KLASSZIKUS ÍRÁSOKRABINDRANAT TAGOREN A C IO N A L IZ M U S

VERLAGJULIUSFISCHER:: W IE N , 1922

RABINDRANAT TAGOREN A C IO N A L IZ M U SFORDÍTOTTA:

B A R TASÁNDOR%

VERLAGJULIUSFISCHER:: W IE N , 1922

Nacionalizmus.
A nacionalizmus nyugaton.
Az emberiség története az útjába kerülő ne­
hézségek szerint formálódik. Ezek feladatokat állí­tanak elénk, amelyeket meg kell oldanunk, ha csak
nem akarunk lesülyedni vagy eg'észen tönkremenni.
E nehézségek a föld különböző népeinél külön­bözők és leküzdésük módja adja meg különös karak­
terüket.,✓O-Azsia szkitái természeti segélyforrásaik fukar­
ságával küzdöttek. Legkényelmesebb megoldásként
adódott nekik, egész lakosságukat, a férfiakat, asszo­
nyokat és gyerekeket rablóbandákká szervezni és
igy azokkal szemben, kiknek főteljesitményük a pol­gári közösség békés, építő, munkássága volt, ellen­állhatatlan erővel jelentkeztek.
Szerencsére azonban az ember számára kínál­kozó legkényelmesebb ut nem a legalkalmasabb ut
is egyúttal. Ha, mint a farkasok éhes falkáinak,
csak ösztöneit kellene követnie, ha nem volna
egyben erkölcsös lény is, úgy ezek a rablóhordákidőközben már az egész földet feldúlták volna. De
az ember, ha akadályokkal találja szemben magát,
kénytelen elismerni magasabbrendü természete tör­
vényeit, amelyeknek figyelmen kívül hagyása pillanatÍ

2nyilag hasznot hajthat ugyan a számára, de biztosanvesztébe viszi. Mert, ami az alacsonyrendü természet­
nek csak akadály, a magasabbrendü életformának
lehetőség a teljesebb fejlődéshez.
Indiának történelme kezdete óta feladatai közt
való v o lt: a faj-probléma. Etnológiailag különböző
fajok kerültek ebben az országban közeli érintkezésbe
egymással. Ez a tény volt minden időkben és még
ma is a legfontosabb történelmünkben, kötelességünk
tehát, hogy szemébe nézzünk s hogy emberi érté­künket e kérdés legmélyebb értelemben vett m egol­
dásával bebizonyitsuk. Mindaddig, mig ezt a fel­adatot nem telj esitettük, boldogulás és szerencse
messze el fo g kerülni bennünket.
Vannak népek a világon, akiknek az őketkörülvevő természetben akadályokat kell leküzdeniök,
vagy pedig hatalmas szomszédok fenyegetik őket.
Ezek erejüket nemcsak
oly
mértékben szer­
vezték meg, hogy a természet, vagy emberi szom­
szédság révén veszedelem többé ne fenyegethesseőket, hanem fölös erejükkel maguk váltak másokveszedelmévé. A mi országunk története azonban,
ahol a nehézségek belső természetűek, állandó szociális
kiegyenlitődések és idomulások és nem egy védelemreés támadásra szervezett hatalom története.
Sem a kozmopolitizmus szintelen meghatáro­zatlansága, sem a nemzeti kultusz szenvedélyes ön­
isten itése nem célja az emberiségnek.
És Indiamegkísérelte feladatát teljesiteni egyrészt akkor,
amikor a különbségeket szociális rendbe foglalta és
másrészt, amikor a szellemi egység tudatát kifej­
lesztette. Súlyos hibákat követett el az által, hogy

3
a fajok között túl merev korlátokat állított fel, akasztrendszerrel egyes osztályokat tartósan elnyomottés kisebb értékűre ítélt; gyakran megnyomorította
gyermekeinek szellemét, életüket megszükitette csak
azért, hogy a szociális formákba beleilleszthesse
őket; de évszázadokon át mindig uj kísérleteket tettés kiegyenlítődéseket teremtett.
India feladata olyan volt, mint azé a gazdasszonyé,
akinek valamennyi szokásaiban és szükségleteiben
egymástól teljesen
különböző
vendégekről kellgondoskodnia. Mindez végtelen nehézségekkel jár,amelyeknek megszüntetése nemcsak tapintatot követel,hanem igaz összemüködést és az emberfaj egységének
tudatát. Ezt a tudatot általánossá tenni nagyban
segítették már a régi Upanishadók idejétől egész ami időnkig a nagy vallásos tanítók, akiknek céljuk
minden emberi különbség kiirtása volt, a mindent
elöntő
istentudatban. A mi történetünk bizony
nem királyi birodalmaknak a politikai túlsúlyért
folytatott harcban való felvirágzásából és szétzülléséből áll. Nálunk az ilyen eseményekről szóló tu­
dósításokat megvetik és elfelejtették, mert ezek
semmiesetre sem adják, népünk igazi történetét.
A mi történelmünk szociális életről és vallásos ide­álok megvalósításáról ad hirt.
De érezzük mégis, hogy munkánkat még nem
végeztük el. A világ áradata átsöpört országunk
fölött, uj elemek özönlöttek hozzánk s nagyarányú
alkalmazkodás vált szükségessé.
Ezt annál inkább érezzük, mert a Nyugat taní­tásai és példája épen ellentmond annak, amit mi fel­
adatunknak tartunk. Nyugaton a kereskedelem és a1*

4

politika nacionalista mechanizmusával az emberiséget
szépen, rendesen bálákba préselik össze, amiknek
meg van a mag'as piaci értékük és busás hasznot
hajtanak; vasgyürükkel vannak megabrincsolva, fel­
irattal ellátva, tudományos gonddal és pontossággal
szabályozva. Isten emberinek teremtette az embert;
de ez a modern termék oly csodálatos-szabályosanvan kikészítve és fényezve, a gyári áru karakterét
annyira magán viseli, hogy a teremtőnek nem kis
fáradtságába fog kerülni, abban szellemi
lényreismerni, arra a teremtményre, akit saját isteni kép­mására teremtett.
De elébe vágok a sorrendnek. Amit mondani
akartam, ez. Vegyétek, ahogy akarjátok: ez az India
legalább öt évezred óta arra törekedett, hogy békébenéljen és ez az India ment volt a politikától és na­
cionalizmustól, egyedüli becsvágya az volt, hogy avilágot, mint lelkes valamit ismerje meg s életének
minden pillanatát alázatos ájtatossággal és a világgal
való örökös és személyes rokonságának boldog tuda­tában töltse. Az emberiségnek erre a félreeső
részére, amely a gyermekek jámborságával és az
idő bölcsességével élt, tört rá a Nyugat nemzete.
K orábbi történetének minden harcában, csel­szöv é se ib e n
és csalásaiban India maga nemvett részt. Mert az ő szülővárosai, szántóföldjei, tem­plomai, iskolái, amelyekben tanítók
és tanulók
egyszerűségben, jámborságban és csöndes munkábanéltek együtt, falvak békés önkormányzatukkal és
egyszerű törvényeikkel — mindez valóban Indiához
tartozott. De nem úgy a trónjai. Ezek oly kevésséérintették mint a felhők, a melyek majd bíbor pom-5

pában színesedve, majd feketén, vihart fenyegetőn
feje fölött átvonultak. Gyakran pusztítások jártak anyomukban, melyek azonban hasonlatosak voltak atermészeti katasztrófákhoz; s nyomaik rövideseneltűntek.
Ezúttal azonban máskép volt. Ezúttal ez nem
volt pusztán az életfelületet érintő hajsza lovas és
gyalogos katonákkal, drága takarókat, fehér sátrakat
és napernyőket cipelő elefántokkal, türelmes tevék
soraival, melyek a királyi udvar terheit hordozták,
fuvolásokkal és dobverőkkel, márvány dómokkal és
mecsetekkel, palotákkal és sírokkal. Mindez úgy jöttés ment, mint habzó bor gyöngye és vele a váratlan
föllépő és hirtelen eltűnő története az árulásoknakés hűségeknek. Ezúttal azonban a Nyugat nemzete,
mélyen a földbe ékelte mechanizmusának csápjait.
Ezért mondom nektek: önmagunknak kell tanúságot
tennünk arról, hogy népünk mit jelentett az embe­
riségnek. Megismertük az Indiába betört mongolokés afghánok hordáit, de nem mint nemzeteket, hanem
mint különös vallásu és szokásu, jó és rósz tulajdon­
ságokkal rendelkező emberi fajokat ismertük meg őket.
Az adódó alkalmakhoz mérten szerettük ésgyűlöltük őket, harcoltunk,értük vagy ellenük, olyan
nyelven beszéltünk velük, amely sem a miénk, semaz Övéké nem volt és igy a magunk részéről elő­segítettük irányítani országunk sorsát. Ezúttal azon­
ban nem királyokkal, nem emberi fajokkal volt dol­gunk, hanem egy nemzettel — nekünk, kik magunk
nem vagyunk nemzet.
Most az egyszer saját tapasztalatunkból akarjuka kérdést m egválaszolni: mi egy nemzet ?

üE gy nemzet, egy nép politikai és gazdasági
egyesülése értelmében az a jelenség, amelyet egy
ország, mechanikai célra megszervezett egész né­
pessége ad. Az emberi társadalomnak, mint ilyennek,
nincs önmagából kinövő célja. Öncélú. Ő a forma,
amelyben az ember, mint szociális lény saját akara­
tából kifejezi magát. Ő az emberi vonatkozásoknak
természetes rendje, amely lehetőséget ad az embe­
reknek, hogy életideáljaikat közös igyekezettel ki­
fejlesszék. Van egy politikai oldala is, ez azonban
egy különös célt, az önfentartás célját szolgálja. Ez
a hatalom oldala s nem az életideálé. Es igy arégebbi időben a politika csak szakembereknek
fentartott különös terület volt. De ha a tudomány
és a mindinkább tökéletesedő szervezés segítségével
ez a terület erősödni kezd és gazdag termést hoz,
akkor csodálatos gyorsasággal lépi túl határait. Mert
akkor összes szomszédos területeit materiális haszon­
keresés mohó vágyára és ennek következtében köl­
csönös féltékenységre sarkantyuzza. Es mert min­denki féli a másikat, mindenkinek hatalomra kelltörekednie. Eljön az az idő, amikor nincs többé
megállás, mert a verseny egyre féktelenebb lesz, aszervezkedés egyre nagyobb méreteket ölt és el­uralkodik az önzés. Mivel a politika az emberek
nyereségvágyából és félelméből előnyöket húz, egyrenagyobb teret foglal el a társadalomban és végül isuralkodó hatalommá lesz.
Jóllehet, hogy ti a szokásoktól eltompultan el­vesztettétek érzéseiteket aziránt, hogy manapság azemberi társadalom természetes kötelékei elszakadtak
és egy tiszta mechanikus szervezetnek adnak helyet,

7

de mindenütt láthatjátok ennek jeleit. Látjátok, mint
hirdetnek egymásnak kölcsönösen háborút a férfi és
az asszony, mert elszakadt az a természetes kötelék,
amely harmóniában összekötötte őket. A férfi még
csak hivatásember, aki önmagának és másoknak
gazdagságát szolgálja, ami közben állandóan a hatalom
kerekét forgatja — önmaga és az általános büro­
krácia örömére. Az asszony elfonnyadhat vagy el­pusztulhat, vagy egyedül vivhatja meg életharcát. És
igy a természetes együttműködés helyébe a versenykerült. így hasonul át egymásközti viszonyában aférfi és az asszony lelki természete is és viszonyuk
a nyers, harcoló elemekhez lesz hasonló, s nem az
ember viszonyához, aki egy kölcsönös odaadásra
alapított egyesülésben keresi kiegészülését. Mert
azok az elemek, amelyek nem egyesülhetnek többé,természetesen, elvesztették létük értelmét. Mint atulszük térbe összepréselt, gázmolekulák, úgy állanakők is állandó harcban egymással, amig magát az
edényt, amely fogva tartja őket, szétfeszítik.
És gondoljatok azokra, akik anarchistáknak ne­vezik magukat s akik a hatalomnak az individuumra
nehezedő nyomását semmiféle formában sem akarjákeltűrni. Lázongásuknak alapja az, hogy a hatalom
valami túl absztrakttá lett; tudományos produktum,
amelyet az emberi egyéniség beolvasztásával a nemzet
politikai laboratóriumában állítanak elő.
. És mit jelentenek a gazdasági életben azok asztrájkok, amelyek letörésük után, mint terméketlen
talajon a csalánbokrok, ujult erővel újból fölburjánzanak? M iegyebet, minthogy a gazdagságot termelő
mechanizmus egyre jobban tengernyivé dagad és

8semmilyen viszonylatban nem áll többé a társadalom
egyéb szükségleteivel — s hogy súlya alatt az igaz
ember egyre inkább elnyomatás alá kerül ? E gy ilyenállapot elkerülhetetlenül állandó háborút idéz fel
azon elemek közt, amelyek többé nem a teljes embe­
riség ideáljától vannak eltelve: és töke és munka örökös
gazdasági harcban állnak egymással. Mert a gaz­dagságért és hatalomért való mohóság nem ismer
határokat és a haszonlesésből eredő kiegyezés sohasem
hozhat végérvényes kiengesztelődést. Ezek mindvégig
féltékenységet és bizalmatlanságot kell hogy szüljenek
és a vég csak egy hirtelen beütő romlás, vagy szellemiújjászületés lehet.
Ha ez a politikai és kereskedelmi szervezet,
melyet nemzetnek neveznek, a magasabb emberiéletforma harmóniája árán mindenhatóvá lesz, akkor
bajok vannak az emberiség ügye körül. Ha egy
családapa játéknak adja magát és övéi iránti köte­
lességét másodhelyre helyezi, akkor nem ember többé,hanem nyereségvágytól hajszolt gép. Akkor olyan
dolgokat követhet el, amelyekért normális viszonyok
közt szégyenkezne. S mint az egyesnél, úgy van ez
az emberi társadalomnál is. Ha ez nem több szerve­
zett erőnél, akkor nagyon kevés bűn akad, amelynek
elkövetésére ne volna képes. Mert a gép célja és
létjogosultsága a materiális eredmény, mig az ember
célja és rendeltetése egyedül a jó. Ha ez a szervező
gép nagyobb méreteket kezd ölteni és a gépmunkások
a gép részévé válnak, akkor az egyéni ember puszta
agyrémmé válik: minden, ami emberi volt, géppé
lesz és a legcsekélyebb részvétérzete és minden
erkölcsi felelősség nélkül a politika kerekét forgatja.

9

Jóllehet, hogy még ebben a lelketlen üzemben ismegkíséreli az ember erkölcsös természete, hogy
mint ilyen, megőrizze magát, de valamennyi kötelekés hengerek csikorognak és visítanak, az emberi sz ívszálai összebogozódnak az emberi gép kerékmüvébenés csak nagy fáradtsággal válhatik az erkölcsös
akarat, sápadt, elsatnyult másává annak, amit létrehozni
megkísérelt.
Ez az absztrakt lény, a nemzet, kormányozza
Indiát. Valami konzervfajtát hirdetnek itt nálunk,amelyet állítólag úgy állítanának elő és csomagol­
nának, h ogy azt emberi kéz nem érinti. Ez a leírás
illik arra a módra, ahogy Indiát kormányozzák;
emberi kezet itt is alig lehet érezni. A kormányzóknak
nem kell birniok nyelvünket, hivatalnoki minőségükön
kívül nem kell személyes érintkezésbe jutniok velünk,gőgös távolból elősegíthetik, vagy hátráltathatják
törekvéseinket, módjukban van meghatározott politikaiútra Vezetni bennünket és azután hivatali gépezetük
drótján onnan visszaráncigálni; az angol újságoknak,
melyeknek hasábjai a dologhoz illő páthosszal ki­
merítően foglalkoznak a londoni utcákon előforduló
balesetekkel, csak egy rövid jegyzetet kell hozniok
arról a nyomorúságról, amely India egyes részeit
olykor meglátogatja és amely néha a brit szigeteknél
nagyobb területekre terjed.
De mi, akiket kormányoznak, nem vagyunk puszta
absztrakció, mi élő érzésekkel teli individuumok
vagyunk. Ami hozzánk, élettelen politika formájában
jön, a legbensőbb életvelőnkbe nyomulhat, népünket
talán örökre meggyöngitheti és tehetetlenné teheti
anélkül, hogy a másik oldalon egyetlen emberi mozdul a

10volna fölfedezhető, vagy legalább is úgy fölfedezhető,hogy valami hatása lenne. Ilyen átfogó és összegező
s ennyire rettenetes felelősséggel járó cselekedetet
az ember ott sohasem fog ily nagyfokú, rendszeres
gondatlansággal elkövetni, ahol mint egyéni ember
jelentkezik. Ilyen cselekedetek csak ott válnak lehet­ségessé, ahol az ember az absztrakciók polipjalesz, aki számlálatlan szivókorongjaival kigyózó
karjait mindenfelé messze kinyújtja, még a távoli
jövőbe is. A nemzet ilyen kormányzása alatt a kormány ozottakat bizalmatlansággal üldözik és ez a bizal­
matlanság a szervezett agyak és izmok hatalmas
tömeg'ét tölti el. Büntetéseket szabnak ki, amelyek
számlálatlan emberszivben véres nyomokat hagynak
hátra; de ezek a büntetések egy olyan teljesen
absztrakt erőszakszervezet által kerülnek kiosztásra,amelyben a nemzet egész lakosságának emberi
egyénisége felolvadt.
Én itt mindazonáltal a kérdést nem csak annyiban
akarom tárgyalni, amennyiben saját országommal
kapcsolatos, hanem annak az egész emberiség jövőjé­re szóló jelentőségéről akarok beszélni. Itt nem az
angol kormányról, hanem a nemzet kormányáról vanszó, — a nemzetről amely egy egész nép szervezett,önzése, s mindannak a megtestesitője, ami a leg­kevésbé emberi és legkevésbé szellemi. Intim tapasz­
talatokra csak az angol kormánynál tettünk szert,
és föltételezhető, hogy addig, amig egy nemzet
kormányáról van szó, az angol még egyike a leg­jobbaknak. Figyelembe kell vennünk azt is, hogy
Keletnek szüksége van Nyugatra. Különböző élet­látásunkkal, amelyek az igazságról való különböző

11

elgondolásainkra vezettek, kiegészítjük egymást. Ha
igaz továbbá, hogy Nyugat szelleme, mint valami
szélvihar vonult el szántóink fölött, úgy igaz az is,hogy élő magvakat is hozott magával, amelyek
halhatatlanok. És ha eljutunk Indiában odáig, hogy
befogadjuk magunkba azt, ami a nyugati kultúrában
tartós, úgy eljutunk egyszer abba a helyzetbe, hogy e
két nagy világ között kiengesztelődést hozzunk létre.
Akkor az egyoldalú uralomnak nyomasztó és sértő álla­pota véget ér. S ami még többet jelent, meg kell gon­dolnunk, hogy India története nem egy meghatározott
faj története, hanem, hogy annak leforgása alattabban különböző fajok végeztek teremtő munkát —a dravidák és árják, az ó-görögök és perzsák, és
Nyugat és középázsia mohamedánjai. Most az angolo­
kon van a sor ennek a történelemnek igazat adniés életük sujtásával meggazdagitani, s nekünk sem
jogunk, sem hatalmunk nincs ezt a népet megaka­
dályozni abban, hogy India sorsát együtt építse
velünk. Ezért, amit a nemzetről mondok, nem csak
különösen India történetére, hanem az emberiség
történetére vonatkozik.
Ez a történelem olyan stádiumba jutott, amelyben
az erkölcsös ember, szinte anélkül, hogy tudna róla,
egyre jobban helyet csinál a politikus embernek, azüzletembernek, a körülhatárolt célt szolgáló embernek.
Ez a természettudományok csodálatos haladásábantámogatásra találó folyamat egyre hatalmasabb és.mérhetetlenebb lesz, kibillenti az embert erkölcsi
egyensúlyából, mert létének emberi felét lélektelenszervezetekkel engedi túlterhelni. Éreztük ennek
vasmarkait életünk gyökerén és az emberiségért

12kell fölállanunk, figyelmeztető hangunkat hallatni :hogy borzalmas járvány ez a nacionalizmus, amely
karmaiba kerítette a mai emberiséget és annakéleterején élősködik.
Mint embereket becsülöm és szeretem az ango­
lokat. Nagyszivü férfiakat, nagy gondolkodókat
s a tettek nagy embereit termelték ki magukból.
Nagy irodalmuk van. Tudom, hogy szeretik az
igazságot és a szabadságot és gyűlölik a hazugságot.
Érzéseikben tiszták, lényükben nyiltak, barátságuk­ban hűek; cselekedeteikben becsületesek és megbíz­
hatók. Azok a személyes tapasztalatok, amelyeket
tudósaik és Íróik körében tettem, nemcsak gondolat­
mélységük és kifejezésük erőteljessége, hanem lovagias
emberségük iránt is csodálkozásomat váltotta ki.
Ú gy éreztük ennek a népnek nagyságát, miként anapot érezzük; ami azonban a nemzetet illeti, az
sürü, fullasztó köd a számunkra, amely a napot ma­
gát is elfödi.
Ez a nemzeti kormány sem nem angol, sem pedig
nem különössajátsága valamely más népnek; alkalmazott
tudomány és ezért akárhol is alkalmazzák, alapjában
többé-kevésbbé önmagára hasonlít. Olyan, mint egy
hidraulikus prés, amelynek nyomása személytelen éséppen ezért hibátlan működésű. Erejének nagysága
különböző gépeknél különböző lehet. Vannak olyan
gépek is, amelyeket kézzel hajtanak és amelyek
ezért a lazább nyomás következtében bizonyos mozgási
teret hagynak, azonban szellemben és módszerben akülönbségek csekélyek. Ha kormányunk holland,francia, vagy portugál volna, úgy lényegében ugyanazon
utakon járna, mint ez. De még az is lehetséges, hogy egyes

