NAŠA PRAVAINFORMACIJE ZA UÿITELJE

UVOD
Ljudska i dječija prava su univerzalna. Države imaju obavezu da informišu
i podučavaju javnost o ljudskim pravima, da ih provode i poštuju. Ulogameđunarodnih organizacija je da podstiču države da odgovore na svoje
obaveze u vezi s primjenom osnovnih ljudskih prava u praksi.
Konvencija UN-a o Pravima djeteta je najviše puta ratifikovan sporazum
o ljudskim pravima u povijesti. Zajedno sa još dva neobavezna Protokola,
Konvencija sadrži sveobuhvatnu listu zakonski obavezujućih međunarodnih
standarda za promociju i zaštitu dječijih prava.
Ojačavanje djece u smislu njihove edukacije o svojim pravima, kao i da bi
se osiguralo da im pravda uvijek bude dostupna, ostaje jedan od ključnih
prioriteta slovenske vanjske politike. Ono, također, ostaje na listi zadataka
slovenskog predsjedavanja Vijećem Evrope u toku 2009. godine.
Edukacija o ljudskim pravima, kao vid pripreme mladih da postanu
informisani, aktivni i odgovorni građani je također jedan od glavnih ciljeva
politike obrazovanja pri Vijeću Evrope.
Varšavska Deklaracija i Plan Akcije, usvojeni na trećem Samitu Vijeća Evrope
u 2005. godini, pozivaju na uvođenje sveobuhvatne edukacije o ljudskim
pravima i promovisanje međukulturalnog dijaloga. Time se Vijeću Evrope
povjerava zadatak da poboljša profesionalno napredovanje onih nastavnika
i ljudi zaduženih za obuku koji su uključeni u edukaciju o demokratskom
građanstvu, ljudskim pravima i međukulturalnom razumijevanju; sanaglaskom na panevropskoj saradnji, u cilju zadržavanja ‘’dimenzije ljudskih
prava u izgradnji Evrope’’.
U godini 60-e godišnjice postojanja Vijeća Evrope, čiji su temeljni ciljevi ostali
promocija ljudskih prava, demokratije i zakona - Slovenija je u sklopu svog
predsjedavanja Vijećem nastavila promociju prava djece.

1

Ova se godišnjica podudara sa UN-ovom međunarodnom godinom Edukacijeo ljudskim pravima (2009.), kao i dvadesetom godišnjicom Konvencije
o pravima djeteta. Ovo je jedinstvena prilika za zajedničko djelovanjemeđunarodnih organizacija koje teže promicanju istih vrijednosti, posebno uoblasti dječijih prava. Ne smijemo zaboraviti da između nastojanja i realnog
svijeta djece postoji jaz kao i među 155 miliona djece koja žive na prostoru
koji pokriva Vijeće Evrope. Trebalo bi učiniti više kako bi se osiguralo
poštivanje dječijih prava, i uključenje same djece u proces ojačavanja putem
obrazovanja a koji podrazumijeva edukaciju o njihovim vlastitim pravima.
Među brojnim drugim aktivnostima proteklih godina, slovenski stručnjacisu osmislili, pokrenuli i vodili pilot projekat edukacije o ljudskim pravima
za oko 66.000 djece u brojnim zemljama, za vrijeme predsjedavanja Slovenije
OSCE-om, u 2005. godini.
Nastavno sredstvo, ‘’Naša prava’’, prevedeno je na sedamnaest jezika ikoristi se u različitim sredinama, od Irske do Azerbejdžana. Vrednovanje
ovog pilot projekta pokazalo je da je on značajno pomogao podizanju svijesti
o podučavanju i učenju o ljudskim i dječijim pravima. Pokazalo se da je tako
u svim zemljama koje su sarađivale u pilot projektu. Neki partneri iz isteoblasti, zainteresovani su za dalju primjenu‚ ’’Naših prava’’ na grupe cijelih
generacija djece od 10 do 12 godina. Zbog očekivanog skorog predsjedavanja
Slovenije Vijećem Evrope u 2009, Slovenija je odlučila podržati ih, jer, mismatramo edukaciju mladih o ljudskim pravima kao važno ulaganje ubuduće društvo.
Vjerujemo da bi mladi trebali biti prvi koje treba podučiti univerzalnimljudskim pravima a koja obogaćuju razumijevanje različitosti međudruštvima, pa tako i religijske, nacionalne, kulturalne aspekte pa i one
nacionalnih manjina. Istovremeno je potrebno promovisati međukulturalno
i međureligijsko poštivanje. Proces učenja o ljudskim pravima i poštivanju
drugih trebao bi nas osposobiti za izgradnju društva koje će cijeniti
tolerantnost i razumijevanje.

2Nastavni materijal u projektu ‘’Naša prava’’ sastoji se od kompleta kartica
na kojima se nalazi jednostavan tekst o dječijim pravima te albuma u koji
djeca mogu sakupljati kartice. Na početku projekta, kada nastava tek
počinje, svakom se učeniku daje prazan album. Zatim se u svakoj lekciji
objašnjava jedna kartica. Na kraju će učenici zadržati albume sa karticama,
koje su sakupili. Ovo je jednostavno nastavno sredstvo koje se može koristiti
kao dopuna postojećim metodama i sredstvima, ili kao inovativni pristup uokviru ili izvan školskog plana i programa.
Ovaj informativni letak je namijenjen nastavnicima. Ovdje se mogu naći
i savjeti kako se postaviti prema problemima navedenim na karticama i
popis mogućih tehnika rada. Omišljen je tako da pomogne nastavnicima darasprave (objasne) teme i podstaknu odgovarajuće aktivnosti. Dajući značaj
poštivanju osnovnih ljudskih prava svakog djeteta i odraslog čovjeka, ovaj
će vam materijal omogućiti da pronađete vlastiti stil podučavanja, koji vam
najviše odgovara.
Ovaj letak također sadrži službene tekstove Konvencije o pravima djeteta na
vašem vlastitom jeziku. Ipak, kako je edukacija o ljudskim pravima ozbiljna ivažna stvar, ovaj nastavni materijal ne može obuhvatiti sve relevantne temei načine za podučavanje o istima. Predlažemo da pažljivije istražite ovu
temu.
Podučavanje o ljudskim i dječijim pravima nije samo vaša obaveza; to je izadovoljstvo, jer time doprinosimo zdravom razvoju mladih generacija.
Mi smatramo da se edukovanje o ljudskim pravima može shvatiti kao
zajednički poduhvat u kojem zajedničko zalaganje predstavlja ulaganje ubuduće građane – a današnju djecu.
Iskreno se nadamo da će vam biti zadovoljstvo ako ste dio ovog projekta.

3

METODOLOGIJA
MOGUĆE TEHNIKE GRUPNOG RADADISKUSIJA
Diskusije su dobar način da učitelj i učenik otkriju kakve stavove imaju poodređenim pitanjima. To je veoma važno u obrazovanju o ljudskim pravima
jer, uz poznavanje činjenica, učenici trebaju samostalno istraživati i analizirati pitanja. Novine, posteri i studije slučaja korisno su sredstvo za poticanje
diskusije. Započnite postavljajući pitanje „što misliš o ...?”.
GRUPE „ZUJANJA”
To je korisna metoda ako iz diskusije u kojoj je učestvovala cijela grupa ne
proizlaze ideje. Zamolite učenike da diskutuju na zadanu temu u parovima
minutu ili dvije, a zatim da podijele svoje ideje s ostatkom grupe. Uskoroćete doživjeti atmosferu u kojoj sve „zuji” od razgovora, a i učenici će „zujati” od ideja.
RAD U MALIM GRUPAMARad u malim grupama razlikuje se od rada u cijeloj grupi. To je metoda koja
potiče svakog da učestvuje i pomaže razvoju saradnje u timskom radu. Brojčlanova male grupe zavisit će od praktičnih stvari; koliko ukupno ima učenika i koliki je prostor za rad. Mala grupa može se sastojati od 2 ili 3 učenika,
ali najbolje funkcioniše sa 6-8. Rad u malim grupama može trajati petnaest
minuta, jedan sat ili jedan dan, zavisno od težine zadatka.
Reći učenicima da jednostavno „raspravljaju na temu” rijetko daje rezultate.
Kakva god da je tema, važno je da je zadatak jasno određen i da su učenici
usmjereni na napredovanje prema cilju koji od njih zahtjeva da daju povratnu informaciju cijeloj grupi. Na primjer, postavite zadatak u obliku problema koji treba riješiti ili pitanja na koje treba odgovoriti.
SLIKE: CRTEŽI, KOLAŽ, CRTIĆI, FOTOGRAFIJE„Slika govori hiljadu riječi”. Vizuelni prikazi su uticajna sredstva za pružanje informacija kao i za poticanje interesa. Zapamtite također, da je crtež
važno sredstvo u izražavanju svoje ličnosti i u komunikaciji, ne samo za onečiji je stil mišljenja vizuelan već i za one kojima verbalno izražavanje nije jača
strana.
MEDIJI: NOVINE, RADIO, TELEVIZIJA, INTERNET
Mediji su nepogrešiv izvor dobrog materijala za diskusiju. Uvijek je zanimljivo diskutovati određen sadržaj i način na koji je predstavljen te analizirati
predrasude i stereotipe.
4

