Strategi

Flink med Think

Smittsomt

Blir Eivind Hiis Hauge
NTNUs nye rektor, vil
han fluksens ansetteen «utenriksminister».

Egil Mollestad gjorde det
stort i betongbransjen. Nålager han el-bil, og det er
enda morsommere.

Midt i sitt doktorgradsarbeid om
kvinners svangerskap gikk sosialantropolog Malin Noem Ravn hen
og ble gravid, hun også.

Side 15

Side 10 og 11

Side 7A-BLADNTNUsinternavis
nr. 134.10.2001

Usynlig
To spalter. Adressa og
Lysingsbladet. Punktum. Mer usynlig gikk
det nesten ikke an å
gjøre det da NTNU
nylig utlyste stillingen
som universitetsdirektør.
Side 2Tilrettelagt
NTNU begynner å få
rykte på seg som et
bra sted å studere forfunksjonshemmede.
Side 4

Litterært

Søvnløs på Moholt
De er godt voksne.
De er hovedfagstudenter.
De bor på Moholt studentby.
Og de får ikke sove.
I årene som kommer, må vi
regne med et økende antall
studenter i eldre årsklasser.
Vil de nyte godt av
Studentsamskipnadensboligtilbud, er de foreløpig
pent nødt til å dele ungdommens livsstil.
Hvorfor har ikke SiT Bolig
AS et tilbud for voksne
studenter som trenger
nattero mer enn de trenger
festglade naboer?
Side 3

Neste høst kan dusitte hjemme i stua diog studere Shakespeare med hjelp fra
NRK og NTNU.

Steinar Strandheim (t.v.) bor oppå to basshøyttalere. Heller ikke Hege Møller eller Bjørg-Inger Jordal får noe særlig nattesøvn. Jordals unge hybelnabo David Lilleøren (t.h.) har forståelse for at generasjonen over ham ikke er særlig begeistret for festbråk.
FOTO: THOR NIELSEN

Mistet 589 millioner

Hver eneste dag måleger foreta etiskevalg. Og hver eneste
dag ligger redselender, for å ha valgt galt.

Dataprofessor Arne Halaas (bildet) eier en
pen aksjepost i Fast Search&Transfer.
Men aksjekurser følger sine egne veier.
I fjor hadde Halaas en papirformue på
600 millioner kroner. I år har han skarve
11, og bruker hele professorlønna si på å
betale formuesskatt. Han har aldri hattså dårlig råd som etter at han ble multipapirmillionær.

Side 8 og 9Side 6

Side 4

Vanskelig

FOTO: ARNE ASPHJELL

33

Må skifte beite
Minst fire fakultetsdirektører må finne seg nye beitemarker når NTNUs nye fakultetsstrukturkommer på plass fra årsskiftet. Hvem disse blir, er det foreløpig ingen som vet.
Side 5til valget

Les daglige nyheter på http://innsidaUT.ntnu.no/ Send tips til: medieseksjonen@adm.ntnu.no
Side 1 — Svart Cyan Magenta Gul

2

UNIVERSITETSAVISA NR. 13 – 4. OKTOBER 2001

på dagsordenen
ledelsenhar ordet

RektorEmil Spjøtvoll

Hvem ønsker merbyråkratisering?
På Innsida UT torsdag 27.09.01 leser
jeg i en kommentar til Kollegievedtaket om fakultetsstruktur at «byråkratiseringen av våre universiteter tar
overhånd». Samtidig skal den faglige
ledelse ha blitt svekket. Jeg kan ikke
kjenne meg igjen hvis dette er mentsom beskrivelse av utviklingen ved
NTNU. Under ORGUT-prosessen reduserte vi den sentrale administrasjon
med mellom 5 og 10 prosent. Vi nedlade fleste utvalg, da vi fant at disse fungerte dårlig som organer på siden av
den valgte linje av instituttledere og
dekaner. Dessuten krevde de selvfølgelig administrativ (byråkratisk) støtte. Utvalgenes oppgaver ble flyttet til
dekanmøtet, hvor hele universitetets
bredde er representert, og hvor vi bruker en arbeidsmåte med ad hoc-grupper for spesielle tema. Samtidig ble
sentra som Senter for miljø og utvikling, flyttet ut til fagmiljøene for å styrke disse, og for å få en bedre integrasjon med den faglige virksomhet.
Fakultetene fikk ansvaret for avgjørelser i doktorgradssaker og ansettelsessaker, da realitetsbehandlingen av
disse sakene likevel skjer der.
I ORGUT var vi opptatt av å flytte lederansvaret til det vitenskapelige
faglige personalet. Vi gjennomførte dette for instituttnivået, men universitetsloven gjorde det ikke mulig forfakultetsnivået. For å redusere byråkratiske prosesser og for å sikre sterkere faglig innflytelse, institusjonaliserte vi ledermøter på alle plan. På
fakultetsnivå mellom dekanat og instituttledere, og sentralt mellom rektorat og dekaner. Gjennom løpende diskusjon og drøfting ville instituttledereog dekaner få et mer direkte inngrep
i viktige saker. Og ikke sitte og vente– som universitetsloven legger opp til– på administrative utredninger som
legges fram på et styremøte for en
engangs diskusjon. Det er mulig fagforeningene synes dette minsker deres
innflytelse, men å si at dette har svekket den faglige ledelse av universitetet,
er direkte galt. Det er det motsatte vi
har gjort og etterstrebet.
Fakultetsstrukturen har basert seg
på en høring gjennom det organisatoriske system på universitetet: institutter, fakulteter og Kollegiet. I et
demokratisk system er det i disse organer brytninger av meninger skal foregå. Det ser ut til at enkelte ikke vil
akseptere vårt demokratiske styringsystem. Da påtar de seg et stortansvar. Det vil svekke universitetet
som organisasjon hvis det skal værefritt fram for hver enkelt til å akseptere visse beslutninger og ikke andre.
I alle fall vil de bidra med mye byråkrati og sløsing av ressurser ved atenergien brukes utenom den organisasjon vi har etablert for å ta beslutninger.
Tilbake til de tilsynelatende motstandere av mer byråkrati. Sannelig
fremmes tanken om å opprette en rekke viserektorer for ulike formål. Et
nytt organisatorisk nivå mellom dekaner og rektorat, som vil kreve sin
administrative støtte og dermed hasom konsekvens mer byråkrati og mindre innflytelse for våre fremste faglige representanter: Dekanene.

Side 2 — Svart Cyan Magenta Gul«Jeg er ingen diplomat...»Selvransakende fra Trond Andresen i Kollegiemøte 26. september

NTNU søker ny universitetsdirektør – over to spalter– En rask prosess,sier OU-direktør
Trond Singsaas om
ansettelsen av ny
universitetsdirektør.
Søknadsfristen er fredag i kommende uke.
Så du den lille annonsen under«Stilling ledig» i Adressa sist
lørdag? NTNU skal ansette ny
universitetsdirektør. Annonsebudsjettet er nok atskillig mindre nå enn da stillingen sistvar utlyst i 1998. Det blir baredenne ene annonsen i Adressa
og den fulle utlysingen i Norsk
lysingsblad, opplyser Singsaas.
Søknadsfristen er satt til
fredag i kommende uke. – Vi
har fått beskjed om å gjennomføre en rask prosess, og da gjør
vi det, sier Singsaas, som
mener det vil gå ganske fort åfå stillingen besatt.
Når styret har vedtatt å
endre stillingen fra åremål til
fast ansettelse, krever Kirke-,

utdannings- og forskningsdepartementet ny utlysing. Båderektor og flertallet i styret (Kollegiet) har gitt klart uttrykk
for hvem de ønsker som fast
ansatt universitetsdirektør. Vi
drister oss derfor til å anta at
den sittende universitetsdirektøren har fått sterke oppfordringer om å sende ny søknad, sammen med en oppsigelse.
Universitetsdirektør Vigdis
Moe Skarstein bekrefter at hun
har sagt opp sin stilling.
– Kollegiet har gjort et vedtak om å endre prinsippene forstillingen, og da tar jeg konsekvensen av det og søker om å
fratre min stilling, sier Skarstein.
– Gjør du dette med lyst
eller ulyst?
– Ingen kommentar. Ut
over det jeg har sagt, har jeg
ingen kommentar til dette, sieruniversitetsdirektøren.
ARNE ASPHJELL
arne.asphjell@adm.ntnu.no

Slik så det ut da stillingen ble lyst ut i 1998 .... og i 2001. Forrige gang
benyttet universitetet også hodejegerhjelp i jakten på gode kandidater. Det blir ikke gjort denne gangen.

Glad ukjent KUF-joker
Verken NTNU eller
Fylkestinget i SørTrøndelag hadde foreslått Karl Glad som
medlem i universitetets
styre (Kollegiet).
Likevel ble han styremedlem.
Det var Kirke-, utdannings- og
forskningsdepartementet(KUF) som selv pekte ut den
tidligere NHO-direktøren ijanuar 1999. – Det ble gjort etvalg den gangen i departementet, men jeg ønsker ikke å
kommentere den prosessen
ytterligere, sier ekspedisjonssjef i KUF, Jan S. Levy.

Viktige posisjoner.
Etter det Universitetsavisa

kjenner til, var ikke departementet fornøyd med navneforslagene som kom fra NTNU
og Fylkestinget for tre år siden.
Derfor dro departementet selv
opp en glad joker fra hatten.
Levy understreker at det som
ble gjort den gangen, var et
unntak, og at departementet
som regel følger innstillingene
fra Fylkestinget og Kollegierådet.
Departementets rolle iutvelgelsen blir enda viktigere
denne gang etter som den eksterne representasjonen nå økesfra to til fire, i et styre med bareelleve personer. De eksterne får
med andre ord betydelig større innflytelse enn før. Dette faller sammen med at «Kvalitetsreformen» vil gi styret mye
større makt enn før.
Etter universitetsloven er
det NTNU og fylkestinget i

Sør-Trøndelag som kan foreslå
kandidater. For tre år siden
kom NTNU med ei ønskelistebestående av fem navn. Her
stod blant andre adm.dir. Siri
Beate Hatlen, som er den
andre eksterne representanten
denne perioden, samt de tovaramedlemmene Dag Flaa og
Kari Werner Øfsti. Fylkestinget kom også opp med fem
navn (Berit Tiller, Arne Bjørlykke, Ruth Astrid Eng Mule,
Oddbjørn Karmhus Nordset og
Anton Monge), men ingen av
disse slapp gjennom KUFs nåløye.

Fylkesvedtak. Torsdag 4.
oktober behandlet fylkesutvalget i Sør-Trøndelag en innstilling om eksterne medlemmer til NTNU-styret for 20022005. Saken kommer opp til
endelig behandling og vedtak

på Fylkestingets møte i midten av oktober.

NTNU-lista

hemmelig.

NTNU behandlet forslagene
på eksterne kollegiemedlemmer for et par uker siden. I
Kollegierådet ble det stemt
over 15 navn, men resultatet
er unntatt offentlighet. Ifølge
Adresseavisen er disse personene blant de mest aktuelle;
Kari Werner Øfsti, Kari Sørbø, Nils Holme, Lars Brekk,
Jon Ø. Eriksen, Martin Bekkeheien og Frank Sarnes.
Forslagene fra Fylkestinget og Kollegierådet må væreklare innen 15. november.
Departementet satser på å haden endelige navnelista klar iløpet av desember.
TORE HUGUBAKKEN
tore.hugubakken@adm.ntnu.no

NTNU-valget 2001

Valgmøte

Dragvoll aud. D X, onsdag 10. oktober kl 14.30

NTNU i Trondheim, Norge og verden
Innledninger ved Strategidirektør i Norges forskningsråd Kari Kveseth
Rektorparene Eivind Hiis Hauge/Julie Feilberg og
Kathrine Skretting/Ingvald Strømmen
Presentasjon av kandidatene til Kollegiet
Paneldiskusjon

UNIVERSITETSAVISA NR. 13 – 4. OKTOBER 2001

3

nyheter

Alltid oppdaterte nyheter på
http://innsidaUT.ntnu.no/Må til Bergen for å sove
De er voksne mennesker som forsøker å ta
et hovedfag på normert
tid. Men på Moholt
studentby er verken
lesero eller nattero
noen selvfølge.
Bjørg-Inger Jordal (54) fra Bergen kom til Trondheim i høst forå studere sosialt arbeid ved
NTNU. Planen er å ta hovedfag
om to år. Samskipnadens søknadsskjema for studenthybel
hadde en rubrikk for spesielleønsker. Så Jordal ba om å få
hybel et rolig sted.
Det ble Moholt studentby.
Men ro har det blitt lite av:– Jeg har ikke hatt en hel
natts sammenhengende søvn
siden jeg kom hit i høst! Nå reiser jeg hjem til Bergen for å sove,og kommer ikke tilbake før neste forelesningsblokk, sier hun
med dårlig skjult sinne.
Medstudent Steinar Strandheim (46) fra Oslo ba også spesielt om hybel uten for mye støy inabolaget. Han havnet over en
festkjeller i en annen blokk – og
har ikke noe sted han kan rømme til. Hege Møller (31) fra
Steinkjer, også hovedfagstudent
i sosialt arbeid og bosatt i en tredje blokk på Moholt, ba ikke om
noe spesielt. Men hun synes likevel det ville vært godt å få sovelitt innimellom.
– Det må da finnes alternativer for voksne folk! sier de tre
unisont, og legger ikke skjul på
sin misnøye med SiT Bolig.

