MINISTERUL EDUCAŢIEI AL REPUBLICII MOLDOVAACADEMIA DE ŞTIINŢE A MOLDOVEIINSTITUTUL DE ŞTIINŢE ALE EDUCAŢIEICURRICULUMPENTRU DISCIPLINA OPŢIONALĂ

Clasele a X-a – a XI-aChişinău, 20171

CZU 51(073)
C 95
Aprobat în şedinţa Consiliului Naţional pentru Curriculum(Ordinul ME nr. 265 din 28 aprilie 2017).
Elaborat în cadrul Proiectului instituţional 15.817.06.16 A „Asigurareaştiinţifică a calităţii, eficienţei şi relevanţei procesului educaţional înînvăţământul secundar general”, Sectorul Calitatea Educaţiei,Institutul de Ştiinţe ale Educaţiei.

Coordonator:
ION ACHIRI, dr., conf. univ., Institutul de Ştiinţe ale EducaţieiAUTORI:Ion Achiri, doctor, conferenţiar universitar, Institutul deŞtiinţe ale Educaţiei;Valentina Ceapa, consultant superior, Ministerul Educaţiei;Roman Copăceanu, profesor, grad didactic superior,
Liceul Teoretic „Ştefan Holban”, s. Cărpineni, r-nul Hânceşti;Alexei Cotelea, profesor, grad didactic superior,
Liceul Teoretic „M. Sadoveanu”, or. Călăraşi.
Recenzenţi:Rodica Postu, profesoară, grad didactic superior, L.T. „Miguel deCervantes”, mun. Chişinău.
Victor Raischi, lector universitar, IŞE.

Redactori:
STELA LUCAVICTOR ŢÂMPĂU

ISBN 978-9975-48-111-3.

© Institutul de Ştiinţe ale Educaţiei, 2017
2

CUPRINS
Preliminarii …………………………………………………………

4

I.

Concepţia didactică a disciplinei opţionale .……………….

5

II.

Competenţe-cheie
prioritare
pentrudisciplinaopţională ……………………………………………………………….

6

III.

Competenţe transdisciplinare prioritare pentru
disciplina opţională ………………………………………………..

6

IV.

Competenţele specifice ale disciplinei opţionale ………

6V.

Repartizarea temelor pe clase şi pe unităţi de timp………………………………………………………………………………

7

Subcompetenţe, conţinuturi, activităţi de învăţare şi
evaluare ……….………………………………………………………..

8

Sugestii metodologice ……………...…………………..............

16

Referinţe bibliografice …………………………………........................

18

VI.
VII.

3

PRELIMINARII
Disciplineleopţionaleoferă oportunitateasusţinerii
interesului şi dezvoltării motivaţiei elevului în diverse domenii,
inclusiv, în domeniul matematicii. Curriculumul la disciplinaopţională „Istoria matematicii” pentru clasele a X-a – a XI-a
reprezintă instrumentul didactic şi documentul normativ ce descriecondiţiile învăţării şi performanţele de atins la această disciplină,exprimate în competenţe, subcompetenţe, conţinuturi şi activităţi deînvăţare şi evaluare.
Prezentul curriculum este parte componentă a CurriculumuluiNaţional, fiind destinat profesorilor care vor preda această disciplină
în liceu.
Orice disciplină atât din categoria opţionalelor, cât şi din
categoria celor obligatorii, trebuie să se ralieze la finalităţile
determinate de competenţele-cheie stabilite în Codul Educaţiei [1].
Disciplina opţională „Istoria matematicii” marchează o nouă etapă
în realizarea educaţiei centrate pe elev în cadrul învăţământului
liceal. Matematica este considerată una din cele mai dificile
discipline pentru majoritatea elevilor. Misiunea profesorului este dea face matematica mai atractivă, mai interesantă descoperindîmpreună cu elevii frumuseţea şi tainele acesteia. Acest deziderat
poate fi realizat în cadrul disciplinei opţionale „Istoria matematicii”.