13etetekben az organizáció nem volna olyan kérlelhetet­lenül tökéletes és, hogy talán fennakadna a gép
ke*ekén az emberségnek egy darabkája, amelyben
lüktető szivünk megfogódzhatna.
Mielőtt a nemzet uralma megkezdődött, már
voltak idegen országbeli kormányaink, s ezek is,
mim minden kormány, valami gépszerűséget hordtak
magakon. Azonban közöttük és a nemzet kormánja közt olyan a különbség, mint a rokka ésa szövőgép között. A rokka gyártmányaiban az élő,érző emberkéz varázsa mutatkozik meg és békés
zümmögése az élet zenéjével harmonikus. De aszövőgép munkája merev és kérlelhetetlenül pontos,
monoton. Nem tagadjuk, hogy ezelőtt, a személyes
kormányok idejében zsarnokságról, igazságtalanságról
és zsarolásokról szóló esetek fordultak elő. Ezek szen­
vedéseket és nyugtalanságokathoztakránk és mi hálásak
vagyunk, hogy megszabadittattunk tőlük. A törvény
védelme, amely részünkül jutott, nemcsak ajándék,
hanem értékes tanítás is. Megtanít bennünket, miféle
nevelés szükséges ahhoz, hogy a kultúra állandó és ahaladás folytonos legyen. Általa világossá lesz előttünk,
hogy van az igazságnak egyetemes szabálya is, a melyre
osztályára és színére való tekintet nélkül minden
ember jogot formálhat.
India jelenlegi kormányzásában a törvénynek ez az
uralma helyreállította e nagykiterjedésü országban, —amelyben különböző fajú és szokásu népek laknak —a rendet. Lehetővé tette a népeknek a közelebbi érint­
kezést s egy magasabb cél érdekében való szövetkezést.
De, ami India különböző fajaiban a testvéri
egyesülés vágyát fölkeltette, az a Nyugat s z e l l e m e14és nem a Nyugat n e m z e t e volt. Ha tanult ‘svalaha valamilyen ázsiai nép magasabb bölcsességet
Nyugattól, ez mindig a nyugati nemzet ellenére
történt. Japán csak azért tudta a nyugati kultúrát
oly nagy mértékben elsajátítani, mert r képes \olt
dacolni a nyugati nemzet uralmával. És Kinárak,amelyet e nyugati nemzet, morális és fizikai áeteforrásában fertőzött meg, talán még sikerülni fog haugyan a nemzet nem fogja megakadályozni eboen,
Nyugat tanításait ellesni. Csak nemrégen törsént,
hogy a Nyugat által évszázados
szendergéséből
felkeltett Perzsia feltápászkodott, hogy a nemzetáltal újból azonnal letapostassék és elhallgattassék.
Ugyanez a jelenség mutatkozik itt nálatok Ameriká­
ban is, ahol a n é p vendégszerető, de nem an e m z e t , amely úgy fogadja a keletről érkező
vendéget, hogy az, mint hazája képviselője, megaláztatva érezi magát előttetek.
Mi Indiában a Nyugat s z e l l e m é n e k és a
Nyugat n e m z e t é n e k összetűzése alatt szenvedünk.
A nyugati kultúra jótéteményeiben a nemzet csak
a legszűkebb mértékben részesít bennünket. Életké­
pességünk nullpontjára igyekszik szellemi táplálásunkat
leszorítani. Népünk nevelését oly szegényesen intézi,
hogy ez minden qurópai ember becsületérzetét fel
kell, hogy lázitsa. Láttuk, hogy a nyugati országok­ban hányféle utón, bátorítják a népet arra, hogy
kiképezze magát és minden lehetőséget megadnakneki, hogy alkalmassá váljék a világpiacon folyó
nagy versenyre. Mig Indiában a nemzet egyedül
azt teszi értünk, hogy elmaradottságunkon gúnyo­lódik. Miközben minden lehetőséget elzár előlünk és15revelésünket csak arra a minimumra korlátozza, amelye^y idegen kormánynak a kormányzáshoz szükséges,lekiismeretét e nemzet azzal nyugtatja meg*, hogyciiikus bölcsességgel buzgón hirdeti, hogy Kelet
Kdét és Nyugat Nyugat marad és hogy ezek ketten
sohisem lehetnek egygyé. Ha el kell hinnünk, amit
nyugati tanitónk gúnyolódása a szemünkre vet, hogy
majinem két évszázadon át tartó gyámsága alatt
Indii nemcsak képtelen maradt önmaga kormány­zására, hanem szellemi téren sem tudott semmit sem
felmutatni — úgy ezt a nyugati kultúra alkatának és
annak tulaj donitsuk-e, hogy mi ezt a nyugati kultúrát nem
vagyunk képesek befogadni, vagy a nemzet számitó
becsvágyának tulajdonítsuk, amely az európaiak
feleditát, Kelet civilizálását vette magára ? H ogy
a japán nép olyan adományokkal van megáldva,
amelyekben mi hiányt szenvedünk, ezt készséggel
elismerjük, de hogy szellemünk az ő szellemükkel
összeiasonlitva természettől alkalmatlan a teremtésre,ezt még azoknak sem ismerhetjük el, akiknek pedig
ugyancsak veszélyes ellentmondanunk.
A valóságban ugyanis a nyugati nacionalizmus
nem szociális összemüködésre van alapitva, hanem
legbensőbb magváig a harc és a hóditó önzés szellemé­től van áthatva. A hatalom szervezetét a tökéletes­ségig fejlesztette, de nem igy a szellemi ideálizmust.
Szelleme hasonló a ragadozóéhoz, amelynek minden­áron meg kell szereznie zsákmányát. Semmiképpen
sem hajlandó eltűrni, hogy vadászterületei kulturországokká változzanak át. Ig*en, alapjában véve ezek anemzetek, vadászterületeik nagyobb kiterjedéséért
harcolnak. Ezért áll a Nyugat nemzete mint valami

16

gát a nyugati kultúra szabad áradata elé, hogy érta kultúrát a nemzet nélküli ország elől elzárja. Mert
ezt a kultúrát is hatalmi céljaira használja ki, telát
megpróbálja azt lekötni és kizsákmányolási célúit
szolgáló forrásait elzárni.
De mindezek ellenére az emberi természet ör­
vénye mégis az erkölcsi törvény és az ezt szolgáló
kultúrának, amely azokból él, akiktől jótéteméryeit
megtagadja, félerkölcsössége okozza majd romlisát.
Az általa tenyésztett rabszolgaság „ lassankint kiszá­rítja szabadságszeretetének forrásait. A tehetet­lenség, amelyre áldozatait kárhoztatja, teljes subával
ránehezedik és eljön a nap, amikor a világ minden
olyan országa, melyet a nemzet önéletébea ésönfentartásában megakadályoz, minden terhek legsulyosabbjaként fog ránehezedni és az örvénybe
fogja taszítani. Ha a hatalom odáig megy, hogyutjának akadálytalan továbbvitele érdekében m.ndenakadályt félretol, akkor győzelmes diadalmenete
váratlan bukással végződik. Erkölcsi féke anélkül,
hogy maga ezt észrevenné, napról-napra jobban
meglazul és végzetévé lesz az az ut, amelyen oly
akadálytalanul rohan.
Az európai kultúra minden adományából csaka törvény és a rend az, amit a nyugati nemzet bő
mértékben juttatott osztályrészünkül. Mig a kis
szopós-üveg, amelyen nevel bennünket, majdnem
teljesen üres és az egészségügy a nyomorúság almántengődik, addig a belügyi szervezet intézménye, aközigazgatás és a rendőrség, a titkos rendőrség, atitkos kémrendszer abnormális testületté fejlődik és
az országnak minden sarkában elharapódzik. Szükség

17

van rájuk a rend fentartása érdekében. De ez a rend
nem tisztára csak negatív jó ? A rendnek nem-e azadja meg a létjogosultságát, hogy a népnek aka­
dálytalanfejlődéséhez több lehetőséget teremt?
Feladata nem az-e, mint a tojáshéjjáé, amelynekértékét az adja, hogy a csibét és annak táplálékát
megvédi és az embernek kényelmes formában reggelit
szolgáltat ? A puszta igazgatás terméketlen, nem
alkotó, élettelen valami. Olyan, mint a gőzhenger,
mely ugyan borzasztó súlyos és erős, s amelynek
meg van a maga haszna is, de semmit sem tehet aföld megtermékenyitése érdekében. S ha azután, hogyborzalmas müvét elvégezte, a béke adományát kinálja
nekünk, csak halkan mormolhatjuk: »A béke jó, deélni jobb és ez az adomány az, mely Isten által
nekünk adatott.*
Viszont igaz az is, hogy régebbi kormányaink sokelőnyét nem birták a mai kormánynak. De mivel nem anemzet kormányai voltak, szövetük nagyon lazánvolt szőve és elég teret hagyott ahhoz, hogy tulajdon
életünk is odalövelhesse szálait s mintáját titokbanbeszőhesse. Bizonyos, hogy ez időkben olyan dolgokat
is el kellet viselnünk, amelyek rendkívül kényel­
metlenek voltak a számunkra. D e tudjuk, ha me­
zítláb járunk kavicsos utakon, lábaink lassan m eg­
szokják a barátságtalan föld szeszélyeit; mig alegkisebb kavics is kinoz és nem hagy nyugváshoz
jutni, amint cipőnkbe nyomul. S a nemzet által való
kormány ilyen cipő — pontosan körülzár, megha­tározott rendszer szerint szabályozza lépteinket salig hagy valami szabadságot lábainknak, hogy
bennük elhelyezkedjen. Ha ti most statisztikáitokat
2

IS

mutatjátok nekünk, amelyek azoknak a kavicsoknak
a számát tartalmazzák, mik ezelőtt érték lábainkat
és ezeknek számát a mai rendszer csekély számú
kavicsaival akarjátok összehasonlitani,úgy nemvégeztek lényegbevágó munkát. Nem a külső aka­
dályok számáról van szó, hanem az egyén tehetetlen­
ségéről, mely nem képes azokat utjából eltakarítani.
A szabadságnak ez a korlátozása olyan baj, amely
nem annyira a méreténél, mint inkább minőségénél
fogva válik elviselhetetlenné. És nem kerülhetjük el,hogy meg ne lássuk azt az ellentmondást, hogy mialatta Nyugat s z e l l e m e a szabadság zászlója alattvonul előbbre, a Nyugat n e m z e t e szervezeteinekvasláncait kovácsolja, a legkeményebbeket és leg*széttörhetetlenebbeket, amilyeneket az emberiség
történetében valaha kovácsoltak.
Mikor India még nem volt a szervezés uralma alatt,viszonyai megváltozásának lehetősége még elég nagy
volt ahhoz, hogy ez a tény erőteljes és bátor férfiaknak
azt az érzést adja, hogy népük sorsának irányítását
egyszer a saját kezükbe vehetik majd. A váratlanban
való reménykedés mindig meg volt s a képzelőerőnek
szabadabb játéka úgy a kormányzók, mint a kormány­zottak részéről befolyásolta a történelem menetét. Nemállottunk olyan jövő előtt, amely, mint valami
gránitkockákból való fehér, hideg fal meredt erőink
kiélése és kiszélesitése elé, ahol is a reménytelenség
abban rejlik, hogy ezek az erők gyökerükben
halnak el a mesterséges bénitásirendszer következtében.
Mert a nemzetnélküli országban minden egyes ember az
egész idegen nemzet erőszakuralma alatt áll, amelynek
soha el nem fáradó ébersége — mivelhogy ez a gép

19ébersége — nélkülözi az emberi elnézés és meg­
különböztetés lehetőségeit. Egyetlen gyanús mocca­
násra csupa szemmé válik az egész szörny és
az általa uralt végtelen töm egből egyetlen lény
sem tud rettenetes, merev vigyázótekintete alól
kibújni. És amint a srófon csak a legkisebbet
csavarják, az egész lakosság, férfiak, asszonyok,
gyermekek érzik, mint szorítja egyre erősebben
őket, mint rabolja el lélekzetüket és nincs menekvés,
sem odahaza, sem valamely idegen országban.
Az élettelennek az élőre gyakorolt állandó,szörnyű, gépies nyomása alatt nyög ma a világ.
Nemcsak az elnyomott fajok, hanem ti is, akik
szabadoknak hiszitek magatokat, a nacionalizmus
bálványának áldozzátok fel szabadságtokat és emberségteket és a bizalmatlanság, kapzsiság tompa, meg­mérgezett atmoszférájában éltek, amely immár elter­jeszkedett az egész világ fölött.
Láttam Japánban, mint veti magát oda lelkileg,önként az egész nép a jogfosztásnak és hogy hagyja
szabadságát megszabdalni egy kormánytól, amely
gondolatait, érzéseit mesterségesen termeli ki,
mindenfajta idomitható rendszabályokkal, gyanakvón
felvigyáz, ha a nép szellemi dolgokkal való foglal­
kozásra készülődik és szorosra fogott gyeplővel nem
igazi céljaihoz, hanem oda vezeti a népet, ahol receptjei
szerint egyenletes masszává olvaszthatja össze őket. És
a nép örömmel és büszkeséggel illeszkedik ebbe azáltalános szellemi rabszolgaságba, mert azzal a
beteges vággyal van eltelve, hogy ő is nemzetnek
nevezett erőgéppé legyen és más gépek kollektívönzését utánozza.

20

Ha a nacionalizmusnak egy ilyen újdonsült
fanatikusát törekvései bölcsessége felől megkérdez
az ember, akkor az igy válaszol: »Amig ebben
a világban a nemzetek ennyire terjeszkednek, nincs
jogunk magasabb emberségünknek szabad fejlődést
adnunk. Összes erőinkre a veszedelem elleni védeke­
zéshez van szükségünk és ezt a legjobban akkor
tesszük, ha a legnagyobb mértékben sajátítjuk el,
magukat a veszedelmet alkotó erőket. Mert a modern
világban lehetséges egyetlen testvériesülés, a zsiványságban való cinkosság.« A Japánban csak
nemrég annyiraünnepelt japán-orosz testvéri szövetség
alapja nem a keresztény vagy buddhista szellem
hirtelen újjáéledésében keresendő, hanem a kölcsönös
egymást-feny égetésben, ami a modern hit elvek szerint
sokkal valószínűbb és elhihetőbb.
Nem lehet letagadni, hogy ez a világ nemzetei­
nek igazi képe és az egyetlen tanulság, amelyetebből a föld népei menthetnek, az, hogy minden
testi, lelki és erkölcsi erejüket megfeszítve, a
hatalomért való nagy mérkőzésben egymást leteperjék. A régi időkben Spárta minden figyelmét
arra fordította, miként válhatna hatalmassá: azáltal,
hogy emberségét megcsonkitotta, ez sikerült is neki,de bele is halt az amputációba.
Bennünket azonban nem vigasztal az a tudatsem, hogy az emberi természet megcsonkitása, mely
alatt a mai idők szenvednek, nemcsak a leigázott
népekre vonatkozik, hanem azoknál a népeknél,
amelyek magukat szabadaknak hiszik még nagyobb
ez a baj, mert a bajt, mint ilyent nem is ismerik fel és
nem foglalkoznak vele önként kellőleg. Ha magasabb

21életjavaitokat a nyereségért és a hatalomért el­cserélitek, úgy ez szabad választásotokból történik
és miattam akár álljatok ide mellém és örvendezzetek
gyarapodó sikereiteken, mialatt lelketek hajótörést
szenved. D e nem kell-e majd valamikor számadást
adnotok arról, hogy egész népekben a legmagasabb
fokig fejlesztettek és szervezitek az önzést és ezt
jónak nevezitek ? Kérdezem tőletek, akad-e az
emberiség történetének akár legsötétebb szaka­szában is valami oly szörnyűséges, mint e gaztettea nemzetnek, amely karmát mélyen a világ mezte­
len húsába vájja s amelynek egyetlen gondja
az, hogy egy pillanatra se enyhitsen szorításán ?
Nyugat népei, akik ezt a szörnyet szültétek, el tud­játok-e képzelni azoknak vigasztalan kétségbe­esését, akik a szervező ember absztrakt kísérle­tének áldozatául estek? Bele tudjátok-e helyezni
magatokat e népek helyébe, amelyek emberségük örö­kös elvesztésére látszanak elátkozva lenni s amelyeket
nemcsak emberségükben bántanak meg állandóan,
hanem amelyeknek örömdalokat kell énekelniök
egy olyan gépies apparátus kifogástalanságáról, amely
a gondviselésnek rendeltetett föléjük.
Nem láttátok, hogy amióta a nemzet létezik, az
egész világ úgy fél tőle, mint egy kisértettől ? Ahol
csak egy homályos sarok létezik, ott félnek titkos
rosszakaratától s ahol szemeit nem kell félni, ottállandóan a hátát félik az emberek. Minden lépés
zöreje, minden hang a szomszédságban összerezzenti
az embereket. És e félelem minden gonoszát fel­ébreszt az emberi természetben. Annyira hat rá, hogy
embertelenségét már szinte nem is szégyenli. Okos

22hazugságokon igyekszik javát keresni. Ünnepélyes
fogadalmak éppen ünnepélyességük miatt válnak
nevetséges bohózattá előtte. A nemzet minden ha­talmi kikészítésével és eredményeivel, zászlóival és
jámbor himnuszaival, istenkáromló templomi imáival
és hazafiui nagyhanguságának minden frázisos menny­dörgésével sem tudja azt a tényt elálcázni, hogy
a nemzetnek maga a nemzet a legnagyobb vesze­delme, h ogy valamennyi óvintézkedései ellene irá­nyulnak és minden uj nemzet születése egy uj ve­szedelemtől való félelemérzését kelti föl benne.
Egyetlen kívánsága, hogy a határán túli világ gyöngeségét hasznára fordítsa, mint egyes rovarfélék, amelyek áldozatuk védtelen húsában nevelik tojásaikats amelyben csak annyi életet hagynak, hogy élvez­hetők és táplálók legyenek. Ezért mindenkor képes
aztán mérges váladékát más népek életszerveibe
oltani, amelyek, mivel nem nemzetek, védtelenek.
Ez az alapja annak, hogy a nemzetnek kezdettől
fogva Keleten voltak a leggazdagabb legelői. A nagy
Kina ősi bölcsességének és szociális etikájának
gazdagságával, szorgalomra és önállóságra serkentő
nevelésével, olyan, mint egy cethal, mely a zsákmánylás vágyát kelti a nemzet szivében. Kina remegő
húsában már benne ülnek a soha célját nem tévesztő
szigonyok, amelyeket a nemzet, a modern tudo­
mányok és az önzés leánya hajítottak beléje. Siral­mas kísérlete, hogy emberségének ősi tradícióit és
szociális ideáljait lerázhassa magáról és kimerült
erejének maradékát a modern világban való érté­kesítésre használhassa fel, minduntalan meghiúsulnak
a nemzet akaratán. Ez a pénzügyi kötelezettségének

23

hurkát egyre szorosabbra húzza teste körük Meg­
kíséreli, hogy szárazra húzza és feldarabolja, hogyaztán elmenjen nyilvános hálaadó istentiszteletet tar­tani, amiért Isten megakadályozta egy nagy bajmellett egy második fölmerülését és biztonsága
veszélyeztetését. És a nemzet mindezért igényt tarta történelem köszönetére és ama jogra, hogy avilágot mindörökké kizsákmányolja és a világ egyik
végétől a másikig dicshimnuszokat zenget magáról,mint aki a föld sója, az emberiség ékessége, isten­áldása, amit ő persze teljes erejével a nemzettelenek
mezitelen fejéhez vág.
Tudom, micsoda tanácsot adtok nekünk. Azt
fogjátok m ondani: egyesüljetek magatok is nemzetté
és szegüljetek ellent a »nemzet« túlkapásainak. De
helyes tanács ez? Az a tanács-e ez, amelyet ember
embernek ad? Miért volna ez szükséges? Mily szivesen hinnék nektek, ha ezt mondanátok: »Legyetek
jobbak, igazabbak, becsületesebbek az emberhez
való viszonyaitokban, zabolázzátok mohóságotokat,nagyobb egyszerűséggel tegyétek életeteket egész­
ségessé és mutassátok meg,hogy hisztek az
emberben rejlő isteniben «. De mondhatjátok-e azt,
hogy nem a lélek, hanem a gép a legértékesebb
a számunkra és hogy az ember üdvössége attól
függ, hogy a halott kerékmüvek ritmusának művésze­tében a tökéletességig tud-e eljutni? H ogy gépnek
gép ellen, nemzetnek nemzet ellen kell harcolnia
egy végnélküli bikaviadalban?
Azt mondjátok, ezek a gépek meg fogják találni
az egymástól való félelmükön alapuló s kölcsönös
védelmüket szolgáló egyezséget. De a gőzkazánoknak

24

e szövetségéből hol
marad a lélek, a lélek,amelynek lelkiismerete és Istene van? És mi történ­
jék a világ ama nagy részével, amelynek meg­támadásától semmiféle félelem sem tarthat vissza
benneteket? A nemzet nélküli államoknak egyedüli
biztonsága a kovácsmühelyek, kalapácsok és srófhuzók féktelenségével szemben a hatalmak kölcsönös
féltékenységében rejlik. De ha majd nagyszámú,
most még különváló gépeiket egy szervezett csordaegységbe egyesitik, hogy ezáltal a Iflereskedelem ésa politika területén mohóságukat jobban csilla­píthassák, hol lesz akkor az a legvékonyabb remény­sugár is, amely azok megmenekülésére még hátra
marad majd, akik éltek és szenvedtek, szerettek ésszerettettek és a legmélyebb
értelemben vettbékés munkában töltötték el napjaikat, s akiknek
egyedüli bünük csak az volt, hogy nem szervez­
kedtek ?
»De«, mondjátok ti, >ez nem jelent semmit, ami
nem ellenállóképes, émnak tönkre kell mennie, ez
természeti törvény. Tehát ezeknek meg kell halniok*.
»Nem«, mondom »önmagukért éljenek és fognak
élni*. Nagy merészség tőlem, ma ilyesmit kijelenteni,de állitom, hogy az ember világa erkölcsös világ,
nem azért, mintha megegyeztünk volna abban, hogy
ezt vakon hinni fogjuk, hanem azért, mert ez valóban
igy van és mert veszélyes, ezt az igazságot nem
látni. És az emberben való erkölcsi törvény értékekülönböző területeken nem lehet különböző. A tör­
vény megszegését nem büntethetik odahaza szigorú
törvényekkel, hogy idegenben zabolátlan vágyaitokhoz
szabhassátok a törvényeket.