To livsstiler. For de har ingenting imot ungdommen, det
understreker de gang på gang.
De unge studentene på Moholt
er både kjekke og hyggelige.
Men noen av dem har en livsstilog en døgnrytme som ikke nødvendigvis passer generasjonenover – eller for den del studenter med stort arbeidspress.
Glad i en fest er de også, bådeinnen- og utendørs, og ikke barei helgene. Og når alkoholen gåri kroppen, dørene åpnes, stereoanleggene skrus opp til maksimal yteevne og mørket faller på,
er det ikke greit for den som
trenger en god natts søvn for å
klare neste dags studier.
– La endelig de unge få hasin livsstil. Vi ber bare om å fåslippe å dele den. Skulle det væreså vanskelig å få til, spør Jordal,
Strandheim og Møller oppgitt.
De synes at samskipnadensboligpolitikk legger grunnlaget
for unødvendig konflikt mellom
generasjonene.
Nytteløse klager. Jordal og
Strandheim har begge klaget til
SiT Bolig, men fikk til svar at
de ikke kunne regne med athusordensregler ble strengt
overholdt på en studentby. De
fikk også beskjed om at hvis defant noen de gjerne ville delekjøkken med, fikk de melde fra,så kunne det kanskje ordnes
etter hvert som det ble ledige
hybler.

– Jeg bor midt oppå to basshøyttalere! Steinar Strandheim ba spesielt om en rolig hybel. Han ble plassert over en festkjeller. Heller ikke Hege Møller (imidten) eller Bjørg-Inger Jordal får mye nattero.
(FOTO: THOR NIELSEN)– Men vi kan ikke fly rundt
og finne ut alt mulig. Eller vente på at hybler skal bli ledige. Vimå bruke tida vår på å studere,sier Jordal opprørt, og minnerom at hun og hennes medstudenter tilhører en kundekategori som Studentsamskipnaden
burde ta på alvor: – Det begynner å bli mange som oss: voksnemennesker som oppfyller samfunnets krav til fleksibilitet og
kompetanseheving. Men så lengefolk står i kø for å få studenthybel, gidder ikke SiT Bolig løfte
en finger for denne gruppen. De
tar ikke ønsker til følge, og reagerer ikke på klager.

Krever tilbud. Alle tre avviser det private markedet som etalternativ. Ikke var de kjent
med byens boligmarked da desøkte om studieplass, og ikke

har de tid til å orientere seg på
det nå. Heller ikke har de rådtil å betale stort mer enn de2000 kronene det koster å bo enmåned på Moholt.
Dessuten aksepterer de ikke
at SiT Bolig AS skal få fortsetteå overse den kundegruppen deutgjør:– Barnefamilier, gifte ellersamboende, partnere; de får egne
leiligheter. Nå må SiT Bolig ogsåkomme med tilbud til enslige
som trenger arbeids- og nattero!

sier Bjørg-Inger Jordal, Steinar
Strandheim og Hege Møller.
LISA OLSTAD
lisa.olstad@adm.ntnu.no– Vi pleier å kunne ordne opp
Det sier Eirikur Ingolfsson,
adm.dir. i SiT Bolig AS. Han
kjenner ikke til de tre hovedfagstudentenes klagesak, men
understreker at SiT Bolig alltid
behandler saken når det kommer gjentatte klager på bråk. –Vi pleier å kunne ordne opp. Og
det har hendt mer enn én gangat storbråkere har mistet
kontrakten, sier Ingolfsson.
Ut over det har han ikke bed-re råd å gi, enn at man får be om
overflytting til et roligere sted,
for eksempel en av de andre studentbyene. Moholt med sine
2000 beboere, og der førsteårsstudenter har førsteprioritet, er
nok den med mest støy, innrømmer han. Men han innrømmer
også at flytting kan ta tid.
– Kunne det ikke være en idé
å opprette enkelte boområder
eller blokker for voksne men-nesker som spesielt ber om ro,
Ingolfsson?
– Det kunne det kanskje. Vi
har begynt å diskutere om vi
skal la de ulike studentbyene få
ulik profil. Vi kommer vel også til
å se på muligheten for å opprette en erklært rolig studentby, sieradm. dir. Eirikur Ingolfsson i SiT
Bolig AS.

Foreslår underjordisk p-hus
Kan en fjellhall løse
parkeringsproblemenepå Gløshaugen?
Etter at Universitetsavisa skrev
om at Gløshaugen snart vil miste enda flere p-plasser, har flere
tatt til orde for å bygge parkeringshus.
Ett forslag kommer fra
NTNU-studenten Asbjørn Sæbø,som mener at huset bør reises i
Dødens Dal. Et annet utspillkommer nå fra ingeniørfirmaet
O.T. Blindheim AS som vil
sprenge ut et parkeringsanlegg ifjellet under Strindveien, på østsiden av Gløshaugenplatået. Her
kan det bli plass til cirka 200

Side 3 — Svart Cyan Magenta Gul

biler om det bygges to haller med
125 meter lengde, mener firmaet. Inn- og utkjørsel til anlegget
kan det bli plass til i området
bak Geologisk institutt og Verkstedteknisk laboratorium.
NTNUs parkeringssjef, Svein
Hugo Andersen, ønsker alle forslag som kan bedre p-situasjonen velkommen. Han vurderer
forslaget fra ingeniørfirmaet som
interessant. Bortimot 4200 mennesker arbeider på Gløshaugen idag. Det er ett tusen flere enn
for ti år siden. I samme periode
har antall parkeringsplasser
sunket fra 850 til 650.
TORE HUGUBAKKEN
tore.hugubakken@adm.ntnu.no

Kanskje parkeringsanlegg her? Bak Geologisk institutt er det fjell som kan
FOTO: TORE HUGUBAKKEN
romme biler.

4nyheter

UNIVERSITETSAVISA NR. 13 – 4. OKTOBER 2001

Litteraturhistorien skal ut til folket
NRK og universitetene
samarbeider om undervisningstilbud i litteraturvitenskap, tilrettelagt forradio, TV og internett.
«Sammen blir vi dynamitt»,
tenkte antakelig initiativtakeren til et nytt undervisningskonsept i samarbeid mellom
NRK og universitetene. NRK
stiller med ekspertise innen
formidling og nye medier, universitetene er leverandør av
det faglige innholdet. Første
temaområde blir litteraturvitenskap.

Åpen og lukket del. Dekanus ved HF-fakultetet, Petter
Aaslestad, er med i styringsgruppa for prosjektet. Han forteller at produksjonen starter iløpet av vårsemesteret og at
programserien skal begynne
neste høst. Både radio, TV og
internettet tas i bruk. Nettdelen vil bestå av både en åpenog en lukket del. Den lukkede
delen vil lede fram til eksamen
i grunnfaget allmenn litteraturvitenskap. Aaslestad håper
at deler av den nettbaserte
undervisninga kan tas i bruk i
den vanlige undervisninga på
campus.

Godt krydret. Undervisningsopplegget er lagt opp som
et grunnfag, med fire hovedemner som hvert tilsvarer fem
vekttall. Universitetene hardelt hovedemnene mellom seg.
NTNU har fått ansvaret for delII, perioden 1500 – 1800, med
de store stilartene renessanse,barokk og klassisisme, og

1700-tallets opplysnings- og
følsomhetstid. Professor Hans
Erik Aarset ved Nordistikk og
litteraturvitenskap vil ta forseg sju større verker og glederseg til å ta i bruk nye formidlingsformer.
– Vi legger inn tradisjonelle forelesninger, men krydrer
med innslag av bilder, film, kostymer og musikk. Etter som vi
gjennomgår epokene innen litteraturen, vil vi sammenligne
med hva som skjer med andre
estetiske kunstformer, som arkitektur, skulptur, malerkunst,
musikk og dans. En tverr-estetisk, bimedial opplevelse, med
andre ord, sier Aarseth, som vil
debutere på TV i sakens anledning.
SYNNØVE RESSEM
synnove.ressem@adm.ntnu.no

Litteraturformidling på 1700-tallet: Her har maleren Jean-François de Troyfanget inn stemningen i en litterær salong i Paris. Nettopp denne perioden er en av dem NTNU har fått ansvaret for i det nye undervisningstilbudet.

Bygger for funksjonshemmede
NTNU får stadig flere studenter
med en eller annen funksjonshemning.
Nå bygger Studentsamskipnaden
58 nye tilrettelagte studentboliger.
Det kalles Lucaskvartalet og ligger på hjørnet av Vollabakken og
Kristian Fredriks gate. Foreløpig er det bare et hull i bakken.
Men på disse tider neste år skal
det stå 58 flunkende nye studentboliger akkurat her, 49 leiligheter for par og ni hybelleiligheter for enslige.
Alle boligene blir tilrettelagt
for studenter med funksjonshemninger, det vi kaller universelt tilpassede bygg.
– Det er første gang i Norgeat et helt kompleks studentboliger blir universelt tilpasset, sierdirektør Odd-Roar Sjøhelle i SiT
Bygg AS.
Han påpeker at det rent statistisk burde vært omtrent 500
bevegelseshemmede studenter i
Trondheim. Selv har han baremøtt en håndfull, men håper at
når det først er lagt teknisk til
rette for det, vil flere unge med
funksjonshemninger søke til høyere utdanning her.

For alle grupper. Lucaskvartalet blir i fire etasjer, med
heis helt opp og med garasjer ikjelleren. Boligene skal tilpasses rullestolbrukere, og lys og
farger tilpasses synshemmede.
At hybelleilighetene har egenkjøkkenavdeling og bad, er av
hensyn til syns- eller hørselshemmede som mer enn andre
kan trenge å trekke seg tilbake
fra fellesskapet nå og da. Fem
kjøkken skal i første omgang
innredes spesielt for bevegelseshemmede.
Alle de 58 enhetene skal ikke
nødvendigvis fylles med rullestolbrukere. Så mange studenter med det behovet vil NTNU
neppe få med det første. Dessuten finnes allerede 44 studentboliger tilrettelagt for bevegelseshemmede.
Men det at alle boligene inabolaget er universelt tilpasset, betyr at en rullestolbruker
ikke lenger behøver å sitte palpå sin egen tilrettelagte hybel
fordi alle andre steder er lukket
land. Han eller hun kan rett og
slett trille fornøyd av gårde og

besøke funksjonsfriske medstudenter uten å bli hindret av trapper, terskler, smale dører og så
videre.
– Førsteetasjene i de nye studentboligene på Lerkendal er
bygd etter samme prinsipp. Det
fungerer veldig bra, forteller Sjøhelle.

Flere og flere. For hvert årblir det flere funksjonshemmede som søker studieplass ved
NTNU. Seksjonssjef Anne Sølberg Ellingsen i Studieavdelinga tror dette skyldes atryktet har begynt å spre seg: «I
Trondheim tilrettelegger destudiesituasjonen for deg.»– Ikke at vi er så oppsiktsvekkende flinke, men vi prøver idet minste. Som med dette boligprosjektet, som er et samarbeid
mellom oss og Samskipnaden.
Dessuten har vi en egen rådgivningstjeneste for funksjonshemmede studenter. Det er den som
drar mesteparten av lasset. I fjor
var det hele 1148 studenter som
kontaktet den, og ba om en eller
annen form for tilrettelegging. Iår blir det åpenbart langt flere.
Den største gruppen er dyslektikerne, forteller Ellingsen.
– I sommer sendte rådgivningstjenesten et lite informasjonsskriv til alle som fikk tilbud om studieplass. Der ble det
bedt om at nye studenter med
spesielle behov meldte fra med
en gang, slik at man kunne tilrettelegge i forkant. Dette betyr
at de nye studentene visste ather finnes en rådgivningstjeneste. Dermed har pågangen naturlig nok økt.