FILMOVI, VIDEO I RADIO DRAME
Filmovi, video - i radio drame uticajno su sredstvo za obrazovanje o ljudskim pravima i omiljeni su kod mladih ljudi. Diskusija nakon odgledanog
ﬁlma predstavlja dobar početak za daljnji rad. Treba razgovarati o početnim
reakcijama učenika na ﬁlm; koliko je blizak „stvarnom životu”, jesu li likovi
prikazani realno, ili da li se pokušavalo promovisati određeno političko
ili moralno stajalište.
OLUJA IDEJA
Oluja ideja je način na koji se uvodi nova tema, potiče kreativnost i veoma
brzo izaziva mnoštvo ideja. Može se koristiti za rješavanje određenog problema ili odgovaranje na pitanja.
Upute:•
Odredite temu za koju će se provesti «oluja ideja» i formulišite istu u
obliku pitanja na koje ima mnogo mogućih odgovora.
•
Napišite pitanje tako da ga svi mogu vidjeti.
•
Zamolite učenike da kažu svoje ideje i napišite ih tako da ih svi mogu
vidjeti. To bi trebale biti riječi ili kratke fraze.
•
Zaustavite «oluju ideja» kada ponestane ideja i zatim prolazite kroz
prijedloge, tražeći njihove primjedbe.
Posebne napomene:•
Zapišite SVAKI novi prijedlog. Često su najkreativniji prijedlozi i najkorisniji i najzanimljiviji!
•
Niko ne bi trebao davati primjedbe ili prosuđivati šta je napisano do
samog kraja, ili ponavljati ideje koje su veće izrečene.
•Potaknite svakog na učešće.
•Pružajte samo svoje ideje ukoliko je potrebno potaknuti grupu.
•
Ako je prijedlog nejasan, tražite pojašnjenje.
OLUJA IDEJA PISANJEM PORUKA
To je vrsta «oluje ideja». Učenici ispisuju svoje ideje na komadiće papira (napr. „Post-it”) i lijepe ih na zid. Prednost ove metode je u tome što učenici
mogu sjediti i mirno razmisliti u sebi prije nego na njih utiču tuđe ideje, akomadići papira mogu se premještati kako bi olakšali stvaranje grupa ideja.

5

IGRA ULOGA
Igra uloga je kratka drama u kojoj učenici glume. Iako ljudi koriste svoje lično životno iskustvo kako bi odglumili situaciju, to je uglavnom improvizacija. Ona nastoji oživjeti okolnosti i događaje koji nisu bliski učenicima. Igre
uloga mogu poboljšati razumijevanje situacije ili potaknuti empatiju prema
onima koji su u to uključeni.
•Igre uloga razlikuju se od simulacija u tome što, iako simulacije sadrže
kratke drame, one se obično temelje na scenariju i ne uključuju isti
stepen improvizacije.
•
Vrijednost igre uloga je u tome što imitira stvarni život. Mogu potaknuti pitanja za koja ne postoji jednostavan odgovor; na primjer ispravno i neispravno ponašanje nekog lika. Kako bi se stekao bolji uvid
korisna je tehnika zamjene uloga učenika.
Igre uloge trebaju se pažljivo koristiti. Najprije, važno je da učenici imaju
vremena na kraju izaći iz uloge. Zatim, svako treba poštovati individualne osjećaje i socijalnu strukturu grupe. Na primjer; igra uloga o osobama steškoćama treba uzeti u obzir činjenicu da neki učenici i sami pate od određenih poteškoća (možda ne i vidljivih) ili imaju rođake ili bliske prijateljekoji imaju posebne potrebe. Oni se ne bi smjeli osjećati povrijeđenima i nebi smjeli biti prisiljeni da se marginaliziraju. Ako se to dogodi, shvatite toozbiljno (izvinite se, ponovo pokrenite temu služeći se time kao primjerom,itd.). Ne dozvolite da sve postane stereotip. Igre uloga pomažu u otkrivanju
šta učesnici misle o drugim ljudima kroz svoju „mogućnost” da ih glume
ili imitiraju. To je isto ono što te aktivnosti čini veoma zabavnim! Može biti
veoma korisno uvijek razmotriti temu u razgovoru po završetku igre uloga
postavljajući pitanje „misliš li da su ljudi koje si odigrao/odigrala zaista takvi? ” Uvijek je pedagoški učenicima osvijestiti potrebu za konstantnim,
kritičkim preispitivanjem informacija. Tako možete pitati učesnike gdje su
dobili informacije na kojima su zasnivali razvoj svog lika.
SIMULACIJE
Simulacije se mogu smatrati kao proširene igre uloga koje uključuju sve učesnike. One omogućavaju ljudima iskusiti izazovne situacije, ali u sigurnim
uslovima. Simulacije često zahtijevaju određeni nivo emocionalne uključenosti, što ih čini veoma uticajnim sredstvom. Učenici ne uče samo glavom irukama već i srcem.

6

Razgovor o odigranoj simulaciji izuzetno je važan nakon simulacije. Učesnici bi trebali komentarisati svoje osjećaje; zašto su odabrali poduzimanje
baš tih akcija, jesu li primijetili bilo kakvu nepravdu, i koliko im se čini prihvatljivim rješenje situacije koje je postignuto. Treba im pomoći da povuku
paralele između njihovih iskustava i stvarnih situacija u svijetu.

* Više o tehnikama rada u grupi možete naći u priručniku Vijeća Europe KOMPAS,
navedenim u 2. poglavlju „49 praktičnih aktivnosti i metoda za odgoj i obrazovanje
za ljudska prava“ (izdanje Europski dom, Slavonski Brod,2004.)

7

Po Konvenciji Ujedinjenih naroda o dječijim pravima, svi koji nismo
punoljetni smo djeca.. Imamo pravo saznati koja su naša prava. Države
su nam obavezne garantovati poštivanje prava i štititi naše dugoročneinterese.

Dodatne informacije: ( Član 1 Konvencije o pravima djeteta )Učitelj u glavnim crtama objasni djeci Konvenciju o pravima djeteta koju je usvojila
Generalna skupština UN-a. Posebno može predstaviti dugoročni cilj – formiranjesnažne državljanske svijesti o pravima.
Predlagane aktivnosti: diskusija i moguća izrada „postera o pravima”•
Šta znači biti čovjek?
•
Zašto imamo pravila i zakone?
•
Zašto djeca imaju poseban dokument koji im garantuje njihova prava?
•
Koja prava garantuje Konvencija o pravima djeteta? (djeca u grupi nabrajaju
prava koja znaju, nakon izvještavanja grupa može se napraviti zajednički poster o pravima djece)•
Gdje smo se upoznali s tim pravima?
•
Kako i gdje možemo dobiti više informacija o našim pravima?
•
Koji su naši dugoročni interesi? (djeca nabrajaju svoje interese; uporede ihmeđusobno)

8Mi, djeca, imamo pravo na život, preživljavanje i razvoj. Imamo pravo na
odgovarajuću hranu i čistu, pitku vodu.

Dodatne informacije: (Član 6 i 27 Konvencije o pravima djeteta).
Ovo je pravo posebno važno i Opća skupština UN-a posvećuje tome posebnu pažnju.
Učitelj može naglasiti odgovornost javnih službi i vlasti u garantovanju tih prava.
Moguće aktivnosti: oluja ideja pisanjem poruka i diskusija•
Šta je potrebno za razvoj djeteta (sigurnost, hrana, voda, obrazovanje)?
•
Šta znači odgovarajuća hrana i čista, pitka voda?
•
Zašto je to pravo tako važno?
•Znaš li za neke slučajeve u kojima to pravo nije garantovano djeci (gdje)?
•
Tko im treba pomoći i kako im možemo pomoći?

9Nakon rođenja, imamo pravo dobiti ime i steći državljanstvo, bez obzirana naše boravište.

Dodatne informacije: (Član 7 i 8 Konvencije o pravima djeteta)
Učitelj može razgovarati o važnosti imena kao dijela nečijeg identiteta. Nakon
diskusije o lokalnim imenima, moguće je diskutovati o međunarodnim imenima idržavljanstvu.
Moguće aktivnosti: diskusija pred kartom svijeta: učitelj pokaže područje OESS-a
koje čini 55 država, objašnjavajući da djeca svugdje u svijetu uče o pravima djece(svako ima pravo na ime i državljanstvo).
•
Koje značenje ima tvoje ime?
•
Poznaješ li djecu koja nemaju ni ime ni državljanstvo; jesi li ikada čuo/čula
da neko dijete nema rodni list; zašto je to negativno?

10

Mi, djeca, imamo pravo živjeti s našim roditeljima, porodicama ili onima
koji se za nas najbolje brinu.

Dodatne informacije: (Član 5, 9 i 18 Konvencije o pravima djeteta)
Ovdje se može istaknuti princip najboljeg interesa djeteta; ovo pravo je razrađeno
do u detalje u članku 3 Konvencije o pravima djeteta. Da bi se osigurala djetetova
sigurnost i njegov najbolji interes, ponekad je potrebno da se dijete udalji od porodice
ili njegovog/njezinog staratelja.
Moguće aktvnosti: grupe zujanja i diskusija•
Kakve vrste porodice poznaješ (članstvo porodica, različit broj djece, samohrane majke, nekoliko generacija koje žive zajedno, itd.) ?
•Šta znači da se roditelji/staratelji za nas najbolje brinu? Na koji način?
•
Ko se brine za tebe?

11Niko nema pravo diskiminirati djecu na temelju spola, rase, jezika, vjere, ili nacionalnog ili etničkog porijekla.

Dodatne informacije: (Član 2 Konvencije o pravima djeteta)Međunarodni ugovori, uključujući Konvenciju o pravima djeteta, zasnivaju se
na principu nediskriminacije. U skladu s Konvencijom, sva djeca imaju pravo na
korištenje svih prava i sloboda.
Moguće aktivnosti: diskusija, korištenje informacije iz medija•
Učitelj potiče djecu da razmišljaju naglas o razlikama u svijetu; koje rase,
jezike, vjere, nacije i etničke grupe znamo?
•
Diskusija bi trebala biti usmjerena prema poštivanju jednakosti i poštivanju
razlika, te na činjenicu da je svako na nekom mjestu stranac.
•Gdje su razlike među nama (na primjer u razredu)?
•
U kojem smo smislu slični jedni drugima?