25

A rettentő háború karmai már Európa beleit tépik
s ti még mindig nem ismeritek fel ezt az igazságot?
Mégmasem,amikorEurópafelhalmozott kincsei tönkre­
mennek, emberségét pedig darabokra szedik a harcte­
reken? Csodálkozva kérditek: Mit követett el Európa,
hogy ezt érdemelné? A felelet: a Nyugat, erkölcsi
természetét szisztematikusan elkövesitette, hogy olyan
alapra tegyen szert, amelyen ezek az absztrakt ször­
nyek tevékenységüket a legnagyobb mértékben
fejthessék ki.
Egész idő alatt nyomorogni engedte az egyéni em­
bert, hogy ezáltal a hivatás-embere meggyarapodjon.
A középkori Európa egyszerű és természetes
embere, heves szenvedélyével és vágyával megkisérelte, hogy a hús és szellem harcában valami kiengeszteló'dést hozzon létre. Erőteljes fiatalságának
egész viharos ideje alatt a világi és papi hatalmak
egyidejűleg hatottak az európai emberre és őt tel­jesen erkölcsi személyiséggé képezték. Európa minden
emberi nagyságát a fejlődés ama idejének köszön­
heti, amelyet talán a megnyomorittatlan ember fejlő­dési idejének lehetne nevezni.
Azután a tudomány intellektusának kora követ­kezett. Tudjuk valamennyien, hogy az intellektus
személytelen. Életünk és szivünk egy velünk, deszellemünk elszabadulhat a személyes embertől ésigazáncsak ekkor vándorolhat szabadon a gondolatok v i­lágában. Intellektusunk olyan, mint egy aszkéta,
aki sem ruhát nem hord, sem táplálékot nem vesz
magához, nem ismer alvást, nincsenek kivánságai,nem érez sem szeretetet, sem gyűlöletet, sem rész­
vétet emberi tökéletlenségekkel szemben, s aki az

26élet valamennyi fordulatától érintetlenül csak saját
gondolataival foglalkozik. A dolgok gyökeréigássa le magát, mert a dolgokkal szemben nincsenek
személyes érzései. A grammatikus minden költészetet
elmellőzve, a szavak gyökeréig fúrja magát, mertnem élő valóságot, hanem törvényt keres. Ha atörvényt megtalálta, megtaníthatja az embereket aszavakkal való remeklésre. Olyan erő ez, amelynek
meg van a maga különös haszna és megfelel az
ember egy bizonyos szükségletének.
Az élő valóság* azonban az a harmónia, amely
dolgok részeit valami egésszé forrasztja össze. Ha
ez a kötelék megoldódik, úgy valamennyi részszétrepül, leküzdik egymást és igy elvesztették létükértelmét. Akik hatalomra vágynak, az egymással
küzdő őselemeket megkísérelik maguk alá igázni ésszűk csatornákon erőszakosan úgy vezetni őket, hogy
az emberiség különös szükségleteit szolgálják. Vanvalami nagyszerűség azemberi szükségletek ki­
elégítésében. A fizikai életen belül szabadságot ad az
embernek. Uralmat ad neki téren és időn. R övididő alatt elvégezhet valamit és egy teret többfajtaelőnyére fordíthat. Ép ezért könnyen túlszárnyalja
azokat, akik egy lassúbb tempójú és kevésbbé ki­
használt területű világban élnek.
A hatalomnak ez a növekedése egyre gyorsabb
tempóban történik. S mert a hatalom valami olyan, ami
az embertől különvált, nemsokára az egész emberiséget
meg fogja kaparintani. Az erkölcsös embert maga
mögött hagyja, mert ez tekintetét nuigukra a dolgokra
és nemcsak a dolgok személytelen és abszti*akt tör­
vényeire irányítja.

27
Az ember, ha szellemi és testi ereje messze
tulfejlődte erkölcsi erejét, olyan mint egy zsiráfkarikatúra, amelynek feje hirtelen mértföldnyire
felszaladt testéből és azzal alig látszik már össze­
köttetésben lenni. Ez az éhes fej, hatalmas fogaza­tával lezabálta a fák ágait, de a táplálék későn ér­
kezik az emésztőszervekbe, úgy, hogy a sz ív vér­szegénységben szenved. A Nyugat maga azonban
boldog tudatlanságban látszik lenni természetének e
diszharmóniája felől. Anyagi sikereinek csodálatos
mérete minden figyelmét igénybe veszi és gyara­
podásához szerencsét kiván Önmagának. Logikájának
optimizmusa, vasúti hálózata kiszélesedéséhez mérinövekedő boldogulását és még végtelen lehetőségeket
lát maga előtt. Elég felületes azt gondolni, hogy
minden holnap a mára hasonlít és annak értelme
csak 24 óra. Nem féli az egyre jobban megtellő élés­tárai és az éhező emberiség közt napról-napra
mélyebbre ásó szakadékot. Logikájában nem tud odáig
jutni, hogy lent a mélyben, gazdagságának és ké­
nyének végtelen rétegei alatt földrengések készü­lődnek, amelyek az erkölcsös élet egyensúlyát
fogják visszaállítani és hogy egy napon a szellemi
tanítások tátongó örvénye a porból született dol­goknak egész felhalmozott gazdagságát elnyeli majd.
Az ember a maga teljességében nem hatalmas,
hanem tökéletes. Ha tehát puszta erővé akarjátokátváltoztatni, akkor lelkét, amennyire csak lehetséges,meg kell szabdalnotok.
Ha egész emberek vagyunk, úgy nem lehetünk
halálos ellenségei egymásnak; szociális ösztöneink
erkölcsi ideáljának tradíciói megakadályoznak ebben

28bennünket. Ha odáig akarnék jutni, hogy emberi
lényeket öljek, akkor egész emberségemet szét
kellene rombolnom valamivel, ami akaratomat megsemmisiti, gondolkodásomat megbénitja, mozdula­taimat mechanizálja és akkor a teljes emberi sze­
mélyiség feloszlásából ki fog kerülni az az absztrakció,
az a rom boló erő, amelynek többé semmi köze sincs
az igaz emberséghez és mely ennélfogva könnyenválhatik brutálissá. Vegyétek ki az embert ter­mészetes környezetéből, szociális kötelezettségeivel
és a népről és szeretetről való érzéseivel gazdag
társadalmi életéből s nincs többé, ami valójának
egészét összetartsa, darabokban beilleszthetik óriás
gépeitek kerékmüvébe, amelyek mérhetetlen menynyiségü gazdagságok kitermelését szolgálják. Vál­
toztassatok egy fát tuskóvá és az tüzet fog nektekszolgáltatni, de nem élő' virágokat és gyümölcsöket.
Ilyen szisztematikus elembertelenités ment végbea politika és a kereskedelem területein. És a me­
chanikus energiának hosszú szülési fájdalmaiból eza tökéletesen kifejlett, csodálatos erejű és meglepő
étvágyú szörny született meg, amelyet a Nyugat» nemzet «-nek keresztelt el. Mint már mondottam, ez
absztrakt voltánál fogva, a legnagyobb könnyűséggel
hagyta maga mögött a teljes embert, mint erkölcsös
lényt. S mivel nincs lelkiismerete, mint akár egy lélek­telen kisértetnek, és olyan, mint egy érzéktelenségében tökéletes automata, katasztrófákhoz vezet,
amelyek romboló vadságukkal megszégyenitik az uj
hold vulkánikus kitöréseit. Ennek az a következ­
ménye, hogy az ember bizalmatlansága az emberhez,
mint a csalán állandóan ingereli minden testrészeiben

29

ezt a kultúrát. Mindegyik ország kiveti kémháló­
zatát a másik zavaros vizében és halássza a diplo­
mácia iszapos mélységében kiköltött titkokat. S mi
más ez a titkos működés, mint a nemzet világosságot
kerülő üzelmei: a rablás, gyilkolás, árulás és mindazok aszégyenletes gazságok, amelyeket a romlottság leg­mélyebb örvényeiben gyártanak? Mivel minden
nemzetnek meg van a maga rablásról, hazugságokrólés hűtlenségekről szóló története, igy az egymással
való érintkezésükben csak bizalmatlanság és félté­kenység burjánozhatik és eközben a nemzetközi
erkölcsi szégyenérzetük annyira vérszegénnyé válik,hogy szinte siralmas rájuk nézni. A nemzet jámbor
felháborodásának dudáján annyiszor cserélte már
fel a melódiát, ahányszor az idők fordulása és diplo­
mácia szövetségek ezt megkövetelték. Ú gy, hogy
ezt politikai tingli-tangli mulattató varieté-előadás­ként szokás ma már élvezni.
Ép egy Japánba tett utazásomról jöttem mostvissza, ahol is intettem ezt a fiatal nemzetet, hogy
maradjon meg* emberségének magasabb ideáljai
mellett, soha vallásként ne vegye át a Nyugattól anacionalizmus szervezett önzését, szemeit sohase
legeltesse szomszédjai gyöngeségén, ne cselekedjen
soha lelkiismeretlenül a gyöngével szemben, akiellen büntetlenül és olcsó babérok árán lehet gazsá­
gokat elkövetni, mialatt igaz, emberségtől ragyogó
ajkainkat a csodálat csókjára azoknak nyújtjuk,
kiknek hatalmuk arra való, hogy erre ütéssel
válaszoljanak. Egyes újságok költői kvalitásaiért
megdicsérték beszédemet, viszont jelentős oldal­
pillantással megjegyezték, hogy egy elnyomott nép

30

poéziséről van szó. Éreztem, hogy igazuk van. Japán
modern iskolában tanulta meg, hogyan lehet hatal­massá lenni. Tanulmányait befejezte és most kikép­
zésének gyümölcseit akarja élvezni. A Nyugat
mennydörgő ágyúi hangján igy kiáltott Japán kapuielőtt: ^Legyen nemzet!« És ime, Ion nemzet. És
most, hogy itt van, miért nincs ott szivetek leg­mélyén a barátság tiszta érzése s miért nem mond­
játok rá, hogy jó ? H ogy van az, hogy amikor
egyszer Japán a kultúrában való elsőbbségével
dicsekedett, egy angol lapban a keserűség megnyilat­
kozását olvastam, holott az angolok ép úgy, mint
más nemzetek, minden szégyenkezés nélkül ugyanezt
hirdették évszázadokon át? Mert az önzés ideálizmusa
állandóan egy adag* öndicsérettel kell, hogy elkábitsa
magát. És ugyanazok a bűnök, amelyeket ha ő követ
el, oly természeteseknek és ártatlanoknak tűnnek
fel előtte: kellemetleneknek tetszenek neki ésfelháboritják azonnal, amint azokat más nemzeteknélészleli. Ha a saját képetekre formált japán nemzetet
nemzeti frázisok vizére látjátok elszabadulni acölöpöktől, akkor a fejeteket rázzátok és mondjátok:»Nem jól van.« Nem-e Japán is egyik oka annak,
hogy itt nálatok is kiadták a jelszót, hogy tekintettel
az uj, fenyegető veszedelemre, még nagyobb erővel
kell fegyverkezni? Japán, amelynek b u s h i d ó j a *)van, biztosítja, hogy Amerikával szemben, akinek
köszönettel adós, sohasem fog hűtlenséget elkövetni.
*) A bushidó szót közönségesen »lovagiasság«-nak szokták
fordítani. A japán lovagságnak erkölcsi törvénykönyve (Samurai),általában a japán nép erkölcsi alapelveinek foglalata.

31

De nehezetekre esik ezt el is hinni neki, merta nemzet bölcsessége nem az emberiségben való
hiten, hanem az abszolút bizalmatlanságon alapul.
Azt fogjátok mondani magatokban, hogy nem ab u s h i d ó Japánjával, az erkölcsi ideálok Japán­jával van dolgotok, hanem a nép önzésének
abstrakciójával, a nemzettel; és egy nemzet csak
addig bizhat a másikban, amig érdekeik együtthalad­nak, vagy legalább is nem ellentétesek. Ösztöneitek
megsúgják nektek, hogy egy uj nép belépése anacionalizmus arénájába megnagyobbitja azt a vesze­delmet, amely mindennek ellentmond, ami a legmagasabbrendü az emberben és amely sikereivel
beigazolja, hogy a boldoguláshoz vezető ut a lelkiismeretlenségen át visz — és jónak lenni jó a gyön­
géknek és Isten az egyedül megmaradt vigasza az
elnyomottaknak.
Igen, ez a nemzet logikája. És a nemzet sohasem
hallgat a jo g és igazság hangjára. Az erkölcsi
romlásnak ezt a körtáncát tovább fogja folytatni ésacélt acélra, gépet gép mellé fog illeszteni és azember jámbor hitének és élő ideáljainak minden
kedves virágát le fogja taposni.
S ha mégis engedtük, hogy félrevezessenek ben­nünket és hittük, hogy korunkban több emberségesség
uralkodik, mint a múltban: ennek a tévedésnek alapja
olt keresendő, hogy életszükségleteinket ma gazda­
gabban tudjuk kielógiteni és testi fájdalmainkat
hathatósabban tudjuk enyhiteni, mint azelőtt. Mégisez főkép nem erkölcsi áldozatkészség révén, hanem
az intellektuális erő segitségével történik. Méretében
nagy ez a jó, de nem a mélyből jön és nem is hatol

32

a mélybe. Ismeretek és teljesítőképességek nagy
mértékben jelentkeznek külső hatásaikban, de ők
csak szolgái az embernek s nem jelentik magát azembert. Szolgálatuk olyan, mint a szállodabeli
kiszolgálás, ahol minden kifogástalanul van beren­dezve, de hiányzik a gazda; ahol minden inkább
kényelmes, mint barátságos.
Ezért nemszabad elfelejtenünk, hogyarendszeres organizációk, amelyek mindenfelé messze
kiterjeszkednek, erősitik ugyan hatalmunkat, de nemerősitik emberségünket. A nemzet növekedő hatalmával
gyarapszik annak önimádása is és ez kerül túlsúlyra.
Az egyén készségesen hátára veszi a nemzetet és
igy áll elő a természetellenesség, amelynek az
a nagy szerencsétlenség a következménye, hogy azember minden áldozatával olyan Istent tisztel, aki
erkölcsileg sokkal mélyebben áll, mint maga az ember.
Ez sohasem történhetett volna meg, ha az Isten valóban
olyan volna, mint maga az ember. Hadd adjak itt
egy találó magyarázatot. India egyes részeiben, mint
a vallásosság különös módját teszik az özvegy
kötelességévé, hogy minden tizennegyedik napon
teljesen távoltartsa magát az evéstől és ivásól. Ez
sokszor értelmetlen és embertelen rémségekhez
vezet. Mert az emberek természettől fogva nem
ily kegyetlenek. Mivel azonban ez a vallásosság
nem más halott fogalomnál, tökéletesen megöli azember erkölcsi érzését. Ugyanez áll arra az emberre
is, aki különben soha fölöslegesen állatot meg nem
ütne, mégis borzalmas fájdalmat okoz egy egész
csomó ártatlan teremtménynek, ha érzéseit a »sport«
ideológiájával kábitotta el. E^ejv az id^olócnák a7;

33

intellektus termékei, azaz logikus szabályozások;ezért tudják oly könnyen az egyéni embert köd­felhőikbe burkolni.
És a nemzet ideológiája egyike az ember által
kitalált leghathatósabb kábitószereknek. Mákonyának
hatása alatt egy egész nép keresztiilviheti legotrombább
önzésének
rendszeres
programmját,
anélkül, hogy erkölcsi romlottságának csak leg­
kisebb mértékben is tudatában volna, sőt rendkivül
indulatossá válik, ha ezt előhozzák neki.
De lehetséges az, hogy az ember erkölcsi érzé­sének mindjobban való letompulása örökké igy tart­
son? Nem fogja ez magát valaha megboszulni ?
Nem fog ez a hatalmas szervezőgép egy napon
oly korlátbaütközni,amely
vágtató rohaná­sában feltartóztatja és szétroncsolja? Hát való­
ban hiszitek, hogy a gonoszát azzal, hogy tuligérik,tartósan sakkban lehet tartani és hogy az ördögöt
okos tanácscsal a kölcsönös megegyezés kalitkájában
lehet örökké tartani, ahova ideiglenesen elhelyezték ?
Az európai nemzeteknek ez a háborúja megtorló
háború. Az embernek mint ilyennek minden erejével
védekeznie kell az ellen, hogy halott dolgok kerül­
jenek a szive helyére és rendszerek s állam-művészet
az embernek emberhez való élő kapcsolata helyére.
Az idő eljött, amikor az egész szégyenletesen meg­bántalmazott emberiségért Európa saját testén kell,hogy egész terjedelmében érezze azt a rettenetesértelmetlenséget, amit nemzetnek neveznek.
A nemzet már régóta a megcsonkitott emberiség
számláján élősködött. Az emberek, Isten legtöké­
letesebb teremtményei, ebből a nemzeti gyárból
8

34

nagy seregekbenmint háborút és pénztcsináló
drótbábuk kerültek ki, nevetségesen büszkén mecha­
nizmusuk szánalmas tökéletességére. Az emberi
társadalom mindjobban egy politikusokból, katonák­
ból, gyárosokból és bürokratákból álló bábszínházzá
változott át, akiket kitünően működő drótberendezések
segítségével ide-oda ráncigáinak.
D e az önzés minden szüleménye: gyűlölet és
kapzsiság, félelem és képmutatás, gyanusitás és
zsarnokság, sem lehet tartósan életképes. Ezek aszörnyűségek óriássá nőnek ugyan, de az arányosságh ányzik belőlük. És a nemzet teste, amely nem húsból
és vérből, hanem acélból és gőzből és hivatalokból áll,egy mindig fantasztikusabb szörnyé fog földagadni,
mig végül szörnyszülött volta nem lesz képes többé
egész terjedelmét összefogni — és el kezd ropogniés repedezni, lihegőn mérges gőzöket és tüzet okádni
és az ágyuk dörgésében halljuk majd halálhörgését.
Ebben a háborúban kezdődött el a nemzet élet­halál harca. Egész mechanizmusa hirtelen megveszett
és a fúriák táncába kezdett, amelyben saját tagjait
morzsolja szét és dönti porba. A tragédia ötödik
felvonásához érkeztünk.
Akiknek valamelyes hitük van az emberiségben,
csak a legforróbban remélhetik, hogy a nemzet zsar­
nokságát a régi alkatában sértetlenül nem fogja
többé visszanyerni, fogait és patáit, messzire nyúló
vaskarjait és borzalmas belső ürességét, ahol minden
gyomor és semmisem szív ; ezeknek remélniük kell,hogy az ember az absztrakciók ködtengeréből, amely
körülburkolta, az egyéni szabadságban fog* újjászü­letni,

35

Ez a rettenettes háború fellibbentette a fátylat
és Nyugat szemtől-szembe áll munkájával, amelyért
lelkét föláldozta. Most meg kell tudnia, micsoda
munka volt ez.
Sohasem sejtette, mint megy végbe erkölcsi
természetében egy lassú és észrevétlen elhalással és
elrothadással járó folyamat, amely majd szkeptikus
tanitásókban jelentkezett, majd és még gyakrabban
és látszólag szelidebben, de annál veszedelmesebben
az emberiség nagy részének osztályrészéül juttatottmegcsonkítások és gyalázatok mitsemsejtésében.
M ostfsaját tapasztalataiból ismerje meg az igazságot.
És ekkor olyanok fognak támadni saját véreiből,akik
jelenlegi illúziók szolgasága alól felszabadítják
magukat s ebből az önzésre alapított romlottságból
testvéresülést fognak teremteni. Fel fogják ismerni,
hogy Isten gyermekei és nem egy gépezet rabszolgái,
amely a lelket áruvá változtatja, az életet szakmákba
osztja, és anélkül, hogy tettének tudatában volna,
kiszakítja vaskarmaival a világ szivét.
És mi, nemzetnélküliek, kik porig alázott hom­lokkal állunk itt, meg akarjuk mondani magunknak,
hogy ez a por szeütebb a hatalom büszke várakká
emelt tégláinál. Mert ez a por élettel, szépséggel és
fönséggel termékeny. Meg akaijuk köszönni Istennek,
hogy a mi sorsunkul rendelte el az éjszaka csönd­
jében, szomorúságában és kétségbeesésében való
virrasztást, viselni a büszkék gunyját, a hatalmasok
terhét, hogy mindezen szenvedések között, annakellenére, hogy szivünk repdesett a kétségbeeséstől
és félelemtől, a gépben való üdvözülés vak hitének
ellentállottunk és kitartottunk Istenben és az emberi
3*

B6

lélekben való bizalmunkban. És ápoljuk mégis areménységet, hogy ha a hatalom megszégyenülten
elhagyja trónját és helyét a szeretetnek engedi át
ha majd eljön a reggel, melyben az emberiséget
legázolt nemzet hátrahagyott véres nyomai feltisztittatnak, bennünket fognak hívni, mire mi szenteltvizzel
telt szent edényeinket elhozzuk majd, hogy az embéri
történelmet újból megtisztítsuk és évszázadok szét­taposott porát megáldjuk újból termékenységgel.

Nacionalizmus Japánban.
A szolgaság legrosszabb formája az, hogyha acsüggedés karmaiba kerülünk, mert ez elraboljatőlünk az önmagunkban való hitet és ezzel a szaba­
dulás minden reménységét. Ismételten és némi joggal
mondották mindig nekünk, Ázsia a múltban él —olyan mint egy gazdag Mausoleum, mely minden
pompáját kibontja, hogy halhatatlanná tehesse a
halottat. Azt mondták Ázsiáról, hogy mivel nem
képes egyébre, mint hogy tekintetét a múltra
irányitsa, sohasem volna képes a haladás utján haladni.
Nem tettünk e szemrehányás ellen semmit és végül
is jogosnak fogadtuk el. Tudom, Indiában, tudósaink
nagy része nem képes elviselni azt a megaláztatást,amely ebben a szemrehányásban rejlik és mostminden készségüket, hogy kérkedhessenek vele, ezt
a megállapitást dicsőséggé változtató öncsalásra
használják fel. De a kérkedés csak hamis álarc mögé
bujt szégyenérzet, amely nem hisz komolyan ön­
magában.
A dolgok ilyen állásakor, amidőn mi, Ázsia
lakói, belehypnotizáltuk egymásba, hogy ennek igy
kell lennie s hogy ezen semmi uton-módon változ­
tatni nem lehet, Japán váratlanul felébredt szendergéséből. Mérföldes léptekkel behozta az elálmodottévszázadokat és teljesítményeivel rövidesen kortársai

38

legelső sorába küzdötte fel magát. Ez megtörte azévszázados varázst, amelynek hatása alatt azt hittük,
hogy sorsunk csakugyan bizonyos népek bizonyoséghajlat alatt való sorsa. Elfelejtettük, hogy Ázsiá­
ban valamikor nagy királyi birodalmak léteztek
hogy valaha filozófia, todomány, művészet és iro­dalom virágjukban álltak, és hogy valamennyi nagy
vallásnak itt volt a bölcsője. S épen ezért nem
lehet azt mondani, hogy Ázsia kiimájában és föld­
jében van valami, ami szellemi tétlenséget termelne
vagy elnyomoritaná az emberben a haladásért
való kezdeményezést. Évszázadokon át magasan
lobogtattuk Ázsiában a kultúra fáklyáját s tettük
ezt olyankor, amikor a Nyugat még a sötétben
szunnyadt és ezt csak nem lehet a szellemi nehéz­
kesség s szűk horizontusság jeleként venni?
Aztán jött egy idő, amikor Ázsia valamennyi
országára ráfeküdt az éjszaka sötétje. Az idő áram­lata hirtelen megállani látszott és Ázsia nem vett
többé táplálékot magához: elkezdte magát múlt­
jából, jobban mondva önmagából táplálni. Ott feküdt
halotti csöndjében és az a hang, amely egykor hangosszóval örök igazságot hirdetett és sok emberöltőn
át az emberéletet — mint ahogy a levegő tengere
körülveszi és megtisztítja a földet — tisztán tartotta,
ez a hang megnémult.
De az életnek szüksége van az alvásra is, atétlenség periódusaira, amelyben megszűnnek moz­
dulatai, amikor már nem vesz többé táplálékot
magához és múltja készleteiből él. Izmai ekkor
tehetetlenül elernyednek és könnyű ilyenkor tompult­ságán gúnyolódni. Az élet ritmusában szükség van

