energialaitoksia löytyy Riihimäeltä, Lahdesta, Kotkasta, Forssasta,
Turusta ja Tampereelta, mutta näissä tulee huomioida jätteiden kuljetuksista aiheutuvat
kustannukset ja onko toiminta silloin enää kannattavaa. Tilapäisestä klo 7-18 välisenä
aikana tehtävästä ja alle 25 vuorokautta kestävästä puunmurskauksesta ei tarvitse
tehdä ilmoitusta erityisen häiritsevästä melua tai tärinää aiheuttavasta toiminnasta.

Toinen vaihtoehto on löytää yritys, joka kävisi murskaamassa puujätteen työmaalla tai
vuokraisi sopivia puun murskaimia. Pienien puujäte-erien murskaus ulkopuolisella yrityksellä tulisi kuitenkin kalliiksi, sillä puujäte vaatisi murskauksen lisäksi kuljetuksen ja
välivarastoinnin, jotta jäte voitaisiin murskata suuremmissa erissä. Tämän lisäksi puumurske pitäisi kuljettaa vielä energialaitokselle.

Puujätelavan tiivistämiseksi on saatavilla myös Roller Packer -murskaimia, jotka murskaavat jätelavan sisältämän puujätteen niin, että lavalle saadaan mahtumaan noin kolme kertaa enemmän puujätettä kuin ilman murskausta. Näitä murskaimia on saatavana
liikuteltavina, jolloin se sopisi myös työmaakäyttöön. Yksinkertaisin tapa työmailla ontiivistää puulavan sisältöä esimerkiksi kuormurin kauhalla, jolloin kuormakokoa saataisi
hieman kasvatettua. Työmailla ei kuitenkaan useinkaan tehdä näin. Puujätelavan massa vaihtelee 1-3 tonniin keskiarvon ollessa 2,5 tonnia / jätekuorma, joten lavan tiivistämisellä saataisi kuormamassaa kasvatettua.

Jätekuormien massaan ja hyödynnettävyyteen vaikuttaa myös jätteen kosteuspitoisuus, joten erityisesti puujätteen ja sekalaisen rakennusjätteen jätemaksuja voitaisiintyömailla alentaa suojaamalla jätelavat sateelta ja lumelta esimerkiksi suojapeitteellä,
ja kattamalla Konepajan jätelavat esimerkiksi katoksella. Energiahyödyntämiseen menevän puun lämpöarvo riippuu puun kosteuspitoisuudesta, joten tässäkin tarkoituksessa puulava olisi syytä suojata kastumiselta. Käytetyt kuormalavat tulisi palauttaa niiden
toimittajalle uudelleenkäyttöön.

71 (75)

9.6.5

Lasi

Korjaus- ja purkukohteiden ikkunalasit pyritään kierrättämään tehokkaasti. Mikäli ikkunalaseille löytyy uudelleenkäyttökohde ikkunat käytetään uudelleen. Muutoin vanhojen
ikkunoiden vastaanotosta kierrätettäväksi voidaan sopia esimerkiksi uusien ikkunoiden
toimittajan kanssa.

9.6.6

Kipsilevyt

Rikkoutuneet ja käsitellyt kipsilevyt päätyvät Staran Rakennustekniikassa sekalaiseen
rakennusjätteeseen, koska työmailla syntyvän käsittelemättömän kipsilevyn määrä on
yleensä vähäinen, ja käytettyjen kipsilevyjen uusio- tai uudelleenkäyttö ei taas ole
mahdollista. Kipsilevyjen osalta tuotantoa tulisi kehittää sellaiseksi, että käytettyjen
kipsilevyjen uusiokäyttö olisi mahdollista.

9.6.7

Eristeet

Hankinnoissa tulisi suosia eristemateriaaleja, jotka ovat valmistettu kierrätetyistä raakaaineista. Tällaisia ovat esimerkiksi suurimmaksi osaksi kierrätyslasista valmistettu lasivilla sekä kierrätyskuidusta valmistettu selluvilla. Molempien valmistukseen on käytetty
80 % kierrätysmateriaalia ja vaurioitumattomat materiaalit voidaan myös uudelleen
kierrättää. Kierrätyskuidusta valmistettu selluvilla tosin ei sisältämänsä boorin vuoksi
käytön jälkeen sovellu enää energiana hyödynnettäväksi ja kompostoidussa materiaalissa korkea booripitoisuus estää myös kasvien juurtumista, joten materiaalin ekologisuus perustuu lähinnä sen valmistuksessa käytettäviin uusiomateriaaleihin.

