Lokálne potraviny neničia životné prostredie tak, ako to robíglobálny potravinový systém
Z anglického originálu/ English title: Unlike a Globalized Food System, Local Food Won’t
Destroy the Environment (blog, December 6th, 2018)
Autorka/ written by: Helena Norberg-Hodge – Founder & Director, Local Futures
Preložila/ translated by: Veronika Knihova

Tento blog si môžete prečítať aj v anglickom, arabskom, holandskom, francúzskom,talianskom, ruskom, španielskom a tureckom jazyku.
Ak v týchto pochmúrnych časoch bažíte po nejakých dobrých správach, svojupozornosť zamerajte na ekologické pestovanie potravín, ktoré si v posledných rokochzačalo raziť cestu priamo z občianskej úrovne. Malí farmári, environmentalisti, vedeckípracovníci a aktivisti v oblasti poľnohospodárstva a potravinárstva nám prinášajú
riešenia: agroekológiu, holistické riadenie zdrojov, permakultúru, regeneratívnepoľnohospodárstvo... Tieto a iné metódy môžu zmierniť až obmedziť aj tie najhoršie
dopady globálneho potravinového systému, akými sú rozsiahla strata biodiverzity,vyčerpanie zdrojov energie, toxické znečisťovanie, potravinová neistota a obrovské
emisie uhlíka.
Tieto povznášajúce svedectvá ľudskej vynaliezavosti a dobrej vôle majú spoločné dve
veci: Ide zvyčajne o malé farmy prispôsobené lokálnym podmienkam, ktoré sú viac
odkázané na ľudskú pozornosť a starostlivosť, než na zdroje energií a technológie.
Inými slovami, sú jednoducho protikladom priemyselných monokultúr - obrovskýchpolí, na ktorých sa pestuje jediná plodina.
Aby sme však mohli zredukovať negatívne vplyvy globálneho potravinárskeho
priemyslu, bude potrebné rozšíriť tieto malé iniciatívy po celom svete. Keďžetransformácia poľnohospodárstva si vyžaduje nielen zmenu vo výrobe, ale aj v systéme
predaja a distribúcie, zatiaľ sa to bohužiaľ ešte nepodarilo. Systém výroby potravín je
neoddeliteľne napojený na ekonomický systém, ktorý bol po celé desaťročia výrazne
zaujatý práve proti takým zmenám, ktoré potrebujeme.
Jednoducho povedané, takmer všade na svete bolo doteraz hospodárskou stratégiou
systematicky podporovať monokultúrnu výrobu, a to v čoraz väčšej miere. Tietostratégie zahŕňajú:•Obrovské dotácie pre komodity, s ktorými sa globálne obchoduje. Napríkladväčšina poľnohospodárskych dotácií v USA ide len na 5 druhov plodín, ktoré sa
Local Futures
www.localfutures.org-1-nachádzajú v centre pozornosti globálneho potravinového trhu, a to na
pestovanie kukurice, sóje, pšenice, bavlny a ryže. Zároveň vládne programy,akým je napríklad americký program prístupu na trh (MAP), poskytujú stovky
miliónov dolárov na rozmach medzinárodného trhu s poľnohospodárskymiproduktami.
•Priame aj skryté dotácie určené pre infraštruktúru globálnej dopravy a fosílne
palivá. MMF odhaduje výšku týchto dotácií a skrytých environmentálnychnákladov spolu na 5,3 bilióna dolárov ročne, čo zodpovedá približne 10
miliónom dolárov za minútu.

•Dohody o voľnom trhu umožňujú globálnym agrobiznisom získať prístup na
potravinový trh každej jednej krajiny. Zmluva NAFTA z roku 1994 napríklad
donútila mexických maloproducentov kukurice aby súťažili s obrovskými aenormne dotovanými americkými farmami; nedávne opätovné vyjednávanie nazáklade tej istej zmluvy spôsobí podobnú ujmu kanadskými producentommlieka.