39

az ilyen szünetekre, hogy ezalatt az élet megújíthassa
magát. Egy tettbő élet állandóan költekezik, feléli
minden olaját. Ezt a tékozlást nem lehet a határ­
talanságig folytatni, hanem mindannyiszor a paszszivitás időszaka következik utána, amelyben nem
szabad többé az erőket felhasználni, kalandokba
bocsátkozni, amelyben a nyugalom a legelső köte­
lesség, hogy az életerő fokozatosan viszatérhessen.
Szellemünk természettől fogva a takarékosságra
hajlamos, szeret szokásokat felvenni,
kipróbált
síneken haladni, ami közben megtakarítja a minden
lépésnél való elgondolkozás fáradtságát. Készen
átvett eszmények ellustitják a szellemet. Az uj szer­
zésért való küzdelemben féli meglevő tulajdonának
elvesztését. Megpróbálja biztosítani magának ezt
azáltal, hogy a szokások erődítésébe zárja. De ez
valójában annyit jelent, mint a meglevő bírásánakélvezetét lehetetlenné tenni. Ez fösvénység. Az élő
eseményeknek nem szabad a növő, változó 'élettel
való kapcsolataikat elvesziteniök. Nem az őket gondosanféltő korlátokon belül, hanem kint az élet országutján, uj tapasztalatok minden kalandjaival és lehető­ségeivel gazdagon szabadok ezek valóban.
Egy reggel az egész világ meglepetten tekintett
fö l: Japán egy éjszaka alatt áttörte ősi szokásainak
falait és győzelmesen kilépett belőlük. Ez oly hihe­
tetlenül rövid idő alatt történt, amennyi időtmindössze egy ruhadarab felcserélése vesz igénybe
és semmi hasonlatosság nem volt ebben, egy ujépület lassú felépítésének munkájához. Az uj Japán
kimutatta mindjárt érett kora öntudatosságában
való bizalmát, az újjáéledt élet frisseségét és végtelen

40

lehetőségeinek gazdagságát. Attól féltek akkoriban,
hogy csak a történelem hirtelen szeszélyéről vanszó, az idő gyerekes játékáról, egy szappanbuborék­
ról, amely ugyan tökéletes a gömbölyüségében és
szinszépségében, de belül üres és tartalomnélküli.
De Japán végérvényesen bebizonyitotta, hogy hatal­
mának hirtelen való kinyilatkoztatása nem volt csak
rövid életű csoda, nem véletlen és átmeneti jelenség,
melyet az idő áramlata a sötét mélységből felszínre
dobott, hogy a következő pilanatban a hullámok
ismét az elfelejtettség tengerébe rántsák vissza.
Mert Japán öreg és modern egyidőben. Azt akeleti kultúrát örökölte, amely kötelességévé tetteaz embernek, hogy az igazi gazdagságot, az igaz.
erőt önmagában, lelkében keresse, amely kultúrabenső akaratot ad neki veszedelmekkel és vesztesé­
gekkel szemben, amely áldozatkésszé teszi, anélkül,
hogy kutatná ennek költségeit, vagy jutalmat remélne,amely megtanítja a halállal való dacolásra és számlálatlan kötelezettségeinek teljesítésére, amelyekkel atársadalomban való láncszem szerepénél fogva —embertársainak adósa. Annak a kultúrának azörököse, amely minden véges dolgokban a végte­lenség vízióját adta nekünk, amely által felismertük,
hogy a világmindenség élettel és lélekkel van telítve
és nem az ördög kényéből született meg, vagy pedig
egy távoli egekben élő teologikus Isten által terem­tett rettenetes gépezet csupán. Egyszóval, a modern
Japán az ősi K eletből sarjadt, mint a lótuszvirág,
amely könnyen és bájosan himbálódzik a levegőben
és mégis erősen és mélyen gyökeredzik a földbe,
amelyből felszökkent.

41

És Japán, az ősi Kelet gyermeke, mégis
merészen nyúlt a modern kor minden adományáért.
Bátor szellemről tett tanúságot, amikor áttörte
tehetetlenséget tehetetlenségre szülő szokásainak
korlátjait; saját szorgalma és ébersége szolgáljanak
ezek után védelméül és biztonságául. íg y jutott az
idő mai életével érintkezésbe és a modern civilizáció
kötelezettségeit bámulatraméltó buzgósággal és cso­
dálatos tehetséggel vette magára.
Ez az, ami Kelet más népeinek is bátorságot
adott. Felismertük, hogy élet és erő van bennünk, scsak az elszáradt héjjat kell lehántanunk magunkról
és mezítelenül az élet megifjitó áramába kell merülnünk.
Felismertük, hogy a halott dolgokhoz való menekülés
halált jelent és hogy csak az él, aki az egész életteljes merőségét veszi magára.
A magam részéről nem tudom azt hinni, hogy
Japán az által lett ilyenné, mert a Nyugatot
leutánozta. Életet nem lehet utánozni, erőt sokáig
szinlelni, mert a puszta utánzás megöli a jelenlevő
erőt. Megkötözi igazi természetünket és mindenütt
feltartóztat bennünket. Olyan ez, mintha csontjainkra
egy másik ember bőrét huznók és a kettő között
örökös harcot hoznánk létre.
Az igazság az, hogy a tudomány nem tartozik
az emberi természethez ; az csak valami eltanult ésiskolázás által szerzett. Ha a külső természet törvé­nyeit ismeritek, úgy ez még semmit sem változtat
emberi természeteteken. A tudást kölcsönözhettétek
másoktól, de nem igy a lélek adományait.
De kiképzésünk első idejében, amikor még
nem teszünk egyebet, minthogy mindent utánozunk,42

lényeges és lényegtelen, átvehető és át nem vehető
közt nem tudunk még különbséget tenni. Olyasvalamiez, mint a primitiv szellem hite az olyan véletlenkülső formák varázserejében, amelyek valamely
igazságot nyilvánítanak ki előtte. Azt hisszük,
valami értékeset és hathatósát hagyunk elveszni, haa héjjat nem nyeljük le magostul. De amig mohó­
ságunk mindig az egészet akarja megkaparintani magúnak, addig az életünket teremtő szervek csak a testet
tápláló anyagokat hasonitják át magukba. És ez az
igazi módja annak, ahogy az élő organizmus a dolgokat
magába felveszi. Ahol élet van, ott az a fentartásához
szükséges anyagok kiválasztásával és a kártékonyak
visszautasításával ad jelt magáról. Az élő organizmus
nem válik tápláléka részévé, hanem ellenkezőleg atáplálék válik az organizmus részévé. És csak igy leszerőssé és nem pedig azzal, hogy táplálékát felhalmozza.
Japán táplálékát nyugatról kapta, de nem igyéletszerveit. Japán nem merülhet el egészen a
Nyugattól kapott tudományos neveltségében és nemválhatik puszta géppé. Saját lelke van, amelyet
minden egyéb szükségletei elé kell helyeznie.
H ogy ezt megtudja tenni és hogy Japán ért ahhoz,
hogy ezeket az uj vívmányokat helyes módon fogja
elsajátítani, ezt gazdagon bizonyítják egészségének
megfigyelhető erőteljes jelei. És én őszintén remélem,hogy Japán modern vívmányaira való büszkeségé­
ben sohasem fogja a lélekben való hitét elveszteni,mert már ez a büszkeség is megaláztatás és végül
szegénységhez és gyöngeséghez vezet. A divathős
büszkesége ez, mely nagyobb értéket tulajdonit a
fejdiszének, mint a fejének.

43

Az egész világ látni akarj a, mihez fog kezdeni
Keletnek e nagy népe a modern idők kezeiből kapott
lehetőségekkel és kötelezettségekkel. Ha csak Nyugat
utáncsinálásáról van szó, úgy a felkeltett várakozások
teljesittetlenül fognak maradni. Mert nagyon komolyak
azok a kérdések, amelyeket a nyugati civilizáció fel­vetett, de egészen még nem oldott meg. Az állam
és egyén, a munka és tőke, a férfi és asszony közti,az anyagi nyereségvágy és a szellemi élet után való
vágy közti összeütközést, a népek szervezett önzése
és az emberiség magasabb ideáljai közti és a többi
komisz összeütközéseket, amelyek az állam és akereskedelem roppant szervezetének ellentéteiből
vagy az ember egyszerűségért, szépért és pihenésért
vágyó természetes ösztöneiből adódnak — mind­
ezeket harmóniába kell teremteni, valami senki által
még csak nem is sejtett módon.
Láttuk, mint torlódott meg s mint gyarapodott
akadályokban a civilizáció nagy áramlata. Láttuk, hogy
a civilizáció sokat dicsért emberszeretete vált az
emberek legnagyobb veszedelmévé, egy sokkal
komiszabb veszedelemmé, mint amelyet a korábbi
korszakokban nomád-'életü barbárok hirtelen táma­
dásai következtében kellett az embereknek el­szenvedniük. Láttuk, hogy dacára annak, hogyszabadságszeretetével dicsekedett, a szolgaságnak
rosszabb formáit teremtette meg, mint amilyenek
az emberi társadalomban valaha is érvényben
voltak — szolgaságot, amelynek láncai vagy azért
széttörhetetlenek, mert láthatatlanok, vagy azért,
mert a szabadság nevét és külső látszatát viselik
magukon. Láttuk, hogy vesziti el az ember borzai-

44

más gyalázatának átka alatt hitét mindazon magasabbéletideálokban, amelyek nagygyá tették.
Ezért, ti Japánok, nem fogadhatjátok el könnyű
szivvel s abban a hitben, hogy mindez hozzátartozik,
a modern civilizációt valamennyi irányával, mód­szereivel és berendezéseivel. Keleti érzékeiteket,
szellemi erőtöket, az egyszerűség iránt való szereteteteket, szociális kötelességeitek iránt való érzései­teket kell közbeiktatnotok, hogy a haladás nagy,ügyetlen, kellemetlen zajjal mozgó győzelmi szeke­
rének uj utat épithessetek. S az útja minden lépésénél
emberéletet és szabadságot követelő borzalmas áldo­zatok számát a legkisebb mértékre kell szoritnotok. Sokemberöltőn át a magatok módján éreztetek, gondol­
koztatok, dolgoztatok és örültetek és tiszteltétek
Isteneiteket. Ezt a magatok módját, mint valamiócska ruhát, nem dobhatjátok le magatokról. Mert
ez benne van véretekben, csontjaitok velejében,húsotok szövetében, agyatok tekervényében és
anélkül, hogy erről tudnátok, sőt akaratotok ellenére
is mindenre rá kell, hogy üsse bélyegét. Valamikor,
egyidőre megtaláltátok az emberi probléma meg­oldását, amely elégedettekké tett benneteket ésvolt saját életfilozófiátok és életmüvészetetek. Mind­ezt most, a jelenlegi helyzetben fel kell használ­
notok, hogy ne csak puszta ismétlést, hanem uj
teremtést adjatok — teremtést, amely egész népetek
leikéből való s melyet ez, az emberiség javát szol­
gáló hozzájárulásként kinál föl a világnak. Ázsia
összes országai közül egyedül nektek Japánban vanszabadságotok ahhoz, hogy amit a Nyugattól kap­
tatok, saját értelmetek és szükségleteitek szerint

45hasznosítsátok.
Abban a szerencsés helyzetben
vagytok, hogy külső tényezők nem rövidítenek meg*benneteket, de annál nagyobb felelősséget viseltek
magatokon, mert egész Ázsia nevében feleltek azokra
a kérdésekre, amelyeket Európa az emberiség elé
tett. Országotokban tovább folynak a kísérletek,
amelyek a modern civilizáció képét azzal akarják
a Kelet által megváltoztatni, hogy ott, ahol az
mint gép jelentkezik, életet leheljen be, a hideg*
számítás helyére emberi érzést helyezzen és ne
annyira hatalmat és eredményt, mint inkább ázigazság és a szépség harmonikus és élő termését
keresse.
Azokra az időkre kell, hogy emlékeztesselek
benneteket, amikor Ázsia egész keleti része Birmától
Japánig a népek közti egyetlen természetes köte­
lékkel, a legszorosabb barátság kötelékével volt
Indiával összekötve. Akkoriban szivtől-szivig köz­
vetlen összeköttetés létesült; egyetlen élő idegrendszert képeztünk mindannyian, egyidőben éreztük
az emberiség legmélyebb szükségleteit. Nem éltünk
egymástól való félelemben, nem kellett felfegyver­keznünk, hogy sakkban tartsuk egymást. Nem
haszonlesés és kapzsiság hajtott össze bennünket,
gondolatokat és eszméket cseréltünk, a legmagasabb
szeretet adományait kináltuk és fogadtuk be. A leg­mélyebb lélekközösséget nem akadályozta a nyelvek
és szokások különbözősége; viszonyunkat faji gőg,testi vagy szellemi fölény tudatából származó otromba
felfuvalkodás nem zavarta; az emberszeretet nap­
fénye alatt a művészet és irodalom földjéből uj
levelek és virágok sarjadtak és különböző hazáju,

46

nyelvű és múltú népek az emberiség legmagasabb
egységének és a szeretet legerősebb kötelékeinekügyét szolgálták. Nem kellene-e arra is gondolnunk,hogy abban az aranykorszakban, amelyben az emberi­ség közösen küzdött a legmagasabb életcélokért,
halmozta fel természetetek a halhatatlanság balzsamát,
amely egy uj korszakban népeteket újjászületéshez
segítette és erőt adott neki, hogy elhasznált
testét eldobja magától s újat öltsön és a legcso­
dálatosabb átváltozás megrázkódtatásaiból sértetlenül
kerüljön ki?
A politikai kultúra, mely Európa földjén nőtt smint buján tenyésző gaz az egész földet beborította,
kizárólagosságokon alapszik. Figyelmét mindig ide­
genek sakkbantartására vagy megsemmisítésére irá­nyítja. Hajlamai kannibáliak, abból táplálkozik,
amire más népeknek életük fentartásához feltétlen
szükségük van és megkíséreli ezeknek egész jövő­jüket elnyelni. Állandóan attól fél, hogy más fajok
is jelentőségre tesznek szert s ezt a félelmét veszedélemmé nyilvánítja. Határain kívül pedig azáltal
igyekszik minden nagyságot magjában megfojtani,
hogy a nálánál gyöngébb fajokat letipoija, hogy igy
azok örökös gyöngeségrelegyenekkárhoztatva.Mielőtt
ez a politikai kultúra uralomra jutott és éhes boszuját
odáig öblösitette, hogy egész földrészeket nyelhessen
el, voltak már nekünk is háborúink, fosztogatásaink,nyomorral járó erőszakos tróncseréink, de sohasem
láttunk ilyen félelmetes és reménytelen rablásvágyat,
a nemzeteknek ilyen kölcsönös egymást-fölzabáiását,egész földrészek széthasitására készült ilyen óriási
gépeket, sohasem láttuk a féltékenységnek ilyen

4?

szüleményeit, amelyek állandóan készen tartják bor­
zalmas fogaikat és karmaikat, hogy egymás beleit
kölcsönösen szétmarcangolják. Ez a politikai kultúra
tudományos és nem emberi. Hatalmas, mert összeserőit egy célra irányitja, mint a milliomos, aki lelkeárán keresi a pénzt. Elárulja a bizalmat, szégyen­telenül hazugsághálókat sző, templomaiban hatalmasbálványokat állit a kapzsiságnak és büszke költséges
ceremoniáju istentiszteleteire, amelyet patriotizmusnak
nevez. És minden bizonyossággal meglehet jöven­dölni, hogy ez a gazság véget fog érni, mert van avilágon egy nemcsak az egyesre, hanem a szervezetttársadalomra is kötelező erkölcsi törvény. Nem sért­
hetitek meg nemzetetek nevében állandóan úgy ezt atörvényt, hogy abból mint individuumok hasznot
húzhassatok. Az emberi eszményeknek ez a nyil­
vános aláásása a társadalom minden tagjára kihat,
fokozatosan és észrevétlenül elgyöngiti az embert s
minden iránt, ami az emberben szent és becsülésreméltó, az aggság jelét magánhordó, cinikus bizal­
matlanságot kelt. M eg kell gondolnotok, hogy ezt
a politikai kultúrát, a nacionalista patriotizmusnak
ezt a vallását, még csak nemrég állították próbára.
O-Görögországnak fáklyája abban az országban aludtki, amelyben először fellobbant. Róma hatalma
holtan és eltemetve hever nagy birodalma romjai
alatt. De a természetes társadalomra és ez emberek
szellemi eszményeire épitett kultúra él még Kinában
és Indiában. Ha a mai idők mechanikus erőinek
mértékével mérve gyöngének és kicsinek is látszik,
de hasonlit mégis az életet tartalmazó magvakhoz,
amelyek, ha eljön az ég megtermékenyítőn föléjük

48áradó áldásának ideje, ki fognak hajtani és fel fognak
növekedni, jótékony ágaikat el fogják terebélyesitenis virágokat és gyümölcsöket fognak teremni. Dea hatalom és a kapzsiság szomorú maradékait,a felhőkarcolók és széttört gépek romjait még Istenáldása sem épitheti fel újra, mert nem gyermekei
voltak az életnek, hanem ellenségei minden életnek— az örökkévalóság elleni lázadás szétzuzódott nyo­mai ezek.
De azt vetik a szemünkre, hogy eszményeink
nem mozgékonyak, hogy nincs meg bennük az ahajtóerő, amely uj látókörhöz
vezethetne ben­nünket és a tudás és hatalom uj területeit tárná
fel előttünk, hogy a korhadt keleti kultúra főtá­maszai, a filozófiai szisztémák, minden külső bizo­
nyítékokat visszautasítanak és balgán belenyugszanak
szubjektív tudásukba. Ez csak azt bizonyítja, hogy
im, ha tudásunk tisztátalan, hajlandók vagyunk tu­
dásunk tárgyát tisztátalansággal vádolni. E gy európai
megfigyelő számára kultúránk nem több metafizikánál,mint ahogy egy süket számára a zongorázás csak
ujjmozgatást és nem pedig zenét jelent. Nem képes
elhinni, hogy ennek a kultúrának alapját, élő va­
lóság teszi és hogy életünk ezen épül fel.
Szerencsétlenségre valamely dolog valóságának
bizonyítéka csak annak látható elképzelését jelenti.
Környezetetek valóságában csak azért hisztek, mertlátjátok, de nehéz egy hitetlennek bebizonyítani,
hogy kultúránk nem absztrakt speculációk ködszerü
szisztémája s hogy pozitív igazságot adott nekünk —igazságot, mely védelmet és táplálékot nyújt azemberszivnek. Benső értelemként fejlesztette ki ben-

4 9mink azt az adományt, amely véges dolgokban avégtelenséget láttatja velünk.
*De«, mondja tovább az európai, »ti egyáltalában
nem haladtok, nincs semmiféle mozgás bennetek*.
Kérdezem ö t : Honnan tudjátok ezt ? Haladásokat
céljaik szerint kell megítélni. A vonat a végállomás
felé halad — ez mozgás. De egy kifejlődött fának
nincs ilyen irányú mozgása, az ő haladása az élethaladása önmagában. El, és világosságra való törek­vése leveleiben zeng és nedvében folyik.
Évszázadokat éltünk mi is és élünk most is és
olyan valóságra törekszünk, amelynek betöltése
végnélküli — olyan valóságra, amely túlmegy ahalálon, sőt éppen ezáltal ad neki értelmet, a világ
minden nyomorúsága és szomorúsága fölé emelkedikés boldog lemondásban békét és tisztaságot hoz.
Ennek a benső életnek a gyümölcse élő gyümölcs.
Érte kívánkozik az ifjú, ha fáradtan és porosán haza­tér, a megsebesült katona; érte kívánkoznak, ha agazdagság elpocsékolódott a büszkeség megaláz­
tatok, ha az embersziv a tények kusza egymásradobottságában igazságért és hajlamai összetűzésében
harmóniáért kiált.
Vannak dolgok, amelyek nem tudnak várni. Ha
harcolni •akartok, vagy a piacon a legjobb helyet
akarjátok megszerezni, akkor el kell indulnotok,
futnotok, rohannotok kell. Idegeiteket feszítsétek avégsőkig, legyetek mindig az őrhelyeken, ha csakröptűkben elkapható alkalmakat kerestek. D e vannak
eszmények, amelyek nem játszanak bujósdit életünk­kel, magból virággá és virágból gyümölcsösé nőnek
lassan; végtelenül sok térre és égi fényre van szük4ÖO

ségük megérésükhöz és gyümölcseik, amelyeket
magukon hordoznak, évekig heverhetnek megvetettségükben és elfelejtettségükben anélkül, hogy megromlanának. Az eszményeiben dús Kelet, mely keb­lében a nap fényét és a csillagok évszázados csöndjét
őrzi, türelmesen megvárhatja, mig a haszonért lelken­dező Nyugat lélegzete kifogy és a szervezet Európa,
miközben sietve üzletei után utazik, a vonat abla­kából megvető pillantást vet a földjén gabonáját
kaszáló aratóra és az utazás vad gyorsaságában úgytűnik fel neki, mintha az ott kint nagyon lassú
volna és egyre visszamenne. De egyszer végetér agyorsaság, az üzletek elvesztik értelmüket és Európaéhező szive táplálékért jajgat, mig végre elérkezik
a napon gabonáját behordó szerény aratóhoz.
Mert ha az üzlet, a vétel és az eladás és az élvezet­
vágy nem is tudnak várni, a szeretet vár és vele aszenvedésben való szépség és bölcsesség és ajámbor álzatossag és hivő odaadás minden gyü­mölcse. És Kelet igy fog várni, amig ideje el­érkezik.
Természetesen nem vonakodom elismerni Európa
nagy dolgait, mert kétségtelen, hogy vannak ilye­nek. Azt az Európát, amelyből minden országokat
és időket megtermékenyítőn, művészetben és iro­dalomban a szépségnek és igazságnak kimerít­
hetetlen folyama táplálkozik — csak szivből szeret­hetjük és csodálhatjuk; ezt az Európát, amely titániszellemekkel és soha el nem fáradó erővel a világ
mindenség magasságait és mélységeit méri föl, amelytudásával körülöleli a végtelenül nagyot és a vég­telenül kicsit és szivének és értelmének minden