Administrarea disciplinei
Statutul
disciplineiAriacurriculară

Opţională

Matematicăşi Ştiinţe
Matematicăşi Ştiinţe

Opţională

Clasa

Nr. deunităţi deconţinut
pe clase

Nr. deore pe an

Clasa a X-a

17

35

Clasa a XI-a

13

35

4

I. CONCEPŢIA DIDACTICĂ A DISCIPLINEI OPŢIONALE
Disciplina opţională „Istoria matematicii” are ca prioritate
formarea competenţelor elevilor referitoare la comprehensiunea
matematicii ca ştiinţă.
Disciplina „Istoria matematicii” va contribui la dezvoltarea
personalităţii elevului şi este orientată spre: formarea şi dezvoltarea interesului elevilor pentru matematică; informarea elevilor din clasele a X-a – a XI-a atât cu elemente
din istoria apariţiei matematicii ca ştiinţă, cu etapele dezvoltării
matematicii, cât şi cu studierea aporturilor unor savanţi ladezvoltarea matematicii ca ştiinţă; asigurarea învăţării matematicii prin intermediul diverselor
tehnologii şi strategii didactice care vor face ca matematica sădevină atractivă, inclusiv prin rezolvări de enigme, ghicitori,
paradoxuri, aforisme, sofisme matematice etc.;
 formarea şi dezvoltarea abilităţilor de a aplica cele studiate lamatematică în situaţii reale şi/sau modelate.
Proiectarea disciplinei opţionale este fundamentată peurmătoarele principii:
respectarea particularităţilor de vârstă a elevilor;
asigurarea caracterului inter-, pluri-, transdisciplinar almatematicii;
centrarea pe aspectul formativ;
asigurarea continuităţii studierii matematicii;
centrarea pe rezultatele finale – competenţele elevilor.
Procesul educaţional realizat la disciplina opţională „Istoria
matematicii” va fi direcţionat spre formarea competenţei şcolare:„Competenţa şcolară este un sistem integrat de cunoştinţe,abilităţi, atitudini şi valori, dobândite, formate şi dezvoltate prinînvăţare, a căror mobilizare permite identificarea şi rezolvarea
diferitor probleme în diverse contexte şi situaţii.” [3].

5II. COMPETENŢE-CHEIEPRIORITARE PENTRU DISCIPLINA OPŢIONALĂ
-Competenţa de a învăţa să înveţi;Competenţe de comunicare în limba română;Competenţe în matematică, ştiinţe şi tehnologie;
Competenţe digitale;
Competenţe sociale şi civice.

III. COMPETENŢE TRANSDISCIPLINAREPRIORITARE PENTRU DISCIPLINA OPŢIONALĂ
Competenţe de a comunica într-un limbaj ştiinţific
argumentat.
Competenţe de a organiza activitatea personală în condiţiile
tehnologiilor aflate în permanentă schimbare.
Competenţe de a dobândi şi a stăpâni cunoştinţe
fundamentale din domeniul Matematică, Ştiinţe ale naturii
şi Tehnologii în coraport cu nevoile sale.
Competenţe de a-şi proiecta activitatea, de a vedea
rezultatul final, de a propune soluţii de rezolvare asituaţiilor-problemă din diverse domenii.
Competenţe de a utiliza în situaţii reale instrumentele cuacţiune digitală.
Competenţe de gândire critică asupra activităţii sale în
scopul autodezvoltării continue şi autorealizării personale.
IV. COMPETENŢELE SPECIFICEALE DISCIPLINEI OPŢIONALE
1. Aplicarea noţiunilor matematice, a terminologiei şi anotaţiilor studiate în diverse contexte.
2. Utilizarea achiziţiilor matematice dobândite în rezolvarea
problemelor în situaţii reale şi/sau modelate.
3. Explorarea, investigarea unor probleme, situaţii-problemă
reale şi/sau modelate, integrând achiziţiile matematice şi cele
din alte domenii.