9.6.8

MuovitMuovien pääraaka-aine on öljy, joten muovien kierrätys olisi tämän vuoksi tärkeää.
Muoveja on kuitenkin hankala kierrättää, koska niiden laadusta ei välttämättä voida olla
varmoja ja ne voivat olla likaantuneita. Muovilaatu voi asettaa myös rajoituksia muovien
kierrätykselle. Esimerkiksi PVC- ja polyuretaani muodostavat poltettaessa myrkyllisiä
kaasuja, joten niiden energiakäyttö ei ole suositeltavaa. PVC-muovi voidaan kuitenkinuusiokäyttää. Polyuretaani on kertamuovi, jota ei käytännössä ole mahdollista kierrättää. Polyuretaania käytetään rakentamisessa eristämiseen, tiivistämiseen ja rakennus-

72 (75)

osien kiinnittämiseen toisiinsa, ja tämä voi vaikeuttaa myös polyuretaania sisältävien
rakennusosien käyttöä tulevaisuudessa, joka tulisi ottaa huomioon. Asennuksissa syntyvä puhdas muoviputkijäte tulisi kerätä erikseen ja toimittaa maksuttomiin muovijätteen vastaanottopisteisiin.

9.6.9

Pahvi

Pahvijätettä syntyy työmailla muun muassa rakennusmateriaalien toimituksista sekäuusien kalusteiden toimituksista. Työmailla pahvia ei yleensä lajitella erikseen, vaan se
päätyy sekalaisen rakennusjätteen joukkoon. Pahvin keräys kalustusvaiheessa voisi
olla kannattavaa, ja sen keräyksestä tulisi sopia paperi- ja pahvijätettä keräävien yritysten kanssa. Pahvin keräyksen tuottajavastuu tulee laajenemaan vuonna 2014, joten
tämän jälkeen tavarantoimittajat ovat velvollisia vastaanottamaan toimittamansa pahvijätteen takaisin. Erikseen lajiteltu pahvi on yleensä puhtaampaa ja paremmin hyödynnettävissä uusiokäyttöön.

9.6.10 Sekalainen rakennusjäte
Sekalaista rakennusjätettä syntyy Staran Rakennustekniikassa eniten ja siitä aiheutuu
myös suurimmat jätekustannukset. Sekalaisen rakennusjätteen kustannuksia voidaan
pienentää tehostamalla lajittelua, vähentämällä hukkaa, sekä uudelleenkäyttämällä
rakennusosia ja -materiaaleja. Henkilökuntaa tulisi kouluttaa ja motivoida materiaalien
tehokkaampaan lajitteluun.

Edellä mainituilla toimilla jätemääriä ja kustannuksia saadaan vähennettyä ja lisättyä
materiaalien hyödyntämisastetta jätelain edellyttämällä tavalla.

73 (75)

Lähteet1

Staran esittely. 2013. Verkkodokumentti. Stara.
<www.hel.fi/hki/rakpa/fi/Staran+esittely>. Luettu 8.5.2013.

2

Stara stadin mestoilla 2012 toimintakertomus. 2012. Helsinki: Lönnberg Painot
Oy

3

Staran toiminta-ajatus. 2013. Verkkodokumentti. Helmi-intra<http://helmi/stara/tavoitteetjatalous/strategia/sivut/arvot.aspx>. Luettu 22.4.2013.

4

Kojo, Riitta. Lilja, Raimo. 2011. Talonrakentamisen materiaalitehokkuuden edistäminen. Verkkodokumentti. Ympäristöministeriö.
<www.ymparisto.fi/download.asp?contentid=128219&lan=fi> Luettu 16.1.2013.

5

Hämäläinen, Jukka. Teriö, Olli. 2011. Talonrakentamisen ympäristömittari. Helsinki: Suomen Rakennusmedia Oy

6Service Contract on Management of Construction and Demolition Waste - SR1.
2011. Verkkodokumentti. European Commission (DG ENV)
<http://ec.europa.eu/environment/waste/pdf/2011_CDW_Report.pdf>. Luettu
19.1.2013.

7

Huuhka, Satu. 2010. Kierrätys arkkitehtuurissa. Verkkodokumentti. Tampereen
yliopisto. <www.tut.fi/ark/tiedostot/pdfs/D-huuhka.pdf>. Luettu 23.1.2013.

8

Veijola, Päivi. 2011. Kierrätysmateriaalien käyttö rakentamisessa. Verkkodokumentti. Tampereen yliopisto.
<http://dspace.cc.tut.fi/dpub/handle/123456789/20789>. Luettu 28.1.2013.

9

Meinanander, Malin. Mroueh Ulla-Maija. 2012. Directions of future developments
in waste recycling. Espoo: VTT

10

Salanne I. Tikkanen M. Valli R. Hyötylä T. Pöyskö T. 2012. Yhdyskuntajätteen
logistiikka. Nykytilan ja toimintaympäristön selvitys. Verkkodokumentti. Liikenneja viestintäministeriö.
<www.lvm.fi/c/document_library/get_file?folderId=1986562&name=DLFE18424.pdf&title=Julkaisuja 18-2012>. Luettu 27.2.2013.

11

Jätteiden syntymisen ehkäisemistä ja kierrätystä koskeva strategia. 2006. Verkkodokumentti. Europa tiivistelmät EU:n lainsäädännöstä.
<http://europa.eu/legislation_summaries/environment/sustainable_development/l
28168_fi.htm>. 31.01.2006. Luettu 22.10.2012.

