MINISTERUL EDUCAŢIEI AL REPUBLICII MOLDOVAŞTIINŢE
Curriculum
pentru învăţămîntul gimnazial(clasa a V-a)Chişinău, 20101

-

Aprobat:la şedinţa Consiliului Naţional pentru Curriculum, proces verbal nr.10
din 21 aprilie 2010;
prin ordinul ministrului educaţiei nr. 245 din 27 aprilie 2010

Echipele de lucru
Curriculumul modernizat (2010):
Botgros Ion, dr., conf. univ., I.Ş.E., coordonator;
Galben-Panciuc Zinaida, lector superior, I.Ş.E.

Ediţia I (1998):
Botgros Ion, dr., conf. univ., I.Ş.E., coordonator;
Bursuc, Oleg, dr. în ped., profesor de fizică, gr. didactic superior;
Severin Marcela, profesor de biologie, gr. didactic superior;
Pasecinic Boris, dr. în pedagogie, profesor de chimie.

2

Preliminarii
Curriculumul la disciplina Ştiinţe pentru clasa a V-a este elaborat în cheia continuităţii curriculum-ului la disciplina integrată Ştiinţe pentru clasele II-IV.
Reformarea conţinuturilor atît în clasele primare, cît şi în clasa a V-a la Ştiinţe
este generată de mai multe motive. Unul din ele ţine de modificarea structurii învăţămîntului şi, ca rezultat, procesul educaţional trebuie realizat conform principiilor
coerenţei şi continuităţii dintre ciclul primar şi cel gimnazial. Al doilea motiv este
impus de integrarea şi interdisciplinaritatea informaţiilor ştiinţifice despre natură –idee progresistă din teoria educaţiei contemporane.
Stabilirea învăţămîntului obligatoriu de 9 ani impune regîndirea programelorşcolare cu scopul de a asigura formarea unor cunoştinţe ştiinţifice de cultură generală. Rezolvarea acestor imperative constă în transferarea accentului de predare peformarea şi dezvoltarea capacităţilor intelectuale bazate pe metodele ştiinţifice decunoaştere şi înţelegere a naturii şi practicii.
La etapa contemporană, integritatea mai înseamnă stabilirea clară a unor relaţii
convergente între cunoştinţele ştiinţifice, deprinderile, atitudinile şi comportamente
ca structuri ale competenţelor şi valorilor care îşi au bazele în interiorul unor discipline şcolare distinctive.
Pentru disciplina şcolară Ştiinţe clasa a V-a caracteristic este faptul că conţinutul
integrat situează procesul educaţional într-o viziune globală a cunoaşterii ştiinţificecare pune într-o coerenţă logică a ansamblului de cunoştinţe specifice disciplinelorşcolare fizica, biologia şi chimia.
Cunoaşterea ştiinţifică la această vîrstă şcolară se întemeiază pe recepţionarea
directă a însuşirilor şi caracteristicilor generale ale obiectelor, substanţelor, fenomenelor şi proceselor din natură. Procesul de cunoaştere ştiinţifică este un proces deformare a cunoştinţelor fundamentale, de dezvoltare a unui ansamblu de capacităţi
intelectuale şi a unui raţionament individual şi independent.
Administrarea disciplinei
Statutul
disciplinei
Obligatoriu

Aria curriculară
Matematicăşi ştiinţe

ClasaNumărulunităţilor deconţinutNumărul de ore pe an

V

15

34

3

I. Concepţia didactică a disciplinei
Ca idee ştiinţifică pentru disciplina Ştiinţe, clasa a V-a care asigură formarea integrată a conceptelor fundamentale şi, respectiv, selectarea conţinuturilor ştiinţificeîntr-un sistem coerent şi logic ce contribuie la formarea personalităţii elevului, au
fost considerate următoarele:• Substanţa şi diversitatea ei – ca o formă de existenţă a materiei;• Metoda experimentală de cunoaştere şi investigaţie ştiiinţifică a naturii
la nivelul conceptului de substanţă.
Natura, fiind studiată în clasele primare la nivelul conceptelor materie – macrocorpuri, în clasa a V-a se aprofundează la nivelul conceptelor materie – corpuri substanţă, pătrunzînd astfel în esenţa fenomenelor din natură şi stabilind conexiuni
dintre viu şi neviu.
Prima perfecţionare a curriculum-ului şcolar pentru disciplina Ştiinţe, clasa a V-a,realizată în anul 2006, a constat în optimizarea conţinuturilor ştiinţifice şi, îndeosebi,
a obiectivelor curriculare pe bază de obiective – cadru şi obiective de referinţă sintetizate în măsura să rezolve progresiv actul de predare – învăţare – evaluare.
Fiind la a doua etapă de perfecţionare (prima a fost realizată în anul 2006) curriculumul la Ştiinţe direcţionează la etapa actuală spre o modernizare în termeni decompetenţă..
Această acţiune derulează în contextul formării competenţelor şi prevede centrarea pe următoarele exigenţe:• achiziţii intelectuale şi pragmatice ale învăţării;• dimensiuni funcţional - acţionale în formarea personalităţii elevului;• stabilirea clară a ofertei şcolii în raport cu interesele, aptitudinile elevului
precum şi aşteptările societăţii.
Achiziţiile finale la disciplina Ştiinţe au un caracter interdisciplinar pe bază deconţinuturi integrate. Drept repere în formarea competenţelor stabilite se relevează
următoarele:• stăpînirea unui ansamblu de cunoştinţe ştiinţifice care să susţină în mod gradual;• învăţarea calitativă;• relevarea situaţiilor ce prezintă anumite probleme din viaţa cotidiană, manifestînd comportamente şi atitudini adecvate achiziţiilor finale, adică competenţe.
Curriculumul şcolar la Ştiinţe conturează două tipuri de competenţă: competenţe
specifice şi subcompetenţe. Competenţele specifice au un grad înalt de generalitate
şi de complexitate. Ele se definesc pentru finalul treptei gimnaziale de învăţămînt.
Subcompetenţele se deduc din competenţele specifice şi devin etape de formare aacestora pe parcursul anului de învăţămînt.