12Mi, djeca, imamo pravo na obrazovanje i besplatno osnovno
obrazovanje.

Dodatne informacije: (Član 28 i 29 Konvencije o pravima djeteta)
Zagarantovanost ovog prava zasniva se na principu jednakih prilika (odsutnosti
svake diskriminacije).
Moguće aktvnosti: rad u malim grupama, diskusija•
Zašto je obrazovanje važno?
•Da li sva djeca tvog uzrasta pohađaju školu?
•
Postoji li neko ko ne ide u školu i zašto (ovdje, negdje drugdje, izvan
zemlje)?
•Kako bi osigurao/osigurala da sva djeca na svijetu imaju mogućnost dobiti
osnovno obrazovanje; zašto je to važno?

13

Slušajte nas, djecu, jer mi imamo pravo izraziti svoje mišljenje.

Dodatne informacije: (Član 12,13,14,15 i 17 Konvencije o pravima djeteta)Uz pravo na slobodu izražavanja, djeci su garantovana sva osnovna građanska
prava i slobode, kao što je sloboda udruživanja, mišljenja, savjesti, vjere i pristupa
informacijama.
Moguće aktvnosti: diskusija na odabranu temu (mogu se koristiti ﬁlmovi, video- iradio drame)•
Svi kažu svoje mišljenje na odabranu temu; svi pažljivo slušaju drugoga.
•
Zašto je važno izraziti se i slušati druge?
•
Kako ćeš uspjeti da odrasli slušaju tvoje mišljenje?
•
Zašto su građanska prava tako važna?

14

Mi, djeca imamo pravo na zdravstvenu zaštitu.

Dodatne informacije: (Član 24 Konvencije o pravima djeteta)
Moguće aktivnosti: igra uloga, pisanje na tabli i diskusija•
Svako dijete imenuje neku bolest za koju je potrebna medicinska njega (moguodigrati uloge pacijenta i doktora); učitelj ispiše listu predloženih bolesti na
tablu.
•
Da li se to pravo poštuje u zdravstvenoj njezi djece? Ako ne; ko treba djeci
garantovati to pravo?

15

Djeca s posebnim potrebama imaju pravo na posebnu njegu.

Dodatne informacije: (Član 23. Konvencije o pravima djeteta)
Učitelji objasne učenicima zašto djeca s posebnim potrebama trebaju posebnu njegu
i kako se djeca razlikuju zbog toga kakva su rođena ili zbog drugih situacija koje sudoživjeli.
Moguće aktvnosti: diskusija•
Ko su djeca s posebnim potrebama (napravite listu vrsta poteškoća kao i „skrivene poteškoće” i invaliditet – tjelesni, psihički, problemi socijalizacije)?
•
Kako takva djeca mogu dobiti posebnu njegu koja im je potrebna?
•
Kako im se može pomoći da vode normalan društveni život i učestvuju u
redovnoj nastavi?

16

Ako smo mi, djeca, izbjeglice ili stranci u trećim zemljama, imamo pravona odgovarajuću njegu i zaštitu.

Dodatne informacije: (Član 20 i 22 Konvencije o pravima djeteta)
Moguće aktvnosti: diskusija koja se zasniva na tekućem razvoju događaja inovostima iz medija•
Ko su izbjeglice, azilanti i stranci?
•
Da li poznaješ neke? Odakle su?
•
Šta im je najviše potrebno; ko im može pomoći i kako?
•
Kako im mi možemo pomoći (ako jedan od njih dođe ili je već među nama)?

17

Mi djeca, imamo pravo na odmor, igru i rekreativne aktivnosti.

Dodatne informacije: (Član 31 Konvencije o pravima djeteta)
Moguće aktvnosti: crtanje i diskusija; izlaganje crteža
(na pimjer: u razredu, u školi)•
Djeca crtaju ono čime se vole baviti u svoje slobodno vrijeme.
•
Svako pokaže i opiše svoj crtež.
•Učitelj napravi listu najomiljenijih aktivnosti na tabli.
•
Učitelj vodi diskusiju na temu šta je slobodno vrijeme i zašto je ono važno.

18

Mi, djeca, imamo pravo na zaštitu od svih oblika nasilja i zlostavljanja.

Dodatne informacije: (Član 33, 34, 35, 36, 37 i 38 Konvencije o pravima
djeteta)
Moguće aktvnosti: diskusija i «oluja ideja» pisanjem poruka•
Koje vrste nasilja znaš (ﬁzičko i psihološko)?
•Ko su nasilne osobe, a ko žrtve?
•
Ko bi trebao djecu zaštiti od nasilja?

19Nas, djecu, ne možete koristiti kao jeftinu radnu snagu, posebno ne naštetu našeg školovanja.

Dodatne informacije: (Član 32 Konvencije o pravima djeteta)
Učitelji trebaju provjeriti shvataju li djeca razliku između ispunjavanja svojih obveza
koje su vezane uz njihovu odgovornost kao člana porodice nasuprot iskorištavanju.
Moguće aktvnosti: diskusija•
Da li vi, djeco, pomažete u poslovima kod kuće i kakvu vrstu zadataka obavljate?
•
Da li poznajete djecu koja ne idu u školu jer su prisiljena raditi?
•Šta je takvoj djeci najviše uskraćeno?

20

KONVENCIJA O PRAVIMA DJETETA*
usvojena na 44. zasjedanju Opšte skupštine Ujedinjenih naroda, 20. novembra 1989. godine.
(rezolucija br. 44/25)
stupila na snagu 2. septembra 1990. godine
PreambulaDržave potpisnice ove Konvencije,
smatrajući da je u skladu s načelima proklamiranim u Povelji Ujedinjenih
naroda, priznanje prirodnog dostojanstva te jednakih i neotuđivih pravasvih članova ljudske porodice temelj slobode, pravde i mira u svijetu,
imajući na umu da su narodi u Povelji Ujedinjenih naroda ponovo potvrdili
vjeru u temeljna ljudska prava, kao i u dostojanstvo i vrijednost ljudske
osobe te odlučili pridonijeti društvenom napretku i podizanju uslova života
u većoj slobodi,
svjesne činjenice da su Ujedinjeni narodi u Generalnoj deklaraciji o ljudskim
pravima i međunarodnim paktovima o ljudskim pravima proglasili i složili
se da svakoj osobi pripadaju sva prava i slobode u njima sadržane, bez obzirana rasu, boju kože, spol, jezik, vjeru, političko ili drugo uvjerenje, nacionalno
ili socijalno porijeklo, imovinu, rođenje ili neku drugu okolnost,
podsjećajući da su Ujedinjeni narodi u Generalnoj deklaraciji o ljudskim
pravima proglasili da djetinjstvu pripada posebna briga i pomoć,
uvjerene da porodici, kao temeljnoj društvenoj grupi i prirodnoj srediniza razvoj i dobrobit svih njenih članova, naročito djece, treba pružiti
prijeko potrebnu zaštitu i pomoć kako bi ona u potpunosti mogla preuzeti
odgovornost u zajednici,
svjesne činjenice da dijete, zbog potpunog i skladnog razvoja svoje ličnosti,
treba rasti u porodičnoj sredini, punoj sreće, ljubavi i razumijevanja,

21

smatrajući da dijete treba u potpunosti biti pripremljeno za samostalanživot u društvu i odgojeno u duhu ideala koji su proglašeni u Povelji
Ujedinjenih naroda, posebno u duhu mira, dostojanstva, tolerancije, slobode,ravnopravnosti i solidarnosti,
imajući na umu da je potreba za osiguranjem posebne brige za dijete
istaknuta u Ženevskoj deklaraciji o pravima djeteta iz 1924. godine i u
Deklaraciji o pravima djeteta koju su Ujedinjeni narodi usvojili 20. novembra
1959. godine te da je priznata u Generalnoj deklaraciji o ljudskim pravima,Međunarodnom paktu o građanskim i političkim pravima (naročitou članku 23. i 24.), Međunarodnom paktu o ekonomskim, socijalnim ikulturnim pravima (naročito u članku 10.) te u statutima i odgovarajućim
instrumentima specijalizovanih ustanova i međunarodnih organizacija koje
su posvećene zaštiti djece,
imajući na umu da su, kako je naznačeno u Deklaraciji o pravima djeteta,svakom djetetu, zbog njegove tjelesne i duhovne nezrelosti, potrebni
posebna zaštita i briga, uključujući odgovarajuću pravnu zaštitu prije iposlije rođenja,
podsjećajući na odredbe Deklaracije o društvenim i pravnim načelima zaštite
i dobrobiti djece s posebnim osvrtom na starateljstvo i usvajanje na državnomi međunarodnom nivou, Pravila Ujedinjenih naroda o standardnom
minimumu u maloljetničkom pravosuđu (Pekinška pravila) i Deklaracije ozaštiti žena i djece u vanrednim okolnostima i oružanom sukobu,
svjesne činjenice da u svakoj zemlji svijeta postoje djeca koja žive u izuzetno
teškim okolnostima i da njima treba posvetiti posebnu pažnju,uzimajući u obzir važnost tradicije i kulturnih vrijednosti svakog naroda uzaštiti i skladnom razvoju djeteta,
svjesne važnosti međunarodne saradnje za poboljšanje uslova života djece usvim zemljama, naročito u zemljama u razvoju,
saglasne su kako slijedi:

22

DIO IČlan 1.
U smislu ove Konvencije, dijete je svako ljudsko biće mlađe od 18 godina,osim zakon koji se odnosi na djecu, ne određuje da se punoljetnost ne stiče
ranije.
Član 2.
1. Države potpisnice će poštivati i osigurati svakom djetetu na području
pod svojom jurisdikcijom prava utvrđena u ovoj Konvenciji bez ikakve
diskriminacije prema djetetu, njegovim roditeljima ili zakonskim starateljima
u pogledu njihove rase, boje kože, spola, jezika, vjere, političkog ili drugog
uvjerenja, nacionalnog, etničkog ili socijalnog porijekla, imovine, teškoća urazvoju, porodičnog porijekla ili neke druge okolnosti.
2. Države potpisnice će poduzeti sve potrebne mjere kako bi osigurale zaštitu
djeteta od svih oblika diskriminacije ili kažnjavanja na temelju statusa,
djelovanja, izraženih mišljenja ili ubjeđenja njegovih roditelja, zakonskih
staratelja ili članova porodice.
Član 3.
1. U svim akcijama koje se odnose na djecu, bilo da ih poduzimaju javne ili
privatne ustanove socijalne zaštite, sudovi, državna uprava ili zakonodavna
tijela, najbolji interes djeteta mora imati prednost.
2. Države potpisnice se obavezuju da će odgovarajućim zakonodavnim
i upravnim mjerama osigurati takvu zaštitu i brigu djeteta kakva mu jeprijeko potrebna za njegovu dobrobit, uzimajući u obzir prava i dužnosti
njegovih roditelja, zakonskih staratelja ili drugih osoba koje su za dijete
pravno odgovorne.
3. Države potpisnice će osigurati da ustanove, službe i tijela odgovorna za
brigu ili zaštitu djece budu pod stručnim nadzorom i da djeluju u skladu sastandardima uspostavljenim od strane nadležnih tijela, naročito u području
sigurnosti, zdravlja te broja i stručnosti osoblja.

23Član 4.
Države potpisnice će preduzeti sve odgovarajuće zakonske, upravne i druge
mjere za primjenu prava priznatih u ovoj Konvenciji. U pogledu ekonomskih,socijalnih i kulturnih prava, države potpisnice preduzeti će takve mjere ušto širem obimu svojih raspoloživih sredstava i, kad je potrebno, u sklopu
međunarodne saradnje.
Član 5.
Države potpisnice će poštivati odgovornosti, prava i dužnosti roditelja ili, kad
je potrebno, članova proširene porodice ili zajednice, kad to nalažu mjesni
običaji, zakonskih staratelja ili drugih osoba koje su zakonski odgovorne za
dijete, da djetetu osiguraju, u skladu s njegovim razvojnim sposobnostima,
odgovarajuće usmjeravanje i vođenje u ostvarivanju prava priznatih ovom
Konvencijom.
Član 6.
1. Države potpisnice priznaju da svako dijete ima prirodno pravo na život.
2. Države potpisnice će u najvećoj mogućoj mjeri osigurati opstanak i razvoj
djeteta.
Član 7.
l. Dijete mora biti upisano u matične knjige odmah nakon rođenja, kada stiče
pravo na ime, pravo na sticanje državljanstva i, koliko god je moguće, pravoda zna svoje roditelje koji za dijete treba da brinu.
2. Države potpisnice će osigurati primjenu ovih prava u skladu sa svojim
domaćim zakonodavstvom i obavezama koje proizlaze iz odgovarajućihmeđunarodnih instrumenata u ovom području, naročito ako bi dijete inače
bilo bez državljanstva.
Član 8.
1. Države potpisnice se obavezuju da će poštivati pravo djeteta na očuvanje
svoga identiteta, uključujući nacionalnost, ime i porodične odnose priznate
zakonom, u što se neće nezakonito miješati.
2. Kada su djetetu nezakonito uskraćene neke ili sve komponente identiteta,države potpisnice će osigurati odgovarajuću pomoć i zaštitu kako bi ono
brzo uspostavilo ili obnovilo svoj identitet.

24Član 9.
l. Države potpisnice će osigurati da se dijete ne odvaja od svojih roditelja
protiv njegove volje, osim u slučajevima kada nadležne vlasti pod sudskim
nadzorom odluče, u skladu s važećim zakonima i postupcima, da je takvo
odvajanje prijeko potrebno u najboljem interesu djeteta. Takva odluka
bi mogla biti korisna u posebnom slučaju, kao što je zloupotreba ili
zanemarivanje djeteta od strane roditelja, ili kada roditelji žive odvojeno, amora se donijeti odluka o mjestu djetetovog prebivališta.
2. U svakom postupku koji se vodi u skladu sa stavkom 1. ovog člana, svim
zainteresovanim potpisnicama se mora omogućiti učešće i izjašnjavanje.
3. Države potpisnice će poštivati pravo djeteta, koje je odvojeno od jednog ili
oba roditelja, da redovno održava lične odnose i neposredne kontakte s oba
roditelja, osim ako je to u suprotnosti s njegovim najboljim interesom.
4. Kad je takvo odvajanje posljedica postupka pokrenutog od strane nekedržave potpisnice, npr. pritvora, zatvora, progona, izručenja ili smrti jednog
ili oba roditelja (uključujući i smrt koja je iz bilo kojeg razloga uslijedila dok
je osoba bila pod zaštitom države), ili djeteta, država potpisnice će na zahtjev
pružiti roditeljima, djetetu ili, ako je potrebno, drugom članu porodice,važne informacije o boravištu odsutnog(ih) člana(ova) porodice, osim ako bipružanje takve informacije moglo štetiti dobrobiti djeteta. Države potpisniceće također, osigurati da podnošenje takvog zahtjeva samo po sebi nemaštetne posljedice za zainteresovanu osobu ili osobe.
Član 10.
l. U skladu s obavezama država potpisnica prema članku 9., stavku 1.,
zahtjev djeteta ili njegovih roditelja za ulaskom u državu potpisnice u ili
odlaskom iz države potpisnice zbog porodičnog spajanja, mora se razmatrati
pozitivno, humano i hitro. Države potpisnice će osigurati da podnošenje
takvog zahtjeva nema štetne posljedice za podnosioce zahtjeva i za članove
njihovih porodica.
2. Dijete čiji roditelji borave u različitim državama mora, osim u posebnim
slučajevima, imati pravo na redovno održavanje ličnih odnosa i neposrednih
kontakata s oba roditelja. S tim ciljem i u skladu s obavezama država
potpisnica iz člana 9., stavka 2., države potpisnice će poštivati pravo djeteta
i njegovih roditelja na napuštanje bilo koje zemlje, uključujući vlastitu,25

i na ulazak u svoju zemlju. Pravo na napuštanje bilo koje zemlje će biti
podvrgnuto samo onim ograničenjima koja su zakonski propisana i koja su
prijeko potrebna zbog zaštite državne sigurnosti, javnog reda (ordre public),
zdravlja ili morala, ili prava i sloboda drugih, i koja su u skladu s ostalim
pravima priznatim u ovoj Konvenciji.
Član 11.
1. Države potpisnice će poduzeti mjere za sprječavanje nezakonitog
prebacivanja i zadržavanja djece u inostranstvu.
2. S tim ciljem, države potpisnice će unapređivati sklapanje bilateralnih ili
multilateralnih sporazuma ili pristupanje postojećim sporazumima.
Član 12.
1. Države potpisnice će osigurati djetetu koje je sposobno izgraditi svoje lično
mišljenje, pravo na slobodno izražavanje svog mišljenja po svim pitanjima
koja se na njega odnose, i uvažavati to mišljenje u skladu s dobi i zrelošću
djeteta.
2. U tu svrhu, djetetu se mora osigurati da bude, direktno ili preko posrednika,
odnosno odgovarajuće službe, saslušano u svakom sudskom i pravnom
postupku koji se na njega odnosi na način koji je u skladu s procesnim
pravilima unutrašnjeg zakonodavstva.
Član 13.
1. Dijete ima pravo na slobodu izražavanja. To pravo mora uključivati
slobodu traženja, primanja i širenja informacija i ideja svake vrste, usmeno,
pismeno ili putem štampe, umjetničkim oblikom ili kojim drugim sredstvom
prema izboru djeteta i bez obzira na ograničenja
2. Ostvarivanje ovog prava može biti podvrgnuto samo onim ograničenjima
koja su propisana zakonom i koja su prijeko potrebna zbog:a) poštivanja prava i ugleda drugih, ilib) zaštite državne sigurnosti, javnog reda (ordre public), zdravlja ili morala.
Član 14.
1. Države potpisnice će poštivati pravo djeteta na slobodu mišljenja, savjesti
i vjere.
2. Države potpisnice će poštivati prava i dužnosti roditelja i, gdje postoji
takav slučaj, zakonskih staratelja da dijete usmjeravaju u ostvarivanju
njegovih prava na način koji je u skladu s razvojnim sposobnostima djeteta.
26

3. Sloboda izražavanja vjere ili uvjerenja može biti podvrgnuta samo onim
ograničenjima koja su zakonom određena i koja su prijeko potrebna zbog
zaštite javne sigurnosti, zdravlja ili morala, ili temeljnih prava i sloboda
drugih.
Član 15.
l. Države potpisnice priznaju djetetu prava na slobodu udruživanja i slobodu
mirnog okupljanja.
2. Nikakva ograničenja se ne smiju postavljati pri ostvarivanju ovih prava,
osim onih koja su propisana zakonom i koja su u demokratskom društvu
prijeko potrebna zbog interesa državne ili javne sigurnosti, javnog reda
(ordre public), zaštite javnog zdravlja ili morala, ili zaštite prava i sloboda
drugih.
Član 16.
1. Ni jedno dijete ne smije biti podvrgnuto samovoljnom ili nezakonitom
miješanju u njegov privatni život, porodicu, dom ili dopisivanje, niti
nezakonitim napadima na njegovu čast i ugled.
2. Dijete ima pravo na pravnu zaštitu protiv takvog miješanja ili napada.
Član 17.
Države potpisnice priznaju važnu ulogu koju imaju sredstva javnog
informisanja te će osigurati djetetu pristup informacijama i materijalima
iz raznovrsnih domaćih i međunarodnih izvora, onih kojima je cilj
unapređivanje socijalne, duhovne i moralne dobrobiti djeteta, kao i njegovog
tjelesnog i duševnog zdravlja. S tim ciljem, države potpisnice će:a) poticati sredstva javnog informisanja na širenje informacija i materijala
koji za dijete imaju društvenu i kulturnu vrijednost, u duhu člana 29.;b) poticati međunarodnu saradnju u proizvodnji, razmjeni i širenju takvih
informacija i materijala iz raznovrsnih kulturnih, nacionalnih i međunarodnih
izvorac) poticati proizvodnju knjiga za djecu;d) poticati sredstva javnog informisanja na posvećivanje posebne pažnje
jezičkim potrebama djeteta koje pripada manjinskoj ili starosjedilačkoj
grupi;e) poticati razvoj odgovarajućih smjernica za zaštitu djeteta od informacija
i materijala koji ugrožavaju njegovu dobrobit, uzimajući u obzir odredbečlana 13. i 18.,27