64. Justificarea unui demers sau rezultat matematic, recurgândla argumentări.
5. Rezolvarea prin consens/colaborare a problemelor,situaţiilor-problemă create în cadrul diverselor activităţi.
V. REPARTIZAREA TEMELORPE CLASE ŞI PE UNITĂŢI DE TIMP:
Clasa
a X-a

TemeleIluştrii matematicieni şi contribuţia
acestora în dezvoltarea matematicii.
Evoluţia dezvoltării trigonometriei.

a XI-aFiledinmatematicii.

istoriadezvoltării

Nr. de ore
25

10
Total: 35 ore
35
Total: 35 ore*Notă: Repartizarea timpului s-a efectuat reieşind din 1 oră pesăptămână.

7

VI. SUBCOMPETENŢE, CONŢINUTURI, ACTIVITĂŢI DE ÎNVĂŢARE ŞI EVALUARE

Clasa a X-a
Subcompetenţe

Conţinuturi

Activităţi de învăţare şi evaluare (recomandate)

1.1. Identificarea şiutilizarea numerelor
scrise în diferite forme îndiverse contexte.
1.2. Aplicarea
operaţiilor matematice cu
numere scrise în diverse
forme în situaţii variate.
1.3. Aplicarea în calculea proprietăţilor
operaţiilor matematice cu
numere reale, inclusiv, cu
radicali şi logaritmi.
1.4. Identificarea îndiverse contexte şi
utilizarea elementelorde combinatorică pentru
rezolvarea diverselor
probleme.
1.5. Modelareafuncţională a unor situaţii

I. Iluştrii
matematicieni şicontribuţia acestora în
dezvoltarea
matematicii

Exerciţii şi sarcini de:- prezentare a contribuţiei matematicienilor iluştri
în dezvoltarea teoriei numerelor;- prezentare a contribuţiei matematicienilor iluştri
în dezvoltarea noţiunii de radical;- prezentare a contribuţiei matematicianului
J. Neper în definirea şi utilizarea noţiunii delogaritm;- aplicare a noţiunii de logaritm la rezolvarea
diferitor probleme din fizică, chimie, biologie,
statistică, economie;- identificare a relaţiilor dintre noţiunile detotalitate,sistem,reuniune,intersecţie,disjuncţie, conjuncţie;- prezentare a contribuţiei matematicienilor
L. Euler, Venn, G. Cantor în dezvoltarea teorieimulţimilor;- prezentare a contribuţiei matematicienilor iluştri
în dezvoltarea teoriei funcţiilor;- prezentareaaportuluimatematicienilor
I.
Newton,B.
Pascalîn
dezvoltarea
combinatoricii;- aplicare a rezultatelor combinatoricii în diverse

Etape ale dezvoltării
matematicii ca ştiinţă.
Contribuţia
matematicienilor
Euclid, Diofant,Fermat, Kronecker,
Euler, Legendre,
Dirichlet, Riemann,
Gauss la dezvoltarea
teoriei numerelor.
Rădăcina pătrată şi …
Leonardo da Vinci.
John Neper –inventatorul

8cotidiene şi/sau din altedomenii.
1.6. Transpunerea
unor situaţii reale şi/sau
modelate în limbaj
matematic, rezolvarea
problemei obţinute şiinterpretarea
rezultatului.
1.7. Rezolvareaecuaţiilor şi a sistemelorde ecuaţii de tipurile
studiate.
1.8. Analiza rezolvării
unei probleme, situaţiiproblemă în contextul
corectitudinii, al
simplităţii, al clarităţii şial semnificaţiei
rezultatelor.
1.9. Comunicarea încadrul acţiunilor deînvăţare în grup.
1.10. Justificarea
rezultatelor matematicelogaritmilor. Table delogaritmi la Burgi,
Briggs, Cauchy.
Aportulmatematicienilor
Newton, Leibniz,
Bernoulli, Euler,
Dirichlet la evoluţia
noţiunii de funcţie.
Istoria misteriosului şi
minunatului număr π.
Contribuţia lui F.
Viète în dezvoltareanoţiunilor de ecuaţie
şi sistem de ecuaţii.
Contribuţia lui
I. Newton, B. Pascal în
combinatorică.
Aplicaţii ale
combinatoricii.