4

Una dintre tendinţele majore ale modernizării curriculum-ului constă şi în dezvoltarea unor atitudini şi valori dezirabile:• Motivaţie pentru documentare ştiinţifică;• Pozitivism faţă de societate, civilizaţie, educaţie, cunoaştere;• Curiozitate şi respect pentru diversitatea naturală şi umană;• Iniţiativă pentru aplicarea cunoştinţelor în cotidian;• Atitudine constructivă şi comportament favorabil faţă de mediul în care trăieşte;• Toleranţă faţă de opiniile altor persoane.
Din această perspectivă a apărut necesitatea de a fi elucidate, mai profund, cîteva
aspecte. Cele mai relevante dintre acestea vizează:• focalizarea pe competenţe funcţionale şi semnificative;• flexibilitatea şi originalitatea ofertei de învăţare;• centrarea pe elev prin adaptarea conţinuturilor predării-învăţări-evaluăriii lanevoile şi interesele elevului precum şi la exigenţele vieţii sociale prin realizarea unor parcursuri şcolare în mod individualizat;• selectarea riguroasă a competenţelor, conţinuturilor curriculare după criteriide calitate;• susţinerea dezvoltării incluzive în şcoală prin promovarea educării şi a participării tuturor copiilor la învăţămîntul de masă.
Conţinuturie ştiinţifice şi organizarea lor pe module sînt raportate la nivelul dedezvoltare intelectuală a copiilor de această vîrstă şcolară (12-13 ani). Cercetările psihopedagogice realizate de R. Gagne, R. Ausubel, J. Bruner, L.S. Vîgotski,
V.V. Davîdov demonstrează că elevul posedă particularităţi cognitive deosebite: eldă dovadă de multă plasticitate şi receptivitate; dispune de rezerve mari ale memoriei datorită stocului încă redus de informaţii ştiinţifice, de gîndire concretă, darşi nivelul celei abstracte se conturează mult mai mult, manifestă o imaginaţie vie,
disponibilitate şi flexibilitate în activităţile de învăţare.
Disciplina Ştiinţe oferă un cadru interactiv de predare-învăţare-evaluare în susţinerea dezvoltării incluzive în şcoli pentru a răspunde cerinţelor actuale faţă de şcoală. Incluziunea este un proces care poate creşte practic la nesfîrşit nivelul învăţării şial participării pentru toţi elevii. Aceasta nu se referă doar la copiii cu dizabilităţi saucare au nevoi educaţionale special, ci promovează edcaţia şcolară a tuturor copiilor
conform conceptului şcolii pentru toţi.
Curriculumul la Ştiinţe îşi propune a fi un demers comprehensiv, relevant care să
promoveze ceea ce este oportun şi fezabil. Acesta se adresează cadrelor didactice,autorilor de manuale, studenţilor şi elevilor, părinţilor.