51

erejét a betegek gyógyítására és mindama nyom o­rúságok enyhítésére fordítja, amelyeket mi ezideig
reménytelen rezignációval fogadtunk, ezt az Európát,amely a földet azzal, hogy a természet valamennyi
nagy erőit szép szerevél és erőszakkal az ember
szolgálatába állította, odáig gazdagította, hogy alehetségesnek tetszőnél is többet tud ajándékozni
nekünk. Valódi nagyság, mint amilyen ez is, csak
szellemi erősségen alapulhat. Mert csak az ember
szelleme képes véges eredményeinek tudatában
minden akadállyal dacolni, fényszóróját közvetlenül
a szemetszuró mögé irányítani, soha el nem érhető
távoli célokért — amelyektől semmiféle balcsapás el
nem tántorítja — boldogan mártírrá lenni. Európa
szivében az emberség, igazságszeretet és a magasabb
ideálokért való áldozatkészség legtisztább folyama
csörgedez. Évszázados keresztény kultúra hatottaát mélyen, egész életvelejéig. Láttuk, hogy nemes
szellemek minden időkben mint küzdöttek színre és
vallásra való tekintet nélkül az ember jogaiért, mint
harcoltak saját népeik rágalmaival és szidalmaival
docolva az emberiség ügyéért és felemelték hang­
jukat a militarizmus vad orgiái, a bosszuszomj ésrablás vágy brutális őrjöngései ellen, amely olykor
egész népeket elragadott. Látjuk, mint készek újból
nemzetük által korábban elkövetett igazságtalan­ságokat jóvátenni és mint kisérelték meg hasztalana nyulszivü igazságtalanságok áradatát feltartóztatni,
amely a kárvallott részéről való gyönge és hatás­
nélküli ellenállás miatt háborittatlanul tovább dagad.
A modern Európa kóbor lovagjai élnek s nem
vesztették el hitüket a szabadság önzetlen szerete4 *52

tében és a nemzeti önzést és geográfiai határokat
nem ismerő eszményekben. Ok jelen vannak és
igazolják előttünk, hogy az élet örök forrásai nem
száradtak ki Európában s hogy
az bennük
mindig újjá fog születni. De ott, ahol Európa
tudatosan hatalma épületét ácsolja, jobbik termé­
szetét megtagadja és kigunyolja, ott égig halmo­
zódnak és Isten bosszújáért kiáltanak gonosztettei,
melyek az erkölcsi és fizikai rútság mérges vetését
szórják el az egész földön és szivtelen üzelmeikkel
a szépért és jóért lelkesedő emberi érzést bűnös
módon megsebzik. Európa mindaddig* rendkivül
jó jótéteményeiben, amig tekintete az egész emberi­ségre irányul és rendkivül rossz gonosztetteiben,
amint csak önérdekeire van tekintettel és minden
erejét és nagyságát kizárólag az emberben rejlő
halhatatlansággal és örökkévalósággal ellentétes célra
használja fel.
Keletázsia mindig ősi ösvényén haladt és politikamentes, szociális kultúrát teremtett, amely nincs
rablásvággyal eltelve és amely nem mechanikusan,de lélekkel működik és a legkülönfélébb, leg­mélyebb emberi összeköttetésekre van épitve.
Csöndes visszavonultságban a népek életproblémáira
megoldásokat termelt ki és elzártságának védelmealatt dinasztikus változásoktól és idegen népek
betöréseitől alig érintetten, végre is hajtotta őket.
De most, hogy ránktört a külső világ, elzárkózottságunk elveszett mindörökre. És mégsem szabad
emiatt panaszkodnunk, mintahogy a növény nem
panaszkodhatik, ha a sötét földből világosságra jut.
Eljött az ideje, hogy az egész világ feladatát a mi

53

feladatunkká tegyü k ; meg kell kísérelnünk, hogy aföld minden nemzete történetével összhangzásba
hozzuk kultúránk szellemét, nem ragaszkodhatunk
többé balga büszkeséggel a valamikor eszményeink
táplálását és védelmét szolgáló maghüvelyhez ésföldkéreghez, mert mindkettőt, burkot és kérget, átkell szakitanunk, ha azt akarjuk, hogy teljes erejébenés szépségében bokrosodjon fel az élet, s hogyadományainkat a nappal fényében kínálhassuk oda avilágnak.
A korlátok széttörésének és a világba való
kilépésnek ezt a feladatát Kelet népei közül Japán
vette először magára. Egész Ázsia szivét remény­séggel életesitette be. Ez a reménység* adja nekünk
azt a titkos f lángot, amely minden alkotó munkához
szükséges. Ázsia érzi most, hogy életét, élő müvek
alkotásával kell beigazolnia, hogy nem szabad tétlen
alvásban hevernie, félelemből vagy hizelkedéstől
elszéditve, erőtlen utánzásokkal a Nyugatnak be­
hódolnia. Ezért mondunk köszönetét a felkelő nap
országának és kérjük ünnepélyesen, tartsa mindig
emlékezetében, hogy Kelet misszióját kell betöltenie.
Egy mélyebb emberség életnedvét kell belecsepeg­
tetnie a modern kultúra szivébe. Nem szabad beletörőd­nie abba, hogy a fattyúhajtások kiszívják életnedvét,
hanem fel kell küzdenie magát a világosságba és szabad­ságba, a tiszta levegőbe és a végtelen térbe, ahol
kihallgathatja a nappal fényében és az éjszaka
sötétjében az ég szózatát. Amire eszményeinek
fensége minden emberek számára láthatóvá lesz,
mint országa szivéből a végtelenség régiójába fel­törő és vonalainak csodálatos lendületében egy

5 4leányzó szépségével és mégis szilárdan, erőteljesenés nyugodt fönséggel környezetéből kiemelkedő,hóval koronázott kies Fudzsijámája.

n.
Sok országban utaztam és összetalálkoztam
minden osztálybeli emberrel, de az emberinek jelenjét
sehol sem éreztem utazásaimon ily erősen, mint
ebben az országban. Más országokban az ember
hatalmának jelei messzi láthatók voltak és láttam
mindenfelé élénken megmutatkozó hatalmas szer­
vezeteket. A ruhában, berendezkedésben és költ­
séges szórakozásban ott eltengő pompa és bujaságszinte megdöbbentő. Sarokba szorítva érzi magát
közöttük az ember, mint egy hivatlan vendég azünnepi lakomán; félig irigységgel van eltelve, félig
pedig eláll a lélegzete a csodálkozástól. Náluk nincs
meg az az érzésünk, hogy az ember a legmagasabbrendü teremtmény, hanem egy halom olyan
csodálatos dolog felé sodródunk, amelyek ellenkezőleg,ép elválasztanak bennünket az embertől. Japánban azon­
ban nem a hatalom és gazdagság pompáztatása az ural­kodó életelem. Mindenütt a szeretet és csodálat
jelével találkozik az ember, nem pedig túlnyomó
részben becsvággyal éz kapzsisággal. Egy kitárult
szivü népet látni ott, mely pazarul ontja szét jóságát
a mindennapi élet legegyszerűbb eszközeiben, gon­dosan ápolt és tökéletességig kiképzett életformáiban
és a dolgokkal való bánásmód tudásában, és mindebben
nemcsak ügyességet árul el, hanem minden moz­
dulatában kellemest is.

55

A mi ebben az országban a legmélyebb benyo­
mást keltette bennem az, az a felismerés volt, hogya természet titkait ti nem módszeres széttagolással,
hanem közvetlen megérzéssel fogtátok fel. Felis­mertétek vonalainak beszédjét és színeinek zenéjét,az arányosságot egyenlőtlenségeiben és a ritmust
mozgásainak szabadságában; láttátok, mint vezeti
minden súrlódást kikerülve teremtményeinek hatalmas
seregét, hogy maguk a teremtményeiben levő ellen­tétek mint oldódnak fel a zenében és a táncban,
hogy bősége az önzetlen odaadás telje, s nem
kérkedő pazarlás. Felismertétek, hogy a természet
& szépség formáiban őrzi meg erőit, és ez az erőaz, amely anyásán mellén táplálja dolgos tevékeny­
ségben és mégis nyugalomban valamennyi óriás­erőket. Felismertétek, hogy a természet életerői alegteljesebb bájosság ritmusával őrzik magukat a
kimerüléstől és hogy lendülő vonalai finomságával
fáradtságát veszi a világ izmainak. Ereztem, hogy
képesek voltatok ezeket a titkokat életetekhez
hozzáilleszteni és hogy a minden dolgok szépségébenrejlő igazságot, lelketekbe fogadtátok. A dolgok
puszta ismeretét rövid idő alatt el lehet sajátítani,de szellemeteket csak évszázados neveléssel ésönbizalommal szerezhetitek meg. A természet külső
lebirasa sokkal egyszerűbb, mint annak szeretettelv^lió magunkévá tétele, mert ezt csak valóban teremtő
szellem teheti. Népetek ezt a teremtő erőt mutatta;
nem szerzett, hanem teremtett; dolgokat nem állított
ki közszemlére, hanem saját belső lényét nyilvání­
totta ki. Ez a teremtő szellem minden népben
megvan, uralkodik az emberi természeten és esz-

56

ményei szerint formálja őket. De itt Japánban azáltal,
hogy az egész nép szellemét átjárta és izmain és
idegein is áthatolt feladata — befejezettnek látszik.
Ösztöneitek megbízhatókká, érzékeitek élesekké
lettek és kezeitek természetes ügyességre tettek
szert. Európa alkotó szelleme a szervezés erejét
adta népeinek, amely főleg a politikában, a kereske­
delemben és a tudományos üzemekben mutatkozott
meg. Japán alkotó-szelleme a természetbeni szép­
séget mutatta meg nektek és erőt adott, hogy azt
megvalósítsátok az életben.
Minden különös civilizációban, különös emberi
tapasztalat ténye mutatkozik meg. Európa ugylátszik
a legmélyebben érezte fel a mindenségben élő
olyan dolgok ellentállását, amelyek fölött csak
azok meghódítása révén lehet úrrá lenni. Ezért
van az, hogy állandóan harcra készen áll és hogy
minden figyelmét erők szervezésére fordítja. Ezzel
szemben Japán világ*a egy olyan lénnyel érzett
kapcsolatot, amely előtt lelke mély hódolattal hajlik
meg. Ezért nem törekszik a természet uralására,
hanem végnélküli és örökös fáradozással a szeretetáldozatát nyújtja neki. A világgal való rokonsága
a lélek mély rokonsága. A szellemi szeretetnek ekapcsa egyesíti őt országa halmaival, a tengerrelés a folyókkal, az erdőkkel és ezek szépségben
és
hangulatban
való
gazdagságával;leikébeszerette az erdők zizegését, sugdosását és fohászko­
dását és a hullámok zokogását ; csöndes, csodálkozó
nézéssel követte utján a nappal arany korongját ésaz éjszaka holdját és
boldog, ha becsukhatjaműhelyeit és boltjait, hogy kint a gyümölcsös

57

kertekben és a gabonaföldeken az évszakokat köszönt­
hesse. És a lélek szivét igy megnyitni a világ beha­tásainak nem az előnytélvező osztályok egy részénekelőjoga, nem mesterségesen elsajátított exotikus
kulturtermék, hanem mindenki, minden osztály
minden férfiainak és asszonyainak osztályrésze. Lelketeknek az a tapasztalata, hogy a világ legbensejében személyes lényt éreztetek meg, testet öltött
kultúrátokban. A testvériség kultúrája ez. íg y azállammal szemben való kötelességtek a gyermek­
kötelesség karakterét vette föl, és népetek egy
családdá lett, amelynek feje a császár. A ti nemzeti
egységtek nem védekezést vagy támadást szolgáló
fegyvertestvérségenalapszik,vagy
mindenkit
egyformán illető kockázaton és zsákmányon alapuló
rablókalandokban való cinkoskodáson. Nem ilyen
célokat szolgáló szervezkedésnek szükségszerűségé­ből, hanem csak egy térben és időben sokkal
nagyobb területre kivánkozásából a családi érzésnek
és a s z ív kötelezettségeinek.
A ti kultúrátok a »Maitri« *) eszményén épülföl — maitrit az emberrel szemben és maitrit atermészettel szemben. És beszédetek az igaz szere­tetnek ez a kifejezése: a szépség, az ország álta­lánosan használt beszédje. Ezért van az, hogy az
idegen, mint jómagam is, nem irigységgel és alázatos­
sággal áll a szépség és a szeretet mindeme megnyil­
vánulásaival szemben, hanem örömmel és az ember*) Szanszkritul raaitri »barátságot« jelent, a buddhizmusban ajóakarat fogalmának kifejezése. (Egyike a magasabb szellemi törek­vésre való előkészítéshez ápolandó négy érzésnek. Ezek: jóakarat,részvét, vidámság, egykedvűség.)

58

szivét fenséggel és nagysággal betöltő s dicsőítő
örömujjongással.
És ezért félem én a magam veszedelmeként ajapán kultúrát fenyegető változást. Mert a modern
kor borzalmas másfajtasága, amelyben az embereketösszekötő egyetlen kapocs a haszon — sehol sem üt
el oly siralmasan a csöndes szépség rejtett erejétől
és méltóságától, mint Japánban.
A veszedelem legfőképen abban rejlik, hogy aszervezett rútság megrohanja a szellemet és tömegé­
nek súlyával, támadásának nyakasságával, a sz ívmélyebb érzései ellen irányított gunyjának hatal­
mával győzelmet arat. Goromba feltolakodása erősza­kosan magára vonja tekintetünket, érzékeinket leteperi — és mi áldozunk oltárán, miként a vademberis áldoz, a borzalmas rútsága miatt hatalmasnak
tetsző fétis előtt. Ezért oly veszedelmes vetélytársa
a csöndes, mély és finomművű dolgoknak.
Bizonyos vagyok benne, hogy vannak közietek
olyanok, akik eszményeitekkel szemben érzéktelenek,
akik nem nőni, hanem nyerészkedni akarnak. Hangosan
dicsekszenek vele, hogy Japánt modernizálták. Ha
igazat is kell nekik adnom abban, hogy egy nép
szellemének meg kell egyeznie a kor szellemével,de viszont meg kell gondolkoztatnom őket afelől,hogy a modernizált époly kevéssé egyenlő a mo­dernnel, mint a verscsinálás a költészettel. Nem
egyéb ez, mint utánzás, azzal a különbséggel, hogy
az utánzás hangosabb az eredetinél és szolgain kö­veti azt. Meg kell gondolnunk, hogy a valóban
modern szellemtől megihletetteknek nincs szükségük
modernizálásra, mint ahogy a valóban hősök nem

dicsekvfík. A modernség nem európai ruházat­ból áll, vagy rut épületekből, melyekbe tanítás
közben bezárják a gyermekeket, vagy négyszögletes,
párhuzamosan haladó ablaksorokkal átlyuggatottszekrény házakból, amelyekbe életfogytiglan bebörtönzik magukat az emberek. És mindenbizonnyal
az összes esztelenségekkel felszerelt női kala­pokban sem mutatkozik a modern szellem. Ezek adolgok nem modernek, csak európaiak. Moderna szellem szabadsága s nem az ízlés rabsága. A
gondolkozás és cselekvés függetlensége és nem
európai tanítómesterek gondnoksága alatt való
kiskorúság.
Tudomány,denem annak meg­
fordított alkalmazása az életben, nem természettu­
dományt tanító mestereink puszta utánzása, akiketaz által, hogy segítségüket minden lehető és lehe­tetlen célra igénybe veszik, a babonákig alacsonyitanak le.
A puszta tudományra épített élet, sportszerű­ségével sokaknak tetszetessé válik ; komolynak mu­
tatkozik, de alapjában véve csak szórakozás. Akivadászni megy, lehetőleg kevés részvéttel legyen
megáldva, mert hisz egyetlen célja a vadat űzni és leteriteni, érezni, hogy ő az erősebbik állat, hogy halált
okozó módszerei tökéletesek és tudományosak. És
ilyen fölületes sportélet a tudomány szolgálatában
eltöltött élet is. Ügyességgel és alapossággal sikerretörekszik és nem törődik az ember magasabbrendü
természetével. De azokat, akik elég durvák azt hinni,
hogy az ember nem több egy vadásznál és para­dicsoma a sportemberek paradicsoma és akik eszerint
rendezik be életüket, ezeket egy napon koponyákból

60

és csontvázakból való diadaljelvényeikjalól vadpcezek
fogják őrületükből kiszakítani.
Ezzel egyáltalában nem akarom azt mondani,
hogy Japán ne szerezzen modern fegyvereket védelmi
céljaira. De ez sohase történjék nagyobb mértékben,mint ahogy ez Önfentartásához szükséges. Japánnak
meg kell gondolnia, hogy nem a fegyver az igazi
hatalom, hanem a férfi, aki ezt a fegyvert forgatjaés ha a hatalomért való buzgó törekvéseiben fegy­
vereit lelke rovására sokszorozza meg, úgy saját
maga nagyobb veszedelemben van, mint ellensége.
Az élőt nagyon könnyű megsebezni és ép ezért
szorul védelemre. A természetben, élő szövetből
képződött burkokkal védi magát az élet. Ezek a szövetek
aztán az élet növekedésével lépést tartanak, vagy pedig,
ha elérkezik az idejük, könnyen leválnak, és elmúl­nak. Az ember igazi védelmét az életével élő kap­
csolatot képező és a vele nővő eszményei képezik.
De szerencsétlenségére nem minden védőburka élő,némelyek tehetetlen és holt acélból valók. Ezért használatuk közben vigyáznia kell az embernek, hogy ezek
ne zsarnokoskodjanak el fölötte. Ha az élet annyira
gyönge, hogy csak azért, hogy védőburkába beillesz­kedhessen megkisebbiti önmagát, akkor ez a lelket
egyre összébb zsugorító lassú öngyilkossággá válik.
Ha Japán el akarja kerülni ezt a veszedelmet,
akkor hinnie kell szilárdan az erkölcsi élettörvényben
és meg kell győződve lennie a felől, hogy Nyugat
népei, akik a hatalom megkerüléséért és mások rab­ságban tartásáért szervezeteik borzalmas súlya alatt
megfullasztják emberségüket, az öngyilkosság ösvé­nyén haladnak.

61

A legveszedelmesebb Japán számára nem
nyugati kultúra külső jelenségeinek utánzása, hanembelső hajtóerőinek átvétele. A politika elleni harcban,szociális eszményei már kezdenek meghátrálni éshajlandóság mutatkozik már a politikai hazárdjátékra,amelynél a nyereség érdekében a résztvevők lelkű­ket teszik fel a játékra. Látom a természettudo­
mányból átvett mottóját: »A legmegfelelőbb legtovábbélése« — látom nagy betűkkel mai történetének
bejárata fölött a mottót, amelynek értelme: »Seg*its
magadon, s ne törődj azzal, hogy mibe kerül ez mások­nak* — a vakok mottóját, akik minthogy nem látnak,
csak abban hisznek, amit megtapinthatnak. De azok,
akik látni tudnak, annyira szorosan összetartozónak
tudják magukat az emberekkel, hogy amikor másokatütnek, az ütés visszahull rájuk. A legnagyobb felfedezés,melyet az ember valaha tett, annak az erkölcsi tör­
vénynek felfedezése volt, hogy az ember annál inkábbférkőzik az igazsághoz, mennél inkább ismer és találönmagára másokban. Ennek az igazságnak nem­
csak szubjektív értéke van, hanem ez minden élet­szférában megnyilvánul. És az erkölcsi vakságot
buzgón, hazaszeretetként kultiváló népek, váratlanulés erőszakos módon fognak tönkremenni. Régebben
idegen hódítók betöréseit kellett elviselnünk, rém­ségek és vérözön, féltékenység, intrikák és birvágy
uralkodtak. De a nép lelkét mindez nem érintettemélyében, mert a nép mint egész, nem vett aktív
részt ezekben az üzelmekben. Ezeket a dolgokat
csak egyesek becsvágya hozta létre. A nép maga,
mivel e kalandok alacsonyrendü és bűnös oldaláért
minden felelősségtől mentes volt, ebből csak azt az

62erkölcsi hasznot merítette, hogy megingathatatlan
jobbágyi hűsége által, a becsület iránti kötelességé­
ben való feltétlen odaadás által, készsége által, hogy
magát egészen föláldozza és a halállal és veszede­
lemmel szemben félelmet nem ismerése által, a hő­siességre és emberségre való képességeit még jobban
kifejlesztette. Ezért a nép szivében élő eszményeket,
a királyok és hadvezérek váltakozó politikája nem
veszélyeztette komolyan. De most, amikor a nyugati
civilizáció szelleme uralomra jutott, az egész gyer­
meki népben minden eszközzel a történelem féligvagy egészen hazug beállitásával a gyűlöletet és
becsvágyat táplálják, idegen népekről hamis képze­teket keltenek és ellenük barátságtalan érzéseket
gerjesztenek, eseményeket, amelyeket az emberséges­ségért mielőbb elkellene felejteni, erősen az igazság
rovására emlékiratokba rögzitenek és igy állandó éskomisz fenyegetésekkel árasztják el szomszédaikat
és az idegen népeket. Ez az emberségességnek forrásai­ban való megmérgezését jelenti. Ez legnagyobbjaink
és legjobbjaink eszményeinek elértéktelenitését jelenti.
Ez az önzés óriás bálványképének valamennyi nép
számára való felállítását jelenti. Elfogdhatunk minden
egyebet a természettudomány kezéből, csak az erkölcsi
halálnak ezt az elixirjét nem. Ne gondoljátok egy pilla­
natra sem, hogy az a veszedelem, amelybe más népe­
ket juttattok, benneteket nem fog megfertőzni és hogya magatok körül elvetett ellenségesség minden időkre
védőfal lesz a számotokra! Ha egy egész nép szel­
lemét annak felsőbbségére való határtalan hiúságávaltöltik meg, ha arra tanítják, hogy büszke legyen
erkölcsi tompultságára és jogtalanul szerzett gazdag-

63

ságára, ha állandósítják a legyőzött népek meg­
aláztatását győzelmi jelvények közszemlére tételévels azoknak, iskolákban való, — a gyermekek szivét meg­vetésre nevelő — használata által, úgy a Nyugatot egyre
mélyebbre, egész életmagváig harapódzó romlott­ságában utánozzák.
Életünk fentartásához szükséges tápnövényeinkévszázados gondos kiválasztás és ápolás eredményei.
De azok a növények, amelyeket életnedvvé nem
hasonltunk magunkba, nem szükségelik egész ember­öltők türelmes gondozását. A gaztól nem könnyű
megszabadulni, de könnyű állandó hanyagság árán atápnövényeket újból elvadulni hagyni. -így a föl­
detekhez oly jóságosán hozzáilleszkedett és életetekkel
és embérségtekkel annyira egybenőtt kultúra sem csak
a korábbi időkben kivánta meg a szorgalmas forgatást
és gyomlálást, hanem még most is gondos munkát éséberség*et kiván. Az, ami csak modern, mint a természettudomány és a szervezés, átültethető; de az, ami azember lényegéhez tartozik, annyira finom szálakkal élés oly sok mélyrenyomuló gyökere van, hogy elpusztul,
ha földjéből kiszakítják. Ezért aggaszt engem, ha a
Nyugat politikai eszményeit durva kézzel a magatok
eszményeire préselitek. A nyugati politikában azállam absztrakt fogalom és az emberek hasznossági
princípiumra alapított szövetsége. Mivel az ilyen
civilizáció nem az érzésbe gyökeredzik, ezért kezel­hető oly veszedelmesen könnyen. E gy félszázad ele­gendő volt a számotokra, hogy megtanuljátok uralni ezt
a gépet és ma már akadnak köztetek emberek, akik ezt agépetjobban kedvelik, mint a népetekkel együtt születettes általatok évszázadokon át ápolt élő eszményeket.