Član 18.
l. Države potpisnice će učiniti sve što je u njihovoj moći kako bi osigurali
priznanje načela o zajedničkoj odgovornosti oba roditelja za odgoj i razvoj
djeteta. Roditelji ili, gdje postoji takav slučaj, zakonski staratelji odgovorni
su, prije svih, za odgoj i razvoj djeteta. Najbolji interes djeteta mora biti
njihova osnovna briga.
2. U svrhu garancije i unapređenja prava utvrđenih u ovoj Konvenciji,države potpisnice će pružiti odgovarajuću pomoć roditeljima i zakonskim
starateljima u ispunjavanju njihovih odgovornosti prema djetetu, i osigurati
razvoj ustanova, olakšica i službi za brigu o djeci.
3. Države potpisnice će poduzeti sve odgovarajuće mjere kako bi djeca
zaposlenih roditelja imala pravo koristiti ustanove i službe za brigu o djeci
koje im stoje na raspolaganju.
Član 19.
1. Države potpisnice će poduzeti sve potrebne zakonodavne, upravne,
socijalne i prosvjetne mjere da zaštite dijete od svakog oblika ﬁzičkog ili
duševnog nasilja, povreda ili zloupotreba, zanemarivanja ili zapuštenosti,
zlostavljanja ili iskorištavanja, uključujući spolno zlostavljanje, dok o njemu
brinu roditelji, zakonski staratelji ili neka druga odgovorna osoba kojoj je
povjerena briga o djetetu.
2. Takve mjere zaštite trebaju, kada je to primjereno, obuhvatiti djelotvorne
postupke za uvođenje socijalnih programa kojima se pruža potrebna
pomoć djetetu i onima koji o njemu brinu, kao i za druge oblike zaštite kaoutvrđivanje, obavještavanje, prijavljivanje, istragu, obradu i praćenje gore
nabrojanih slučajeva zlostavljanja djeteta i ako je potrebno, intrvenciju
suda.
Član 20.
1. Dijete koje je privremeno ili trajno lišeno porodične sredine, ili kojem sezbog njegovog najboljeg interesa ne može dopustiti da u njoj ostane, ima
pravo na posebnu zaštitu i pomoć od strane države.
2. Države potpisnice će takvom djetetu osigurati zamjensku brigu u skladu
sa svojim domaćim zakonodavstvom.
3. Takva briga pored ostalog obuhvara hraniteljstvo, kafalu po islamskom
pravu, posvojenje ili, kad je to prijeko potrebno, smještaj u odgovarajuće
ustanove za brigu o djeci. Pri razmatranju rješenja, posebna pažnja mora28

se posvetiti osiguranju kontinuiteta u djetetovom odgoju, kao i njegovom
etničkom, vjerskom, kulturnom ili jezičkom porijeklu.
Član 21.
Države potpisnice koje priznaju i/ili dopuštaju posvojenja, osigurat će da se
pri tome u najvećoj mjeri vodi računa o najboljem interesu djeteta te će:a) osigurati da posvojenje odobravaju samo nadležni organi vlasti, u skladu
s odgovarajućim propisima i postupcima, kao i svim važnim pouzdanim
informacijama te odlučiti da li se posvojenje dopušta u pogledu okolnosti u
kojima se dijete nalazi u odnosu na roditelje, rođake i zakonske staratelje i,
ako je potrebno, utvrditi da li su zainteresovane strane dale pristanak za
posvojenje nakon što su dobile odgovarajući savjet, kada je on potreban;b) priznati međudržavno posvojenje kao zamjenski oblik brige za dijete, ako
njegov smještaj u porodici hranitelja ili posvojitelja nije moguće osigurati, ili
se ni na koji odgovarajući način o njemu ne može brinuti u zemlji porijekla;c) osigurati da dijete koje je predmet međudržavnog posvojenja uživa zaštitu
i uslove jednake onima koji postoje u slučaju unutardržavnog posvojenja;d) preduzeti sve potrebne mjere kako bi se osiguralo da međudržavno
posvojenje ne dovede do sticanja nedopuštene materijalne koristi onih koji
su u njeg uključeni;e) unapređivati, kada je to potrebno, ciljeve sadržane u ovom članku
sklapanjem bilateralnih ili multilateralnih dogovora ili sporazuma i, u
tom okviru, osigurati da postupak smještaja djeteta u drugu zemlju vodenadležne vlasti.
Član 22.
1. Države potpisnice će poduzeti odgovarajuće mjere kako bi osigurale dadijete koje traži izbjeglički status ili koje se, prema važećem međunarodnom
i domaćem zakonodavstvu i postupcima, smatra izbjeglicom, bilo da je bez
pratnje ili je u pratnji roditelja ili neke druge osobe, dobilo odgovarajuću
zaštitu i humanitarnu pomoć u skladu s odgovarajućim pravima utvrđenim
u ovoj Konvenciji i drugim međunarodnim instrumentima ljudskih prava
kao i humanitarnim instrumentima spomenutih država potpisnica.
2. U tu svrhu, države potpisnice će, koliko to smatraju prihvatljivim,
osigurati učešće u svim naporima Ujedinjenih naroda i drugih nadležnih
međudržavnih ili nevladinih organizacija koje sarađuju s Ujedinjenim
narodima, zbog zaštite i pomoći takvom djetetu i radi pronalaženja roditelja

29ili drugih članova porodice svakog djeteta izbjeglice, kako bi se prikupile
informacije potrebne za njegovo spajanje s porodicom. Ako se njegovi
roditelji ili članovi porodice ne mogu pronaći, djetetu će se osigurati ista
zaštita kao i svoj drugoj djeci koja su iz bilo kojeg razloga privremeno ili
trajno lišena svoje porodične okoline, kako je utvrđeno u ovoj Konvenciji.
Član 23.
1. Države potpisnice priznaju da dijete s teškoćama u duševnom ili ﬁzičkom
razvoju treba imati potpun i dostojan život u uslovima koji potvrđuju
njegovo dostojanstvo, unapređuju samopouzdanje i olakšavaju aktivno
učešće u zajednici.
2. Države potpisnice priznaju djetetu s teškoćama u razvoju pravo na posebnu
brigu te će, zavisno o svojim raspoloživim sredstvima, poticati i osiguravati
svakom takvom djetetu, kao i onima koji su odgovorni za njegovu brigu izaštitu, pomoć koju zatraže i koja je primjerena stanju djeteta i okolnostima
u kojima žive njegovi roditelji ili drugi koji brinu o njemu.
3. Priznajući da dijete s teškoćama u razvoju ima posebne potrebe, pružanje
pomoći prema stavku 2. ovog člana bit će besplatno kad god je to moguće,
uz uvažavanje materijalnih mogućnosti djetetovih roditelja ili drugih osoba
koje o njemu brinu, te će biti osmišljeno tako da djetetu s teškoćama u
razvoju osigura djelotvoran pristup obrazovanju, stručnom obrazovanju
zdravstvenim i rehabilitacijskim uslugama, pripremi za zapošljavanje i
mogućnostima razonode, na način koji mu omogućava puno uključivanje uzajednicu i lični razvoj, uključujući njegov kulturni i duhovni napredak.
4. Države potpisnice će u duhu međunarodne saradnje unapređivati ipodržavati razmjenu odgovarajućih informacija iz područja preventivne
zdravstvene zaštite te medicinskih, psiholoških i funkcionalnih postupaka
s djecom koja imaju teškoće u razvoju, uključujući širenje i pristup
informacijama o metodama rehabilitacije, obrazovanju i izboru zanimanja,
kako bi države potpisnice razvile njihove sposobnosti i vještine, te proširile
svoja iskustva u tim područjima.
S tim u vezi, posebna pažnja posvetit će se potrebama zemalja u razvoju.
Član 24.
1. Države potpisnice priznaju djetetu pravo na uživanje najvišeg mogućeg
nivoa zdravlja i na korištenje olakšica za ozdravljenje i oporavak. Države
potpisnice će nastojati osigurati da nijednom djetetu ne bude uskraćeno
njegovo pravo na korištenje zdravstvenih usluga.
30