5II. Competenţe-cheie / transversale
1. Competenţe de învăţare/de a învăţa să înveţi;2. Competenţe de comunicare în limba maternă/limba de stat;
3. Competenţe de comunicare într-o limbă străină;4. Competenţe acţional-strategice;5. Competenţe de autocunoaştere şi autorealizare;
6. Competenţe interpersonale, civice, morale;
7. Competenţe de bază în matematică, ştiinţe şi tehnologie;
8. Competenţe digitale, în domeniul tehnologiilor informaţionale şi
comunicaţionale (TIC);
9. Competenţe culturale, interculturale (de a recepta şi a crea valori);
10. Competenţe antreprenoriale.
III. Competenţe transdisciplinare pentru treapta gimnazială de învăţămînt
Competenţe de învăţare / de a învăţa să înveţi
• Competenţa de planificare şi organizare a propriei învăţări atît individual, cîtşi în grup.
Competenţe de comunicare în limba maternă / limba de stat
• Competenţa de realizare a unor contacte comunicative constructive în limba
maternă / de stat pe cale orală şi în scris.
• Competenţa de utilizare adecvată în limba maternă / de stat a terminologiei
specifice disciplinelor de învăţămînt studiate la treapta gimnazială.
Competenţe de comunicare într-o limbă străină
• Competenţe de a comunica într-o limbă străină în situaţii cunoscute, modelate.
Competenţe de bază în matematică, ştiinţe şi tehnologie• Competenţe de a dobîndi şi a aplica cunoştinţe de bază din domeniul Matematică, Ştiinţe şi Tehnologii în soluţionarea unor probleme şi situaţii din
cotidian.
Competenţe acţional-strategice• Competenţe de a identifica probleme acţional-strategice şi a propune soluţii
de rezolvare.
Competenţe digitale, în domeniul tehnologiei informaţiei şi a comunicaţiilor(TIC)• Competenţe de utilizare în situaţii reale a instrumentelor cu acţiune digitală
(telefonul, teleghidul, calculatorul electronic etc.).
• Competenţe de a crea documente şi a utiliza serviciile electronice de bază(e-guvernare, e-business, e-educaţie, e-sănătate, e-cultură), în comunicare şidobîndirea informaţiilor, inclusiv reţeaua Internet.
6

Competenţe interpersonale, civice, morale• Competenţe de a lucra în echipă, de a preveni şi rezolva situaţiile de conflict.
• Competenţe de a accepta şi a respecta valorile fundamentale ale democraţiei,ale practicilor democratice şi ale drepturilor omului.
• Competenţe de a se comporta în situaţii cotidiene în baza normelor şi valorilor moral-spirituale.
Competenţe de autocunoaştere şi autorealizare• Competenţe de a se autoaprecia adecvat şi a-şi valorifica potenţialul pentru
dezvoltarea personală şi autorealizare.
• Competenţe de a alege modul sănătos de viaţă.
• Competenţe de a se adapta la condiţii noi.
Competenţe culturale, interculturale (de a recepta şi de a crea valori)• Competenţe de receptare a culturii naţionale şi a culturilor europene.
• Competenţe de a aprecia diversitatea culturală a lumii şi de a fi tolerant lavalorile culturale ale altor etnii.
Competenţe antreprenoriale• Competenţa de a se orienta în domeniile profesionale din economie şi viaţa
socială în vederea alegerii viitoarei profesii.
• Competenţe de utilizare a regulilor de elaborare a unor proiecte de cercetareşi dezvoltare simple în domeniul antreprenorial.
IV. Competenţele specifice disciplinei Ştiinţe
1.
2.
3.
4.

Competenţa de achiziţii intelectuale şi pragmaticeCompetenţa de investigaţie ştiinţifică lumii înconjurătoareCompetenţa de comunicare ştiinţifică
Competenţa de protecţie a mediului ambiant

V. Repartizarea unităţilor de conţinut
Clasa
V

TemeleNr. de ore

Natura şi Ştiinţe
Studierea şi cunoaşterea naturii
Substanţe în natură
Materia vie
Rezervă

7

4
5
11
12
2

VI. Subcompetenţe, conţinuturi, activităţi de învăţare-evaluare
Subcompetenţe

Conţinuturi

Activităţi
de învăţare-evaluare

Modulul I.
Natura şi Ştiinţe
1.1. Utilizarea termenilorcheie natură, ştiinţe, corp
(cereşti/terestre, vii/nevii,
animale/ vegetale, naturale/
artificiale), ştiinţă, om deştiinţă în diverse contexte decomunicare ştiinţifică;• Natura. Varietatea
naturii.

1.2. Descrierea unor caracteristici observabile ale
diferitor corpuri din natură;• Ştiinţe ale naturii.
Oameni de ştiinţă.

• Lumea corpurilor.
• Fenomene alenaturii. Varietatea lor.

1.3. Compararea corpurilor
din natură pe baza unor criterii date;
1.4. Motivarea cauzei
schimbării temporare a unor
fenomene din natură;1.5. Culegerea independentă
a informaţiilor ştiinţifice dindiverse surse bibliografice,inclusiv prin internet.

8• Colectarea informaţiilor despre
mediul înconjurător în cadrul
unei excursii, drumeţii, expediţii;• discuţii despre varietatea şi frumuseţea naturii;• interpretări grafice şi prin desene
a unor fenomene impresionanteşi schimbarea lor temporală;• exerciţii de comparare şi clasificare a corpurilor conform grupului de echivalenţă (cereşti/terestre, vii/nevii, animale/vegetale,naturale /artificiale) prin alcătuirea de tabele;• joc „Lanţuri asociative”;• discuţii despre varietatea corpurilor şi fenomenelor din natură,ştiinţele ce studiază natura şi oamenii de ştiinţă;• conversaţii cu specialişti din diverse domenii;• joc de simulare „Oamenii de ştiinţă”;• argumentarea pro şi contra a unei
afirmaţii;• interpretarea unor atitudini ale
omului faţă de mediul înconjurător prin discuţii, jocuri de rol,dramatizări ect.
• realizări de postere, afişe, anunţuri cu diverse mesaje de sensibilizare a semenilor faţă de ocrotirea mediului ambiant.