domenii;- prezentare a istoricului apariţiei şi utilizării
numărului π;- analiză a rezolvării unei probleme, situaţiiproblemă în contextul corectitudinii, al
simplităţii, al clarităţii şi al semnificaţiei
rezultatelor;- rezolvare a enigmelor, ghicitorilor, paradoxurilor,
sofismelor matematice etc.;- justificare şi argumentare a rezultatelor obţinuteîn diverse contexte.
Metode şi activităţi de instruire:
metoda exerciţiului; problematizarea; modelarea;
activitatea în grup; studiul de caz cu aplicaţii
practice; jocuri didactice; analogia; contraexemplul;
matricea de asociere; explozia stelară (starbursting)etc.
Activităţi de evaluare:
Evaluarea iniţială; evaluarea formativă; evaluarea
finală; evaluarea asistată de calculator; testarea;
probe orale, scrise, grafice; investigaţia; metoda
proiectelor etc.

9date şi/sau obţinute,susţinerea propriilor
idei şi viziuni, recurgândla argumentări,contraexemple,
demonstraţii.
2.1. Identificarea îndiverse contexte şi
aplicarea elementelorde trigonometrie în
situaţii reale şi/sau
modelate.
2.2. Modelarea prinfuncţii trigonometrice a
unor situaţii cotidieneşi/sau din alte domenii.
2.3. Justificarea
rezultatelor date şi/sauobţinute în domeniul
trigonometriei, recurgândla argumentări,contraexemple,
demonstraţii.
2.4. Stabilirea
conexiunilor logice dintre

II. Evoluţia dezvoltării
trigonometriei

Etape în dezvoltarea
trigonometriei.
Relaţii metrice.
Transformări
trigonometrice.
Ptholomeus şifuncţiile
trigonometrice ale
sumei şi diferenţei
argumentelor.
L. Euler, Al-Kashi,
F. Viète şi teorema
cosinusului.
Matematicienii
indieni, arabi şi

Exerciţii şi sarcini de:- prezentare a istoricului apariţiei şi dezvoltării
noţiunilor trigonometrice;- identificare în diverse contexte şi aplicare aelementelor de trigonometrie în situaţii reale
şi/sau modelate;- demonstrare a unor identităţi trigonometrice;- efectuareatransformărilor
expresiilor
trigonometrice;- prezentare a aportului geometrilor antici ladefinirea şi utilizarea funcţiilor trigonometrice ale
sumei şi diferenţei argumentelor;- prezentare a istoricului formulării şi aplicării
teoremei cosinusului, teoremei sinusurilor;- utilizarea
teoremeicosinusului,teoremeisinusurilor în rezolvarea problemelor din
cotidian;- exerciţii de utilizare a rezultatelor obţinute deEuclid,AL-Biruni,
Vièteîn
rezolvarea
triunghiurilor;- prezentarea noţiunii de funcţie trigonometrică în

10trigonometrie şi altedomenii, în situaţii reale
şi/sau modelate.
2.5. Rezolvarea unor
probleme referitoare latriunghiuri, aplicândelemente detrigonometrie.
2.6. Explorarea,
investigarea şitranspunerea unor
situaţii reale şi/sau
modelate în limbaj
specificgeometriei/trigonometriei şi rezolvarea
problemei obţinute.
2.7. Justificarea
rezultatelor matematicedate şi/sau obţinute,susţinerea propriilor
idei şi viziuni, recurgândla argumentări,contraexemple,
demonstraţii.

teorema sinusurilor.
Contribuţia lui Euclid,
Al-Biruni, F. Viète şi amatematicienilor
indieni la rezolvarea
triunghiurilor.
Iluştrii matematicienii
din Grecia antică,I. Newton, G. Leibniz,
J. Bernoulli, L. Euler,
P. Dirichlet şi evoluţia
dezvoltării noţiunii defuncţietrigonometrică.

--lucrările matematicienilor din secolele XVIII–
XIX;
modelare a unor situaţii reale şi/sau modelate,
aplicând funcţiile trigonometrice;
rezolvare a enigmelor, ghicitorilor, paradoxurilor,
sofismelor matematice etc.;
explorare, investigare şi transpunere a unor
situaţii reale şi/sau modelate în limbaj specificgeometriei/trigonometrieişirezolvarea
problemei obţinute;justificare a rezultatelor matematice date şi/sauobţinute, susţinerea propriilor idei şi viziuni,
recurgând la argumentări, contraexemple,
demonstraţii.