•Zákony o bezpečnosti a ochrane zdravia. Mnohé z nich sú potrebné voveľkoprodukcii a veľkodistribúcii, ale ak sa uplatňujú na malovýrobcov amaloobchodníkov, zbavia ich možnosti konkurovať, dokonca ďalej podnikať.
Napríklad vo Francúzku sa vo veľkom začal uplatňovať zákon Európskej únieo bezpečnosti potravín, čo spôsobilo zníženie počtu malovýrobcov syra o 90%.

Takéto zákony zvýhodňujú veľkých monokultúrnych výrobcov, korporáciea marketérov. Preto je možné, že priemyselne vyrobené potraviny, ktoré precestovalipolovicu sveta, môžu byť lacnejšie, než tie zo susednej farmy.
Environmentálne náklady sú však privysoké. Monokultúry závislé na použití
chemikálií – hnojivá, herbicídy, fungicídy a pesticídy, znečisťujú ich bezprostredné
okolie a ohrozujú divokú prírodu. Pretože dochádza k odplavovaniu živín, tieto látky
sa dostávajú do vodných tokov aj na míle vzdialených, kde potom vytvárajú tzv.
“mŕtve zóny“. Monokultúry sú tiež odkázané na používanie fosílnych palív, ktorépoháňajú veľké poľnostroje a dopravné stroje, umožňujúce transport surovína výrobkov po celom svete. To z nich robí hlavné odvetvie, ktoré prispieva knárastu emisií skleníkových plynov. V skutočnosti vedci odhadujú, že globálny
potravinový systém vyprodukuje jednu tretinu z celkových emisií.
Nesmieme opomenúť započítanie sociálnych a ekonomických nákladov. V
industrializovanom svete malovýrobcovia nemôžu prežiť, ak sa ich pôda stane súčasťouneustále sa zväčšujúcich polí, čo je proces, ktorý decimuje vidiecke a malomestské
hospodárstva a ohrozuje verejné zdravie. Na globálnom Juhu tieto tlaky spôsobujú
Local Futures
www.localfutures.org-2-odchod farmárov z ich pôdy po stovkách miliónov, čo vedie k chudobe, rýchlemurozmachu mestských slumov a k vlnám ekonomických migrantov. Rovnako na Severe
tak ako aj na Juhu, malí farmári, ktorí prišli o svoje domovy, potom ľahko ostanú bezpráce, podľahnú chudobe, rozhorčeniu a hnevu.
Ohrozená je tiež potravinová bezpečnosť. Celosvetové zdroje potravín sa kvôliglobálnemu ekonomickému systému homogenizujú. 7000 druhov rastlín v minulostivyužívaných na konzumáciu sa dnes zredukovalo na 150 komerčne významnýchplodín, z čoho ryža, pšenica a kukurica tvoria 60 percent globálnych zdrojov potravín.
Odrody, ktoré sa pestujú v rámci týchto plodín, boli vybrané na základe ich schopnosti
reagovať na chemické hnojivá, pesticídy a zavlažovanie, a tiež kvôli odolnosti pri
preprave na dlhé vzdialenosti. Podobná metóda sa používa pri výbere plemien dobytkaa hydiny. Vyberajú sa také plemená, ktoré dobre reagujú na antibiotiká, výkrm obilíma stiesnené životné podmienky. Stratu rôznorodosti možno pozorovať dokonca aj naveľkosti a tvare potravín: mechanizmy na zber, systémy na prepravu aj obchodnéreťazce požadujú štandardizáciu. Konečným výsledkom toho všetkého je strata viac nežpolovice odrôd potravín za posledné storočie na celom svete; v krajinách ako napríklad
USA je strata väčšia ako 90 percent. Globálny potravinový systém stojí na nebezpečneslabých základoch: bez genetickej rôznorodosti, ktorá je znakom odolnosti, je
potravinový systém náchylný na katastrofické straty spôsobené chorobami a narušenou
meniacou sa klímou.