Modulul II.
Studierea şi cunoaşterea naturii• Metode de explorare• Exerciţii de demonstrare a eta(observaţia, experimenpelor unei observări şi măsurări
directe;tul, măsurarea: lungimii,
volumului, masei, tempe- • exerciţii de recunoaştere a diverselor metode de explorare;
raturii, timpului).
• discuţii despre unităţile de mă•
Etaloane,unităţi,2.2. Argumentarea importansură: metrul, kilogramul, gradulţei „observării” şi „măsură- instrumente şi ustensile
Celsius, evoluţia etaloanelor dedemăsură.
rii” în cunoaşterea naturii;măsură;• descrierea algoritmului de măsurare a lungimii, volumului,
2.3. Efectuarea unor obsermasei temperaturii, timpului învări şi măsurări conform
situaţii concrete;algoritmului stabilit;• activităţi de utilizare a instrumentelor şi ustensilelor de măsură;2.4. Realizarea unor expe• lucrări practice de măsurare arimente simple în baza unuilungimii, volumului, masei, timalgoritm;
pului, temperaturii;• exerciţii de formare a deprinderi2.5. Operarea cu multiplii
lor în efectuarea experimentului
simplu;şi submultiplii metrului,• discuţii în baza unor afirmaţii
litrului, kilogramului.
adevărate şi/sau false;• jocul „Asocieri libere”;• exerciţiul empatic: raportarea
textului studiat la propria experienţă;• crearea de careuri la subiectuldat.
2.1. Prezentarea diversificată
(verbal, grafic) a rezultatelor în urma observărilor
efectuate;

Modulul III.
Substanţe în natură
3.1. Descrierea proprietăţilor generale ale solidelor,lichidelor şi gazelor;
3.2. Clasificarea substanţelor în organice, anorganice,naturale şi artificiale;• Substanţele.
• Exerciţii de clasificare a corpuriCompoziţia şi proprielor şi substanţelor;tăţile substanţelor (di• efectuarea de experimente (divivizibilitate, solubilitate,zarea unor solide, divizarea apei
interacţiunea particulelor
dintr-un pahar, dizolvarea zahădiferitelor substanţe, coerului şi sării de bucătărie în apă);ziune, adeziune, ardere). • elaborarea de scheme cognitive înbaza unor informaţii date;• lucrări practice (formarea dioxidului de carbon şi a apei la ardereşi respiraţie; proprietăţile apei lasolidificare şi evaporare; existenţa
oxigenului, azotului şi bioxiduluide carbon în aer);9

3.3. Caracterizarea mediilor • Stările de agregarede viaţă ale organismelor vii: ale substanţelor.
solul, apa şi aerul;• Aerul, apa, solul.
3.4. Stabilirea conexiunilor Componenţa şi impordintre componentele materiei tanţa lor.
vii: apa, substanţe organiceşi săruri minerale• conversaţii despre circulaţia apei
şi oxigenului în natură;• exerciţii de comparare a stărilorde agregare în baza unor scheme;• efectuarea de experimente simple şi observaţii pentru a descoperi însuşirile fizice ale solului şiapei, folosind o fişă de lucru;• generalizări sub formă de scheme, diagrame, tabele;• redactarea unui minitext ştiinţific
la subiectul dat;
• jocuri de simulare;• elaborarea unor proiecte.

Modulul IV.
Materia vie• Factorii naturali ai me- • exerciţii de comparare şi clasificare a factorilor biotici şi abiotici;
diului. Factorii biotici•
descrierea verbală, prin desene aşi abiotici.
unor plante, animale;
4.2. Determinarea asemă• exerciţii de determinare a substannărilor şi deosebirilor între
• Caracteristicile vieţii.
ţelor organice: grăsimi, glucide,nutriţia plantelor şi cea aamidon, albumine;animalelor;• Nutriţia plantelor verzi • invitarea unui specialist în igiena
şi nutriţia animalelor.
alimentaţiei;4.3. Stabilirea legăturilor• clasificarea plantelor/animalelordupă mediul lor de viaţă;între componentele materiei • Componentele materiei• prezentarea prin desen a diverselor
vii;
vii.
lanţuri trofice;4.4. Identificarea substanţe- • Reproducerea organis- • exerciţii de descriere a mediilor detrai ale organismelor;lor organice: grăsimile, glumelor vii.
• compararea
comportamentelor
cidile, amidonul, albuminele;
plantelor, animalelor şi omului în• Ecologia. Impactul
diferite anotimpuri;
4.5. Relatarea legăturii reciomului asupra mediu- • efectuarea unor experimente simproce plantă-animal-om;
ple (importanţa frunzei pentru
lui ambiant.
plante, condiţiile de viaţă: temperatura, apa, lumina, umiditatea,
4.6. Stabilirea unor soluţii
sărurile minerale;)pentru protejarea mediului• jocul „Lanţul opiniilor” (întrebări
ambiant.
cu răspuns scurt);• dezbateri privind efectele intervenţiei omului în natură: avantajele şi
dezavantajele intervenţiei sale;• concursuri de afişe, materiale publicitare privind necesitatea unuimediu sănătos.
• identificarea diverselor surse depoluare a ţinutului natal;• elaborarea unor proiecte ecologice.
4.1. Descrierea factorilor
biotici şi abiotici ai naturii;