Over til pedagogikken.
Til nå har de gode krefter mestvært konsentrert om fysisk tilrettelegging: ramper, døråpnere, og liknende. – Det pedagogiske har vi vel knapt tatt fatt i,innrømmer Sølberg Ellingsen,og slår fast at atskillige krefternå må settes inn på dette området.
I grunnskolen er det lovfestet
at funksjonshemmede elever

Side 4 — Svart Cyan Magenta Gul

Det skal ikke stå på Samskipnaden! Direktør Odd-Roar Sjøhelle i SiT Bygg AS håper og tror at flere ungdommer
med funksjonshemning vil søke høyere utdanning, når forholdene legges bedre til rette for dem.
FOTO: LISA OLSTAD

skal ha tilrettelagt undervisning.
Samme lovfesting for universitetenes del vil sannsynligvis
komme i neste universitetslov. Iså fall har NTNU faktisk ikke
lov til å la være: Studenter med
dokumenterte behov vil ha lov-messig rett på pedagogisk tilrettelegging.
– Det handler om å gjøre noe
med hele læresituasjonen.
Mange kan ikke nyttiggjøre seg
alminnelige forelesninger . Vi må
tilby helt nye former for læring,sier Anne Sølberg Ellingsen, somtror at NTNUs nye undervisningsstrategi vil være et godt
redskap i dette arbeidet.
LISA OLSTAD
lisa.olstad@adm.ntnu.no

UNIVERSITETSAVISA NR. 13 – 4. OKTOBER 2001

5

nyheterOmorganisering i høyt tempo
Minst fire fakultetsdirektører må finne ny
beitemark. Tilsettinga
av nye direktører kan
skje i midten av
november.
Innen 1. januar neste år skalnyorganiseringa av fakultetenevære gjennomført. Dagens elleve
fakulteter skal være redusert tilsju, nye fakultetsledelere skalvære på plass og nye bemanningsplaner ferdig spikret.
Framdriftsplanen for omorganiseringa skal legges fram for Kol-legiet 17. oktober. På samme
møte skal også personalpolitikken ved NTNU opp til behandling. Organisasjonsutviklingsdirektør Trond Singsaas opplyser
at saken blant annet omfatter
tilsettingsforhold.

Ny bemanningsplan. Det
er foreløpig uklart hvordan denye fakultetsdirektørene skaltilsettes. Uansett om utlysinga
blir intern eller ekstern, må
minst fire av de nåværende
direktørene skifte beitemark.
Tilsettinga ventes å kunne
behandles allerede på Kollegiemøtet 14. november. De nyedekanene skal også velges i

Nye fakultetsnavn
Dekanene har drøftet nye navn på fakultetene, men
har bedt om lengre høringsfrist. Her er de foreløpige
navneforslagene:• Fakultet for naturvitenskap og teknologi• Fakultet for informasjons- og kommunikasjonsteknologi• Fakultet for arkitektur, plan og billedkunst• Det medisinske fakultet• Det historisk-filosofiske fakultet• Fakultet for samfunnsvitenskap og teknologiledelse• Fakultet for teknologi
For det sistnevnte fakultetet har det allerede kommet alternative navneforslag. Blant disse er:- Fakultet for industriell teknologi- Fakultet for industri og teknologi- Fakultet for industri og energi- Fakultet for konstruksjons- og produksjonsteknologi- Fakultet for ingeniørvitenskap

løpet av november. Når fakultetsledelsen er på plass, skal
det legges bemanningsplan forde nye fakultetene.
– Så langt det er mulig skalvi finne nye oppgaver for dem
som mister jobben i forbindelse
med den forestående omorganiseringa, sier Singsaas.
Til uka møtes universitetsledelsen og fagorganisasjonene forå drøfte samarbeidsprinsipper
under prosessen. Sturla Søpstad,leder for Norsk tjenestemannslag (NTL), er lite begeistret for å
skulle gå løs på bemanningssaken midt i lønnsforhandlingene.
Han mener at alle tidligere erfa-

ringer har vist at omorganiseringer krever langt mer tid enn
det universitetsledelsen har lagt
opp til.

Færre HF-institutter. Den
nye instiuttstrukturen skalvære klar innen 1. september
neste år. HF «tjuvstarter» og
har allerede slått sammen Musikkkonservatoriet og Musikkvitenskapelig institutt. Det nye
instituttnavnet er ennå ikke
bestemt. Til uka møtes instituttlederne for å drøfte hvem
som skal bli neste par ut.
– Føringene er klare, sierdekanus Petter Aaslestad, og
viser til vedtak fra siste kol-legiemøte. – Vi var gjennom enlang prosess i 1998-99, der vi
konkluderte med å beholdenåværende intstituttstruktur.
Fakultetsstyret har bestemt at
vi ikke skal ødsle krefter på nye
utredninger, men ta utgangspunkt i de gamle i det viderearbeidet. Antall institutter skal
reduseres, men vi vil ikke splitte studiefag eller eksisterende
institutter.
Aaslestad kan tenke seg flere
løsningsforslag, og er spent på
innspill og reaksjoner fra instituttlederne.
SYNNØVE RESSEM
synnove.ressem@adm.ntnu.no

Vitskapsmuseet vert delt
– Den store utfordringa
blir å føre vidare det faglege arbeidet med dei vitskaplege samlingane, seieravdelingsdirektør Astrid
Langvatn ved museumsadministrasjonen.
Kollegievedtaket som vart gjort
om ny fakultetsstruktur ved
NTNU, seier at museet skal haeit eige styre som vert oppnemnd
av Kollegiet. Samansetninga av
styret skal byggje på forslag idelutgreiing, og bli endeleg handsama av Kollegiet.
Personalet ved dei to institutta museet har, vert delt organisatorisk mellom Vitskapsmuseet, det nye naturvitskaplege
fakultetet og historisk-filosofisk
fakultet (HF). Senter for middel-

alderstudier går også til HF.
Hovudprinsippet er å halde dei
faglege miljøa samla, og at dei
skal vera knytt til fakulteta. Styret får i oppgåve å gå igjennom
dette innan utgangen av juni
neste år.

Usikre. Langvatn seier at den
store utfordringa blir å kombinere oppdelinga av miljøa medarbeidet med dei vitskaplege
samlingane. Når det gjeld det
publikumsrettaarbeidet,
reknar ho med at det ikkje vertpåverka av endringane.
Det nye styret vil få endra
samansetning. Dei tilsette misser fleirtalet. Kva for institusjonar dei vil representere, dei som

kjem utanfrå, er ikkje endeleg
klart.
Korleis skal de greie å halde
det faglege arbeidet samla i framtida?
– Det er heilt klart noko vi
vil måtte arbeide med. Det blir ei
utfordring for det nye styret, seier Langvatn.
Er mange av dei tilsette frustrert over det som har skjedd?
– Mange er usikre, og det er
til å forstå. Men det er viktig å
gjere det beste ut av det. Nokre
av oss er nok meir optimistisk
av natur enn andre, seier Astrid
Langvatn.
TORE OKSHOLEN
tore.oksholen@adm.ntnu.no

Tysker skriver NTHs vitenskapshistorie
Det måtte en tysker
til for å begynne nedtegnelsen av vår nærehistorie.
Doktorgradsstipendiat
Roland Wittje (32) fra
Oldenburg skriver om
fysikk i Norge i
mellomkrigstida, med
NTH som utgangspunkt.
Det startet med at Wittje var
utvekslingsstudent ved Instiutt
for fysikk i 1993-94, og ble engasjert for å samle og registrere
utdaterte vitenskapelige instrumenter. Foranledningen var atGamle fysikk skulle tømmes og
inventaret flyttes til Realfagbygget. Wittje fant rundt regnet
1000 forskjellige instrumenter,som hver for seg hadde en historie å fortelle. Nå gjør han et dypdykk i deler av historiene, medspesiell vekt på kjernefysikk,
akustikk og undervisning.

Arnested for nye instrumenter. – Kjernefysikk og
akustikk var betydningsfulle
fagområder ved NTH i 30årene. Det lille fysikkmiljøet
greide å gjøre seg internasjonalt gjeldende, forteller Wittje.
– Blant annet vakte det opp-

mange nye og spennende instrumenter og apparater.

Samfunnsperspektiv.

Roland Wittje skriver vitenskapshistorie fra NTH og drømmer om å lage en utstilling av vitenskapelige instumenter.
FOTO: SYNNØVE RESSEM

sikt ved å lage en Van der Graaf
partikkelaksellerator (instrument for å spalte atomer). Selve
oppfinnelsen var ikke ny, men
NTH-erne var blant de første
som fikk den til å fungere! Innen
akustikk skjedde det svært mye
i forbindelse med utviklingen av

Side 5 — Svart Cyan Magenta Gulelektroniske instrumenter. Det
grodde fram et aktivt og svært
motivert miljø rundt Akademisk
Radioklubb, som ble stiftet i 1925og holdt til i fysikkbygget de første årene. Blant medlemmene
var Vebjørn Tandberg, somutdannet seg innen svakstrøm-

teknikk men tok diplomoppgaven ved Fysisk institutt. Tandberg begynte sin produksjon av
høyttalere ved instituttet. Det
var også en høyttaler som ble
hovedoppgaven hans. I det heletatt, – fysikkverkstedene blearnested for utviklingen av

Wittje er opptatt av å fortelle
vitenskapshistorie med samfunnsintegrasjon som perspektiv og legger mindre vekt på
idéhistorie:– Hvordan har utviklinga
innen fysikken påvirket den teknologiske utviklinga, og hvordan
har teknologien påvirket dagliglivet vårt?
Videre er han opptatt av å sesammenhenger, for eksempelbåndene mellom undervisningog forskning. Han syns ofte dette er et fraværende elementer ikunnskapsformidling, og bruker
utstillinger ved vitensentrene
som eksempel.
– De kan for eksempel viseen pendel som svinger, men forteller ingenting om hvorfor og
hva vi kan bruke denne kunnskapen til, sier han. I sammeåndedrag røper han at han drømmer om å lage en utstilling med
noen av de tusen vitenskapelige
instrumentene som i dag blir
oppbevart i et lagerrom i Realfagbygget.
– Men å dandere dem i montere for allmenn beskuelse gir
ingen mening. Jeg vil vise hvordan de fungerer og hvorfor!
SYNNØVE RESSEM
synnove.ressem@adm.ntnu.no6
7000 på
Forskningsdagene
Drøyt 7000 skoleelever fantveien til Forskningsdagene i
Trondheim forrige torsdag og
fredag. Her fikk deltakerne
blant annet smake is som var
fryst ved hjelp av flytende
nitrogen, og spise vafler som
var stekt av roboter. Det var
mer enn 28 stands i teltbyen
på torget. Nytt av året var aten hel dag var avsatt for å
knytte kontakter mellom
forskningsmiljøene og det
lokale næringslivet. Forskningsdagene i Trondheim blei år gjennomført for sjettegang. Informasjonsenheten er
teknisk arrangør.

Gemini i ny
nettbunad
Forskningsmagasinet Gemini, som utgies av NTNU og
Sintef i fellesskap, har nyligfått nytt design på nettet.
Blant annet er det nå lagt
inn en ny søkefunksjon der
man kan søke i fritekst på
hele Geminis nettsted. Surf
deg en tur innom innom
http://www.ntnu.no/gemini/.

nyheter

UNIVERSITETSAVISA NR. 13 – 4. OKTOBER 2001

Jojo-millionæren
Da Fast-kursen var på
topp, satt Arne Halaas
med verdier for 600
millioner kroner. I dag
er hans papirformue
redusert til ca 10 millioner.
Tap og vinn med samme sinn er
et munnhell som passer godt pådataprofessor Arne Halaas. Da
Universitetsavisa omtalte Halaas og hans eierinteresser i Fast
Search & Transfer i fjor høst, var
papirformuen hans på ca 200
millioner kroner. På det meste
har den vært oppe i 600 millioner. I dag er aksjene verdt om
lag 10 millioner.
Men har Arne Halaas mistet
humøret fordi om en halv milliard har forduftet? Slett ikke.
Halaas er den han alltid harvært, enten millionformuen kan
skrives med ett eller med tre
sifre.

Men skatten... – Jeg har
aldri brukt særlig penger privat, det er ikke min livsstil.
Hva skulle jeg gjort med enhalv milliard, spør han. Tapte
papirmillioner plager ham ikke
det grann, men det gjør det nor-fakta

John Lervik blir
Fast-sjef– Ti milliona e da åsså pæng, er den lakoniske kommentaren Arne Halaas
har til berg-og-dalbaneturen han har hatt med Fast-aksjene sine.

ske skattesystemet.
– Mitt tilfelle er et stjerneeksempel på hvor skjevt skattesystemet er, sier han indignert. –Jeg har aldri hatt så dårlig økonomi, det meste av professorlønna går med til å betale formueskatt.
I år har han tjent et par hundre tusen på si for å kunne betale forskudd på formueskatt. Den
personlige økonomien er blitt
mer uoversiktlig. Skattekrav
som gjelder fjoråret,kan brått
dukke opp.

aksjeformuer er blitt skatteflyktninger. Fast-gründer Hans
Gude Gudesen har valgt Belgia
som hjemsted på grunn av gunstig beskatning av urealiserte
aksjeformuer. Det er en lite
aktuell løsning for Halaas. – Og
så Belgia da gitt, fnyser han.
Foreløpig har han ikke solgt
en eneste aksje. Han tror det vil
bli bedre tider igjen. Han tar tatt
opp lån på huset for å bygge seg
en skikkelig hytte – for å få frisk
luft og god avstand til Internett
og museklikk.