Metode şi activităţi de instruire:
metodaexerciţiului;
problematizarea;algoritmizarea; activitatea în grup; studiul de caz cu
aplicaţii practice; jocuri didactice; analogia;
contraexemplul; conexiuni intra- şi interdisciplinare;lucrări practice; turul galeriei etc.
Activităţi de evaluare :evaluarea formativă; evaluarea finală; evaluarea
asistată de calculator; testarea; probe scrise; lucrări
practice pe teren; proiectul; investigaţia etc.

11Clasa a XI-a
Subcompetenţe
1.1. Identificarea îndiferite contexte şi
aplicarea în situaţii
variate a mulţimilor
infinite.
1.2. Completareaşirurilor de numere dupăanumite reguli
identificate sau date.
1.3. Identificarea şiaplicarea în diverse
contexte a progresiilor, aşirului lui Fibonacci.
1.4. Utilizarea
conceptelor de limită,continuitate şi
discontinuitate a funcţiei
în situaţii reale şi/sau
modelate.
1.5. Aplicarea
calculului diferenţial înrezolvări de probleme în
situaţii reale şi/sauConţinuturi
File din istoria
dezvoltării
matematicii

Matematicienii
G. Cantor,
L. Kronecker,
I. Gelfand şi teoriamulţimilor infinite.
Şirurile numerice şicontribuţiile
importante, în acest
domeniu, alematematicienilor
A. Cauchz,
K. Weierstrass şi
B. Bolzano.
Povestea jocului deşah şi elaborarea
teoriei progresiilor.
Şirul lui Fibonacci.

Activităţi de învăţare şi evaluare (recomandate)

Exerciţii şi sarcini de:- identificare şi aplicare a mulţimilor infinite îndiverse contexte;- identificare a şirurilor numerice în situaţii
variate;- completare a şirurilor de numere după anumite
reguli identificate sau date;- identificare şi aplicare în diverse contexte a
progresiilor, a şirului lui Fibonacci;- prezentare a aportului matematicienilor
Cauchy, Weierstrass; Bolzano, la dezvoltarea
teoriei şirurilor;- identificare a formulei de recurenţă pentruobţinerea şirului Fibonacci;- prezentare a aportului matematicienilor
Newton, Leibniz, Euler, Cauchy, Weierstrass în
dezvoltarea noţiunii de limită;- prezentare a istoriei numărului e;- utilizare a numărului e în rezolvarea
problemelor din diverse domenii;- aplicareaproprietăţilor
limitelorîndemonstrarea unor rezultate remarcabile;- utilizare a conceptelor de limită, continuitate şi

12modelate.
1.6. Rezolvarea
problemelor de
optimizare cu caracter
aplicativ.
1.7. Identificareapoziţiilor punctelor,
dreptelor şi planelor înspaţiu în situaţii reale
şi/sau modelate.
1.8. Identificarea
perpendicularităţii înspaţiu şi aplicarea
acesteia în rezolvări deprobleme.
1.9. Identificarea îndiferite contexte şi
aplicarea în situaţii
variate a numerelor
complexe.
1.10. Utilizarea
elementelor studiate dealgebră matriceală înrezolvări de probleme.

Originea şidezvoltarea teoriei
limitelor.
Istoria numărului e.
Contribuţiile
matematicienilor
L. Euler, D. Bernoulli,
J. Fourier.
Istoria şi dezvoltarea
conceptului decontinuitate afuncţiei.
Contribuţiile
importante alematematicienilor
I. Newton, G. Leibniz,
P. Fermat, M. Rolle,
J. Lagrange, G. del Hopital, J. Bernoulli,
B. Taylor, A. Cauchy
la dezvoltarea
calculului diferenţial.