74 (75)
12

Kohti kierrätysyhteiskuntaa. 2008. Verkkodokumentti. Ympäristöministeriö.
<www.ymparisto.fi/default.asp?contentid=309523> Luettu 22.10.2012.

13

Huhtinen, Kaarina. Lilja, Raimo. Sokka, Laura. Salmenperä, Hanna. Runsten,
Suvi. 2007 Valtakunnallinen jätesuunnitelma vuoteen 2016. Helsinki: Edita Prima
Oy

14

Kokkonen, Eero. 2004. Pk-yritysten mahdollisuudet rakennusjätteiden kierrätysliiketoiminnassa. Helsinki: Edita Publishing Oy

15

Jätealan lainsäädännön kokonaisuudistus. 2013. Verkkodokumentti. Ympäristöministeriö. <www.ym.fi/fiFI/Ymparisto/Lainsaadanto_ja_ohjeet/Ymparistonsuojelun_valmisteilla_oleva_lai
nsaadanto/Jatealan_lainsaadannon_kokonaisuudistus>. Luettu 12.5.2013.

16

Jätelaki. 2011. Verkkodokumentti. Finlex.
<www.finlex.fi/fi/laki/alkup/2011/20110646>. Luettu 16.11.2012.

17

Valtioneuvoston asetus jätteistä. 2012. Verkkodokumentti. Finlex.
<www.finlex.fi/fi/laki/alkup/2012/20120179>. Luettu 16.11.2012.

18

Jätelaki uudistui toukokuussa. 2012. Verkkodokumentti. Elinkeino-, liikenne- ja
ympäristökeskus. <www.elykeskus.fi/fi/uutiset/uutiset_alueilta/Sivut/Jatelakiuudistuitoukokuussa.aspx>.
13.6.2012, Luettu 20.2.2013.

19

Laine, Hannele. Heljo, Juhani. 2007. Rakennustoiminta. Yrityksen jätehuolto.
Helsinki: Rakennusteollisuuden Kustannus RTK Oy

20

Maankäyttö- ja rakennuslaki. 1999. Verkkodokumentti. Finlex.
<www.finlex.fi/fi/laki/ajantasa/1999/19990132>. Luettu 21.2.2013.

21

Maankäyttö- ja rakennusasetus, 1999. Verkkodokumentti. Finlex.
<www.finlex.fi/fi/laki/ajantasa/1999/19990895>. Luettu 21.2.2013.

22

Valtioneuvoston asetus eräiden jätteiden hyödyntämisestä maarakentamises-sa.
2006. Verkkodokumentti. Finlex. <www.finlex.fi/fi/laki/smur/2006/20060591>. Luettu 9.5.2013.

23

Helsingin kaupungin ympäristönsuojelumääräykset. 2009. Verkkodokumentti.
Helsingin kaupunki<http://www.hel.fi/wps/wcm/connect/a80c07804a14df8583a4e7b546fc4d01/Ymp%C3%A4rist%C3%B6nsuojelum%C3%A4%C3%A4r%C3%A4ykset1_3_09.pdf?
MOD=AJPERES&CACHEID=a80c07804a14df8583a4e7b546fc4d01>. Luettu
21.2.2013.

75 (75)
24

Ympäristönsuojelulaki. 2000. Verkkodokumentti. Finlex.
<www.finlex.fi/fi/laki/ajantasa/2000/20000086>. Luettu 21.2.2013.

25

Heikkilä, Sami. 2000. Ratu suunnitteluohje 1191-S, Rakennustyön materiaalilisät
ja –hukat. Helsinki: Rakennustieto Oy

26

RT 69-10611 Rakennusjätteet. 1996. Helsinki: Rakennustieto Oy

27

Rakenteiden elinkaaritekniikka RIL 216-2001. 2001. Helsinki: Suomen Rakennusinsinöörien Liitto RIL r.y

28

Laine, Hannele. Heljo, Juhani. 2007. Rakennustyömaan ympäristö- ja jäte-huoltoopas. Helsinki: Rakennusteollisuuden Kustannus RTK Oy

29

Vaaralliset jätteet. Verkkodokumentti. Ympäristöministeriö.
<www.ymparisto.fi/default.asp?contentid=2036>. Luettu 5.2.2013.

30

Lehmus, Eila. 2000. Ympäristötietoa teräsrakentamisesta. Rakennustaito 3/2000,
s. 38

31

Aaltopahvi. Verkkodokumentti. Suomen Aaltopahviyhdistys ry.
<http://aaltopahvi.fi/>. Luettu 27.4.2013.

32

Keräyspaperi ja pahvi. Verkkodokumentti. GarbageX<www.garbagex.net/02_jatejakeet_hyotykaytto/01_01_hyotyjatteet.html>. Luettu
27.4.2013.

33

Aaltopahvi. Verkkodokumentti. Ympäristöyritysten liitto.
<www.ymparistoyritykset.fi/aaltopahvi>. Luettu 27.4.2013.

34

Kuitupakkaukset. Verkkodokumentti. Suomen Kuitukierrätys Oy<www.kuitukierratys.fi/index.php?documentid=3>. Luettu 27.4.2013.