2. Države potpisnice će unapređivati i podržavati puno ostvarenje tog prava
i poduzimati odgovarajuće mjere zbog:a) smanjenja stope smrtnosti novorođenčadi i djece;b) osiguranja potrebne medicinske pomoći i zdravstvene zaštite svoj djeci, sakcentom na razvoj primarne zdravstvene zaštite;c) sprečavanja bolesti i neuhranjenosti, uključujući, u okvirima osnovne
zdravstvene zaštite, između ostalog primjenu raspoložive tehnologije,osiguravanje odgovarajuće prehrane i pitke vode, te vodeći računa oopasnostima i rizicima od zagađene okoline;d) obezbjeđenja odgovarajuće zdravstvene zaštite majki prije i poslije
poroda;e) obezbjeđenja da svi članovi društva, naročito roditelji i djeca, budu
informisani, imaju pristup obrazovanju i podršku u primjeni osnovnih
znanja o dječjem zdravlju i prehrani, prednostima dojenja, higijeni i čistoći
okoline te sprečavanju nezgoda,f) razvoja preventivne zdravstvene zaštite, savjetovališta za roditelje teobrazovanja i službi za planiranje porodice.
3. Države potpisnice će poduzeti sve djelotvorne i odgovarajuće mjere za
otklanjanje tradicionalnih navika koji štete zdravlju djece.
4. Države potpisnice se obavezuju da će podržavati i poticati međunarodnu
saradnju u cilju postepenog punog ostvarenja prava priznatih u ovomčlanku. S tim u vezi, posebna pažnja posvetit će se zemljama u razvoju.
Član 25.
Države potpisnice priznaju djetetu, kojega su nadležne vlasti zbrinule zbog
brige, zaštite ili poboljšanja njegovog ﬁzičkog ili duševnog zdravlja, pravona periodičnu provjeru postupaka koji mu se pružaju i svih drugih okolnosti
zbog kojih je zbrinuto.
Član 26.
1. Države potpisnice priznaju svakom djetetu pravo na korištenje povlasticasocijalne sigurnosti, uključujući socijalno osiguranje, te će poduzeti prijeko
potrebne mjere za puno ostvarenje ovog prava u skladu s domaćim
zakonodavstvom.
2. Te povlastice treba odobriti gdje god je to moguće, uzimajući u obzir
sredstva i okolnosti u kojima se nalazi dijete i osobe koje su odgovorne za
njega, kao i svaku drugu okolnost koja je značajna za podnošenje zahtjeva za
povlastice od strane djeteta ili nekoga u njegovo ime.

31Član 27.
1. Države potpisnice priznaju svakom djetetu pravo na životni standard
koji odgovara njegovom ﬁzičkom, mentalnom, duhovnom, moralnom i
društvenom razvoju.
2. Roditelji ili drugi lica odgovorna za dijete imaju, prije svih, odgovornostda, zavisno od svojih sposobnosti i materijalnih mogućnosti, osigurajuživotne uslove koji su prijeko potrebni za djetetov razvoj.
3. Države potpisnice će, u skladu sa svojim prilikama i svojim mogućnostima,
poduzeti odgovarajuće mjere pomoći roditeljima i drugim osobama
odgovornim za dijete u ostvarivanju ovog prava i, ako je potrebno, osiguratimaterijalnu pomoć i programe podrške, naročito u pogledu prehrane,odijevanja i stanovanja.
4. Države potpisnice će poduzeti sve potrebne mjere kako bi osigurale dadijete dobije sredstva za izdržavanje od roditelja ili drugih osoba koje su
za njega materijalno odgovorne, kako u granicama države potpisnice takoi iz inostranstva. U slučajevima kada osoba, koja je materijalno odgovorna
za dijete, živi u drugoj zemlji u odnosu na onu u kojoj dijete živi, države
potpisnice će podupirati pristup međunarodnim sporazumima ili pravljenju
takvih sporazuma i odgovarajućih dogovora.
Član 28.
1. Države potpisnice priznaju svakom djetetu pravo na odgoj i obrazovanje
i u svrhu ostvarenja toga prava, one će postepeno i na osnovu jednakih
mogućnosti, naročito:a) odrediti da je osnovno obrazovanje obavezno i besplatno za sve;b) poticati razvoj različitih oblika srednjeg obrazovanja, uključujući opšte izanatsko obrazovanje, učiniti ih raspoloživim i dostupnim svakomu djetetu
te poduzeti odgovarajuće mjere, npr. uvesti besplatno obrazovanje i, prema
potrebi, osigurati materijalnu podršku;c) učiniti svim dostupnim sredstvima da više i visoko obrazovanje bude
dostupno svima na osnovu sposobnosti;d) učiniti da obrazovno i profesionalno informisanje i usmjeravanje bude
raspoloživo i dostupno svoj djeci;e) poduzeti mjere za poticanje redovnog pohađanja nastave i smanjenje
stope nezavršenog školovanja.

32

2. Države potpisnice će poduzeti potrebne mjere kako bi osigurale da seškolska disciplina provodi na način kojim se potvrđuje ljudsko dostojanstvo
djeteta, a koji je u skladu s ovom Konvencijom.
3. Države potpisnice će podržavati i poticati međunarodnu saradnju na
području vaspitanja i obrazovanja, naročito zbog suzbijanja neznanja i
nepismenosti širom svijeta te olakšavanja pristupa naučnom i tehničkom
znanju i savremenim metodama nastave. S tim u vezi, posebna pažnja
posvetit će se potrebama zemalja u razvoju.
Član 29.
1. Države potpisnice su saglasne da odgoj i obrazovanje djeteta treba
usmjeriti prema:a) razvoju ličnosti, talenata i najviših potencijala duševnih i ﬁzičkih
sposobnosti djeteta;b) razvoju poštivanja ljudskih prava i temeljnih sloboda, i načela sadržanih
u Povelji Ujedinjenih naroda;c) razvoju poštivanja djetetovih roditelja, njegovog kulturnog identiteta,jezika i vrijednosti, nacionalnih vrijednosti zemlje u kojoj živi i zemlje iz koje
potiče, i civilizacija drugačijih od njegove;d) pripremi djeteta za odgovoran život u slobodnom društvu u duhu
razumijevanja, mira, tolerancije, ravnopravnosti među spolovima i
prijateljstva medu svim narodima, etničkim, nacionalnim i vjerskim grupama
te osobama starosjedilačkog porijekla;e) razvoju poštivanja zaštite prirodnog okoliša.
2. Ništa se u ovom članku ili u članku 28. ne smije tumačiti tako da ograničava
sloboda pojedinaca i pravnih osoba pri osnivanju i vođenju vaspitno obrazovnih ustanova, pod uslovom da poštuju načela iz stavka 1. ovog člana
i da obrazovanje u takvim ustanovama zadovoljava minimalne standarde
koje propisuje država.
Član 30.
U onim državama potpisnicama u kojima postoje etničke, vjerske ili jezične
manjine, ili osobe starosjedilačkog porijekla, djetetu koje pripada takvoj
manjini ili koje je starosjedilačkog porijekla ne smije se uskratiti njegovo
pravo, da u zajednici s drugim pripadnicima njegove grupe, razvija svoju
kulturu, ispovijeda svoju vjeru i obavlja vjerske obrede ili se služi svojim
jezikom.

33Član 31.
1. Države potpisnice priznaju djetetu pravo na odmor i slobodno vrijeme, na
igru i razonodu primjerenu njegovom uzrastu, kao i na slobodno učešće ukulturnom životu i umjetnostima.
2. Države potpisnice će poštivati i unapređivati pravo djeteta na puno učešće
u kulturnom i umjetničkom životu te poticati stvaranje odgovarajućih
i jednakih uslova za provođenje kulturnih, umjetničkih, rekreativnih iaktivnosti slobodnog vremena.
Član 32.
1. Države potpisnice priznaju djetetu pravo na zaštitu od ekonomskog
iskorištavanja i obavljanja svakog rada koji bi za dijete bio koban ili ometao
njegovo obrazovanje, ili bio štetan za njegovo zdravlje ili njegov tjelesni,
mentalni, duhovni, moralni ili socijalni razvoj.
2. Države potpisnice će poduzeti zakonodavne, upravne, socijalne i prosvjetne
mjere kako bi osigurale primjenu ovog člana. S tim ciljem, i uzimajući uobzir odgovarajuće odredbe drugih međunarodnih instrumenata, države
potpisnice će:a) odrediti minimalnu dob ili minimalne dobi za zapošljavanje;b) predvidjeti odgovarajuće propisivanje radnog vremena i uslove
zapošljavanja;c) predvidjeti odgovarajuće kazne i druge mjere kako bi osigurale djelotvornu
primjenu ovog člana.
Član 33.
Države potpisnice će poduzeti odgovarajuće mjere, uključujući zakonodavne,
upravne, socijalne i prosvjetne, kako bi djecu zaštitile od nezakonite
upotrebe opojnih droga i psihotropnih tvari koje su opisane u odgovarajućimmeđunarodnim ugovorima, i spriječile upotrebu djece u nezakonitoj
proizvodnji i trgovini takvim tvarima.
Član 34.
Države potpisnice se obavezuju da će zaštititi dijete od svakog oblika spolnog
iskorištavanja i spolnog zlostavljanja. U tu će svrhu države potpisniceposebno poduzeti sve odgovarajuće nacionalne, bilateralne i multilateralne
mjere kako bi spriječile:a) navođenje ili prisilu djeteta na bavljenje bilo kojom nezakonitom
spolnom
djelatnosti;
34b) iskorištavanje djeteta u prostituciji ili nekoj drugoj nezakonitoj spolnoj
djelatnosti;c) iskorištavanje djeteta u pornografskim predstavama i materijalima.
Član 35.
Države potpisnice će poduzeti sve odgovarajuće nacionalne, bilateralne i
multilateralne mjere kako bi spriječile otmicu, prodaju i trgovinu djecom ubilo koju svrhu i u bilo kojem obliku.
Član 36.
Države potpisnice će zaštititi dijete od svih drugih oblika iskorištavanja koji
na bilo koji način štete dobrobiti djeteta.
Član 37.
Države potpisnice će osigurati da:a) niti jedno dijete ne bude podvrgnuto mučenju ili nekom drugom
okrutnom, nečovječnom ili ponižavajućem postupku ili kazni. Ni smrtna
kazna ni kazna doživotnog zatvora bez mogućnosti puštanja na slobodu ne
smiju se određivati za prekršaje koje počine osobe mlađe od 18 godina;b) niti jedno dijete ne bude nezakonito i samovoljno lišeno slobode. Uhićenje,
pritvaranje ili zatvaranje djeteta obavljat će se u skladu sa zakonom, kao
krajnja mjera i na najkraće moguće vrijeme;c) se sa svakim djetetom kojem je oduzeta sloboda postupa čovječno i spoštivanjem prirodnog dostojanstva ljudske osobe, uzimajući u obzir potrebe
osoba te dobi. Svako dijete kojem je oduzeta sloboda će se držati odvojeno
od odraslih, osim kada bi to bilo suprotno njegovom najboljem interesu, teće ono, osim u izuzetnim okolnostima, imati pravo održavati
kontakte sa svojom porodicom dopisivanjem i posjetama;d) svako dijete koje je lišeno slobode ima pravo na neodgodivu pravnu idrugu odgovarajuću pomoć, kao i pravo na preispitivanje zakonitosti
oduzimanja njegove slobode pred sudom ili nekim drugim odgovarajućim
nezavisnim i nepristrasnim nadležnim organom te pravo na neodgodivo
donošenje odluke o svakom takvom pitanju.
Član 38.
1. Države potpisnice se obavezuju da će poštivati i osigurati poštivanje
pravila međunarodnog humanitarnog prava koje se primjenjuje u oružanim
sukobima, a odnosi se na dijete.