-

-

-

-

-

-

discontinuitate a funcţiei în situaţii reale şi/sau
modelate;prezentare a aportului matematicienilor
Bolzano, Cauchy, Weierstrass, Darboux îndezvoltarea teoriei funcţiilor continue;
prezentare a aportului matematicienilor dinsecolele XVI–XVIII în dezvoltarea calcululuidiferenţial;aplicare a calculului diferenţial la rezolvarea
problemelor din cotidian;elaborare şi susţinere a proiectelor la rezolvarea
problemelor de optimizare cu caracter aplicativ;
identificare a poziţiilor punctelor, dreptelor şi
planelor în spaţiu;identificare a perpendicularităţii în spaţiu şiaplicare a acesteia în rezolvări de probleme;prezentare a rezultatelor matematicienilor
secolelor XVI–XVIII la demonstrarea unor
teoreme de geometrie în spaţiu;rezolvare a problemelor de determinare apoziţiei punctelor, dreptelor şi planelor înspaţiu;prezentare a rezultatelor matematicienilor dinsecolul XVI–XVIII la dezvoltarea teoriei
numerelor complexe;
aplicare a numerelor complexe în geometrie;13

1.11. Clasificareaecuaţiilor şi a sistemelorde ecuaţii după diverse
criterii.
1.12. Rezolvareaecuaţiilor şi a sistemelorde ecuaţii de tipurile
studiate.
1.13. Transpunerea
unor situaţii reale şi/sau
modelate în limbaj
matematic, rezolvarea
problemei obţinute şiinterpretarea
rezultatului.
1.14. Justificarea
rezultatelor matematicedate şi/sau obţinute,susţinerea propriilor
idei şi viziuni, recurgândla argumentări,contraexemple,
demonstraţii.
1.15. Comunicarea încadrul acţiunilor deînvăţare în grup.

Despreperpendicularitatea
în spaţiu în operele
lui Euclid, A. Cauchyşi A. Legendre.
Aportulmatematicienilor N.
Tartaglia, K. Gausss,
W. Hamilton,
L. Euler, A. de Moivre
la dezvoltarea teoriei
numerelor complexe.
Despre ecuaţii degradele 3 şi 4
rezolvate în radicali.
G. Carda-no,
L. Ferrari.
Apariţia şi dezvoltarea
algebrei matriceale.
Sisteme de ecuaţii
liniare în lucrările lui
K. Gauss, G. Cramer,
E. Rouche.

- identificare a noţiunii de ecuaţie polinomială degradul n, n≥3, n N;
- prezentare a formulelor de rezolvare în radicali
a unor ecuaţii de gradul III şi de gradul IV;- prezentare a istoriei apariţiei şi dezvoltării
noţiunilor: permutări, matrice, determinanţi;- prezentare a rolului şcolii franceze în
dezvoltarea teoriei determinanţilor;- aplicare a proprietăţilor determinanţilor larezolvarea problemelor din cotidian;- prezentare a contribuţiei matematicienilor dinsecolele XVI–XVIII în dezvoltarea teoriei
sistemelor de ecuaţii liniare;- rezolvare a ecuaţiilor şi a sistemelor de ecuaţii
de tipurile studiate;- rezolvareaenigmelor,ghicitorilor,
paradoxurilor, sofismelor matematice etc.;- transpunere a unor situaţii reale şi/sau
modelate în limbaj matematic, rezolvare a
problemeiobţinute
şiinterpretarearezultatului;- justificare a rezultatelor matematice date şi/sauobţinute, susţinere a propriilor idei şi viziuni,
recurgând la argumentări, contraexemple,
demonstraţii.

14

Metode şi activităţi de instruire:
metoda exerciţiului; problematizarea; modelarea;
activitatea în grup; studiul de caz cu aplicaţii
practice;
jocurididactice;analogia;
contraexemplul; matricea de asociere; explozia
stelară (starbursting) etc.
Activităţi de evaluare:evaluarea formativă; evaluarea finală; evaluarea
asistată de calculator; testarea; probe orale, scrise,
practice, grafice; investigaţia; metoda proiectelor
etc.