Ikke til Belgia. Andre sen-

ARNE ASPHJELL (tekst og foto)trale personer i Fast med større

arne.asphjell@adm.ntnu.no

Den tidligere NTNU-studenten John Markus Lervik inntok 1. oktober posisjonen
som Fast Search & Transfersøverste sjef, eller Chief
Executive Officer (CEO) som
det heter i internasjonale
firma. Lervik har hittil værtteknisk direktør hos Fast.
Han tok doktorgraden ved
Institutt for teleteknikk i1997 i bildekommunikasjon,og fikk Esso-prisen for arbeidet. Han ble kort tid etter
headhuntet til den tekniske
lederstillingen i Fast, og harvært med siden starten.
Fast har denne uken inngått
avtale med den tyske internettgiganten T-online, og
dermed er Fast nesten enerådende som leverandør av
søketjenester på det tyske
markedet.
Disse kunngjøringene har
ført til et hopp i aksjekursen
denne uken. Det medførte
blant annet at Halaas’ formue økte fra 9,5 millioner til
11 mens han hadde denne
artikkelen til gjennomsyn.

Stor Japan-mønstring neste høst
NTNU er pådriver foren stor mønstring av
japansk kunst og
kultur, forsknings- ognæringslivssamarbeid
neste høst.
Det var nok første gang det ble
servert sushi i Rådssalen på
Gløshaugen. Anledningen varforhånds-PR for neste års store
Japan-festival i Trondheim,
Japan 2002. Da kan det nok bli
sushi over hele byen. Minst 20
institusjoner og bedrifter harsagt at de vil delta i den japanske stormønstringen, sammen
med NTNU. Dette betyr at det i
perioden 28. september til 6.
oktober neste høst vil bli en
mangde utstillinger, seminarerog konserter med japansk innhold.

Stort løft. – Vi er nysgjerrige
på Japan, sa universitetsdirektør Vigdis Moe Skarstein dahun presenterte opplegget for
mønstringen neste høst. Skarstein påpekte at hovedformålet
er å styrke relasjonene mellom
Norge og Japan. I tillegg ønsker
man å markere NTNU som kulturinstitusjon og Trondheim
som kulturby, og samtidig utvikle det gjensidige samarbeidet mellom NTNU og andrekulturinstitusjoner i Trondheim. Flere av disse har gitt tilsagn om deltakelse.
Kunstindustrimuseet åpner
en utstilling om japansk kunsthåndverk, som blir en del av
museets permanente utstillinger. Flere andre av byens museer
vil også sette opp utstillinger

Logoen for Japan 2002 er laget av studenter ved produktdesign og arkitekt.

med japansk tema i denne perioden. Trøndelag teater setter opp
et japansk stykke, og det blirogså rikelig anledning til å oppleve japansk musikk i løpet av«Japan-uka». På Britannia blir
det japansk uke med ekte
japansk kokk, så sushi-frelste
bør nok finne veien dit. Midtbygruppen deltar også i Japanfokuseringen, og det vil nok bety
bedre muligheter til å handle
japanske varer.

Instituttene deltar. Flere
av fagmiljøene ved NTNU
benytter anledningen til å profilere sitt samarbeid med
japanske læresteder. Arkitekturhistorie belyser japanske
teseremonier gjennom fotoutstilling og seminar. By og regi-

onplanlegging viser Tokyo som«megacity». Vassbygging arrangerer workshop om fellestrekk ivannrensing i Japan og Norge.
Kunst- og medievitenskap setter japansk film på programmet, og Medisin arrangerer etsamarbeidsseminar om medisinsk teknologi. Dette var barenoen få eksempler; Det endelige
programmet vil nok vise etstort mangfold av tilknytningspunkt mellom Japan og Norge.
De som måtte ha gode ideer
eller ønsker om å bidra med noe
til Japan-mønstringen, anbefales å ta kontakt med Marit Skimmeli ved Informasjonsenheten(tlf. 95980).
ARNE ASPHJELL
arne.asphjell@adm.ntnu.no

Kimonokledte damer serverte ekte sushi til de som deltok på lanseringenav neste års Japan-festival.
FOTO: ARNE ASPHJELL

Ungdom synes lite i TV-nyheteneOg når de gjør det, er det
ofte med negativ vinkling.
Det viser undersøkelser som
NTNU-studenter i emnet
mediesosiologi (medievitenskap
grunnfag) har gjort. I dettesemesteret øver de seg på åvære medieforskere. En av oppgavene er å se på hvordan ungdom deltar og presenteres i

Side 6 — Svart Cyan Magenta Gul

TV2-nyhetene klokka 21.00.
Resultatet er ikke akkurat årope hurra for, sett fra ungdommens ståsted. Av i alt 69
innslag var det 12 som inkluderte ungdom. Men rollen despilte, var liten. Og måten deble presentert på, var oftest lite
positiv. For eksempel var en av
ungdommene bløtkakekasteren
som serverte en kremkake iansiktet på kongen av Sverige.

Et annet eksempel er at når
yngre, utenlandske menn presenteres, er det gjerne isammenheng med voldtektssaker.
Ungdom blir gjerne kulisser
i nyhetsbildet, mener studentene, og bruker et nyhetsinnslag
der unge jenter bar Steinar Bastesen på gullstol, som eksempel. De mener at mer synlig
ungdom på fjernsyn og radio

kan gjøre at ungdom blir mer
interessert i nyheter og politikk.
Men de stiller seg tvilende til at
ungdom uten videre setter seg
ned når det er TV2-nyheter
klokka 21. Det må i så fall værepå andre tidspunkt. Eller atpolitikken blir mer spennende
dersom ungdomspolitikerne erbindeledd.

7

UNIVERSITETSAVISA NR. 13 – 4. OKTOBER 2001

innblikk

Svangerskapsforsker
med magefølelse
Kanskje var det smittsomt? Svangerskapsforsker
Malin Noem Ravn ble i hvert fall gravid hun også.
Malin Noem Ravn synes kropp er spennende. Hun tok magistergraden i sosialantropologi i Honduras, med fokus på
forholdet mellom dans, kropp og kjønn.
Da hun bestemte seg for videre doktorgradsstudier, måtte det bli om kvinnerog svan-gerskap. Det er nemlig tidligere
blitt gjort svært lite forskning om hva
kvinner føler i forhold til sine egne voksende mager, og hvordan de oppfatterseg selv under svangerskapet.

Ble selv gravid. Selv var Malin ung,
singel og uten barneplaner da hun gikk igang med å intervjue åtte gravide
kvinner bosatt i Trøndelag.
— De sa det til meg at: «det blir jo dintur snart, for du har vel tenkt å føde
snart?» Jeg ble behandlet som en novise,som skulle læres opp i en mulig framtid,
ler Malin Noem Ravn. Sannsigere eller
smittsomme: De gravide kvinnene fikk
rett. Malin har nå fått en stor og fin
mage. Hennes termin er om to uker, imidten av oktober. Det er vel dette som
kalles to go native innen sosialantropologien? I alle fall har Noem gått fra å væresubjekt til å bli objekt i sin egen avhandling. Men hvordan påvirker det forskningen?
– Det at jeg sjøl er blitt gravid, vil
selvsagt påvirke prosjektet. Selv om detåpenbart også er problematisk, tror jeg
det gjør forskningen min bedre, for nå
har jeg en unik mulighet til å se svangerskap fra begge sider, sier Malin. Store
deler av oppgaven er allerede skrevet av
en ikke-gravid forfatter og nå må resten
skrives av en gravid. Men den forandrede forskerposisjonen må selvsagt bakes
inn i kapitlet om metode.
Malin minnes at hun stilte de gravide en del spørsmål som sikkert ble oppfattet som naive og til dels dumme. I dag
har hun en mer personlig forståelse av
graviditet. Om frykt for å miste barnet,om søvnløse netter, om å miste kontrollen på kroppen.
Naturkropp. De åtte kvinnene som
Malin fulgte, er mellom 24 og 35 år, og defleste er førstegangsfødende. Arbeidstittelen på avhandlingen hennes er «En
kropp: To liv. Den gravide kroppen i det
moderne Norge.» De struttende kvinnene har fortalt om gleder, forandringer,
frykt og bekymring.
– Et gjennomgående trekk er at
kvinnene oppfatter graviditet så forskjellig, forklarer Malin.

Graviditet er ikke en ensartet fysisk
prosess som ender opp med en fødsel.
Kvinnene som Noem har fulgt, former
graviditeten på mange forskjelligemåter. Noen underkommuniserer den og
forholder seg lenge til graviditeten uten
å tenke på fødsel: En av kvinnene som
ble spurt om hvordan hun så for seg
mammatilværelsen, reagerte med stor
overraskelse og utbrøt: «Å herlighet, det
har jeg ikke tenkt på». Andre gjør graviditet til et stort tema, og begynner allerede i uke 18 å innta den gravide stillingen når de skal ned i og opp fra sofaen.
– Det moderne mennesket er opptatt
av å ha kontroll over seg selv og sine
omgivelser, og det som skjer med den
gravide kroppen, er at du ikke har kontroll. Den vokser uten at du kan styre
det: Du kan få leddproblemer, du kan
kaste opp, du gråter i tide og utide, og
det blir vanskeligere å sove om nettene.
Mange tolker denne kroppen som en
naturkropp, hvor man knytter bånd med
kvinner gjennom hele historien og overhele kloden, forteller Malin.
Graviditet er på den ene siden felleskvinnelig. På den andre siden understreker kvinnene at graviditeten er deres
egen og at den skal passe inn i deres
individuelle liv. Det er mange kvinner
som ikke har svangerskap og barn somprimære mål i livet, og dermed må graviditeten og morsrollen tolkes og formes
slik at den passer inn i det bildet den
gravide har av seg selv fra før. På dennemåten kan graviditeten få en sentral
plass i kvinnenes moderne identitetsprosjekt.

Pappa må vente. Før var det kommende nye barnet det viktigste for den
gravide. Ravn mener det i dag legges
mer vekt på en symbiose mellom mor og
foster i selve svangerskapet. Men imange sammenhenger har bildet en
dobbel bunn. Kvinner betraktes i større
grad som en beholder som skal bærebarnet fram. Øyet ser ett, tanken teller
to. Dette får også stor betydning for
hvordan kvinnen blir behandlet av
omverdenen, med tanke på både restriksjoner og omtanke.
– Men hva med en studie av pappas
rolle under svangerskapet?
– Det er også veldig spennende. Men
han må vente. Kvinnen først, sier Malin.
TORE HUGUBAKKEN
tore.hugubakken@adm.ntnu.no

Malin Noem Ravn måtte bake sin egen graviditet inn i metodekapitlet.

FOTO RUNE PETTER NESS

Teknologi gjør foster til barn
«Seeing is believing,» heter det.
Eller på norsk: «Jeg tror ikke før
jeg får se det». Dette kan overføres til hvordan vi oppfatter det
som vokser i magen.
Studier som Malin Noem Ravn har
gjort av kvinner i svangerskap, viser atbevisstheten om barnet i magen i stor
grad styres av teknologien. Ulike visualiseringsteknikker, som ultralydsbilder,Side 7 — Svart Cyan Magenta Gul

gjør at fosteret lettere og tidligere blir
et menneske. Det er ved denne undersøkelsen det «går opp» for foreldrene atde venter barn.
Noem sier at kvinnene heller ikke
ser på dette bare som en diagnostisk
undersøkelse, men som et møte mellom
foreldre og barn. Flere av kvinnene
kjenner igjen ansiktstrekk når de serfosteret på skjermen ved undersøkelsen, og da er fosteret langt framme ibevisstheten som en egen person,
mener svangerskapsforskeren. Men det
er ikke alle som klarer å vente til uke

17 for ultralydsundersøkelse. Halvparten ønsker dette allerede før det hargått ti uker. De vil forsikre seg om at
det er liv. Mange gravide har et behovfor å se «babyen» sin flere ganger, og
bestiller nye timer med ultralyd. Ved
ultralydsundersøkelse er det ogsåmulig å få vite fosterets kjønn.
– Kjønn er av ekstrem viktighet for
hvordan vi oppfatter en person eller etmenneske i vår kultur, sier Ravn. Det åse fosteret på ultralydskjermen, og det
å få vite kjønnet, frigjør fantasien og
slipper løs tankene og funderingene om

hvem dette nye mennesket er. Man serfor seg et fullverdig familiemedlem med
klare elementer av personlighet:
Fosteret tillegges egenskaper som
aktiv/passiv, sjenert/blottleggende osv.
Når kjønnet er klart, bestemmes gjerne
navnet også, noe som bidrar ytterligere
til en individualisering av fosteret.
Ravn mener at den nye teknologien
har bidratt til at vi i større grad tenker
at fødselen bare er en overgang for den
nye lille verdensborgeren. Fosteret er
blitt til et menneske på et mye tidligere
tidspunkt.