10Experimente şi aplicaţii propuse
1. Stările de agregare ale substanţelor. Experimente care să pună în evidenţă
forme şi volume proprii sau lipsa formei şi volumului propriu ale diverselor
substanţe.
2. Măsurarea volumului. Determinarea nivelului atins de lichid dintr-o mensură.
3. Măsurarea masei. Determinarea masei diverselor corpuri cu ajutorul balanţei.
4. Măsurarea temperaturii. Efectuarea măsurării cu ajutorul termometrului.
5. Măsurarea timpului. Stabilirea timpului pentru realizarea unei sarcini.
6. Prezenţa dioxidului de carbon în aer. Se expiră de cîteva ori într-o eprubetă, apoi se introduce un chibrit aprins.
7. Solul. Experimente care pun în evidenţă proprietăţile solului.
8. Aerul. Experimente care pun în evidenţă proprietăţile aerului.
VII. Strategii didactice: orientări generale
Disciplina Ştiinţe, clasa a V-a, are la bază cunoştinţe din mai multe discipline: biologie, geografie, fizică, chimie, sociologie, psihologie etc. Dat fiind faptul,
că prin curriculum-ul acestei discipline se intenţionează dobîndirea de către elevi aunor competenţe utile studiului ulterior al ştiinţelor naturii pe discipline, predareaînvăţarea-evaluarea în cadrul orelor de Ştiinţe se va baza pe principii de cunoaştere
generale:1). de la general la particular şi viceversa;
2). de la complex la simplu şi viceversa;
3). de la fenomen la esenţă;4). de la concret la abstract şi viceversa;
5). de la efect la cauză.
Abordată integrat, disciplina Ştiinţe se materializează în: lecţii de asimilare (dobîndire) a noilor cunoaştinţe şi de dezvoltare a competenţei de cunoaştere ştiinţifică;lecţii de descoperire pe cale deductivă / inductivă / transductivă a cunoştinţelor
ştiinţifice; lecţii de comunicare de noi cunoştinţe pe baza instruirii programate;lecţii-excursii de dezvoltare a competenţelor de observare, investigare, informare,recreare; lecţii-problematizare de exersare a competenţei de identificare a unor soluţii noi de rezolvare; lecţii de evaluare a competenţelor şi de analiză a testelor deevaluare.
Managementul orei de ştiinţe. Generale: În scopul organizării şi monitorizării
eficiente a activităţilor la clasă se propun spre realizare următoarele deziderate:• crearea unui cadru adecvat de lucru care să conducă elevii la manifestarea
dorinţei de cunoaştere ştiinţifică, a perseverenţei în rezolvarea de situaţiiproblemă şi la dezvoltarea unei gîndiri creative;• diversificarea modalităţilor de organizare a colectivului de elevi pentru a
facilita progresul în ritm propriu şi diferenţiat;• identificarea unor situaţii problematice de învăţare şi remedierea dificultăţilor pe care le au elevii prin analiza sistematică a erorilor frecvente şi modificarea adecvată a demersului educaţional;11• crearea unui sistem de înregistrare a progresului în învăţare pentru a compara, evalua şi prognoza evoluţia fiecărui elev;• creşterea gradului de implicare a părinţilor în organizarea activităţilor propriu-zise;• desfăşurarea unor lecţii active, activitatea la clasă fiind centrată pe elev.
Proiectarea didactică de lungă durată sau de perspectivă. Prin această activitate se anticipă ceea ce se doreşte a se realiza împreună cu elevii pe parcursulîntregului an şcolar, pentru realizarea curriculum-ului la disciplină. O variantă deproiectare calendaristică la disciplina Ştiinţe ar putea avea următoarea structură:Nr.
de ordine