15

VII. SUGESTII METODOLOGICE

Strategiile şi tehnologiile didactice, selectate de profesor în
cadrul procesului educaţional la disciplina opţională „Istoria
matematicii”, vor asigura o educaţie centrată pe elev şi vor
contribui la dezvoltarea gândirii critice şi formării unei atitudini
pozitive a elevilor pentru matematică. În activitatea didactică
profesorii vor ţine cont de faptul că „Interesul pentru
matematică se naşte şi se dezvoltă odată cu înţelegerea
tot mai clară şi cu pătrunderea tot mai adâncă în
lumea adevărurilor ei.” (S. Stoilov).
Misiunea profesorului de matematică este, utilizândaspectul istoric, să evidenţieze – în comun cu elevii – etapele
dezvoltării matematicii ca ştiinţă, problemele cu care s-a
confruntat matematica în procesul dezvoltării, să observe
aplicaţiile frecvente ale matematicii în cotidian şi în diverse
domenii socio-economice şi să-i convingă pe aceştia să o studiezeconştient pentru a o aplica în diverse contexte. Profesorul va
selecta tehnologiile didactice şi va adapta practicile pedagogice înfuncţie de ritmul de învăţare şi de particularităţile elevilor.
Predarea–învăţarea matematicii trebuie să creeze condiţii
favorabile antrenării elevilor pe calea căutărilor, cercetării,analizei, studiilor de caz, utilizării elementelor de istorie, care să
favorizezeînvăţareaprin
problematizare,
investigaţie,descoperire. Este necesară crearea unor condiţii pentru transferul
achiziţiilor matematice dobândite şi conştientizate în diverse
domenii, inclusiv în cotidian. Se vor propune sistematic sprerezolvare enigme, ghicitori, paradoxuri, sofisme matematice etc.
În măsura posibilităţilor orele de matematică vor fi asistate de
TIC. Elevii vor conştientiza faptul că disciplina opţională, fiind
selectată, devine obligatorie pentru studiere.

16

Evaluarea rezultatelor şcolare la disciplina opţională
„Istoria matematicii” se va realiza în conformitate cu prevederile
Ordinului Ministrului Educaţiei Nr. 638 din 30 iunie 2016 şi aRegulamentului
privindevaluareaşinotarearezultatelor şcolare, promovarea şi absolvirea înînvăţământul primar şi secundar [3].
Evaluările în cadrul disciplinei opţionale se vor axa pe
principiul pozitiv al evaluării: Evaluarea depistează şi
stimulează succesul elevilor, nu insuccesul acestora şi
nu-i pedepseşte. Tehnologiile de evaluare vor include prioritar
metode ca metoda proiectelor, evaluarea reciprocă,probe practice, probe grafice, investigaţia, autoevaluarea, evaluarea prin jocuri didactice cu aspect
evaluativ etc. Evaluările realizate la disciplina opţională vor
include şi itemi, sarcini rezolvarea cărora necesită conexiuniinterdisciplinare, conexiuni cu viaţa cotidiană. În cadrul
evaluărilor realizate accentul se va pune nu pe cunoştinţe şi
capacităţi separate, ci pe formarea de competenţe. Este importantca evaluările făcute în orice circumstanţe să fie obiective.