8

innblikk

UNIVERSITETSAVISA NR. 13 – 4. OKTOBER 2001

Doktorens dilemmaer
LONDON: Doktorer som lyver til et barns foreldre, fordi de håper det er til foreldrenes beste.
Doktorer som lar noen snike i operasjonskøen, fordi de mener at det er til pasientens beste.
Doktorer som nekter pasienten behandling fordi de tror det er til hennes beste.
Men hele tida ligger den der. Redselen for å velge feil.
Det er lenge siden doktorens ord var lov.
En gang var det slik at legen forordnet,«søster» utførte, og pasienten adlød. Den
tida er definitivt over. I dag stilles legestanden overfor nye utfordringer. Internett og medier tilbyr informasjon i overflod om sykdommer, medikamenter og
terapier.
Samtidig stilles helsevesenet overforstrengere krav til økonomi og effektivitet.
Og pressen bidrar med sitt, ved å sette flombelysning på leger som gjør feil.
Under en operasjon på et spedbarn
inntreffer en situasjon som muligens
resulterte i en 20-sekunders hjertestans. Det kan føre til hjerneskade, menrisikoen er forholdsvis liten. Svaret får
man først på et senere tidspunkt. Bør
foreldrene få vite om det inntrufne med
en gang etter operasjonen? Hva er viktigst – retten til informasjon, eller retten til å slippe unødig engstelse?
Vi er til stede på en kongress i medisinsk etikk. Arrangør er Imperial College School of Medicine. Deltakerne kommer fra hele verden. «Caset» referert ovenfor, er ett av mange som legges fram for
diskusjon. Deltakerne ble på forhånd oppmuntret til å legge slike eksempler på
etisk vanskelige valg fram til kritisk vurdering av sine kolleger. Hva velger man
å gjøre?
Doktorene (samt noen psykologer,
sykepleiere og samfunnsvitere) er her forå gruble sammen. Legene har det til felles at de møter vanskelige dilemmaer i sin
medisinske hverdag. De vil lære mer om
hvordan de går fram for å foreta godevalg. Deres mest grunnleggende dilemma er dette: Hvem skal bestemme over livog død? Doktoren, pasienten selv, ellerpårørende?
Mer konkret: Hvem skal bestemme
hvilken behandling som skal iverksettes(er effekten god nok til å rettferdiggjøre
bivirkningene), når skal den avsluttes (ogen uavvendelig død aksepteres) og når
skal pasienten få litt/mye hjelp til å dø?
• Hvem skal få behandling• Pasientens rett og mulighet til åbestemme over seg selv
• Nye muligheter som skapes av ny
medisinsk teknologi, herunder genteknologi

senet skal rette ressursene sine inn mot, sierlege og post.doc.-stipendiat Siri Forsmo ved Institutt for samfunnsmedisin,
NTNU. Forsmo deltok på
konferansen i London
sammen med førsteamanuensis John Arne Skolbekken ved Psykologisk
institutt.

pasienten ber om en medisinsk behandling som legen tror vil skade ham eller
henne, eller der legens egen autonomi er
berørt, for eksempel en kristen lege som
blir bedt om å utføre abortinngrep, siersier professor emeritus Raanan Gillon.
Professor Gillon er regnet som selve Høvdingen innen medisinsk etikk i Storbritannia.

Under diskusjonen om
ovennevnte «case» refererte en engelsk epidemiolog til undersøkelser som
viser at jo sykere man er,
Lege og post.doc stipendiat Siri Forsmo ved NTNU var blant
jo mer helseressurser bru- deltakerne på konferansen. Et av spørsmålene som ble debatkes på en. Når man ligger tert, gikk på hvem som skal prioriteres av helsevesenet. – Er det
på det siste, settes alle riktig å bruke store ressurser på pasienter i livets sluttfase, nårhelsekluter inn.
livet forlenges bare med noen dager eller uker, spør Forsmo.
– Det generelle spørsmålet er da om det er riktig å bruke så mye helsebruke kniven på dem. Legen foreslår å
penger, når livet forlenges med kun dager
henvise pasienten til en psykiater. Pasieller et par uker, sier Forsmo.
enten blir rasende, og truer med å bryte all kontakt med legen, som svarer
I den andre enden av skalaen ser man
med å si at OK, du skal få treffe en
at de friske får stadig mer oppmerksomkirurg i morgen. Legen begrunner løghet fra helsevesenet, i form av massenen med at de ikke hadde personell til
screeninger, samt rutinekontroller.
å ta hånd om pasienten der og da. Men– Man bør la de friske være i fred og
den som dukker opp til avtalen neste
konsentrere seg om dem som er blitt syke.
dag, er ingen kirurg. Derimot en psyDet innebærer å kutte ned på hyppige
kiater. Når mannen blir klar over detrutinekontroller av mennesker det ikke
te, blir han svært utagerende og må
feiler noe som helst, og det betyr at man
legges i reimer og tvangsmedisineres.
lar være å screene en masse friske, i håp
Det er psykiateren som forteller omom å identifisere noen få syke, sier Forsdette. Psykiateren er sterkt kritisk til
mo. Hun nevner mammografi og screeløgnen som legen presenterte pasienning for prostatakreft som eksempler.
ten, fordi det ødela alle muligheter til– Hvordan få pasienten ut av helseå opparbeide et terapeutisk forhold tilvesenets klør: Det er den største utforpasienten. Burde legen ha fortalt sanndringen for helsevesenet i dag. Dette
heten? Unngikk legen sannheten fordi
handler om etikk. Målet må være å få
det ville medført ubehag for legen å
menneskene ut av pasientrollen – å gjøfortelle den?
re dem minst mulig syke, sier Forsmo.

Bestemme over seg selv
En mann kommer til legen sin. Hanforteller at han ønsker en hjernescan,
fordi han er overbevist om at noen har
installert en databrikke i hodet hans.
Pasienten uttrykker samtidig sinne
over noen naboer som stadig spionererpå ham, han funderer på om han skal

– Doktorer skylder å handle i overensstemmelse med disse fire prinsippene.
Spesielt plikter de å bare gjøre ting overfor pasienten som gir en netto nytte fordem, med så lite skade som mulig. Dettemå skje på en måte som respekterer pasientens autonomi, noe som innebærer atdersom pasienten avviser en bestemt
behandling, bør doktoren respektere pasientens beslutning. Unntakene er der hvor

Gillon setter opp fire etiske leveregler
for doktoren i sitt virke: 1) Respekt forpasientens autonomi. 2) Man skal handle til pasientens beste. 3) Man skal ikkeskade ham. 4) Man skal være rettferdig.
I tillegg kommer reglenes virkeområde – det som på engelsk heter scope.
Når det gjelder respekt for pasientens
autonomi: Gjelder det for psykiatriske
pasienter eller pasienter som ligger i
koma? Når det gjelder at man ikke skal
skade pasienten: Gjelder det også fostere
før 12. uke (grensa for selvbestemt abort)?
– Målet med kurset er å forbedre doktorens evne til å resonnere omkring valg
og slik gjøre bedre valg. Prosessen går
gjennom å forstå at det fins andre synspunkter som står i opposisjon til dineegne. Gjennom slik innsikt forbedres dinevne til å foreta gode valg. Vesentlige deler
av tradisjonell medisin går på å foreta
kjappe valg – «Jeg føler at dette er rett,derfor gjør jeg slik» – i stedet for å tenke
gjennom saken. Slik sett prøver jeg å gjøre valg vanskeligere, ikke enklere, sierhan.
Gillon tror mange leger føler på etubehag i sitt daglige virke, en uro som
skriver seg fra mistanken om at man fatter gale beslutninger. Mistanken behøver
ikke nødvendigvis ha rot i virkeligheten,
men komme av at man ikke har tenkt
igjennom sine handlinger og derfor følerubehag. Ved å tenke
grundig gjennom
sakene får man
anledning til å
begrunne sine valg,
og dermed ha det
bedre med seg selv ilegerollen, mener
Gillon.
Bobbie Farsides

Bobbie Farsides
foreleser i medisinsk

Dette er noen av de viktigste etiske
utfordringene som moderne helsevesen
er stilt overfor, ifølge innledere og deltakere på konferansen.

Behandling: Hvem skal få?
En kirurg som driver poliklinisk praksis, har en pasient med leukemi, og det
er klart at pasienten ikke vil overleve.
Allmenntilstanden er forholdsvis god,
med ett unntak: Han har brokk, og det
hemmer ham betydelig. Operasjonskøen er så lang at han vil dø før han
blir operert. Er det at en person har
kort tid igjen å leve, et argument forå la ham gå foran i køen, og slik skyve et tilfeldig valgt menneske bakoveri køen igjen?
– Hvem skal komme først i helsekøen?
Skal friske få behandling gjennom screeninger og rutinekontroller? Dette handler til syvende og sist om hvem helseve-Side 8 — Svart Cyan Magenta Gul

Blikkontakt – etiske utfordringer handler om å se problemene i øynene. Du må trenes i å lytte til oppfatninger som går på tvers av dine egne,sier professor emeritus Raanan Gillon.

UNIVERSITETSAVISA NR. 13 – 4. OKTOBER 2001

9

innblikk

Legen vet at barnet
kan komme til å dø.
Skal barnet selv få vite det?

EDVARD MUNCH: SYK PIKE (1886)

etikk ved Kings College i London. Hun
ser på overflod av informasjon som det
viktigste problemet for moderne pasienters herredømme over egen situasjon.
– Det er så mye viten tilgjengelig forlekfolk at man ender opp med å føle seg
mer maktesløs. Dette er paradokset ved
info-samfunnet: Mer viten skulle gjøre
pasienten bedre i stand til å bestemme
over seg selv. Men på et tidspunkt blir formye viten en byrde. Her har doktoren en
oppgave i å sile informasjonen, og slik
hjelpe dem å velge, sier hun.
Hva med legene – har de mistet for
mye autoritet?
– Jeg tror doktorer flest er komfortable med dagens situasjon, hvor pasientene har en helt annen kontroll over sin
egen behandling. Men det er naturligvis
forskjeller, og de går vel mest på alder.
Eldre leger kan synes dette er vanskeligere.
Leger blir noen ganger beskyldt for å
fraskrive seg ansvaret for behandlingen, og
overlate til pasienten å ta viktige beslutninger. Er løsningen å vende tilbake til en
mer autoritær legerolle?
– Jeg tror ikke det. Faren er at legene
går fra å foreta noen få paternalistiske
beslutninger på pasientens vegne, til å
innta en paternalistisk holdning generelt.
Farsides mener det er viktig å skillemellom en doktors enkelthandlinger og
den generelle holdningen man inntar
overfor pasienten. Selv om det kan forsvares å frata pasienten myndighet overegen behandling i enkeltsaker, bærer det
galt av sted dersom det blir slik legenbehandler sine pasienter.

Side 9 — Svart Cyan Magenta Gul

Framskrittets pris
En ufrivillig barnløs kvinne lider av ensjelden sykdom som gjør skjelettet hennes mykt. Likevel vil hun muligens
kunne få barn ved hjelp av kunstig
befruktning. Men det blir vanskelig, og
utsiktene til suksess er begrenset. Bør
legene likevel forsøke?
– Den rivende teknologiske utviklinga
innen medisinen stiller oss overfor nyedilemmaer. Vi blir i stand til å behandle
stadig flere. Men er det nødvendigvis etgode? Straks man konstruerer en ny medisinsk maskin, stiller det seg en kø foran
den av folk som vil behandles, sier Forsmo.
Dette knytter an til Gillons fjerde etiske rettesnor, rettferdighet. Men hva er
medisinsk rettferdighet: rettferdig fordeling av begrensede helseressurser, eller
den enkelte pasients rettferdige krav påå få den beste behandling som fins?
– Dette stiller helsevesenet overfor
nye utfordringer. Mitt inntrykk fra kurset
er at vi i Norge har kommet lenger enn
Storbritannia i vår diskusjon omkring dette, sier Forsmo.
Den medisinsk-teknologiske utviklinga skjer særlig raskt innen genetikken. Fører framskritt innen genteknologi
til at leger og helsevesen stilles overfor
nye etiske dilemmaer?
– Et nytt dilemma som trer fram, gårpå genteknologiens særegne potensial tilå endre menneskenes natur gjennom genterapi. Det er muligens her man finnerden største medisinske trusselen mot
menneskets autonomi, sier Gillon.
– Antakelig er det bare et spørsmål

om tid innen man blir i stand til å avle enny mennesketype som ikke har autonomi,
men som kan styres av andre. Dette høresi dag ut som science fiction, men science
fiction har en ubehagelig evne til å bli virkelighet før man vet ordet av det. Derfor
er det viktig å ta tak i disse problemstillingene. Og forskning som underminerer
det humane genoms autonomi, bør forbys. Men det betyr ikke at vi også bør forby forskning som kan forbedre vårtgenom, sier Gillon, og tar som eksempel
utsiktene til å, gjennom genterapi, bygge
immunitet mot aids inn i vårt genom. Det
er ikke noe prinsipielt galt i dette, mener
Gillon.