Subcompetenţele

Unităţile
de conţinut

Data

Tehnologii
didactice/deevaluareAdnotări

1

2

3

4

5

6

…

…

…

…

…

…

Proiectarea didactică zilnică este etapa premergătoare a actului didactic. Aceasta valorifică acţiunile şi “operaţiile de definire anticipativă a subcompetenţelor, conţinuturilor, strategiilor învăţării, probelor de evaluare şi, mai ales, ale relaţiilor dintre
acestea în condiţiile unui mod de organizare al procesului de învăţămînt” (5). Formarea competenţelor de cunoaştere ştiinţifică prin Ştiinţe se va baza pe metodologiaînvăţării active.
Abordarea constructivistă a învăţării propune cîteva modele de proiectare a activităţilor care sînt raportate la specificul disciplinei:
1. Modelul învăţării secvenţiale a cunoştinţelor în lecţie (ISC), (3) este fundamentat pe următoarele eve­ni­mente ale instruirii: captarea atenţiei; informarea
elevilor despre obiectivul urmărit; stimularea reactualizării cunoştinţelor învăţate
anterior; prezentarea materialului-stimul; asigurarea „dirijării-învăţării”; obţinerea performanţei; asigurarea feed-back-ului pentru corectitudinea performanţei;evaluarea performanţei; intensificarea proceselor de retenţie şi de transfer. Autorul
precizează că aceste evenimente ale instruirii nu se produc invariabil în această ordine strictă şi că nu toate sînt prevăzute pentru fiecare lecţie.
2. Modelul „Evocare – Realizarea sensului – Reflecţie” (ERR) (4) configuratca un cadru de gîndire şi de învăţare propice dezvoltării gîndirii critice şi integrării
creative a informaţiilor şi conceptelor, asamblează în suita cognitivă:• activităţi de evocare analitică şi de sistematizare a experienţelor şi cunoştinţelor anterioare pe care elevii le au despre subiectul care va fi abordat înlecţie;• activităţi de confruntare cu noile informaţii cu scopul înţelegerii şi construirii
sensului acestora;• activităţi de reflecţie critică asupra cunoştinţelor dobîndite cu scopul integrării lor în schemele din baza proprie de cunoştinţe.
12Lecţia se fundamentează pe următoarele întrebări:1. Evocarea

2. Realizarea sensului

Care este subiectul? Ce ştiu Ce înţeleg din
deja despre el? Ce aştept, informaţii noi?
vreau şi/sau ar trebui să aflu
despre el? De ce trebuie să aflu
aceste lucruri?

3. Reflecţia

aceste Ce am aflat? Ce mi se pare mai
important?
Ce semnificaţie au pentru
mine noile cunoştinţe? De ce
cred asta? Cum integrez noilecunoştinţe în sistemul vechilorcunoştinţe?

3. Modelul de structurare a lecţiei „Ştiu – Vreau să ştiu – Am învăţat” (6)Semnificaţia iniţialelor K‑W‑L este explicitată prin întrebările: Ce ştiu? – Ce vreausă ştiu? – Ce am învăţat? Acest model este structurat în cinci etape în care se evidenţiază clar situaţia de plecare (ceea ce ştieau elevii), aspectele pe care doresc să
le cunoască în timpul activităţii (consemnate în rubrica Vreau să ştiu) şi ceea ce audobîndit prin procesul de învăţare (idei consemnate în rubrica Am învăţat).
1. Ce ştiudespre subiect?

2. Ce vreausă ştiu?

3. Învăţarea
noilorconţinuturi

4. Ce amînvăţat?

5. Ce altceva aşdori să aflu despre
subiect?

4. Modelul „învăţării prin explorare şi descoperire” (IED) (5) cuprinde trei
etape: explorarea, explicarea şi extinderea.
a) În etapa de explorare: se explorează sau experimentează fenomenul; se observă, analizează, compară aspectele explorate; se emit ipoteze pentru explicarea cauzelor şi pentru identificarea factorilor care le determină (De ce seîntîmplă acest fenomen astfel?), prezic desfăşurarea fenomenelor sau proceselor; se formulează întrebări şi se fixează scopuri pentru investigaţie şiînvăţare.
b) În etapa de explicare: se explică fenomenele observate; se stabilesc caracteristicile esenţiale ale conceptelor prin intermediul conversaţiei euristicecu profesorul; se identifică cauzele, condiţiile care favorizează, frînează sau
stopează producerea anumitor fenomene;se deduc unele consecinţe ale fenomenelor.
c) În etapa de extindere: se leagă descoperirile lor de cunoştinţele anterioare
în contextul lumii înconjurătoare; se rezumă cunoştinţele; se compară ceea
ce au învăţat cu ceea ce ştiau dinainte; se revizuiesc răspunsurile la întrebări; se formulează noi întrebări; se aplică noile cunoştinţe; se interpretează; se argumentează. Acest model este specific pentru cercetare şi inovare în
demersul didactic ştiinţific.
Punerea în practică a acestor modele de structurare a lecţiilor se poate realiza în
mod creativ, flexibil, prin utilizarea unor strategii, metode şi tehnici variate, în funcţie de scopurile vizate şi de conţinuturile utilizate.
Cum să desfăşurăm activităţi eficiente? Algoritmul procedural corelează patruîntrebări: Ce voi face? Cu ce voi face? Cum voi face? Cum voi şti dacă am realizat
ceea ce mi-am propus? În această ordine de idei recomandăm profesorilor să ţină subcontrol următoarele momente:13