Výhody lokálnych potravín
Aby sme vyriešili tieto problémy, potrebujeme viac než len podporiť ekologickú
produkciu potravín: musíme sa zaviazať k lokálnemu potravinovému hospodárstvu.
Lokálnosť zmierňuje hneď niekoľko problémov, ktoré sú vlastné globálnym
potravinovým systémom:•zmenšuje vzdialenosť, ktorú jedlo precestuje, čím zároveň zmenšuje energiu
potrebnú na transport, ako aj sprievodné emisie skleníkových plynov;•znižuje potrebu balenia výrobkov, ich spracovania a chladenia (táto potreba sa
takmer vytratí, ak výrobca predáva priamo spotrebiteľovi, čím sa znižuje odpad
aj spotreba energie);•

obmedzuje monokultúrne pestovanie, pretože farmy, ktoré produkujú preregionálny trh, sú motivované svoju produkciu diverzifikovať, čím zároveňvzniká priestor pre ekologickú výrobu, ktorá obmedzuje zaťaženie okolitých
ekosystémov toxínmi;Local Futures
www.localfutures.org-3-•na rôznorodých bio-farmách si v početných okrajových zónach nájde miesto preživot viacero voľne žijúcich živočíchov;•podporuje sa princíp rôznorodosti, na ktorom je ekologické poľnohospodárstvo aj život samotný – založené a uprednostňujú sa také metódy produkcie, ktoré súnajlepšie prispôsobené danému podnebiu, pôdnemu typu a miestnym zdrojom.

Lokálne jedlo poskytuje mnohé ďalšie výhody. Malé farmy, ktoré zásobujú miestnya regionálny trh, musia byť omnoho umnejšie usporiadané a potrebujú výrazne viac
starostlivosti, ako monokultúry, čím sa zároveň vytvára viacero pracovných príležitostí.
Ak by sa štátne hospodárstva, a to hlavne na globálnom Juhu, zaviazali k lokálnej
produkcii potravín, mohlo by to zmierniť tlak, ktorý spôsobuje odchod miliónov
farmárov z ich pozemkov.
Lokálne potraviny sú tiež prospešné pre vidiecke a malomestské hospodárstvo. Jednak
sa vytvárajú pracovné miesta v poľnohospodárstve a zároveň sa podporujú malé
lokálne firmy, na ktorých sú farmári priamo závislí.
Posilňuje sa tým potravinová bezpečnosť, pretože odrody sa vyberajú na základevhodnosti pre miestne podmienky a nie preto, aby vyhovovali požiadavkámobchodných reťazcov a aby vydržali prepravu na dlhé vzdialenosti. Posilňuje sa týmpoľnohospodárska biodiverzita.
Lokálne potraviny sú zdravšie. Keďže nemusia precestovať také veľké vzdialenosti, súomnoho čerstvejšie než globálne potraviny; a keďže nie sú závislé na monokultúrnej
produkcii, môžu byť vypestované bez toxických chemikálií, ktoré inak kontaminujú aj
jedlo samotné.

Vyvracanie mýtov
Hoc sú lokálne potraviny neskutočne efektívnym multiplikátorom riešení, agrobiznisy
vyvinuli obrovské úsilie na to, aby sa im podarilo presvedčiť verejnosť o tom, žeindustriálna potravinová veľkovýroba je jediný spôsob, akým možno uživiť svet.
Pravdou však je, že globálne potravinové hospodárstvo je v skutočnosti výrazneneefektívne.
Dopyt globálneho systému po štandardizovaných produktoch znamená, že tony jedla
sú odsúdené na zánik. To je jeden z dôvodov, pre ktorý sa viac než jedna tretina
Local Futures
www.localfutures.org-4-globálnych zásob potravín premrhá alebo nespracuje; v prípade USA je to dokonca
takmer polovica.