17

REFERINŢE BIBLIOGRAFICE
1. Codul Educaţiei al Republicii Moldova. În: Monitorul Oficial
al Republicii Moldova, 24.10.2014, nr. 319-324, art. 634.
2. Ministerul Educaţiei al Republicii Moldova. CurriculumNaţional. Matematica. Curriculumul pentru învăţământul
liceal (clasele X - XII). Chişinău, 2010.
3. Ministerul Educaţiei al Republicii Moldova. Regulamentul
privind evaluarea şi notarea rezultatelor şcolare,
promovarea şi absolvirea în învăţământul primar şi
secundar. Chişinău, 2016.
4. Achiri I. Jocuri didactice la matematică. Chişinău, Editura„Lumina”, 1990.
5. Achiri I. Sofisme matematice. Chişinău, „Ştiinţa”, 1992.
6. Câmpan F.T. Povestea numărului. Bucureşti, Editura„Albatros”, 1977.
7. Cojocaru I. Matematica populară. Chişinău, Univers
pedagogic, 2008.
8. Gleizer G.I. Istorismul în predarea matematicii în şcoalamedie. Partea I. Aritmetica. Chişinău, Cartea moldovenească,1960.
9. Gleizer G.I. Istorismul în predarea matematicii în şcoalamedie. Partea III. Geometria şi trigonometria. Chişinău,Lumina, 1966.
10. Gleizer G.I. Istorismul în predarea matematicii. Partea II.
Algebra. Chişinău, Cartea moldovenească, 1963.
11. Martinov A. Frumuseţe matematică. Bucureşti, Editura
SIGMA, 2011.
12. Глейзер Г.И. История математики в средней школе.
Москва, Просвещение, 1970.
13. Глейзер Г.И. История математики в школе. IX-Xклассы. Москва, Просвещение, 1983.
14. Глейзер Г.И. История математики в школе. Москва,Просвещение, 1964.
15. Далима А. Эварист Галуа революционер и математик.
Москва, Наука, 1984.
16. Колосов А.А. Книга для внеклассного чтения поматематике в старших классах. Москва, Просвещение,
1963.

18

17. Малыгин К. Элемент историзма в преподавании
математики в средней школе. Москва, Учпедгиз, 1963.
18. Матвиевская Т. Рене Декарт. Москва, Просвещение, 1987.
19. Сираждинов С., Матвиевская Т. Ал-хорезми –выдающийся математик и астроном средневековья.
Москва, Просвещение, 1988.
20. Стройк Д.Я. Краткий очерк истории математики.
Москва, Наука, 1984.
21. Шевченко В.Е. Аксиоматический метод и элементы
геометрии Лобачевского. Киев, Вища школа. 1973.
22. Яковлев А. Леонард Эйлер. Москва, Просвещение, 1983.
23. www.math.md/school

19

NOTE
………………………………………………………………………...
………………………………………………………………………...
………………………………………………………………………...
………………………………………………………………………...
………………………………………………………………………...
………………………………………………………………………...
………………………………………………………………………...
………………………………………………………………………...
………………………………………………………………………...
………………………………………………………………………...
………………………………………………………………………...
………………………………………………………………………...
………………………………………………………………………...
………………………………………………………………………...
………………………………………………………………………...
………………………………………………………………………...
………………………………………………………………………...
………………………………………………………………………...
…………………………………………………………………….......
………………………………………………………………………...
………………………………………………………………………...
………………………………………………………………………...
………………………………………………………………………...
………………………………………………………………………...
………………………………………………………………………...
………………………………………………………………………...
………………………………………………………………………...

20

………………………………………………………………………...
………………………………………………………………………...
………………………………………………………………………...
………………………………………………………………………...
………………………………………………………………………...
………………………………………………………………………...
………………………………………………………………………...
………………………………………………………………………...
………………………………………………………………………...
………………………………………………………………………...
………………………………………………………………………...
………………………………………………………………………...
………………………………………………………………………...
………………………………………………………………………...
………………………………………………………………………...
………………………………………………………………………...
………………………………………………………………………...
………………………………………………………………………...
…………………………………………………………………….......
………………………………………………………………………...
………………………………………………………………………...
………………………………………………………………………...
………………………………………………………………………...
………………………………………………………………………...
………………………………………………………………………...
………………………………………………………………………...
………………………………………………………………………...
………………………………………………………………………...
………………………………………………………………………...

21

Descrierea CIP a Camerei Naţionale a Cărţii

Curriculum pentru disciplina opţională Istoria matematicii: Clasele a
X-a – a XI-a / Achiri Ion (coord.), Ceapa Valentina, Copăceanu Roman [et al.];Acad. de Ştiinţe a Moldovei, Inst. de Ştiinţe ale Educaţiei. – Chişinău: Institutulde Ştiinţe ale Educaţiei, 2017 (Tipogr. „Impressum"). – 22 p.: tab.
Aut. sunt indicaţi pe vs. f. de tit. – Referinţe bibliogr.: p. 18-19 (23 tit.). – 60 ex.

ISBN 978-9975-48-111-3.
51(073)
C 95

22