• urmărirea standardelor de competenţă pentru disciplina Ştiinţe;• stabilirea subcompetenţelor, a conţinuturilor, sarcinilor de învăţare şi de evaluare precum şi a conexiunilor între acestea;• adaptarea strategiilor de predare-învăţare-evaluare la clasa de elevi, luînd în
considerare tempoul de lucru, stilul de învăţare, tipul de inteligenţă, doleanţele
elevilor, precum şi particularităţile individuale ale celor cu nevoi speciale;• selectarea adecvată a mijloacelor de învăţămînt şi a formelor de organizare(lecţie, observaţii în natură, excursie, jocuri didactice, vizite etc.);• adoptarea modelului de proiectare şi construirea propriu-zisă a design-ului
instrucţional într-o manieră personalizată;• stimularea gîndirii critice, reflexive şi autonome;• apelul la „conexiunile intra- şi interdisciplinare sistematice” prin organizarea unui demers educaţional în care elevul să fie implicat în situaţii concreteşi semnificative, realizînd sarcini care cer competenţe achiziţionate la mai
multe discipline şcolare;• asigurarea climatului activ-participativ, a caracterului flexibil şi creativ.
Demers didactic centrat pe elev. Subiectul activităţii va fi elevul, deoarece prinel sînt finalizate toate eforturile instruirii. Acesta trebuie să fie obişnuit să înveţe
atît singur, cît şi în cooperare, să fie considerat un partener activ şi responsabil alprocesului de învăţare.
Pentru a realiza un demers calitativ şi captivant, profesolul trebuie să respecte
exigenţele învăţării durabile:• Îmbogăţirea, diversificarea metodologiei didactice prin promovarea metodelor activ-participative şi tehnicilor de învăţare moderne – strategia învăţării
prin cooperare şi dezvoltarea gîndirii critice;• Amplificarea caracterului formativ al metodelor;• Aplicarea pe larg a SEI – Sistemul Educaţional Informatizat (utilizarea
calculatorului direct în procesul de predare). Predate printr-un sistem inovativ format din board interactiv, videoproiector, computer conectat la internet,
camere de filmat, softuri ediucaţionale, lecţiile vor face posibilă atingerea
unei cote majore în ceea ce ne-am propus spre realizare, imprimînd curriculum-ului calitatea la care rîvnim.
Lecţia eficientă presupune, aşadar, tehnică şi artă educaţională, un stil didactic personalizat, modern şi tehnologizat!
Metode şi tehnici recomandate. Observaţia este metoda de bază în studiulŞtiinţelor care face să predomine acţiunea de cercetare directă a realităţii. Profesorul
poate utiliza multiple forme de organizare a observărilor: observare dirijată, autodirijată, spontană, planificată, enumerativă, descriptivă, sistematică. Experimentul,
investigaţia oferă posibilităţi de a demonstra abilităţi de aplicare în mod creativ acunoştinţelor. Metodele activ-participative utilizate la Ştiinţe oferă un cadru propice formării-dezvoltării spiritului de cercetare obiectivă a realităţii pe baza unor
criterii de rigurozitate ştiinţifică. Stimularea gîndirii critice, reflexive şi autonome
se va realiza prin metode şi tehnici activ-participative:
Descoperirea euristică, Algoritmul, Problematizarea, Asaltul de idei, Demonstraţia, Lectura imaginii, Proiectul, Free write (scriere liberă, eseu), Excursia, ŞtiuVreau să ştiu-Am învăţat, PRES, Portofoliul, Descrierea ştiinţifică, Jocul didactic,
Clustering-ul, PRO şi CONTRA, 6 de ce?, Interviul, ATS (Analiza trăsăturilor semantice), Gigsaw (armonizaţea elementelor), Cubul, Şase pălării gînditoare, Explozia stelară, Mandala, Aplicaţia PowerPoint etc..
14