Zákony globálneho trhu vedú k obrovským množstvám identických produktov, ktoré
sa dovážajú aj vyvážajú zároveň, čo znamená nepotrebné plytvanie fosílnymi palivami
a obrovské emisie skleníkových plynov. Napríklad v USA sa za jeden rok bežnedovezie viac než 400 000 ton zemiakov a 1 milión ton hovädzieho mäsa, pričom savyvezie takmer identické množstvo. To isté platí aj pre ďalšie komodity a ostatné
krajiny sveta.
Tá istá logika vedie k tomu, že sa potraviny prepravujú po celom svete jednoducho
preto, aby sa znížili náklady za mzdu pri ich spracovaní. Napríklad krevety
pochádzajúce zo škótskeho pobrežia sa posielajú 10 000 km do Thajska, kde sa vyčistia
a potom sa pošlú zase naspäť do Škótska, aby sa mohli predať konečnému
spotrebiteľovi.
Predpokladaná efektivita monokultúrnej výroby je založená na výkone na jednotku
práce, ktorá sa maximalizuje tak, že nahrádza prácu chemicky a energeticky náročnými
technológiami. Ak však ako merítko použijeme výnos na jednotku plochy, malé farmy
budú 8 až 20-krát výnosnejšie. Je to aj preto, lebo monokultúry v skutočnosti na danej
ploche vypestujú iba jedinú plodinu, pričom malé diverzifikované farmy častoumožňujú aj medziplodiny – využívajú miesta medzi riadkami jednej plodiny, aby
vypestovali ďalšiu. A čo viac, „efektivita“ práce pri monokultúrnom type pestovania zapoužitia veľkých strojov obmedzuje možnosti farmárov, aby mohli zozbierať aj malémnožstvo plodiny, a tak navýšiť výnosy.

Ako uskutočniť zmenu?
Po viac než jednu generáciu bol odkaz smerovaný na farmárov jasný: „staň sa veľkýmalebo odíď“ z poľnohospodárstva. Veľká väčšina farmárov, ktorí ostali, prispôsobila
svoje metódy krátkodobému ekonomickému zisku v rámci tohto nefunkčného systému.
Aby sa títo farmári vyhli bankrotu, zmena od globálneho k lokálnemu bude musieť
prebehnúť opatrne. Na to, aby farmári mohli znížiť svoju závislosť na chemických
vstupoch a na energii z fosílnych palív a aby našli odbytiská bližšie k domovu, budú
potrebovať rôzne stimuly. Tieto stimuly pôjdu ruka v ruke so znižovaním dotácií prepriemyselné potravinové systémy.
Po desaťročiach politickej zaujatosti začali lokálne a regionálne vlády podnikať krokytýmto smerom. Napríklad väčšina štátov USA prijala zákon o domácej produkcii jedla„cottage food law“, ktorý zmierňuje obmedzenia pre malovýrobcov džemov,Local Futures
www.localfutures.org-5-

nakladanej zeleniny a iných konzervovaných potravín a povoľuje ich spracovanie
a lokálny predaj bez potreby drahého profesionálneho vybavenia kuchyne.

Niekoľko miest v štáte Main zašlo ešte ďalej. V snahe obísť obmedzujúce nariadenia,ktoré sťažujú lokálnym potravinám dostať sa na trh, prijali zákon potravinovej
suverenity, ktorý dáva ich občanom právo „vyrábať, spracovávať, predávať, nakupovaťa konzumovať lokálne potraviny podľa vlastného výberu.“V roku 2013 vláda provincie Ontário v Kanade schválila zákon o lokálnych potravinách,ktorý bol zameraný na lepší prístup a osvetu o lokálnych potravinách a na
poskytovanie daňových úľav farmárom, ktorí venujú časť svojej produkcie blízkym
potravinovým bankám.
Ak chceme mať nádej, že odstránime škody spôsobené globálnym potravinovýmsystémom, musíme pristúpiť k ešte odvážnejším krokom. Zásadným prvým krokom jezvýšenie povedomia o nákladoch súčasného systému a zároveň o nespočetných
výhodách lokálnych potravín. Bez ohľadu na to, koľko štúdií dokazuje prednosti
alternatívnych spôsobov výroby a distribúcie jedla, deštruktívny globálny potravinovýsystém sa pravdepodobne nezmení až dovtedy, dokiaľ nebude naňho vyvíjaný tlak odobčanov, ktorí budú žiadať zmenu celého systému. Je potrebné, aby sa to začalo diaťokamžite.

Read blog in English here: https://www.localfutures.org/unlike-a-globalized-foodsystem-local-food-wont-destroy-the-environment/
Read all our blogs here: https://www.localfutures.org/blog/

Local Futures
www.localfutures.org-6-