Kulturforskjeller
En tenåring er til allmennlegen sin forå få piller mot en hudlidelse. Pillene
kan forårsake fosterskade i tilfelle graviditet, derfor skal man ta graviditetstest først, og så sette pasienten på prevensjonsmidler. Tenåringen er til legensammen med sin far. Faren vil ikkeslippe henne av syne. Hun sier hun
ikke er seksuelt aktiv. Det er ikke muligå få snakket med henne uten faren til
stede. Skal legen ta henne på ordet, og
skrive ut medisinen?
Under den påfølgende diskusjonen
framgår det at de nordiske deltakerne
synes det er uproblematisk å akseptere
jentas versjon, forutsatt at man finneren anledning til å be henne ta kontaktpå tomannshånd senere, om hun finner
det nødvendig. De britiske legene som
deltok i diskusjonen, var mer innstiltpå å kreve graviditetstest uansett.

Professor Gillon mener å observere en
del kulturelle forskjeller i hvordan leger
fra ulike kulturer takler etiske pasientdilemmaer. En ulikhet går på pasientinformasjon.
– I noen medisinske kulturer oppfører doktoren seg svært paternalistisk
overfor pasienten, og forteller ikke merenn høyst nødvendig. I en del sammenhenger er det fremdeles vanlig å unnlateå gi pasienten dårlig nytt. Dersom prøver
viser at sykdommen har en dårlig prognose, blir ikke pasienten fortalt dette, sier
Gillon.
I Nord-Europa. Nord-Amerika og Australia/New Zealand har man en kultur på
at pasienten skal gis informasjon, selv om
nyhetene er de verst tenkelige: Synet er
at hensyn til pasientens autonomi går
foran hensynet til å unngå å påføre pasienten mer stress gjennom å fortelle dårlig nytt.
Men går det også et skille mellom britiske og skandinaviske leger? På konferansens første dag ble det en diskusjon
om hvorvidt man skulle signere en egentaushetserklæring i forhold til hva som
kom til å bli sagt. Man var redd for å bli
innrapportert til det britiske helsetilsynet,
dersom man skulle komme i skade for å
legge fram opplysninger om egen praksis, som kolleger fant uetisk. Gillon medgir at denne reaksjonen kan tyde på enviss uro som bølger gjennom det medisinske miljøet i Storbritannia akkurat nå.
Forsmo på sin side betegner de britiske legenes reaksjon som «paranoid.» Hun
mener også å se en holdning blant britiske leger som går ut på at det er ukollegialt å komme med en «second opinion.»– Det virker som om man synes det er
illojalt å foreslå en diagnose eller behandling som er en annen enn hva pasienten
har fått av leger vedkommende har konsultert tidligere. Men saken er jo at det
tvert i mot ville vært uetisk å tie, dersom
man mener behandlingen vil være til pasientens beste. Hensynet til pasienten skal
komme først, sier Siri Forsmo.
TORE OKSHOLEN (tekst og foto)
tore.oksholen@adm.ntnu.no10

innblikk

Ventelister på
Think

Think med fuglerede
At Think er en miljøvennlig bil, fikk
serviceavdelingen i Aurskog nylig
erfare. En bil som kom inn for ettersyn, hadde et komplett fuglerede
under panseret! Et klart bevis på at
Think er et stillegående og miljøvennlig kjøretøy. Vi håper «serviceavbruddet» ikke ødela naturens gangfor den rugende fuglemora.

Salget av Think gikk tregt i starten. De
som kjøpte bilen, var fornøyd – men presse og motorjournalister tok ikke produktet helt alvorlig. Det ble heller ikke brukt
allverdens ressurser på markedsføring.
Men nå har etterspørselen tatt seg kraftig opp. Det hjalp godt at Think ble momsfri og prisen datt fra 200 000 til 162 000.
Nå er det ventelister og leveringstid på tomåneder.

UNIVERSITETSAVISA NR. 13 – 4. OKTOBER 2001

Soldrevet Think
Herman Gyr og kona Lisa Fridman bor isolrike California. De er begge energi- og
miljøbevisste, og driver et konsulentfiorma som gir bedrifter råd om miljøvennlig
energibruk. De praktiserer det de lærer, og
har installert solcellepaneler på taket på
huset sitt. I løpet av en dag samler de 25
kilowattimer som lagres i batterier. Det er
nok energi til å drive både hus og bil, som
er en Think. «Full tank» på Think'en er 12kilowatttimer, nok til en kjørelengde på ca
10 mil.

– Norges beste ingeniørjobb
Egil Mollestad har en
av de mest spennende
jobbene som er å få foringeniører i Norge,synes han selv. Han
leder el-bilfabrikken
Think Nordic.
Egil Mollestad var ferdig bygningsingeniør fra NTH i 1979. Fire år senere tok
han en dr.ing.-grad om bruk av elementmetoden til statiske beregninger. Dette
fagfeltet brakte ham videre til NorwegianContractors og bygging av betongplattformer.
Mollestad steg i gradene og hadde på
det meste 650 mann under sin kommando. Men på midten av 90-tallet var plattformenes æra over, og ingeniøren søktenye utfordringer. Dem fant han hos den
norske bilprodusenten Think i Aurskog.
– Dette er en enestående anledningtil å delta i oppbyggingen av en norsk
bilindustri. Det var bare å hoppe på, sierMollestad.
Han har ikke angret. Men han innrømmer at det til tider har vært ganske
stritt.

David + Goliat = bra. – Vi var et lite
team og hadde begrensede midler, sierhan om starten på Think-prosjektet i
1997. – Alt var nytt for de fleste, og vi
fikk inn 4-5 nyutdannede ingeniører fra
Trondheim. I denne fasen ble det hentet

inn ekspertise fra Lotus i England.
Det store gjennombruddet kom da
Ford kjøpte seg inn i Think, og senere
overtok alle aksjene.– Det åpnet en ny
verden for oss, vi ble en del av det gode selskap. Og Ford har kompetanse innenforalle de områder vi trenger, sier Mollestad
som er imponert over hvor seriøst Fordsatser på lille Think: – De har tatt en strategisk beslutning om at de vil satse. Det
er inspirerende at en bilgigant har så god
tro på dette prosjektet.
Men samlivet med giganten har sin
pris.
– Ford er en veldig stor organisasjon
med mye kontroll og byråkrati, med krav
om rapporter og rutiner som er laget for
produksjon i store volum. Dette passerdårlig for oss som har et absolutt nisjeprodukt. Vår utfordring ligger i å bevare
entusiasmen og entreprenørånden fra pionertiden også som en del av Ford-konsernet, framholder Moldestad.

Optimister. I øyeblikket utvikles enny Think som først og fremst skal rettes
inn mot det amerikanske markedet.
Debuten vil skje om et halvt års tid.
– Hvor står Think om fem år?
– Det avhenger mye av amerikanske
myndigheter. Hvis de opprettholder sittkrav om at en stigende andel av bilparken
skal være forurensningsfri, har vi gode
muligheter. Det skjer også mye spennendenår det gjelder batteriteknologi, som påsikt kan gi oss et løft.
– De to hovedproblemene i dag er atThink har kort rekkevidde og at prisen
er i høyeste laget. Men det skjer mye spennende med utvikling av ny batteriteknologi, og vi ser en utfordring i å få prisen
ned ved større produksjon, sier Mollestad,

Hjelp fra
Trondheimsmiljøet
Helst siden starten har det værtnær kontakt mellom Think og
Maskinfakultetet ved NTNU.
Bilfabrikken i Aurskog ble
etablert med hjelp fra
NTNU og Sintef. Det
startet med et par hovedoppgaver på Maskinfakultetet i 1997, om produksjonsløsninger og fabrikklayout. Senere har det værtbåde hovedoppgaver og
videreføring i doktorgradsarbeid på oppbyggingen av produksjonen,
bl.a. robotutskjæring av
plastkarosseriet. Profes-

sor Terje Lien har værtansvarlig for prosjektsamarbeidet fra NTNUs side.
I øyeblikket står det endelvis demontert Think ilaboratoriene i Perleporten. Den bruker professor
Hans Petter Hildre iundervisningen. Et parstudentprosjekter kjøresogså i tilknytning til utviklingen av den nye Thinksom skal lanseres på nyåret.

Side 10 — Svart Cyan Magenta Gul

Egil Mollestad tror lille Think har ei stor framtid i vente.

og presiserer:– Vi er optimistiske. Think er en morsom bil å kjøre, det er et smart og framtidsrettet konsept, og vi har en god status
i Ford-systemet. De er imponert over hva

vi har fått til og «forstyrrer» oss ikke formye!
ARNE ASPHJELL (tekst og foto)arne.asphjell@adm.ntnu.noPå bildet ser vi tre av deunge og fremadsstormende NTNU'ere hos
Think: Magnus Glomnes fra
Fetsund har vært hos Thinket år og jobber med opplegget rundt bilens batteri.
Magnus er for øvrig den
som har konstruert og bygget Vitensenterets orbitron. Jørgen Dahle fra Larvik jobber med utvikling av
batteri, kjøling og ventilasjon for den kommende
modellen. Jørgen søkte seg
til Think først og fremst av
ideologiske grunner. Thinker en god bil for miljøet,
understreker han. Tore
Skjervheim fra Bergen er
ferskingen i dette selskapet, og har jobbet hos
Think i noen måneder som
assistent for Jørgen. Alletre kommer fra Maskinfakultetet ved NTNU.

UNIVERSITETSAVISA NR. 13 – 4. OKTOBER 2001

11

innblikk

Helfrelst på Think
Den lille, norskproduserte el-bilen Think
har ikke blitt møtt med ovasjoner av
motorpressen. Det er helt ufortjent.
Dette er en kjempebil!

Jeg er en innbitt, grinebitersk hater av bomringen.
Derfor var avgiftsfritak min viktigste motivasjon for å kjøpe
Think. En fullstendig avgiftsfri
bil – ikke bomavgift, ikke moms,
ikke registreringsavgift, ikkeårsavgift og heller ikke parkeringsavgift – det er jo helt utrolig i et land som Norge.
Forresten, én avgift har deklart å lure med også for el-bilers
vedkommende: personskadeavgift på forsikring, 320 kroner perår.
Et annet viktig moment foren gammel «veterankaill» var atdette er en norskutviklet, norskprodusert bil – den vil bli historisk uansett hvilken skjebne denmåtte få.
Miljøvennlig og rimelig i brukvar selvsagt også viktig.
Og etter noen uker bak rattet

i det lillesjarmtrollet er jeg blitt
helt betatt. Selv om jeg synes den
er stygg.

Billig i bruk. Think må væreden billigste formen for personlig forflytning på fire hjul som
overhodet er mulig i et avgiftstynget Norge: full tank – 15
kilowattimer – for kr 7,50.
Med maks kjøredistanse på
ca ti mil på fulladet batteri er
det klart den ikke kan erstatteen vanlig bensinbil. Men som
nummer to-bil er den helt ideell.