35

2. Države potpisnice će poduzeti sve ostvarive mjere kako bi osigurale daosobe mlađe od 15 godina nisu direktno uključene u neprijateljstva.
3. Države potpisnice će se suzdržati od mobilisanja osoba mlađih od 15 godina
u svoje vojne jedinice. Pri mobilizaciji osoba koje su navršile 15 godina, ali sumlađe od 18, države potpisnice će nastojati dati prednost najstarijima.
4. U skladu s obavezama koje proizlaze iz međunarodnog humanitarnog
prava u pogledu zaštite civilnog stanovništva u oružanim sukobima, države
potpisnice će poduzeti sve ostvarive mjere kako bi osigurale zaštitu i brigu
za djecu pogođenu oružanim sukobom.
Član 39.
Države potpisnice će poduzeti sve odgovarajuće mjere za poboljšanje ﬁzičkog
i duševnog oporavka i povratka u zajednicu djeteta koje je bilo žrtva, i tobilo kojeg oblika zanemarivanja, iskorištavanja ili zlostavljanja, mučenja ili
nekog drugog oblika okrutnog, nečovječnog ili ponižavajućeg postupka ili
kazne, ili oružanog sukoba. Takav oporavak i povratak u zajednicu treba biti
u sredini koja potiče zdravlje, samopoštovanje i dostojanstvo djeteta.
Član 40.
1. Države potpisnice priznaju svakom djetetu koje je osumnjičeno ilioptuženo, ili za koje je utvrđeno da je prekršilo kazneni zakon, pravo da ses njim postupa na način kojim se podupire i podržava njegov osjećaj ličnog
dostojanstva i vrijednosti, jača njegovo poštivanje ljudskih prava i osnovnih
sloboda drugih, te uzima u obzir njegova dob, poželjnost njegovog povratka
u zajednicu i preuzimanja aktivne uloge u toj zajednici.
2. S tim ciljem, a uzevši u obzir odgovarajuće odredbe međunarodnih
instrumenata, države potpisnice će naročito osigurati da:a) niti jedno dijete ne bude osumnjičeno, optuženo ili utvrđeno da je prekršilo
kazneni zakon za djela ili propuste koji, prema međunarodnom ili domaćem
pravu, nisu bili zabranjeni u vrijeme kada su počinjeni;b) svako dijete koje je osumnjičeno ili optuženo za povredu kaznenog zakona
ima zagarantovano najmanje:I) da se smatra nevinim sve dok mu se krivnja ne dokaže u skladu sazakonom;II) da bude neodgodivo i direktno obaviješten o optužbama protiv njega i,kada je to primjereno, preko roditelja ili zakonskih staratelja, i da ima pravnu
i drugu odgovarajuću pomoć u pripremi i iznošenju svoje odbrane;III) da njegov slučaj neodložno razmotri nadležni, nezavisni i nepristrasniorgan vlasti ili sudsko tijelo u pravnoj raspravi u skladu sa zakonom i u36

prisustvu branitelja ili drugog savjetnika te njegovih roditelja ili zakonskih
staratelja, ako to nije u suprotnosti s njegovim najboljim interesom, naročito
uzimajući u obzir njegov uzrast i stanje;IV) da se ne prisiljava na davanje izjave ili priznanje krivnje; da ispitata
ili zahtijeva ispitivanje svjedoka optužbe i pod istim uslovima osigurati
prisustvo i ispitivanje svjedoka odbrane;V) ako se smatra da je prekršilo kazneni zakon, da u skladu sa zakonomima pravo na provjeru te odluke i mjera koje iz nje proizlaze pred višim
nadležnim, neovisnim i nepristrasnim organima vlasti ili sudskom tijelu;VI) da ima pravo na besplatnu pomoć tumača ako ne razumije jezik koji seu postupku koristi;VII) da se poštuje njegova privatnost na svim nivoima postupka.
3. Države potpisnice će nastojati podržavati donošenje zakona i uspostavu
postupaka, upravnih tijela i ustanova posebno namijenjenih djeci koja su
osumnjičena ili optužena, ili se utvrdilo da su prekršila kazneni zakon:a) odrediti najnižu dob ispod koje se neće smatrati da su djeca sposobna za
odgovornost prema kaznenom zakonu;b) kada god je to primjereno i poželjno, odrediti mjere postupanja s takvom
djecom bez pribjegavanja sudskim postupcima, pod uslovom da se u
potpunosti poštuju ljudska prava i pravna zaštite.
4. Djeci moraju biti dostupne različite mogućnosti, kao što su briga,
usmjeravanje i nadzor; savjetovanje i uslovno kažnjavanje, zbrinjavanje kodhranitelja, obrazovanje i programi stručnog obrazovanja te druge zamjenske
mogućnosti institucionalne brige, kako bi se osiguralo da se s njima postupa
primjereno njihovoj dobrobiti te u skladu s okolnostima u kojima se nalazii s počinjenim prekršajem.
Član 41.
Ništa iz ove Konvencije neće uticati na bilo koju odluku koja je povoljnija za
ostvarenje dječijih prava i koja je možda sadržana u:a) zakonima države potpisnice, ilib) međunarodnom pravu koje se primjenjuje u toj državi.

37

DIO II.
Član 42.
Države potpisnice se obavezuju da će s načelima i odredbama ove Konvenciješto šire upoznati i odrasle i djecu putem odgovarajućih i aktivnih sredstava.
Član 43.
1. U ciljem provjeravanja napretka koje su države potpisnice dostigle pri
ostvarenju dječijih prava osniva se Komitet za dječija prava, koji će izvršavatiniže navedene zadatke.
2. Komitet će biti sastavljen od deset stručnjaka visokog moralnog ugleda
i priznatih sposobnosti na području obuhvaćenom ovom Konvencijom.
Države potpisnice biraju članove Komiteta iz redova svojih državljana i
oni djeluju u svom ličnom svojstvu, pri čemu se vodi računa o pravednoj
geografskoj zastupljenosti i zastupljenosti glavnih pravnih sistema.
3. Članovi Komiteta biraju se tajnim glasanjem s popisa osoba koje predlože
države potpisnice. Svaka država potpisnica ima pravo predložiti jednog
svog državljanina.
4. Prvi izbori za Komitet održat će se najkasnije šest mjeseci od datuma
stupanja na snagu ove Konvencije, a nakon toga svake dvije godine. Najmanječetiri mjeseca prije svakog novog izbora, glavni sekretar Ujedinjenih naroda
uputit će poziv državama potpisnicama da u roku od dva mjeseca dostave
imena svojih kandidata. Nakon toga, glavni sekretar sastavlja popis svih,
na taj način, predloženih osoba abecednim redom s naznakom država
potpisnica koje ih predlažu idostavlja ga državama potpisnicama ove Konvencije.
5. Izbori se provode na sastancima država potpisnica koje saziva glavni
sekretar Ujedinjenih naroda u sjedištu Ujedinjenih naroda. Na tim sastancima,na kojima dvije trećine država potpisnica čine kvorum, u Komitet će biti
izabrane one osobe koje dobiju najveći broj glasova i apsolutnu većinu
glasova predstavnika država potpisnica koji su prisutni i koji glasaju.
6. Članovi Komiteta biraju se na razdoblje od četiri godine. Oni mogu
biti ponovo birani ukoliko ponovo budu predloženi. Mandat petoricečlanova Komiteta izabranih na prvom izboru prestaje nakon dvije godine.
Neposredno nakon prvog izbora predsjedavajući sjednice žrijebom određuje
imena te petorice članova.
38

7. Ako član Komiteta umre ili podnese ostavku, ili pak izjavi da zbog nekog
drugog razloga više nije u stanju ispunjavati svoje dužnosti u Komitetu,država potpisnica koja ga je predložila, će na njegovo mjesto za preostali
dio mandata postaviti drugog stručnjaka iz redova svojih državljana, pod
uslovom da ga Komitet odobri.
8. Komitet donosi svoj poslovnik.
9. Komitet će izabrati svoje osoblje za perido od 2 godine.
10. Sjednice Komiteta redovno se održavaju u sjedištu Ujedinjenih naroda ili
na drugom odgovarajućem mjestu koje Komitet odredi. Komitet se redovno
sastaje jedan puta godišnje. Trajanje sjednica Komiteta određuje se, i popotrebi mijenja, na sastancima država potpisnica ove Konvencije, zavisno oodobrenju Opšte skupštine Ujedinjenih naroda.
11. Glavni sekretar Ujedinjenih naroda osigurat će potrebno osoblje i uslove
za rad kako bi Komitet mogao djelotvorno ostvarivati svoju ulogu u skladu
s ovom Konvencijom.
12. Uz odobrenje Generalne Skupštine, članovi Komiteta ustanovljenog
prema ovoj Konvenciji, primati će naknadu iz sredstava Ujedinjenih naroda
prema uslovima koje odredi Opća skupština Ujedinjenih naroda.
Član 44.
1. Države potpisnice se obavezuju da će posredstvom Generalnog sekretara
Ujedinjenih naroda podnositi Komitetu izvještaje o mjerama koje su poduzele
i kojima ostvaruju ovdje priznata prava, kao i o napretku koji je postignut u
korištenju tih prava:a) u roku od dvije godine od dana stupanja na snagu ove Konvencije uodređenoj državi potpisnici;b) nakon toga, svakih pet godina.
2. U izvještajima koja se podnose u skladu sa ovim članom treba naznačiti
faktore i, po potrebi, poteškoće koji utiču na stepen ispunjenja obaveza iz
ove Konvencije. Izvještaji će također sadržavati dovoljno informacija kako
bi Komitet mogao imati potpun uvid u primjenu Konvencije u određenoj
zemlji.