64

Gyermekek ők, akik a játék hevében azt hiszik, hogy
jobban szeretik játékszereiket, mint anyjukat.
Ahol a legnagyobb az ember, ott öntudatlan.
Közösségérzéstekből fakadt kultúrátok egy egész­
séges élet mélyébe gyökeredzik, ahova az önmeg­
figyelés fürkésző tekintete már nem ér el. De egy
tisztára politikai összetartozandóság feltétlenül tu­
datos és mint a támadókedv hirtelen kitörő láza
jelentkezik, ahogy az most lelketeket erőszakosanhatalmába is kerítette. És az idő elérkezett ahhoz,
hogy felrázassatok a teljes tudatosságig, hogy igaziéletforrásaitokat mielőtt még késő volna, kellő időben
megismerjétek. A múlt Isten ajándéka volt, ajelent magatoknak kell megválasztanotok.
Ezért ezeket a kérdéseket kell intéznetek
magatokhoz. Hamisan értettük meg a világot és hozzá
való viszonyunkat az emberi természet tudatlanságára
épitettük-e? A nyugati ösztönnek van-e igaza, mely
az egész emberiség elleni bizalmatlanság fala mögött
akarja nemzeti javát telépiteni?
Valahányszor Nyugat egy keleti nép fölvirág­
zásának lehetőségeiről beszélt, mindannyiszor félelmet
kellett éreznetek. Ennek alapja az, hogy a hatalom,amely Nyugat uralkodását lehetővé teszi, gonosz hata­lom. Amig a Nyugat ezt a hatalmat egyedül amaga oldalán érzi, biztonságban van, a világ többi
népe pedig reszket. Európa jelenlegi civilizációja,ha élni akar, igyekezzék az ördögöt és annak fegyve­
reit kizárólagos szolgálatába fogadni. Egész háborús
készülődése és diplomáciája ezt a célt szolgálják.
De mindezek a gonosz szellem elűzését szolgáló
rítusok a külső boldogulás utján csak az örvény

65

széléhez vezetnek. Nyugat, Isten világára szabadított
rémes fúriái, vissza fognak térni urukhoz, őt magát
fogják fenyegetni, mindig rettenetesebb fegyver­kezésekre fogják hajszolni és ez nem fogja nyugtát
lelni, el fog felejteni mindent s nem fog tudni
egyébre gondolni, mint a másoknak okozott vesze­delmekre, amelyeket önmaga számára idézett föl.
Ennek az ördögi politikának áldoz fel más országokat.
Amig a hullák frissek, a ledurungoltakból táplál­kozik és meghizik rajtuk, de végül is rothadni
kezdenek majd és megkezdik bosszumüvüket. Messze
elterjesztik tisztátalan anyagaikat s megmérgezik abelőlük táplálkozók életerejét. Japánnak minden embe­
riben való gazdagsága m egvolt, a szépségekért való lel­kesedése, csodálatraméltó ereje az önuralomban és
abban, hogy lényét a művészetben és hősiességben
kifejezésre juttassa; mégis a nyugati népek mindaddig
nem tanúsítottak tiszteletet vele szemben, amig meg
nem mutatta nekik, hogy az ördög vérebeit nemcsak
Európa kutyaólaiban, hanem Japánban is tudják
szelídíteni és az emberek nyomorúságával etetni.
Csak akkor ismerik el Japán egyenjogosságát, hatudják, hogy Japán is bírja a pokol zsilipjeit meg­nyitó varázskulcsot, hogy bármikor módjában áll ezt
a szép földet annak áradatával elborítani és a világ
pusztulása közepette saját melódiájára képes el­táncolni a gyilkosság, fosztogatás és asszonybecstelenités pokoltáncát. Mi tudjuk, hogy az erkölcsileg
még éretlen ember csak attól az Istentől tart, akinekálnokságát féli. De vájjon ez az ember eszménye,amelyre büszkén fölnézhetünk ? Ha az évszázados
civilizáció után a népek úgy félnek egymástól, mint5

66
az éjszakában zsákmányért kóborló vadállatok, haajtóikat barátságtalanul elzárják és csak támadás,vagy védekezés céljából verődnek össze, ha keres­kedelmi - állami és fegyverkezési titkaiakat barlang­jaikban elássák, ha az ugató kutyákat a másik
húsával akarják lecsendesiteni, ha biztonságukat
csak az emberiség kivülük való részének gyöngeségében találják meg, ha gyöngébb népeknek jobb
kézzel vallást kínálnak és balkézzel megrabolják őket —van-e ebben valami olyasmi, ami követésre ösztökél­hetne bennünket ? Egy ilyen civilizáció szellemeelőtt hajtsuk meg térdeinket, amely széles mozdulatok­
kal az egész világon a félelem, a rablási vágy és
bizalmatlanság és a békeszeretetéről, jóakaratáról
és az általános testvériségről szóló kenetteljes
hazugságait veti el? Vájjon szivünkben a bizalmatlan­ság érzése
nélkül siethetünk Nyugat
vására,hogy ott örökségünket ezekre a külföldi termékekre
cseréljük be ? Tudom, mily nehéz ismerni önmagunkat
és a részeg térti dühöngve lehazudja részegségét.
Maga a Nyugat is gonddal nézi veszteségeit és
gyógyszereket keres. De olyan, mint a dőzsölő,akinek nincs szive ahhoz, hogy evésben való
mértéktelenségét feladja, és aki balgán abba a
reménybe kapaszkodik, hogy emésztési fájdalmait
orvosszerekkel meggyógyíthatja. Európa nem haj­landó embertelen politikáját és ezzel járó alacsonyrendű szenvedélyeit feladni, csak a rendszer válto­zásában hisz és nem a szív átalakulásában.
Mi szivesen befogadjuk gépeit, de nem szivünk­
kel, hanem csak agyunkkal. K i fogjuk próbálniőket és szérűket építtetünk számukra, de otthonunkba

67

és templomainkba nem engedjük be őket. Vannak
népek, akik az általuk leölt állatokat szentnek tartják;
ezektől a népektől vásárolhatunk húst, ha éhesek
vagyunk, de a kultuszt nem vesszük át tőlük. Nem
mérgezhetjük meg gyermekeink szivét azzal ababonával, hogy: az üzlet üzlet, a háború háború,a politika politika. Tudnunk kell, hogy az üzlet
több kell hogy legyen az ember számára pusztaüzletnél és ugyanigy a háború és politika is.
Nektek meg volt a saját iparotok Japánban s hogy
ez mily szigorúan becsületes és jó volt, azt látni
gyártmányaitok finomságán és tartósságán, a b e­
vásárlásnál alig észrevehető egyes részletek lelkiismeretes kiállításán. De a világ ama részéből, aholaz üzlet üzlet, és ahol a becsületességet emellett
csak mint legjobb politikát követik, elözönlette o r ­szágotokat a csalás hullámárja. Nem szégyeltétek
magatokat, látva, mint ragasztják be a reklámcédulák hazugságokkal és túlzásokkal nemcsak az
egész várost, hanem azok a zöld mezőkig, — ahol a falusi
végzi becsületes dolgát — és a dombok csúcsaira,amelyek a reggel első tiszta fényét köszöntik, iseltolakszanak ? Am ig a kereskedelem, politika és
hazafiság nevében való hazugságok büszkén hival­
kodnak, az életünkbe való állandó behatolásuk
elleni minden tiltakozás, igaz emberhez méltatlanszentimentálizmusnak számit, addig nem nehéz abecsület iránti érzékünket és finomságérzetünket
állandó horzsolással letompitani.
És oly mélyre sülyedtünk, hogy azokat a hősö­ket, akik még életük árán sem szegték volna meg
szavukat, akik elvetendőnek tartották az embert5*

68

alávaló előnyökért megcsalni, akik még a harcban
is többre becsülték a vereséget a becstelen győze­lemnél — olyan utódok követték, akik a hazugságok
buzgó szolgái és ezek révén nem szégyenlenek elő­nyökre szert tenni. És ezt a »modern« szó varázsa
teszi. De ha a tiszta hasznosság modern, úgy aszépség örökkévaló, ha az alacsonyrendü önzés
modern, úgy az emberi eszmények nem uj talál­
mányok. S nekünk meg kell győződve lennünk afelől, hogy bármilyen modern is az a technikai készség, amely az embert a gépekért és módszerekértmegszabdalja és elnyomoritja, megöregedni ez még
sem fog. De mialatt megkíséreljük magunkat Európaönhittsége és a magunk elvakittatása alól felszaba­dítani, könnyen az ellenkező hibába eshetünk és a
Nyugattal szemben való általános bizalmatlanságunk
révén szemeinket könnyen elzárhatjuk az igazság elől.
Ha kiszakadtunk valamely tévedésünkből, úgy acsalódás visszahatása mindig pontosan oly messzire
hajt bennünket a valóságtól, mint hivésünk elsőlendülete. M eg kell kísérelnünk, hogy normálislelkiállapotunkat megőrizzük, amelyben a fenyegető
veszedelmet világosan láthatjuk és elkerülhetjük,
anélkül, hogy a veszedelem oka iránt igazságtalanok
lennénk. Természetünk olyan, hogy könnyen haj­landók vagyunk saját pénzével fizetni Európának és
megvetést megvetéssel, gonoszát gonosszal kiegyen­líteni. De ez megint csak Európa egyik legkomiszabb
jellemvonásának utánzását jelentené, amelyet a népek­kel szemben sárga vagy vörös, barna vagy fekete
fajokra való megjelölésével tanúsít. (Ez különben az
a pont; ^melynél mi keleti népek is be kell hogy

69

ismerjük bűnösségünket. Mert azáltal, hogy egyes
különös vallásu, szinü és osztályú emberekkel a leg ­nagyobb megvetéssel és kegyetlenséggel bántunk,mélyen megsértettük az emberiséget.) Csak azért,
mert a hatalom puszta megpillantására behódoló
tulajdon gyöngeségünket féljük, kíséreljük meg ezt,
egy a Nyugat igazi valója iránt vakká tevő másik
gyöngeségünkkel fölcserélni. Csak akkor védekez­
hetünk hathatósan az alacsonyrendü és zsákmány­éhes Európa ellen, ha a jó és nagy Európát igazánmegismertük. Az emberi nyomorúsággal állva szem­
közt, Ítéleteiben könnyen méltatlan lesz az emberés ha a szív szenved, elméleteinkben pesszimisztikusakká leszünk. De csak az eshet kétségbe azemberiség sorsán, aki a legsiralmasabb tehetetlen­
ségében egy uj erőt adó és a romokon uj életetkeltő magasabb hatalomban való hitét elveszti. Nem
szabad fel nem ismernünk, hogy a Nyugatban élő
lélek van, mely a mechanizmusában szellemi ésemberi törvényeket nem ismerő, férfiakat, asszo­
nyokat és gyermekeket szétmorzsoló borzalmas szer­
vezetek ellen harcol.Elő lélek van benne,mely a nemzet­
nek nem tetsző népek egyszerű letiprásának szokásaáltal érzéseit nem hagyja teljesen letompitani.
A Nyugat sohasem emelkedhetett volna olymagasra, mint ahol most áll, ha ereje csak a vad­állatok vagy a gép ereje lett volna. A szivébenlevő isteni szenved a keze által a világon ejtett
sebek miatt, — jobb természetének e fájdalmából csurog
a balzsam, amely e sebeket mind be fogja heggeszteni.
Mindujból harcot kezdett önmaga ellen és kezeit
tehetetlen tagokká változtató köteleit megoldotta és

70
ha hitvány haszonért egy nagy népet karddal kényszeritett arra, hogy a feléje nyújtott mérget kiigya,úgy önmagától jött rá mégis tettének tudatára és
megkisérelte azt jóvátenni. Ez mutatja, hogy a látszólag
sivár, terméketlen talajon az emberségesség rejtett
forrásai csörgedeznek. Ez mutatja, hogy természeté­
nek igazi magva, mely túlélni képes mindeme gyáva­
ságokat és rémségeket nem az önzés, hanem azönzetlen eszmények tisztelete. Igazságtalanok lennénk
Európával épugy, mint magunkkal szemben, ha azt
mondanók, hogy csak hatalmának puszta mutogatá­sával hálózta volna be a modern Keletet. Túl azágyuk füstjén és a vásárok során, világlón ragyogott
erkölcsi természetének fénye és az erkölcsi szabadságeszményét hozta nekünk, amelynek mélyebb alapjai
vannak, mint a társadalmi szokásoknak s melynekműködési tere az egész világ.
Kelet ösztönösen megérezte, hogy Európától
nemcsak annak hatalmi materiális eszközeiből, hanem az
ember szelleméhez és erkölcsi természetéhez tartozóbelső forrásaiból is sok tanulni valója van. Európa
megtanított bennünket arra, hogy a családdal és anemzetséggel szemben való kötelességeinknél magasabbrendü kötelességeink vannak az általánossággal
szem ben; megtanitott bennünket a törvény szent­
ségére, mely a társadalmat függetleniti az egyénszeszélyeitől, tartós fejlődését és minden embernek
minden élethelyzetben való egyenjogúságát bizto­
sítja. Európa évszázados szenvedések és harcok közt
magasan lengette a szabadság lobogóját. A lelki­
ismeret szabadságát, a gondolkodás és kereskedelem
szabadságát, művészeti és irodalmi eszményei sza-

71

mára való szabadságot hirdette. Es mert Európa
mély tiszteletünket megszerezte magának, ezért vált
számunkra gyöngeségében és hamisságában oly
veszedelmessé, mint a legjobb ételeink közé kevert
méreg. Egy menekvés van még számunkra, amelyben
remélhetünk: magát Európát, mint szövetségesünket
felhivhatjuk saját félreértései és erőszakos túl­kapásai elleni harcra, mert hogy erkölcsi ideálját
mindig* magasra becsülte, ennek hanyatlását le­mérhetjük és bebizonyithatjuk neki, s igy tulajdon
birósága elé állíthatjuk és megszégyeníthetjük és ez
a szégyen a nemes büszkeség igazi jele.
Mégis attól félünk, hogy a méreg hathatósabb,
mint az étel és az, ami ma erőnek mutatkozik, nem
az egészségnek, hanem ellenkezőjének jele. Félünk,
hogy a gonosz, ha ily borzalmas méreteket ölt,végzetes varázst gyakorol és ha abnormális arány­talansága következtében egyensúlyát biztosan el isveszti, úgy a bukása előtt okozott baj talán mát
nem tehető többé jóvá.
Ezért kérlek én benneteket arra, legyen a hit
ereje és a szellem tisztasága meg bennetek, hogybeláthassátok, hogy a modern haladás a hasznosság
kapcsaival összetartott és a hiúság kerekein guruló
nehézkes építménye nem tarthat soká. Egész bizonyos,
hogy összeütközések jönnek majd, mert a szervezet,
sínéin kénytelen szaladni, útját nem választhatja meg
szabadon és ha egyszer kisiklik, kisiklik vele az
egész kocsisor. Eljön majd az a nap, amikor rí ­mokká fog széthullani és komoly közlekedési aka­
dállyá lesz a világban. Nem látunk már most ishasonló jeleket? Nem hallunk a háború lármáján, a72gyűlölet kiáltozásán; a kétségbeesés jajján, a modern
civilizáció földjén évszázadok óta felgyűlt és fel­
kavart kimondhatatlan szennyen át egy hangot,
amely odakiáltja lelkűnknek, hogy a nemzeti önzés
tornya, amely patriotizmusnak nevezi magát és azárulás zászlaját szemtelenül az égig lengeti, m eg­
ingott és saját súlyától taszitva, hatalmas roppanás­sal össze fog omlani, úgy, hogy zászlója a port
csókolja majd és fénye kialszik? Testvéreim, ha e
hatalmas égés vörös lángjai, nevetésüket sisteregvea csillagokig hallatják majd, bizalmatokat akkor a csil­
lagokba és ne a megsemmisítő tűzbe vessétek. Mert
ha ez az égés elemésztó'dik és kialszik és emlékül
hamurakást hagy hátra,akkor az örök fényújból Keleten fog világiam — Keleten, ahol azemberiség történetének reggeli fénye született. És
ki tudja, hogy ez a nap nem-e hajnalodik már, hogy
vájjon nem kelt e föl már a nap Ázsia keleti horizont­
ján? Akkor, miként elődeim énekesei, köszöntöm
majd a keleti nap reggelpirját, amely az egész világotlesz hivatva ismét bevilágítani.
Tudom, hangom gyönge ahhoz, hogy e rohanó
kor lármáján áthatoljon és hogy minden utca­
gyereknek könnyű felém hajítania az »impraktikus«
szót. Ez rámragad letörülhetetlenül és azt ered­ményezi, hogy a tiszteletreméltó emberek vala­mennyien elnéznek fölöttem. Tudom, miféle veszede­
lemmel jár a robusztus tömeg előtt manapság ideális­tának neveztetni, amikor trónok elvesztették méltó­ságukat és próféták anakronizmussá lettek, amikora vásárterek lármája minden más hangot átkiabál.
És mégis, amint egy napon Jokoháma város modern

73

dolgoktól duzzadó házsorai előtt állottam és a napot
déli tengeretekben lassan lemerülni láttam, amint
feküdni láttam a tengert csöndes fenségében fenyőkkel
fedett halmaitok közt — amint a nagy Fudschijamat
az aranyló horizonton mint egy saját fényétől le­győzött Istent elhalványodni láttam — az esti csön­
dön át ekkor felbuggyant hozzám az örökkévalóság
zenéje, és én tudtam, hogy az ég és föld minden
szépségükkel a költőkkel és ideálistákkal van, nem
pedig a minden érzés iránt nyers megvetéssel eltelt
piacosokkal, tudtam, hogy az ember, miután isteni
eredetét egyidőre elfelejtette, ismét vissza fog em­
lékezni arra, hogy az ég állandó érintkezésben vanföldjével és hogy ezt korunk rablásvágytól eltelt
farkasainak nem adja oda örök prédául.

Nacionalizmus Indiában.
India igazi feladata nem politikai hanemszociális természetű. És ez nem csak Indiánál, hanem
túlnyomó többségben az öszszes népeknél is igy
van. Nem hiszek egy kizárólagos politikai érdekben.
Nyugaton, a politika döntő befolyással volt az esz­ményekre és mi indiaiak megkíséreljük példátokat
követni. Meg kell gondolnunk, hogy Európában,ahol a népek kezdettől fogva fajiságokon bajlódtak
és ahol a természet a lakosság szükségleteit nem
elégítette ki teljesen, a kultúra önmagától a politikaiés kereskedelmi aggresszivitás karakterét kellett,hogy felvegye. Mert egyrészt nem voltak belső
nehézségeik és másrészt erős és rabláskedvvel eltelt
szomszédokkal volt dolguk. íg y egyetlen feladatukként
tetszett nekik, bensőleg szorosan összetartani és
kifelé megőrizni éber és ellenséges magatartásukat.
Azelőtt fosztogatásra szervezkedtek, ma ugyanez aszellem uralja őket — szervezkednek, hogy az egész
világot kizsákmányolhassák.
De India története korai kezdetétől, állandóanszeme előtt tartotta problémáját — a fajproblémát.
Minden nép tudatában kell, hogy legyen küldeté­sének és mi indiaiak tisztába kell jöjjünk afelől,hogy nagyon nyomorúságos szerepet játszunk akkor,
ha azért kísérelünk meg csak politizálni, mert még

75

nem teljesíthettük be azt, amit a gondviselés fel­
adatunkul tűzött.
Ezelőtt, az általunk oly sok éven át megoldani
kísérelt probléma előtt álltok ti is itt Amerikában.
Sokan kérdezik tőlem ebben az országban, mi isvan a kasztkülönbségekkel Indiában. De amikor ezt
a kérdést intézik hozzám, rendszerint fölényes arc­
kifejezéssel teszik ezt. És én megkísértve érzem
magam, hogy amerikai bírálóinknak kevés vál­
toztatással ugyanezt a kérdést tegyem fö l: »Mit
csináltatok ti tulajdonképen az indiánokkal és anégerekkel ?« Mert velük szemben még nem lábal­tatok ki kasztszellemetekből. Erőszakos módszereket
alkalmaztatok, hogy más fajokat távoltartsatok maga­
toktól és addig, amíg ezt a kérdést itt Amerikában
nem oldottátok meg, nincs jogotok Indiát efelől
megkérdezni.
India a nagy nehézségek dacára is tett már valamit.
Megkísérelte a fajokat egymáshoz hangolni az igazi,
különbségeket, ott, ahol ilyenek mutatkoznak, bántatlanul hagyni és mégis egy közös bázist találni. Ezt
a bázist megtalálták szent férfiaink, mint: Nanak,
Kabir, Tschaitanja és mások, akik India valamennyi
fajának az egy Istent hirdették.
Ha megtaláltuk a mi problémánk megoldását,úgy ezzel egyúttal a világprobléma megoldását iselősegítettük. Mert ami azelőtt India volt, ez most az
egész világ. A világ átalakulóban van a technika
segítségével egyetlen országgá válni. És eljön apillanat, amikor egységetek alá nektek is, egy nem
politikai természetű bázist kell keresnetek. Ha India
feladatát megoldotta, úgy ezt az egész emberiségért

7 6

tette. Es egyáltalában csak egyféle történet van
az ember története. A népek történetei csak
fejezetek ebben a nagy történelemben. És mi in­
diaiak szivesen akarunk ilyen nagy dologért szen­
vedni.
Minden egyén önszeretettel van eltelve. Állatiösztöneiezért arra hajtják, hogy csak sajátérdekeiért harcoljon. De az embernek vannak
magasabbrendü ösztönei is: részvét és segély­
készség. Azoknak az embereknek, akiknek ez amagasabbrendü erejük hiányzik és akik emiatt nem
tudnak közösségre lépni másokkal — el kell pusztulniok vagy a lealacsonyodás állapotában kell élniök.
Csak azok a népek maradtak fenn, és teremtettek
kultúrát, amelyekben erősen él ez a közösségi
szellem.
íg y azt találjuk, hogy a történelem
kezdete óta, az embereknek választanick kellett a
harc és közösség, az önérdek és általános érdek
között.
K orábbi történetünk idejében, amikor az egyes
országok földrajzi határai csak kicsik és a közleke­
dési lehetőségek korlátozottak voltak, aránylag ez
a probléma is kis terjedelmű volt. Elégséges volt,
ha az emberek közösségi érzéseiket csak saját,
elkülönült területeik határain belül fejlesztették.
Ezekben az időkben az emberek egyesültek és harcoltak
mások ellen. De ez a közösség erkölcsi érzése volt, amely
nagyságuk igazi alapja lett s amelyen a művészet,
tudomány és vallás kifejlődhetett. Ezekben a korábbiidőkben a legfontosabb tény, amelynek tudatában
kellett lennie az embernek, az a felismerés volt, hogy
egy szükebb faji közösségben élt. Akinek ez a tény

77
valóban átment az erkölcsi tudatába, ez érdemessé
tette magát a történelemben.
A mai idők legfontosabb ténye az, hogy akülönböző emberfajok közeli érintkezésbe jutottak
egymással. Es újból két ut között kell választa­
nunk : a kérdés az, hogy a különböző népcsoportok
továbbra is folytassák egymás leküzdését, vagy
pedig megkíséreljenek alapot találni a kiengesztelődésre és a kölcsönös segitségnyujtásra, hogy amegoldás az örök versengés vagy az összedolgozás
legyen-e.
Bizonyos vagyok abban, hogy azok a népek,akik a szeretet és a népek közti szellemi egység
erkölcsi erejével vannak megáldva, legkevésbbé
ismernek ellenségeskedést idegen nemzetekkel szem­
ben és a másik helyzetébe bele tudják élnimagukat, én
azt hiszem, hogy ezek leszneka legalkalmasabbak arra, hogy helyüket az eljö­vendő időkben megőrizzék, mig azok, akik avelük született ösztöneiket állandó harcra és türel­metlenségre nevelik, tönkre fognak menni. Mert ez
az a probléma, amely most előttünk fekszik ésmagasabbrendü emberségünket ennek erkölcsi utón
való megoldásával kell bebizonyítanunk. Azok aroppant szervezetek, amelyek mások megtámadását,mások támadásainak elhárítását, a másiknak félretolásával való pénzszerzést szolgálják, ezek nem
fognak segiteni bennünket. Ellenkezőfeg, mérhe­tetlen költségeik és az élő emberiségre való gyilkos
hatásaik őrlő súlya alatt, egy magasabbrendü kultúra
nagyobbvonalu életében, erőnket komolyan veszélyez­
tetni fogják.