Think pluss

Over 95% av de bilturene jeg tar
i løpet av et år, kan dekkes med
Think.
For min del knyttet den store spenningen seg til
om det gikk an å
kjøre de seksog en halv
milene fra
heimenpå Nardo tilsmåbruket i
Solsjøbygda i Orkdal
uten å bunkre strøm underveis.
Jomfruturen feiet all tvil til side:
Nesten 40% av batterikapasiteten var igjen da vi hadde klatret
opp i 300 meters høyde og landetpå tunet i Orkdal. Jeg jublet!
Eneste lille skår i gleden var
at oppladingen før start varte til
18.30 på kvelden, så jeg ikke fikk
gleden av fri bompassering før
klokken 18.00…
ARNE ASPHJELL
arne.asphjell@adm.ntnu.no

Think minus• Fullstendig avgiftsfri• Billig i bruk
• Miljøvennlig• Nesten vedlikeholdsfri• Nesten lydløs• Artig å kjøre• Romslig• Savner instrument som viser lading i
unnabakker• Bare én kollisjonspute• Litt tung på rattet for lukeparkering• Dekkstøy fra bakre deler av bilen• Litt harde seter«La tullingen i el-bil slippe fram!»Henning Sjølie er el-entusiasten
med Norgesrekord i bruk av elbil: I løpet av ti år har han
tilbakelagt 200 000 kilometer.
De fleste av disse har han rullet
på i Kewett, en opprinnelig
dansk bil som i sin siste fase før
konkurs ble produsert i Norge.
Sjølie har tidligere jobbet for
Kewett, og har vært med på
Think-eventyret fra starten. Han
bor i Oslo og kjører hver dag sin
Kewett til og fra fabrikken på
Aurskog. Nå skal han kjøpe
Think. – Kewett er som en olabil
i forhold til Think, sier el-bilveteranen.
Han spår at salget av elektriske biler vil fyke i været når
folk oppdager hvor mye de kan

spare på å kjøre elektrisk
og avgiftsfritt – og legger
til en fordel som ikke lar
seg tallfeste i kroner spart:– Når trafikken har korket
seg og jeg kommer i min lille el-bil, vinker jeg bare til
mine medtrafikanter og
kjører utenom køen. De
smiler og slipper meg forbi
og tenker vel at «la tullingen i el-bil slippe fram». Taktikken hadde neppe gått så
bra om jeg hadde kjørt
BMW!

Side 11 — Svart Cyan Magenta
Gul

Tulling Henning Sjølie
med sin ola-el-bil.
FOTO: ARNE ASPHJELL

Stewart’s corner
Spørsmål angående engelsk
kan stilles til språkrådgiver
Stewart Clark ved Studieavdelingen,e-post: stewart.clark@adm.ntnu.no,tlf. 73 59 52 45, faks: 73 59 52 37

Avoid short forms
Short forms or contractions haveno place in formal scientific andacademic writing, unless you arereporting dialogue.
Informal letters, e-mails and
SMS messages often use contractions to stress the lack offormality, but apart from these,
avoid them in written English.
Examples of contractions
include: aren't, don't, isn't, wasn't, can't, weren't, wouldn't,
doesn't, hasn't, haven't andcouldn't.
Will is contracted to: I'll,
you'll, he'll, she'll, we'll, you'll
and they'll. In conversation, will
is often written in dialogue as'll, as in, «Mary'll be home soon».
To be is contracted to: I'm, you're, who's, he's, she's, it's, we're
and they're.
Remember that the apostrophe in the contraction indicates that letters have been left
out.

Confusing contractions andtheir soundalikes:
it's (it is or it has) is often confused with the possessive its
Compare: «It's time to land» (contraction), «The plane lost its rudder» (possessive)
they're (they are) may be confused with the possessive theiror even the adverb there (all ofwhich are soundalikes)
you're (you are) may be confused with the possessive your(«You're late; has your watch
stopped again?»)
who's (who is or who has) may
be confused with the possessive
whoseCompare: «Who's driving totown?» (Contraction), «Whose car
is that?» (Possessive)

Tricky words
Bimonthly/fortnightly/
semimonthly/
every two months
As bimonthly can mean either«twice a month» or «every twomonths», avoid this word. Use
the less confusing fortnightly
or semimonthly if you mean
«twice a month». Use every twomonths if this is what you
mean.

Biannually/biennially
Biannually means «twice ayear». Biennially means «every
two years». As these sound andlook almost the same, avoid them
if you can. Biannually can be
replaced by «semiannually»,«half yearly» or «every six
months». Biennially can be
replaced by «every second year»or «every other year».

New words for 2001
ASSMOSIS:
The process by which some people seem to absorb success andadvancement by kissing up to
the boss rather than working
hard.
BLAMESTORMING:
Sitting around in a group, discussing why a deadline was missed or a project failed, and who
was responsible. (Sounds like theNorwegian Labour party.)
CUBE FARM:
An office filled with cubicles.

GENERICA:
Features of the American landscape that are exactly the sameno matter where one is, such as
fast food joints and malls.
PRAIRIE DOGGING:
When someone yells or drops
something loudly in a cube farm,and people's heads pop up over
the walls to see what is going on.
SEAGULL MANAGER:
A manager who flies in, makes a
lot of noise, craps on everything,
and then leaves.

Tricky English
Please do not handle the fruit,ask for Debbie.
(Sign in a Greengrocer's shop)

After one visit we guarantee you
will be regular.
(Indian restaurant)

Do not go into another shop to becheated, come in here.
(Bargain basement)

An awful CV can lose you that
job. We do the best.
(College noticeboard)

12

UNIVERSITETSAVISA NR. 13 – 4. OKTOBER 2001
Si din mening, men skriv kort! Innlegg kan sendes via e-post:
medieseksjonen@adm.ntnu.no. Innsendte manus kan bli forkortet.
Fortsett gjerne diskusjonene på nettet: ntnu.fritt-forum (tilgjengelig fra «Innsida»,
der alle innlegg blir lagt ut etter at avisa er trykket).

debatt

En utfordring til rektorparkandidatene
De ansvarlige ved
NTNU nå må ta tak ide alvorlige bemanningsproblema overalt der de finnes,
skriver Einar Bardal.

Rektorparkandidatene Skrettingog Strømmen har presentert sitt
program komprimert i nøkkelordet FRISK, der de fem bokstavene står for faggrupper, rekruttering, innovasjon, studenter og
kvalitet. Med utgangspunkt i en
del forhold som mange av oss
føler problemfylt ved dagens
NTNU, vil jeg her komme mer
eller mindre inn på innholdet av
de fem stikkordene.
Studenter og Kvalitet er kanskje de mest karakteristiske
begrep ved et universitet, men
av grunner som vil framgå
nedenfor, vil jeg ikke kommentere disse videre her.
Innovasjon er et nyere honnørord i universitetsmiljø, etbegrep som både fortjener og fårstor oppmerksomhet.
Hva så med de to første, Faggrupper og Rekruttering? Disseutgjør den viktigste forutsetningen for at en i framtida i dethele tatt kan lykkes med alt det
andre. Kanskje ikke nødvendigvis faggrupper som formell organisasjon, men i alle fall det fagpersonell som skal utgjøre faggruppene. Samtidig representerer disse to stikkordene det mest

kritiske problem mange bakser
med i dag. Som underlag forvidere kommentar vil jeg, som eteksempel, beskrive situasjonen
for en viktig faggruppe som jeg
kjenner godt. Så vidt jeg veit, kan
en finne flere andre faggrupperi samme situasjon, og desto større grunn til å få fram slike
eksempler.
Ved vårt fakultet og vårtinstitutt har vi en faggruppe som
vi kaller «Konstruksjoners integritet». At dette er en sentral og
viktig gruppe, håper jeg vil framgå av følgende korte beskrivelse.
Denne faggruppen har
ansvaret for undervisning og
forskning innen maskindeler,typiske bruksegenskaper formaterialer til maskinkonstruksjoner, transportmidler, prosessutstyr m.m., styrkeberegning av
slike konstruksjoner, dimensjonering og utforming av konstruksjoner med sikte på motstand mot alle former forpåkjenninger og materialsvikt:
vibrasjoner, utmatting og andre
brudd, slitasje, korrosjon og en
rekke ulike kombinasjoner av
disse. Preventive midler for å
hindre slike former for materialsvikt og andre tiltak for at konstruksjonene skal funksjonere
som forutsatt (overflatebehandling, smøring m.m. for å framskaffe akseptable friksjonsforhold osv.), hører også med.
Kort sagt, det dreier seg om
alt som må kreves i konstruksjon og drift for å hindre havarieller funksjonsudyktighet av slike konstruksjoner, som en stordel av befolkningen er berørt av,

ofte eller en gang iblant. Sivilingeniører som er kompetente på
dette området, er nødvendige forå opprettholde konkurransedyktig mekanisk industri, og er viktige også i deler av anna industri.
For tre-fire år sia var det vedvårt institutt seks fulltids faglærere og to prof. II som dekte
disse fagområdene. I løpet av desiste åra har tre (eller mer nøyaktig 2,75) av de fulltidsansatteog en prof. II gått av, uten at vi
så langt har fått lov til å erstatte noen av disse. Og det til tross
for at det finnes utmerkede kandidater.
Faggruppen er m.a.o. halvert.
Tatt i betraktning det vide fagområdet, er den underkritisk. De
gjenværende skal jo også dekke
undervisningen i basisfag med
store studenttall.
Samarbeid med andre institutt kan være til hjelp, men enfår ikke dermed en faggruppe
med de nødvendige spesialkunnskaper. Det blir ikke mulig
å opprettholde tilfredsstillende
undervisning på siv.ing.fordypnings- og dr.ing.-nivå dersom det
skal fortsette slik det er i dag.
Manglende kapasitet, for lite
overskudd til profilering, for lite
ungdommelig entusiasme og stimulans fører etter hvert til minkende studenttall på områder
der næringslivets udekte behovog konsekvensene i det daglige
liv vil bli mer og mer tydelig. På
grunn av forhindra Rekruttering. Det er kanskje greitt å
redusere antall ansatte i noen
grad på lengre sikt, men en ukri-

tisk slanking som vi opplever nå,
er meiningsløs.
De fleste har hørt om havari
av konstruksjoner. Noen gangergår det helt galt, med personulykker. Andre ganger er det
bare flaks at en unngår katastrofen (f. eks. ved erfarte bruddi aksler på hurtiggående tog).
Ved den nedbygging som nå skjer
i sentrale siv.ing.fag, må en værebudd på at slike havari vil skje
oftere og oftere etter hvert.
Vi ønsker ikke noen særbehandling ved vårt institutt. Vi
meiner tvert imot at de ansvarlige ved NTNU nå må ta tak i dealvorlige bemanningsproblema
overalt der de finnes omkring på
instituttene, og ved sentrale politikeres hjelp tilføre fakultetene
nødvendige ressurser for å komme ut av de krisetilstander someksisterer.
Begge parene som så langt
har stilt som kandidater til rektor/prorektorvalget har – ifølge
presentasjon på nettsider – økteressurser på sitt program, og
begge framhever betydningen av
faggrupper av høg kvalitet.
Skretting og Strømmen nevner
behov for økte midler til forskning, og til drift og fornying av
utstyr, men jeg savner en klar
presisering av at en må ha økteressurser for å få fortgang irekruttering til viktige stillinger.
Det burde prioriteres øverst, dadet for sentrale men utsatte fagmiljø er en forutsetning for tilgang av midler til andre formål
og for å kunne gjøre seg nytte av
slike midler.

Utfordringen går til alle rektor/prorektorkandidatene. Vildere love å ta utfordringen, ikkebare å øke ressursene, men å øke
ressursene for å sikre Rekruttering til viktige Faggrupper i krise, slik at de i framtida har en
mulighet til Innovasjon, å ta seg
av Studenter og holde en høg
Kvalitet i sitt arbeid?
Einar BardalAvgått instituttleder ved
Institutt for maskinkonstruksjon og
materialteknikk

På motstående side
har vi latt de to parene
som konkurrerer om
rektor- og prorektorvervet, få sjansen til åsvare på Einar Bardals
utfordring.
Spørsmål og svar
legges også ut påvalgsiden på nettet,
sehttp://www.ntnu.no/valg/

Bjørn Sortland
er førsteamanuensis ved Institutt formarin prosjektering

i det akademiske
glasshuset

FørsteamanuensisBJØRN SORTLAND
ved Institutt formarin prosjektering er ny, fastskribent i denne
spalten. Han skriver denne gangom prosjektet
Eksperter i teamog om behovet
for kulturendring.

Kan vi lære studentene kreativitet og samarbeid,
når vi selv bare er individualister?
Eksperter i team ernavnet på det nye
tverrfaglige emnet i
fjerde årskurs i det
nye femårige sivilingeniørstudiet. Det
viktigste læringsmålet i dette faget erå lære studentene
samarbeid. Et stort
faglig potensial hosstudentene kan utløses ved å forvandle
tverrfaglige studentgrupper til tverrfaglige team. Å bli etteam handler om å
endre kulturen i
gruppagjennomstikkord som kommunikasjon, trygghet og aksept. Detteer også en forutsetning for å få kreativiteten i gruppa tilå blomstre.