39

3. Država potpisnica koja je Komitetu podnijela kompletan prvi izvještaj, nemora u svojim sljedećim izvještajima, koja podnosi u skladu sa stavom 1.b)ovog člana, ponavljati ranije dostavljene osnovne informacije.
4. Komitet može zatražiti od država potpisnica dodatne informacije u vezi s
primjenom ove Konvencije.
5. Komitet svake dvije godine posredstvom Ekonomskog i Socijalnog vijeća
podnosi izvještaje o svojim aktivnostima Generalnoj Skupštini Ujedinjenih
naroda.
6. Države potpisnice će svoje izvještaje učiniti dostupnim širokoj javnosti na
svom području.
Član 45.
U cilju unapređenja djelotvorne primjene Konvencije i poticanja međunarodne
saradnje u području obuhvaćenom Konvencijom:a) specijalizovane ustanove, Fond Ujedinjenih naroda za djecu (UNICEF) i
ostala tijela Ujedinjenih naroda, imaju pravo na svoje predstavnike kada se
raspravlja o primjeni onih odredbi ove Konvencije koje spadaju u područje
njihove djelatnosti. Komitet po svom izboru može pozvati specijalizovane
ustanove, UNICEF i druga odgovarajuća nadležna tijela, kako bi dobio
stručne savjete o primjeni Konvencije u područjima njihove djelatnosti.
Komitet može pozvati specijalizovane ustanove, UNICEF i druga tijela
Ujedinjenih naroda da podnesu izvještaje o primjeni Konvencije u područjima
njihove djelatnosti;b) Ako to smatra potrebnim, Komitet će specijalizovanim ustanovama,
UNICEF-u i ostalim nadležnim tijelima dostaviti svaki izvještaj država
potpisnica koje sadrži zahtjev ili ukazuje na potrebu za tehničkim savjetom
ili pomoći, zajedno s mogućim primjedbama i prijedlozima u vezi s tim
zahtjevima ili naznakama;c) Komitet može preporučiti Generalnoj skupštini da od glavnog sekretara
zatraži da u njeno ime pokrene istraživanja pojedinih pitanja koja se odnosena prava djeteta;d) Komitet može davati prijedloge i preporuke opšte prirode zasnovane
na primljenim informacijama prema članku 44. i 45. ove Konvencije. Takvi
prijedlozi i preporuke dostavljaju se svakoj zainteresovanoj državi stranci
i podnose Generalnoj skupštini zajedno s mogućim primjedbama država
potpisnica.

40

DIO III.
Član 46.
Ova Konvencija otvorena je za potpisivanje svim državama.
Član 47.
Ova Konvencija podliježe ratiﬁkaciji. Isprave o ratiﬁkaciji podnose se kodglavnog sekretara Ujedinjenih naroda.
Član 48.
Ova Konvencija je otvorena za pristup svakoj državi. Pristupnice se predaju
glavnom sekretaru Ujedinjenih naroda.
Član 49.
1. Ova Konvencija stupa na snagu trideseti dan nakon datuma polaganja
dvadesete po redu isprave o ratiﬁkaciji ili pristupu kod glavnog sekretara
Ujedinjenih naroda.
2. Za svaku državu koja ratiﬁcira ili pristupi ovoj Konvenciji nakon polaganja
dvadesete po redu isprave o ratiﬁkaciji ili pristupu, ova Konvencija postajepravno važeća trideseti dan nakon što ona položi svoju ispravu o ratiﬁkaciji
ili pristupu.
Član 50.
1. Svaka država potpisnica može predložiti izmjenu ili dopunu, i tekst dostaviti
glavnom sekretaru Ujedinjenih naroda. Nakon toga, glavni sekretar državama
potpisnicama dostavlja sve prijedloge izmjena ili dopuna, uz zahtjev da se
izjasne da li su za sazivanje sastanka država potpisnica u svrhu razmatranja
i glasanja tih prijedloga. Ako se u roku od četiri mjeseca od upućivanja tog
zahtjeva najmanje jedna trećina država potpisnica izjasni u prilog sazivanja
sastanka, glavni sekretar saziva sastanak pod pokroviteljstvom Ujedinjenih
naroda. Svaka izmjena ili dopuna koja se usvoji većinom glasova država
potpisnica koje učestvuju na sastanku i koje glasaju, podnosi se Generalnoj
skupštini na usvajanje.
2. Izmjene ili dopune usvojene u skladu sa stavom 1. ovog člana stupaju
na snagu kad ih odobri Opća skupština Ujedinjenih naroda i prihvati
dvotrećinska većina država potpisnica.

41

3. Nakon što izmjene ili dopune stupe na snagu, one postaju obavezne za
sve države potpisnice koje su ih prihvatile, dok su druge države potpisnicei dalje obavezane odredbama ove Konvencije i svakom ranije prihvaćenom
izmjenom ili dopunom.
Član 51.
1. Glavni sekretar Ujedinjenih naroda prima i dostavlja svim državama
potpisnicama tekstove rezervi koje su države navele prilikom ratiﬁkacije ili
pristupanja.
2. Rezerva koja je nespojiva s ciljevima i svrhom ove Konvencije, nije
dopuštena.
3. Rezerve se mogu povući u bilo koje doba pismenom izjavom glavnom
sekretaru Ujedinjenih naroda koji o tome obavještava sve države potpisnice.
Takva izjava stupa na snagu onog datuma kada je pristigla glavnom
sekretaru.
Član 52.
Država potpisnica može otkazati ovu Konvenciju pismenom izjavom
glavnom sekretaru Ujedinjenih naroda. Otkaz stupa na snagu godinu dana
od datuma kada glavni sekretar primi takvu izjavu.
Član 53.
Generalni sekretar Ujedinjenih naroda nadležan je za ovu Konvenciju.
Član 54.
Izvornik ove Konvencije, kojeg su arapski, kineski, engleski, francuski, ruskii španjolski tekstovi jednako vjerodostojni, bit će pohranjen kod glavnog
sekretara Ujedinjenih naroda.
Potvrđujući navedeno, niže potpisani opunomoćenici, uredno ovlašteni odsvojih vlada, potpisali su ovu Konvenciju.
Prevela: Vedrana Spajić-Vrkaš
Brošuru su na bosanski jezik preveli volonteri Društva za psihosocijalnu
pomoć i razvijanje dobrovoljnog rada “Osmijeh”, Gračanica, BiH

42ČLANOVI VIJEĆA EVROPE
•
•
•
•
•
•
•
•
•
•
•
•
•
•
•
•
•
•
•
•
•
•
•
•

Albanija
AndoraArmenija
Austrija
Azerbejdžan
Belgija
Bosna i Hercegovina
Bugarska
Hrvatska
KiparČeška Republika
DanskaEstonija
FinskaFrancuska
Gruzija
Njemačka
GrčkaMađarska
IslandIrska
Italija
Latvija
Lihtenštajn

•
•
•
•
•
•
•
•
•
•
•
•
•
•
•
•
•
•
•
•
•
•
•

Litvanija
Luksemburg
Malta
Moldavija
MonakoCrna Gora
Holandija
Norveška
Poljska
Portugalija
Rumunija
Ruska Federacija
San Marino
SrbijaSlovačka
SlovenijaŠpanijaŠvedskaŠvajcarska
Bivša Jugoslovenska
Republika Makedonija
TurskaUkrajina
Velika Britanija

43

CIP - Kataložni zapis o publikaciji
Narodna in univerzitetna knjižnica, Ljubljana
342.726-053.2
NAŠA prava : informacije za učitelje / [autori Blanka Jamnišek... [et al.] ; ilustrator Matjaž Schmidt ; prevod sa slovenskog
volonteri Društva Osmijeh Gračanica, BIH]. - Ljubljana :Ministarstvo spoljnih poslova Republike Slovenije, 2009ISBN 978-961-6566-12-4
1. Jamnišek, Blanka
246192384

NAŠA PRAVA
je nastavno sredstvo namijenjeno za obrazovanje o pravima
djece uzrasta od 10 do 12 godina.
IzdavaĀ:Ministarstvo spoljnih poslova Rapublike Slovenije
Prešernova 251000 Ljubljana
Slovenija
Autori:Blanka Jamnišek
Liana KalĀina
Andreja Barle Lakota
Zoran PavloviĀ
Mitja SardoĀ
Ilustrator: Matjaž Schmidt
Dizajner: Jaša Schmidt
Prevod: volonteri Društva Osmijeh GraĀanica, BiH

Ljubljana, 2009