78

Mikor a nemzet még fejlődése kezdetén volt, a
testvériség erkölcsi kultúrája földrajzi határok közé
volt zárva, de ekkor ezek a határok még tényleges
határok is voltak.
Ma már csak képzeletben élő és valóságos
határokat jelentő karakterüket elvesztett tradicionálisvonalak. íg y eljött az az idő, amikor az ember er­
kölcsi természete a legkomolyabban számolni kény­telen ezekkel a tényekkel, vagy pedig veszni hagyja
magát. Az állapotok e változásának első következ­
ménye az volt,|hogy hirtelen feltajtékzottak az ember
alacsonyrendü ^szenvedélyei, a kapzsiság és a vadgyűlölet. Ha ez határtalanul tovább tart, ha eiiáborus fegyverkezések mindegyre a fantasztikusigés értelmetlenségig fokoztatnak, ha a gépek és rak­tárak füstjükkel és piszkukkal és minden förtelmükkel
beborítják ezt a szép földet, úgy ez egy világégésben
önkezétől fog elpusztulni. Ezért kell, hogy az ember
szeretetének és figyelő szellemének minden erejét
megfeszitse, hogy egy nemcsak, a mindenkor csaktöredéket jelentő egyes nemzeteket, hanem az egész
emberiséget átfogó uj erkölcsi rendet teremtsen. Ma,
mindenkinek az a kötelessége, hogy magát és környe­
zetét egy uj világperiódus hajnalhasadására elő­készítse, amelyben az ember valamennyi emberi
lény szellemi egységében lelkét fel fogja fedezni.
Ha egyáltalában a Nyugat rendeltetése, hogy amélységes lejtők e bozótjától az emberiség szellemi
csúcsáig feldolgozza magát, úgy azt gondolom, hogy
Isten és Emberiség* e reményét beteljesíteni Amerika
különös küldetése. Ti a remény országa vagytok,
amely feltörekszik az adottságból. Európának meg

79vannak a maga szellemi szokásai és konvenciói. D e
Amerika ezideig még sehol sem kötötte le magát.
Meggyőződtem róla, hogy mily szabad Amerika a múlt
minden tradíciójától és kísérletezésekre való hajlamát
mint fiatalságának tünetét tudom becsülni.
Amerika hírneve és nagysága inkább a jövőre,mint a múltra alapozódik és aki világosan lát, annakszeretnie kell a jövő Amerikáját.
Amerika Kelettel szembeni feladata a nyugati
kultúrát igazolni. Európa elvesztette az emberiségben
való hitét és bizalmatlan és beteges lett. Amerika
ezzel szemben sem nem pesszimista, sem nem blazirt.
Ti mint magatok is népek, tudjátok, hogy ha azember jó, a jobbat és legjobbat képes kutatni éshogy mennél többet tud az ember, annál többnek
tudására törekszik. Tradíciókkal és szokásokkal
azonban ennek ellenkezője jár. És vannak szokások,amelyek nemcsak hogy tehetetlen állhatatlanságuk
következtében gátló természetűek, hanem, köve­telők és aggresszivek is. Nemcsak puszta falak,hanem tüskés bogáncsok. Európa éveken át melen­gette a szokásoknak e sövényeit,amíg vég'ülsűrűn, erősen és magasan körülzárták. A tradícióra
való büszkesége mély gyökereket vert szivében
Nem akarom azt állitani, hogy ez a büszkeség jo ­gosulatlan. D e mindenfajta büszkeség végül is megvakit. Mint minden mesterséges izgatószernél — azelső hatás az életérzés emelkedésében jelentkezik,de többszörös adagnál, a tudat megzavarodik és
félrevezető mámor termelődik ki. Európa szive las­sanként megkeményedett a tradícióra való büszke­
ségben.
Nemcsak, nem tudja elfelejteni, hogy

80

ő a kulturált Nyugat, hanem minden alkalmat Meg­
ragad, mások arcába csapni ezt a tényt, s azokat
megalázni. Ezáltal alkalmatlanná lesz úgy arra, hogya Keletnek legjavát nyújthassa mindarra, hogya Kelet áltlal évszázadokon át felhalmozott bölcses­séget a helyes szellemben fölvegye.
Amerikában a nemzeti szokásoknak és tradí­cióknak még nem volt elég idejük ahhoz, hogy kar­
mos gyökereiket sziveitekbe vájhassák. Ti állandóan
hátrányban éreztétek magatokat és panaszkodtatokerről, valahányszor nomád nyugtalanságtokat Európa
szilárd tradícióival összehasonlítottátok; azzal az
Európával, amely nagyjainak képét oly hathatósan
képes múltja hátterétől elkülönböztetni. De ebben
a jelenlegi átmeneti időszakban, ahol a kultúra uj
korszaka hallatja a világ minden népéhez egy határ­
talan jövő elé trombitajelét, ép ez a kötetlenség
tesz majd alkalmassá benneteket arra, hogy szavát
kövessétek és azt a célt, amelyet Európa elérni tö­
rekedett, de amifelé a félúton elakadt — elérjétek.
Mert hatalmára való büszkeségével és gazdagságot
hajhászásával útjairól letéritette magát.
Ami a jövő kultúrájának zászlóvivőivé alkalmassátesz benneteket, az nemcsak a kötött gondolkozási
szokások alól való szabadsága az egyénnek, hanem
történelmeteknek minden bem ocskoló bonyodal­
maktól való tisztasága. Európa valamennyi nagy
nemzetének vannak valahol áldozatai a világban. Ez
nemcsak az idegen fajokkal szembeni megértéshez
annyira szükséges lelki rokonszenvezést öli meg,hanem az intellektualitást is. Az angolok sohasemérthetik meg igazán Indiát, ez országról való gondo-

81

latviláguk önző érdekekkel fertőzött. Ha Angliát,
Németországgal vagy Franciaorsággal összehason­
lítjuk, úgy azt találjuk, hogy Anglia tudja köztük alegkevesebb olyan tudóst felmutatni, akik az indiai
irodalmat és filozófiát bizonyos fokú megértéssel ésalapossággal tanulmányozták volna. Ott, ahol aviszony ily abnormális és nemzeti büszkeségre ésönzésre alapitottan, közönyös és megvető, ez a visel­kedés egész természetes. De a ti történetetek ön­
zetlen volt és ezért segíthettetek Japánon, amikor
nyugati kultúra után kívánkozott, s ezért reménykedhetik bennetek Kina is mai még soha igy nem
fenyegetett helyzetében. Igen, ti egy nagy jövőteljes felelősségét viselitek,; mert titeket nem
tart vissza szükszivü múltatok. Ezért kell, hogy aföld összes népei közül Amerika tartsa legszilár­
dabban a szeme előtt ezt a jöv őt: nem szabad en­
gednie, hogy tekintete zavarossá váljék, és az em­
beriségben való hite fiatalosan erős kell hogy ma­
radjon.
Amerika és India közt erős hasonlóság van egy
dologban: mindkettőnek különböző fajokat kell egy
egységbe olvasztania.
A mi országunkban megkíséreltünk valami,minden fajra nézve egyformán közöset találni, amire
igazi egységük alapozódhatik. Az a nemzet, amely
ezt az egységet egy tisztára politikai vagy gazda­
sági alapra építve gondolja el, azt fogja találni, hogyez az alap nem elegendő. Gondolkodó befolyásos
emberek felfogják fedezni, hogy miben áll ez aszellemi egység, kifogják rajzolni eszükben annak
képét és kifogják nyilvánítani azt népeiknek.

$

82

Indiának sohasem volt igazán érzéke a nacio­
nalizmushoz. S bárha kiskoromtól fogva arra tanitottak, hogy a nemzet bálványimádása szinte jobb
az Isten és az Emberiség tiszteleténél, azt gon ­dolom, mégis kinőttem ezekből a tanitásokból és
meg vagyok róla győződve, hogy az én polgártár­saim azzal fogják maguknak Indiát igazán meg­
nyerni, ha egy oly tanitás ellen küzdenek, mely azt
mondja nekik: az ország előbbre való, mint az em­
beriség eszményei.
A képzett indus manapság a történelemből oly
tanításokat kisérel meg elsajátitani, amelyek elődeinktanításaival ellenkeznek. Igen, a Kelet megkíséreli,hogy egy olyan történelemhez alkalmazkodjon, amely
egyáltalában nem saját életének eredménye.
Japán például európai módszerek átvétele révén
hiszi, hogy hatalmassá lehet, de miután tulajdon
örökségét elfecsérelte, csak a külső kultúra kiköl­
csönzött fegyvereit fogja megszerezni. Mert az nembelőle fejlődött ki.
Európának múltja van. Európa erőssége ép
ezért történelmében gyökeredzik. Nekünk Indiában
tisztába kell jönnünk afelől, hogy nem tehetjük át
egy másik nép történetét és hogy öngyilkosságot
követünk el, ha a magunkét megfojtjuk. Aki életére
mesterséges utón ültet rá valamit, az agyonnyomja
azt. És ezért hiszem, hogy nem lehet jó Indiának, haa nyugati kultúrával annak mezőnyén próbálkozik
megmérkőzni. Ha ezzel szemben hűek maradunk asorstól kijelölt utunkhoz, úgy mindazokért a szidal­
makért, amelyekkel elhalmoznak bennünket, idővel
gazdagon kárpótoltatunk.

83

Vannak tanítások, amelyek oktatnak és szellemi
munkára tesznek képesekké bennünket. Ezek egy­szerűek és haszonnal elsajátíthatók és alkalmazhatók.
De vannak másmilyenek, amelyek mélyebben érin­tenek bennünket és életirányunkat megváltoztatják.
Mielőtt ezeket elfogadjuk és értéküket a saját örök­ségünk ellenében megfizetjük, meg kell állanunk,és komolyan el kell godolkoznunk. Az emberi
történelemben néha oly periódusok következnek,
amikor hatalmas fejlemények, erősségükkel és
gyorsaságukkal, mint a tűzijátékok elvakitanak ben­nünket. Nemcsak otthonunk szerény lámpásait kacag­ják ki, hanem az örök csillagokat is. De kihívá­
sukkal ne hagyjuk magunkat arra ingerelni, hogy
lámpáinkat eldobjuk. Viseljük el türelmesen a mostaniszitkokat, és gondoljuk meg, hogy ezek a tűzijátékok
ugyan fénylőn ragyognak, de nagy robbanóerejük
következtében,amelyerősségük tulaj donképeni
magva, de egyben gyors kialvásuk oka is — nemtartósak. Végzetesen nagymennyiségű energiát és
anyagot használnak föl a teljesítményükhöz és hozadékukhoz arányitva.
Eszményeink mindenképen a saját történelmünk
folyamán fejlődtek ki és ha tűzijátékot akarunkbelőlük csinálni, akkor ez nagyon nyomorúságosán
fog sikerülni, mert ez más anyagból van mint a
tietek, mintahogy erkölcsi céljai is mások. Ha azt
a kívánságot gondozzuk, hogy egész valónkat
politikai nacionalizmussá cseréljük be, úgy ez époly
badarság, mint az, h ogy ha Svájc annak a hiú
kívánságnak a teljesítésére tenné föl életét, hogy az
angol flottával versenyképes hajórajt építsen. Az

84általunk elkövetett hiba az, hogy azt hisszük, hogy
az emberi nagysághoz csak egy ut vezet — amelyet
fájdalmunkra Nyugat világán át látunk széles útként
szaladni és amelyen a szemtelen követelődzés acsapatvezető.
Bizonyosnak kell lennünk abban, hogy jövőelőtt állunk, s hogy ez a jövő az erkölcsi esz­ményekben gazdagokat várja s nem azokat, akik
csak puszta tárgyakkal megrakottak. És az emberelőjoga, hogy oly gyümölcsökért dolgozzon, amelyeket
nem tud azonnal begyűjteni s életét ne a pillanatnyi
eredményektől vagy akár egy óvatos, céljaiban
körülhatárolt múlttól engedje meghatározni, hanema legmagasabbrendü eszményeinket magábanhordó
végtelen jövőtől.
El kell ismernünk, hogy az isteni gondviselésvezette magát a Nyugatot is Indiába. Es mégis
jönnie kell valakinek, aki a Keletet megmagyarázza
Nyugatnak és felvilágositja, hogy Keletnek hozzá
kell járulnia a maga részével a kultúra történetéhez.
India nem koldusként megy Nyugathoz. És ha a
Nyugat ezt is hinné, úgy mégsem tanácslom, hogya nyugati kultúrát visszautasítsuk és büszke függet­
lenségben elkülönüljünk. Nem, egyesüljünk vele
mélyen és bensőleg. Ha a gondviselés Angliátszemelte ki arra, hogy ezt a szövetséget, ezt abenső szövetséget, megalapítsa és vezesse, úgy énezelőtt legalázatosabban meghajtok. Nekem nagy
hitem van az emberi természetben és igv azt hiszem
hogy Nyugat fel fogja ismerni igazi küldetését.
Keserűséggel beszélek a nyug'ati kultúráról, ha
látom, mint árulja el a rábizottat és mint dolgozik

85

Én nem különösképen egy nemzet ellen fordulok,
hanem a nemzetek ellen általában. Mi egy nemzet?
Az a jelenség, amelyet egy egész nép, mint
szervezett hatalom nyújt. E szervezet igyekvéseállandóan arra irányul, hogy a lakosság erős és teljesitőképes legyen. D e a szüntelen erősségre és
teljesítőképességre való törekvés kimeríti az emberáldozatképessé és alkotóvá tevő magasabbrendü
természetének erejét. Áldozatkészsége tulaj dónk épeni,
erkölcsi és élő céljától eltér és áttér egy a szervezet
fentartását szolgáló mechanikus, élettelen, cél szol­
gálatába. És e cél elérésében mégis azt hiszi, hogy
teljesen eleget tesz erkölcsi emelkedettségének és
ezért lesz az emberiség rendkívüli veszedelmévé.
Lelkiismeretében megnyugodva érzi magát, ha felelős­ségét áthárítja erre a gépre, amely intellektusának
és nem pedig, teljes erkölcsi személyiségének alko­tása. íg y van az, hogy egy szabadságszerető nép,a büszkeség jóleső érzésével, s abban a tudatban
hogy elvégezte feladatát, a világ egy nagy részében
továbbra is |fenn engedi maradni a szolgaságot,86

Természetüktől fogva igazságos emberek, úgy csele­
kedeteikben, mint gondolataikban borzalmasan igaz­
ságtalanokká válhatnak és emellett még úgy érez­hetik, hogy az embereket csak megérdemelt
sorsukhoz segitik. Különben becsületes emberek
anélkül, hogy tudnák, hogy mit tesznek, megrabol­
hatnak tartósan másokat magasabb fejlődésükhöz
való emberi jogukban és amellett azzal szidalmaz­
hatják a megraboltakat, hogy nem érdemeltek más
elbánást. Láttuk a mindennapos életben, hogy már
a kis üzleti és szakmai szervezetek, mint tesznekérzéktelenné természetükben különben nem rossz­
embereket, és mi jól el tudjuk képzelni magunknak,
hogy micsoda rombolás történik az erkölcsi életben,
ha egész népek, hogy hatalomra és gazdagságra
tegyenek szert, őrült buzgósággal szervezik magukat.
A nacionalizmus igen súlyos veszedelem. Évekóta minden szenvedés oka Indiában. És miután
bennünket egy magatartásában tisztára politikainemzet ural és kormányoz, múltúnk öröksége dacára
megpróbáltuk azt a hitet kifejleszteni magunkban,
hogy hátha nekünk is politikai feladataink volnának.
Indiában különböző eszméket hirdető különböző
pártok vannak. Egyesek politikai függetlenségre
törekszenek. Mások azt hiszik, hogy az idő még
nem érkezett el erre, de azt mondják, hogy Indiánakaz angol gyarmatok jogait kellene megkapnia. Ok,
amennyire csak lehetséges, önkormányzatot akarnak.
Amikor a politikai mozgalom Indiában meg­kezdődött, akkor még nem voltak pártharcok, miként
ma. Akkor egy párt volt, amely indiai kongresszusnak
nevezte magát. Nem volt tényleges programmja;

87

rámutatott egyes bajokra és megszüntetésüket kö­vetelte a hatóságoktól. Nagyobb képviseletet kö­vetelt a kormányzótanácsban és több szabadságot aközségi igazgatásban. Csupa apróságot kért, defölépitő eszménye nem volt. Ezért nem tudtam mű­
ködéséért lelkesedni. Az volt a meggyőződésem,hogy Indiának leginkább alkotó, saját szelleméből
született munkára van szüksége. És ennél a mun­kánál minden veszélyt magunkra kell vennünk s
még az üldöző bosszúja közben is teljesitenünk kella sors által ránkbizott kötelességünket és igy szen­
vedésen és kudarcokon át minden lépésnél erkölcsi
győzelmeket kell aratnunk. Meg kell mutatnunk afölöttünk állóknak, hogy van erkölcsi és fizikai erőnk
az igazságért szenvedni. Ha azonban magunk nem
tudunk semmit sem felmutatni, akkor csak koldul­
nunk lehet. Kedvezőtlenül hatna ránk, ha az általunkkért adományokat mindjárt megkapnék és ismételten
megmondtam polgártársaimnak ne koldulásra, egyesül­
jenek egymással hanem arra, hogy lehetőségeket
teremtsenek szellemünk önfeláldozó képességének hat­
hatós bizonyítására.
Amint a nép látta, mily haszontalanok az India
Kongresszus felemás politikai törekvései, veszített
befolyásából. A párt megoszlott és kiváltak belőle
a radikálisok, akik a kérésnek eddigi módszerét
az országgal szembeni felelőség legkönnyebb fel­adásának módszerét — elvetették és a cselekvés
abszolút szabadságáért léptek sikra. Nem volt ér­
zékük India különös problémái iránt. Nem ismerték
el azt a nyilvánvaló tényt, hogy társadalmi rend­szerünk alkalmatlanokká tesz benünket az idegennépekkel való versenyre. Mert mi lenne belőlünk,
ha Anglia valamely uton-módon kénytelen lenne
elhagyni Indiát ? Csak más nemzet áldozataivá len­nénk. Ugyanez a szociális baj továbbra is fenmaradna. Amire Indiában törekednünk kell, a követ­kező : meg kell próbálnunk azokkal az erkölcsi
szokásokkal és eszményekkel, amelyek önbecsü­lésünket elvették és teljesen függetlenitettek ben­nünket azoktól, akik uralkodnak rajtunk, a kaszt­
rendszerrel és azzal a vak és tehetetlen szokással,
hogy olyan tradíciókra támaszkodunk, amelyek ma­napság észszerűden anakronizmusokká lettek — tel­jesen szakitani.
M égegyszer felhivom figyelmeteket azokra anehézségekre, amelyekkel Indiának küzdenie kellett.
Az ő problémája a világprobléma volt kicsiben.
India túl nagy kiterjedésű és túl különböző fajoknak
ad szállást. Sok ország van benne egyetlen föld­
rajzi abroncsban összefogva. S ép ellenkezője annak,
ami a valóságban. Európa egyetlen ország, amely
sok országra van szétosztva. íg y Európának gya­rapodásánál és haladásánál is kettős előnye volt: asokféleség és az egység erőssége egyidőben. India,
ezzel szemben, amely a természettől sokféleséget nyertés csak véletlenül alkot egységet, mindig az elsőlaza összefüggése és az utóbbi gyöngesége alattszenvedett. Az igazi egység olyan, mint egy kerek
golyó, magától gurul és könnyedén viszi súlyát; dea sokféleség valami, aminek sok szöglete és élevan, amit teljes erővel kell huzni és előre lökdösni.
India igazolására, meg kell mondani, hogy nem ő
teremtette ezt a sokféleséget, története kezdete óta,tényként kellett azt vállalnia. Amerikában és Ausztrá­
liában Európa azzal egyszerűsítette le problémáját,hogy az őslakosságot majdnem teljesen kiirtotta. És még
ma is megfigyelhető ez az irtószellem az európaiaknál:
idegeneket, ők, akik maguk is idegenekként jöttek
azokba az országokba, amelyeket most uralnak, ba­rátságtalanul kizárnak maguk közül. De India kez­dettől fogva eltűrte a fajok különbözőségét és atürelmességnek ezt a szellemét mutatta egész tör­
ténetében.
Mert India állandóan megkísérelt, egy, azösszes különfajta népeket összetartó és egymásközt
való különbségeik
megőrzését szabadon hagyó
szociális egységet kifejleszteni. A kötelék a lehető
leglazább volt és, amennyire a körülmények ezt
megengedték, mégis szilárd. íg y az egyesült álla­moknak valami oly szociális szövetsége jött létre,amelynek közös neve Hinduizmus. India érezte,
hogy fajkülönbségeknek kell lenniök és legyenek is,akármilyen hátrányokkal járnak is ezek, és hogy atermészetet sohasem kényszerülhetjük szűk, nekünk
kényelmes határok közé, anélkül, hogy ezt egy napon
ne kelljen drágán megfizetnünk. S idáig India helye­
sen is cselekedett; de nem gondolta meg, hogy azembereket elválasztó különbségek, nem olyanok,
mint az örökkévaló hegyláncok, hanem együtt folynakés szaladnak az élet folyamával, formát és nagyságot
változtatnak.
India kasztrendszerével elismerte a különb­
ségeket, de nem az élet törvényét tevő változhatóságukat. Azáltal, hogy megkísérelte az összeütkö­zéseket elkerülni, korlátokat, mozdulatlan falakat