Recunoaşterea valorilor mediului înconjurător, trezirea şi dezvoltarea sentimentului de dragoste pentru natură, implicarea directă în protecţia mediului sînt dezideratele acestei discipline. Realizate, avem şansa de a îmbunătăţi calitatea vieţii.
Activităţile de Ştiinţe se vor axa, pe o dezvoltare durabilă care îşi propun să menţinăşi să îmbunătăţească relaţia OM-MEDIU.
Învăţarea va fi cu atît mai eficientă cu cît i se va da posibilitate copilului să
experimenteze, să redescopere mediul în care trăieşte prin contact direct cu acesta.
Demersurile didactice pentru această disciplină vor releva un caracter accentuat formativ al metodelor de instruire.
Pentru a evidenţia complexitatea legăturii dintre dezvoltarea durabilă şi educaţie
Naţiunile Unite au declarat deceniul 2005-2014, deceniul EDUCAŢIEI PENTRUO DEZVOLTARE DURABILĂ. Or, Dezvoltarea armonioasă a fiinţei umane este
posibilă numai într-un mediu natural sănătos şi curat. Învăţîndu-i pe copii să apere
natura, îi învăţăm să-şi apere viaţa!
VIII. Strategii de evaluare
În baza standardelor se vor elabora nivelurile de performanţă, testele de evaluare.
Astfel acestea vor asigură conexiunea dintre curriculum şi evaluare.
Evaluarea performanţelor elevilor asigură feed-back-ul permanent pentru corecţia deficienţelor în asimilarea conţinuturilor învăţării, perfecţionarea continuă a procesului educaţional, a procesului de evaluare, precum şi efectuarea unor analize şi
prognoze utile oricărui proces de decizie. Aceasta trebuie să implice utilizarea unei
game largi de metode şi tehnici. Evaluarea autentică este continuă şi cumulativă,urmînd să releveze mai degrabă capacităţile elevului şi nu eşecul acestuia. De aceea
este necesară a se contura o relaţie de cooperare între profesor şi elev. Astfel, prindemersurile de evaluare, se va evidenţia importanţa studiului, promovarea succesului şi a studiului optim pentru toţi elevii. Totodată aceasta trebuie să fie clară pentru
a fi înţeleasă uşor de către toţi elevii.
Evaluarea se proiectează în baza subcompetenţelor şi se vor utiliza trei elemente:• comportamentul pe care elevul trebuie să-l demonstreze (CE);• condiţiile în care se produce acest comportament (CUM);• nivelul de performanţă (CÎT).
Evaluarea poate avea următoarele forme:• iniţială (se efectuează la începutul programului de instruire, ciclul de învăţămînt, anului şcolar etc.);• continuă sau formativă (verificarea rezultatelor pe parcursul procesului
didactic, realizat pe secvenţe mai mici; verificarea cunoştinţelor elevilor în
ansamblu);• cumulativă sau sumativă (se efectuează pe parcursul programei la sfîrşit detemă, capitol, semestru, an şcolar).
Elementele componente ale unui instrument de evaluare sînt itemii, care pot fi:întrebări simple, enunţuri urmate de întrebări, exerciţii, probleme, întrebări structurate etc.
Item = întrebarea + răspunsul aşteptat
Tipuri de itemi:
I. Itemi obiectivi• Itemi cu alegere duală
• Itemi cu alegere multiplă
15

• Itemi de tip pereche
II. Itemi semiobiectivi• Itemi cu răspuns scurt• Întrebări structurate
III. Itemi subiectivi• Itemi de tip rezolvare de problemă
• Eseu structurat• Eseu nestructurat
Modalităţi şi forme alternative de evaluare: portofolii, albume cu fotografii,
expoziţii cu desene sau lucrări practice ale elevilor, înregistrări video, postere informative despre activităţile propriu-zise, compoziţii ştiinţifice, esee, pliante, interviuri, conferinţe ştiinţifice, mese rotunde, concursuri, analiza activităţilor, totalizări
cu decernarea diplomelor, programe artistice, publicaţii în ziare şi reviste, mesajede sensibilizare, prezentări ppt, CD-uri. Printre metodele complementare de evaluare interdisciplinară cu multiple valenţe formative se află şi metoda proiectului.
Complexitatea ei constă în aceea că se evaluează nu doar cunoştinţe, ci şi deprinderi,
atitudini, competenţe de comunicare. De asemenea, proiectul oferă elevilor oportunitatea de a-şi prezenta cunoştinţele într-o manieră originală, dezvoltîndu-le astfel
creativitatea, interesul pentru învăţare şi spiritul de echipă.

Referinţe bibliografice
Berckeley G. Principiile cunoaşterii omeneşti. Iaşi: Editura Agra, 1995.
Bruner I. Pentru o teorie a instruirii (trad.) Bucureşti: EDP, 1970.
Gagné R.M. Condiţiile învăţării (trad.). Bucureşti: EDP, 1975.
Давыдов В.В. Проблемы развивающего обучения, Педагогика, Москва, 1986.
Cerghit I., Vlăsceanu I. (coord.), Curs de pedagogie. Bucureşti: CMUB, 1998.
Dulama L. Modelul Ştiu-Vreau să ştiu-Am învăţăt. Revista Didactica Pro, nr.2 (18)pag. 51-54, 2003.
7. Dewey I. Fundamente pentru o ştiinţă a educaţiei. Bucureşti: Editura Didactică şi
Pedagogică, 1992.
8. Golu P. Psihologia învăţării şi dezvoltării. Bucureşti: Editura Fundaţiei Humanitas,
2001.
9. Neacşu I. Metode şi tehnici de învăţare eficientă. Bucureşti: Editura Militară, 1990.
10. Guţu Vl., Achiri I. Evaluarea curriculumului şcolar. Ghid metodologic. Chişinău:Editura Print-Coro, SRL, 2009.
11. Achiri I., Bolboceanu A. şi al. Evaluarea standardelor educaţionale. Ghid metodologic. Chişinău 2009.
12. Stoica A., Musteaţă S. Evaluarea rezultatelor şcolare. Chişinău, 1997.
1.
2.
3.
4.
5.
6.

16