90állított, és ezáltal nagyszámú fajainak a nyugalom ésrend negatív jótéteményét adta, de nem a szabad mozgásés kiterjedés pozitív lehetőségét. Érvényesülni hagyta
a természetet ott, ahol különbözőségeket teremtett,de megakadályozta abban, hogy ezeket a különbö­zőségeket teremtő tevékenységének örök játékábanújjáformálhassa. Az élet tarkasága igazságosságra
talált, de megbosszulódott az örök mozgáson. És
igy kimenekülve az élet társadalmi rendjéből, Indiaönmaga élete helyett a sokrekeszes pompázó kalitkát
imádja, amelybe az életet próbálta elzárni.
Ugyanez történt, amikor India a különböző,kereskedői érdekek összeütközését próbálta el­
kerülni. Bizonyos iparokat és hivatásokat meghatá­rozott kasztokba sorolt. Ez azt eredményezte, hogy
a versengéssel járó végnélküli gyűlölet és irigység egyszersmindenkorra megszűnt — megszűntek
a versengések, melyeknek annyi borzalom jár nyo­mukban, s amelyek az egész levegőt hazugság-okkal
és csalással fertőzték meg. D e India itt is figyelmen
kívül hagyta az átváltozás törvényét és minden
súlyát az átöröklés törvényére fektette és igy lassankint a művészetet iparrá, az alkotóerőt ügyességgé
sülyesztette.
Ami a nyugati m egfigyelő figyelmét mégis el­
kerüli, az az a tény, hogy India, amikor a kasztrend­szert megteremtette, a legkomolyabban és felelős­ségének teljes tudatában a fajproblémát úgy igyeke­zett megoldani, hogy minden súrlódást elkerüljön és
határain beiül mégis minden faj megőrizhesse szabad­ságát. Elismerjük, hogy Indiának ez nem sikerült
a legteljesebb mértékben.
De egyet nektek isI91
meg kell adnotok: hogy a Nyugat, mely a fajok
egyformasága következtében sokkal kedvezőbb hely­
zetben van, a fajproblémát sohasem méltatta figye­lemre és hogy valahányszor ez elé a probléma elé
került, mindannyiszor anélkül, hogy valami komoly
megoldást keresett volna — egyszerűen megalkudott.
Ezt teszi most is, amikor az ázsiaiakat az ország
tengerpartjaitól — rendszeresen távoltartani igyek­szik s megrabolja őket attól a joguktól, hogy itt
becsületesen fentarthassák magukat.
Gyarmataitok legtöbbjébe csak azzal a fel­tétellel engeditek be őket, ha a favágók és vizhordók alacsonyrendü szolgálatát vállalják magukra.
V agy elzárjátok az idegenek elől kapuitokat, vagy
pedig szolgákká alázzátok le őket. Ez a ti fajproblémát megoldó módszeretek. Bármilyen előnyei
is legyenek ennek az eljárásnak, meg kell adnotok,
hogy ez nem termel magasabbrendü erkölcsi mo­
tívumokat, hanem a kapzsiság és gyűlölet alacsony­
rendü szenvedélyeit fejleszti. Azt mondjátok: >Ilyenaz emberi természet.« India is azt hitte, hogy ismeri
az emberi természetet, amikor különböző fajait
kemény szociális ranghatárokkal egymástól elzárta:de mi súlyos tapasztalatok árán megtanultuk, hogy
az emberi természet nem az, aminek látszik, hanem,
hogy lényege a végtelen lehetőségekben fekszik. S ha
vakságunkban az emberiséget szidjuk rongyos öltö­zetéért, úgy az egyszer csak leejti ruházatát és látjuk,
hogy az istenséget gyaláztuk. Büszkeségünkben és
haszonlesésünkben másoknak okozott megaláztatás
visszahull saját emberségünkre és a legrettenetesebb
büntetés ez, mert csak akkor érezzük, ha már késő.

92

Nemcsak az idegen népekhez való viszonyotok­
ban, hanem különböző társadalmi osztályaitok egy­máshoz való viszonyában sem hoztatok létre ki­engesztelő összhangot. A harc és a verseny szelleme
zabolátlanul futhatja útját. íís mivel ez a birvágy
és hatalmi téboly magzata, nem múlhat ki más­ként, mint erőszakos halállal. Indiában az áruk elő­állítása a szociális rend törvénye alá rendeltetett.
Alapja az összemüködés, célja a szociális szükség­
letek tökéletes kielégítése volt. Nyugaton az egyén
hajtóereje a verseny és célja a gazdagságszerzés.
De az egyén olyan, mint a csak hosszúsággal ren­delkező mértani vonal. Nincs szélessége és mélysége
és nem tud semmit sem körülfogni és tartósan meg­
tartani. És ezért szaladgál örökké keresőn és elége­
detlenül tovább. Végnélküli meghosszabbíthatóságá­
ban más vonalakat keresztezhet és bonyodalmakat
okozhat, de mindig vékony és izolált fog maradni
és soha sem fogja a teljesség eszményét elérni.
Összes testi kívánságainkban elismerünk egy
határvonalat. Tudjuk, hogy ha ezt túllépjük, ez
egészségünk rovására történik. De vájjon e gazdag­
ságért és hatalomért sóvárgásnak nincs a halál
birodalmán innen valahol határa? A materializmus
nemzeti karneváljaiban nem használják-e el anyugati népek életerejük legnagyobb részét aközben,
hogy halott dolgokat teremtenek élő eszmények
helyett? És igazi kultúra lehet-e az, amely az er­
kölcsi egység törvényét figyelmen kivül hagyja ésazáltal, hogy föltartózhatatlanul materiális anyagokatnyel magába, förtelmes puífadtsággá dagad föl?
A szociális életben az ember megkíséreli vágyait

93

inegzabolázni és természetét magasabb céljainak alá­vetni. De a gazdasági életben vágyaink a *kínálatés kereslet« korlátain kivül nem ismernek egyéb
zabolákat és ezek is mesterségesen kitolhatók, úgyhogy az egyén, amennyire csakjól esik neki, odaadhatja
magát szabadjára engedett vágyainak. Indiábanszociális eszményeink megzabolázták vágyainkat —talán egészen elnyomták őket — Nyugaton azonban
az erkölcsi célt nem ismerő gazdasági szervezetek
szelleme, az embereket állandó haszonutáni vadá­
szatra hajszolják, de vájjon nem lehet ennek valami
gyógyító határvonalatszembeállítani ?
Aszo­
ciális berendezkedésekben megvalósulásra törekvő
eszményeknek kettős céljuk van. Egyrészt szenve­
délyeink és vágyaink megzabolázását szolgálják és
ezáltal lehetővé teszik harmonikus fejlődésünket,
másrészt segítségünkre vannak abban, hogy önzetlenszeretetben embertársainkért dolgozzunk.
Ezért
a társadalom, az ember magasabbrendü természetéhez
tartozó erkölcsi és szellemi törekvések kifejezése.
Táplálékunk teremtő, felépiti testünket; de nem
igy a bor, amely csak izgat. Szociális eszményeinkteremtik az emberi világot, de ha szellemünk hata­lomért való sóvárgásba csap át, akkor a kábultságállapotát éljük és ennek következtében egy természetellenes világot, amelyben erőnk nem egészség és
szabadságunk csak elszabadulás. Ezért addig, amig
a szellem nem szabad, a politikai szabadság nem
nyújthat igazi szabadságot. Egy automobil nem ad­
hatja nekem a mozgás szabadságát, mert csak puszta
gép. Ha magam szabad vagyok, úgy az automobilt
szabadságom szolgálatában fölhasználhatom.

94
Manapság nem szabad elfelejtenünk, hogy apolitikai szabadságot élvező emberek még nem
feltétlenül szabadok, esetleg csak hatalmasok. A
bennünk korlátlanul dolgozó szenvedélyek a szolga­ság óriási szervezeteit teremtik meg, amely szabad­ságnak játszsza ki magát.
Akik legmagasabb célként a pénzszerzést tűzték
maguk elé, anélkül, hogy tudnának róla, eladjáklelkűket egyesek, vagy közösségek gazdagságának.
Azok, akik bele vannak szeretkezve politikai hatal­
mukba és akik uralmuknak, idegen fajokra való kiter­
jesztésében gyönyörködnek, ezek lassankint kiszolgál­
tatják saját szabadságukat és emberségüket a más
népek szolgaságban tartására szolgáló szervezeteknek.
Az úgynevezett szabad országokban a népek nagyobb
része nem szabad; a kisebbség által egy általuk
még csak nem is ismert cél felé űzetnek. E z csak
azáltal válik lehetségessé, hogy az emberek nem
ismerik el célként az erkölcsi és szellemi szabad­ságot. Szenvedélyeik óriás örvényeket kavarnak
föl és ha örvénylő mozgásuk puszta gyorsaságától
megzavarodnak és elszédülnek, ezt szabadságnak tart­ják. De a rájuk várakozó sors biztos, mint a halál,— mert az ember igazsága erkölcsös igazság és igazi
felszabaditása csak szellemében történhetik meg.
A mai indiai nacionalisták nagy többsége azt
hiszi, hogy szociális és szellemi eszményeink kifej­
lesztésével végérvényesen
elkészültünk, hogy atársadalom felépítésének munkáját már évezredekóta elvégeztük és hogy ezért most már teremtő­erőnket politikai irányban való tevékenységre hasz­nálhatjuk fel. A legtávolabbról sem gondolunk arra,

93

h°gy jelenlegi tehetetlenségünket szociális elégtelen­ségekre vezessük vissza, mert nacionálizmusunk azt
hiszi, hogy ez a rendszer a prófétai látnokság
emberfölötti adományával és a végtelen jövőre
való gondoskodás természetfölötti erejével megáldottelődeinktől, már minden időkre bevégeztetett. Ezért
mi minden nyomorúságért és minden elégtelenségért
a hirtelen kivülről ránktörő történelmi eseményeket
tesszük felelősekké. És ez okból hisszük mi, hogy
egyetlen feladatunk a szociális szolgaság futó­
homokján a szabadság politikai csodáját felépiteni.
Igen, saját történetünk folyama elé akarunk gátat
emelni és más népek történetének forrásaiból
akarunk hatalmat meriteni.
Azok, akik közülünk abba a tébolyba estek,hogy a politikai szabadság szabaddá fo g tenni
bennünket,
a Nyugat tanitását evangéliumként
fogadták és elvesztették az emberiségben való
hitüket. Meg kell gondolnunk, hogy minden oly
szociális gyöngeség, amelyhez ragaszkodunk apolitikában, a veszélyek forrásává lesz. Ugyanaz apasszivitás,amely
következtében
ragaszkodunkszociális berendezkedésünk halott formáihoz, merev
börtönfalakat fog teremteni a politikában is. Az
a szükkeblüség, amellyel az emberiség egy nagy
részére a kisebbértéküség nyomasztó jármát emeljük,
a politikában mint zsarnokság és igazságtalanság
fog jelentkezni.
Ha a mi nacionalistáink eszményekről beszélnek,
elfelejtik, hogy nálunk hiányzik a nacionalizmus
alapja. Ugyanazok az emberek, akik ezeket az
eszményeket
nagyrabecsülik,alegkonzervati-

96
vabbak szociális magatartásukban. A nacionalisták
például ezt mondják: ^Nézzétek meg Svájcot, ahol
dacára a fajkülönbségeknek, a népek mégis nemzetté
egyesültek.« De meg kell gondolnotok, hogy Svájcban
a fajok keverődnek és összeházasodhatnak egymással,
mert származásukban egyértéküek. Indiában nem igy
van. És ha Európa különböző nemzetiségeiről beszélünk,
úgy nem gondolunk arra, hogy ott nincs meg anemzetek közt a mi kasztjainkat annyira jellemző
testi ellenszenv. Akad a világon példa arra, hogy
egy nép részei, melyeknek vérüket nem szabad
keresztezniük, mégis akár kényszerítik erre őket,akár zsoldért teszik, vérüket hullatják egymásért?
És remélhetjük-e valaha, hogy ezek a fajok keverődzését magakadályozó erkölcsi korlátok nem lesznek-e
politikai egységünk akadályává?
Nem szabad továbbá azt sem eltitkolnunk
magunk előtt, hogy szociális korlátozásaink még
mindig oly zsarnokiak, hogy gyávává teszik az
embert. Ha valaki azt mondja nekem, hogy eretnekimegyőződései vannak, de attól való félelmében,hogy társadalmilag száműzik, nem meri követni
azokat, úgy megbocsátom neki, hogy azért, hogy
egyáltalában élhessen, hazug életet él. Ez a nálunk
uralkodó szociális szellem, amely már akkor is,hogyha embertársunk csak tápláléka megválasztá­
sában elkülönbözik tőlünk, arra hajt bennünket,
hogy életét teherré tegyük a számára minden
bizonnyal jelentkezni fog politikai szervezeteinkben
is és végül is oly kényszergépeket fog termelni,
amelyek minden értelmes különbséget és vele
minden valóságos életet felfognak őrölni. És a97zsarnokság a politikai életben elkerülhetetlen hazug­
ságokatés képmutatásokat még csak fokozni
fogja. A szabadság puszta neve oly értékes volna,
hogy érte feláldozzuk erkölcsi szabadságunkat?
K icsapongó
szokásaink hatása fiatalkorunk
erejének teljében nem mutatkozik mindjárt. De
lassanként felemészti erőnket és ha elkövetkezik
az öregedés kora, ki kell egyenlítenünk számlánkat,
meg kell fizetnünk adósságainkat és csakhamar csődelőtt állunk. Ha emberségtek már alig látszik is ki
a szervező hatalomért való kótyagosságotokból,
Nyugaton még mindig magasan hordhatjátok feje­
teket.
Ifjúsága teljében India
is eltudta
viselniéletszerveire nehezedő szociális szervezeteinek terhétés hibátlanul benmaradt azok mellett, de ezek végül isvég*zetévé lettek és élő természetét lassanként meg­bénították. Es igy történt, hogy India képzett réte­geinek nincs érzékük országuk szociális szükségletei
iránt. Egyenesen büszkék szociális gerincünk merev­
ségére, és mivel szociális szervezetünk tagjaiban
az egészséges fájdalomérzés elhalt, igy abban ahitben ringatják magúikat, hogy minden rendben
van. Ezért hiszik ők, hogy összes erőik részére apolitika az egyetlen térlehetőség. Ú gy csinálnak,
mint akinek csontjai összezsugorodtak és haszna­
vehetetlenekké váltak és aki megkíséreli bebeszélni
magának, hogy azért nem érzi testrészeit, mert,bár azok egészen helyrejöttek, de a mankók nincsenek
rendben.
Ez az, amit India szociális és politikai újjászü­letéséről mondani akartam. Nos valamit iparáról.
7

98

Gyakran kérdezték tőlem, hogy vájjon a brit uralom
kezdete óta emelkedett-e az ipar Indiában. Meg kellemlékeznem arról, hogy a brit kormány kezdettől
fogva mindjárt elnyomta iparunkat és hogy ez időóta semminemű tényleges segítséget vagy bátorítást
nem kaptunk ahhoz, hogy a modern világ hatalmas
kereskedelmi szervezeteivel szemben, magunkat föntarthassuk. A nemzetek elhatározták, hogy kizá­
rólag földművelő nép maradjunk, sőt, hogy a fegy­
verek használatát is örök időkre elfelejtsük. íg y vál­tozik át India könnyen emészthető falattá, amelyet
minden nemzet, rendelkezzék bármennyire fejletlen
fogakkal is, minden időben elnyelhet.
Indiának épezért kevés lehetősége van ahhoz,
hogy az ipar területén eredetiségét kimutassa. Én,a magam részéről nem hiszek a mai kor esetlenóriás szervezeteiben. Már rútságuk ténye is mutatja,
hogy disszharmóniát alkotnak az egész teremtéssel
szemben. A természet nagy erőinem rútságban hanem,
szépségben nyitvánitják ki igazukat. A szépség, az avonás amellyel, az alkotó ha müvével meg van elé­gedve, alkotásait felruházza. Mindazon produktu­
maink, amelyek a tökéletesség törvényeit gorombán
megszegik és szégyentelenül, rut esetlenségükben
jelentkeznek, állandóan Isten haragjának súlya alattállanak. Ha tettünk, nem a szépség méltóságávalteljes, úgy hazug. A szépség és ikertestvére az
igazság kibontakozásukhoz megfontoltságot és ön­
uralmat igényelnek. De a nyereségvágy ott, ahol
terjeszkedésre talál nem ismer határokat. Egyetlen
célja, előteremteni és elnyelni. Sem a szép természet,
sem élő emberi lények iránt nem viseltetik rész-

99

véttel. Anélkül, hogy csak egy pillanatra is ha­
bozna, képes szépséget és életet szivtelenül felőrölni
és pénzzé tenni. A cselekvésben való ily nyer­
sességet elődeink, akiknek meg volt a megfon­
toltságuk ahhoz, hogy az emberiség eszményképét
nyugodt, zavartalan tekintettel szemléljék, megve­
tették. Az akkori idők emberei joggal szégyelhettéka csak nyereségre menő ösztönöket. De ma a ter­mészettudományok idejében a pénz, tömegének
súlyával megkaparintotta magának a trónt. És hafelhalmozott kincseinek csúcsairól az emberek magasabbrendü ösztöneit kigunyolja és a szépséget ésaz összes nemes érzéseket közelségéből száműzi, mialávetjük magunkat neki. Mert szegénységünkben
meg hagytuk vesztegetni magunkat tőle és óriás
terjedelmétől legyűrt képzelőerőnk a porban kúszik
előtte.
De épen ez az óriás terjedelme és végtelen kom­plikál tságai teszik alkalmatlanságának és belső' gyöngeségének jelét.
Egy gyakorlott úszó izmait nem heves mozgása
mutatja k i; ereje láthatatlan és tökéletes kellemes­ségben és nyugodtságban jelentkezik. Ami az embertaz állattól megkülönbözteti, a kivülről nem láthatóbelső ereje és belső értéke. De a mai kereskedelmi
kultúra nemcsak sok időt és teret szükségei, hanem
teret és időt öl. Mozdulatai hevesek, hangjai han­gosak és hamisak. Önmagában viseli átkát, mert az
emberiséget, amelyen áll, alaktalan masszává tapossa.
Pihenés nélkül, a boldogság pénzzé való átváltoz­
tatásán mesterkedik. Az ember emberségét a leg­
kisebb sarokba igyekszik összeszoritani, hogy kiadós
7*

100
teret teremthessen szervezeteinek. Szégyenné gú­
nyolja emberi érzéseit, mert útjában állhatnak gépeink.
Mithologiánkban van egy monda, mely szerint
annak, aki a halhatatlanságért önsanyargatásokat
vállal Indának, a halhatatlanok Urának megkisértéseit kell kiállania. Ha elhagyja magát csábitani,el vanveszve.
A
Nyugatévszázadok
ótahalhatatlanságra törekedett. India elküldte hozzá a
Megkisértést, hogy próbára tegye. Ezt a hatalmas
megkisértést, gazdagságnak nevezik. A Nyugat nem
volt képes ellentállni és emberi kultúrája beletévedt
a gépszerűség sivatagába.
Ez a kereskedői szellem, barbárian rut ékszerével,az egész emberiségbosszantó veszedelme, mert ahatalomeszményét a tökéletesség eszménye fölé helyezi. Az
önzés kultuszát szégyentelen meztelenségében dia­dalra engedi jutni. Idegeink finomabbak izmainknál.
Ha a bennünk legfinomabbtól és legérdekesebbtől
elvesszük azt, ami ép finomságát védi, úgy eztehetetlenné és gyöngévé válik. S igy az érzéstelennyers hatalom, ha vak dühvei az emberiség útjára
szabadul, elrémiti nyersességével az évszázados
mártiromságunkban ápolt eszményeinket.
Az a megkisértés, amely végzetessé vált azerősre is, a gyöngére még végzetesebb lesz. És
ezért nem tudom én itt őket Indiában szivesen fo­
gadni, még akkor sem, ha maga a halhatatlanok Ura
küldte is őket. Legyen életünk külső megjelenésében
egyszerű és benső nyereségekben gazdag. Alapozzuk
kultúránkat a szociális összemüködés szilárd bázisáraés ne a harcra és gazdasági kizsákmányolásra.
H ogy ez ma, amikor a vérünket kiszívó gaz-

101

dasági sárkány fogai közt vergődünk, hogyan lehet­séges, ennek megoldása az összes, emberi lélekbenhivő keleti népek gondolkozóinak feladata. Az ájulat
és tehetetlenség jele, ha más ideologiáju idegenektől
ránkszabott életfeltételeket fogadunk el. Fel kellene
ráznunk magunkat és a világ erőit, úgy kellene
szolgálatunkba állitani, hogy történelmünket a maga
céljához, a tökéletességhez vezethessük.
A mondottakból látható, hogy nem vagyok köz­
gazdász. Elismerem, hogy fennáll a kínálat és ke­
reslet törvénye és hogy az ember ösztöne mindig
többre törekszik, mint amennyire szüksége van.
És mégis kitartok hitem mellett, hogy van valami,amit a teljes emberiségösszhangjának lehetne
nevezni. Aki rendelkezik vele, minden szegénysége
dacára is gazdag, győző, ha le is győzik, őt a hal­hatatlanságba vezéreli a halál, ahol szégyenét azörök igazságosság, sugárzó diadallá változtatja.

A század naplemente.
íródott bengáli nyelven a legutolsó század utolsó napján.

1.
A század utolsó napja alámerül Nyugat vérvörösfelhőiben és a gyűlölet forgószelében.
Népek mezítelen önzése, örjöngő, részeg mo­hóságban táncol csörömpölő kardok harangjátékára,az üvöltő bosszudalok közt.
2.
Mégis e szégyentelen lakmározás az örjöngés
legcsucsán szétfogja pukkasztani a nemzet éhestestét.
Mert eledelévé tette a világot.
S mialatt a koncot mohón körülnyaldossa, összerop*
pantja és nagy harapásokkal elnyeli
Egyre jobban megdagad,
Mig e szentségtelen lakoma teljében az ég fénysávja hirtelen lehajlik s átfúrja baromi szivét.

3Láthatárod bibor világa nem békességed hajnalaén szülőföldem,
Egy szörnyű holttestet hamuvá perzselő máglya
visszfénye a z ; a nemzet halálra-lakott önzése.
A te reggeled Kelet csöndes sötétje mögött vár,
Vár türelmesen és hallgatón.

103
4-

L égy éber Indiai
A szent napfölkeltének szánt áldozatodat tartsdkészen!
Hangod köszöntse őt elsőnek és énekelj :»Jöjj béke te Isten nagy fájdalmából
fogantott leány,
Jöjj a csöndes boldogság kincsével,A bátorság kardjával,A homlokok szelidség-koszorujával!«
5-

O testvéreim,
Egyszerüségtek fehér gyolcsaiban,
Ne szégyenkezzetek a büszkék és ha­talmasak elé állni!
Koronátok az alázatosság legyen és
szabadságtok a lélek szabadsága.
Szegénységtek csupasz helyein naponta uj Istenek
trónját épitve
Tudjátok a m eg: az irtózatos még nem a nagyés a büszkeség nem tart örökké.