Side 12 — Svart Cyan Magenta Gul

Industrien har et stadig økende behov
for nytenkning og omstillingsevne. Det er
ikke bare i et fotballag at det er behov forå skape noe nytt og å utnytte alle medarbeidernes potensial fult ut for å nå toppen. Nils Arne Eggen har demonstrert at
det går an å oppnå uventede gode resultater hvis bedriftskulturen er spesielt god.
Behovet er det samme i næringslivet og
offentlig virksomhet, og mange problemer
som kommer på førstesidene i aviseneskyldes nettopp mangel på «godfoten»ideologi. Næringslivet etterspør derfor
kreativitet og samarbeidsevne i sine stillingsannonser, men slike ferdigheter ogholdninger kan kun læres gjennom å
praktiseres. En stor utfordring i Eksperter i team består derfor i å omskape professorene fra forelesere til facilitatorer.
I Eksperter i team er studentene deltinn i landsbyer, hvor hver landsby er
karakterisert med et bredt tverrfaglig
tema, og består av studenter fra mange
forskjellige studieretninger. Landsbyprofessoren må derfor kunne veilede stu-

dentene langt utover sitt eget smale«monofaglige» område. Studentoppgavenebestår for det meste av å utvikle nye konsept til fordel for å utføre detaljstudier.
De tverrfaglige student-teamene blir dermed gitt i oppgave å finne nye og kreative løsninger basert på gruppas totale kompetanse.
Mange studenter har vært vant til åarbeide i grupper gjennom mange fag i
studiet, men i Eksperter i team er gruppeprosessen satt i fokus på en helt annen
måte. Hver enkelt student blir gjennom
hele semesteret utfordret til å observere
og forstå sine egne bidrag til kulturen i
gruppa, og oppfordret til å forbedre sine
egne holdninger i forhold til samarbeidet.
Å forstå og å kunne facilitere gruppeprosesser på denne måten representerer nye
ferdigheter for de fleste faglærerne, og
denne nye rollen kan kun læres gjennom
praktisering. De fleste landsbyprofessorer har derfor deltatt på lynkurs for å innøve sine nye roller.

Eksperter i team representerer en nylæringskultur ved NTNU. Endring av kulturer tar tid, enten det er blant studentereller blant faglærere. Tverrfaglige team,kreativitet, og teamutvikling er nye og
nesten ukjente begrep i sivilingeniørutdanningen. Når studentene kommer til
fjerde året, har de allerede rukket å bli tilnærmet lik sine mestere (professorene) i
holdninger til mange av disse begrepene.
En av de viktigste suksesskriteriene i
Eksperter i team er at både faglærere og
studenter forstår og aksepterer målsettingen ved faget og forsøker å leve opp til
dette. Først da kan vi snakke om en kulturendring.

UNIVERSITETSAVISA NR. 13 – 4. OKTOBER 200113

debatt«Vi trenger en fordelingsmodell»Du reiser viktige og vanskelige
spørsmål som det ikke finnes
enkle svar på. Det grunnleggende problemet er ressurstilgangen. Vi er fullt klar over at enlang rekke fagmiljø ved NTNU erunderfinansierte, og at realverdien av bevilgningene relativt
oppgavene generelt har vært fornedadgående gjennom lang tid.
Vi kjenner ikke ditt konkrete
eksempel godt nok til at det er
meningsfylt å kommentere det
spesielt. Svaret må derfor ligge
på det generelle plan.
Ressursfordelingen foregår,en smule forenklet, på tre nivåer:1. Ressursene samfunnet, primært KUF, stiller til disposisjon for NTNU.
2. Rammebevilgningen fakultetet (Maskin så langt) får tildelt av NTNU.
3. Den delen av rammebevilgningen som videreføres til det
enkelte institutt og faggruppe.
Når det gjelder det siste
punktet, er ansvaret delegert
fakultet og institutt. Dette innebærer at rektoratet ikke bør
blande seg inn, unntatt i helt
spesielle tilfelle. Rektoratet har
et primæransvar når det gjelder
pkt.2, og et markedsføringsansvar i forhold til pkt.1.
Pkt.2 dreier seg først og
fremst om å få etablert en velfungerende inntektsfordelingsmodell, som fordeler tildelte ressurser, men som dessuten tydeliggjør hvilke ressursbehov vedtatt aktivitet faktisk har. Det ersvært beklagelig at en slik ikke
er etablert nesten seks år etter
NTNUs fødsel. I det aller siste
har det vært en viss bevegelse idenne saken, uten at den prinsipielle tenkningen som er blitt
lagt til grunn har vært overbevisende. Vi kan forsikre deg om
at den videre utvikling av inntektsfordelingsmodellen vil få
høy prioritet fra vårt rektoratsside. Men en slik modell svarer iseg selv ikke på annet enn rutinespørsmål, som vil væreomtrent de samme fra år til år.
Konstruksjonen av modellen må
likevel være slik at det blir tydelig hvilke politiske beslutninger
som inngår i grunnlaget formodellen, og hvor de inngår. Og
modellen må oppmuntre til«rasjonell atferd», igjen definert
politisk. Her gjenstår mye utviklingsarbeid.
Men ingen fordelingsmodell,uansett hvor god den måtte
være, genererer større rammer
for NTNU som institusjon. KUF
har i den senere tid arbeidet med
en fordelingsmodell (med tre
bevilgningskapitler: basis, produksjon og forskning) for universitets- og høgskolesektoren.
De foreløpige rapportene tyder
på at også KUFs modell vil værebeheftet med grunnleggendesvakheter. Vi ser for oss at det
fremover vil utspille seg en dialog mellom institusjonene i
U&H-sektoren og KUF om elementer i KUFs modell. Dette gjør
det ekstra viktig at vi lokalt
utvikler en virkelighetsnær modell som i seg selv kan gi tunge
argumenter i dialogen med KUF.
Men dette er bare ett, relativt teknisk, aspekt av den overordnete ressursproblematikken.
Det grunnleggende problem er å
overbevise publikum, næringsog arbeidsliv, politikere, departement (Finansdepartementet
fremfor alt!) om at det er en god

investering å satse på høyere
utdanning og forskning. Og spesielt: At NTNU peker seg ut somet særlig attraktivt investeringsobjekt for AS Norge. Som
rektorkandidater skulle vi ønske
at vi hadde en tryllestav som
over natten sørget for offentlig
bevissthet om nettopp dette! Vimå skuffe med at en slik tryllestav har verken vi eller våre ærede konkurrenter.
Vi kan likevel gjøre viktige
ting. For det første bør vi, alene
og i samarbeid med andre innen
U&H- og instituttsektoren, værepå offensiven med gode, konkrete forslag på hva vi kan gjøre merog bedre dersom vi får romsligere rammer. Når politikerne nå
har gjentatt med større hyppighet og intensitet enn tidligere atvi skal opp på OECD-nivå forskningsmessig, må vi ta dem påordet! Ut over generell og høystpåkrevd overrisling over etunderfinansiert forskningssystem trengs gode forslag på hva

deler av denne veksten bør brukes til. Noen eksempler på forskerinitierte forslag er FUGE, etnasjonalt samordnet forslag til
satsing på funksjonell genomforskning, med en ramme på 300
Mkr pr. år, og et tilsvarende initiativ innen funksjonelle materialer, FUNMAT, med en rammepå 150 Mkr pr. år. Innen IKT har
Webtek ved NTNU forelagt NHD
og KUF en foreslått satsing på
100 Mkr pr. år som komplementær til politikernes tilsvarende
prosjekt, Simulasentret på Fornebu, til 45 Mkr pr. år. Felles foralle disse initiativ er at de ikkebare er av den enkle «tenk-pået-stort-tall»-varianten, men har
utviklet rimelig konkrete innholdsforslag, med langsiktige
begrunnelser bl.a. knyttet til
norsk næringsutvikling. Denne
offensive tenkemåten må vi,
NTNU som helhet, ta opp og
videreutvikle!
For det annet: NTNU må
arbeide frem systematisk doku-

mentasjon av vår ressursmessige stilling relativt de institusjoner i ut- og innland som det
offentlige Norge tar det for gitt at
vi skal konkurrere med, på minst
like fot. Overflatiske sammenligninger tyder klart på at
NTNU, relativt sett, er klart
underfinansiert (og slett ikkebare relativt MIT!). Men
sammenligningene er kompliserte, og det trengs atskillig bedre dokumentasjon på forskjellene
dersom vi skal gjøre oss håp om
at den gjør inntrykk på det politiske miljø. Det beste ville væreom en nøytral institusjon(NIFU?) tok på seg denne oppgaven, men dersom dette ikke
lar seg gjøre, må vi takle den selv.
Avsnittet ovenfor kan kanskje gi inntrykk av at vi her baretenker på NTNUs hovedprofil.
Det gjør vi absolutt ikke, selv om
den relative underfinansiering idet store og hele nok er sterkest
følbar i utstyrstunge fag (innen
og utenfor hovedprofilen), og i

fag i rask ekspansjon. Og selv
om det sannsynligvis er lettere åmarkedsføre fag med synlignæringsrelevans overfor politikerne. Vi er overbeviste om atdersom NTNU lykkes i å argumentere frem romsligere rammer, vil det komme NTNU som
helhet til gode.
Dette fratar verken politikere, departement, kollegium
eller rektorat ansvaret for å prioritere. Som universitet må vi bli
flinkere til å satse på kvalitet,
utvikle lagspill og robuste faggrupper. Men det blir likevel for
enkelt å tro at vi kan «spisse» oss
ut av alle problemer. NTNU er
et breddeuniversitet, både som
helhet og innen hovedprofilen.
Det ligger både grunnleggende
verdier og forpliktelser i dettesom vi til enhver tid må værebevisste på og forholde oss konkret til.
Eivind Hiis Hauge
og Julie Feilberg«NTNU er alvorlig underfinansiert»
Takk for et spørsmål som fokuserer på forhold av stor betydning for NTNU, forhold som har
med faggrupper, rekruttering og
ikke minst ressurser å gjøre. Det
er forstemmende å lese at en faggruppe som ivaretar et så viktig
fagområdet som ditt, har kommet opp i de vanskene du beskriver.
Disse vanskene er først og
fremst av ressursmessig karakter. Vi er dessverre alvorlig underfinansiert, og dette beklagelige faktum gjør det svært vanskelige å opprettholde den kvaliteten vi gjerne vil ha på NTNU.
Den siste som dokumenterte un-derfinansieringen, var Ragnhild
Sohlberg, som arbeider i Hydros
konsernledelse og er ekstern
fakultetsstyrerepresentant på
Maskin. Hun har nylig hatt ettre ukers opphold som «visiting
scholar» på University of Cambridge. I rapporten sin herfra
gjør hun en sammenlikning av
ressurssituasjonen på University of Cambridge, Massachusetts
Institute of Technology og
NTNU. Hun tar forbehold om attallene ikke er fullt ut sammenliknbare, men hennes utregninger viser at for 1999/2000
hadde MIT 91.355 britiske pundper student, UC 22.802, og

NTNU 9.000.
Det er ingen tvil om at det
kommende rektoratet må arbeidet hardt og målbevisst for å bedre ressurssituasjonen. Rektoratet må være aktivt mot myndigheter, forskningsråd og politikere
så vel som mot næringslivet. Det
må legges gjennomtenkte strategier for hvordan vår omverden
kan overbevises om at en bedreøkonomi rett og slett er en forutsetning for at vi skal kunne
levere de kandidater og den
kunnskap som trengs i fremtiden.
Vi har imidlertid erfaring forat viljen til et løft for forskningog undervisning i vår sektor sitter langt inne, og hva kan gjøres
i mellomtiden? Her setter vi samarbeidet med Sintef på dagsorden. For mange av NTNUs faggrupper vil samarbeidet med
Sintef kunne gi synergier somøker størrelsen på faggruppen og
gjør den mindre sårbar. Større
faggrupper gjør det noe lettere åtiltrekke seg eksterne ressurser,
doktorgradsstudenter, diplomstudenter, og det kan bli litt lettere å komme inn i de gode sirklene igjen.
Kathrine Skrettingog Ingvald Strømmen

Konservativt forskningsråd, trendy universitet?
Det er lettere å få
Forskningsrådet til å
støtte nye områder,enn å få universitetenetil å gjøre det, skriver
Knut H. Sørensen.
I Universitetsavisa 12/01 finnerjournalist Tore Oksholen det betimelig å spørre om «Trenger vi
Forskningsrådet?» Utgangspunktet er en lenge etterlengtet
evaluering av Norges forskningsråd som i et internasjonalt
lys må beskrives som en original
norsk løsning. Det er uvanlig med
bare ett forskningsråd, og det er
om mulig enda mer uvanlig at
samme organ har en monopolstilling også når det gjelder forskningspolitisk rådgivning. Ved
opprettelsen av NFR trodde«alle» at de skulle få mer midler
til rådighet. Siden «alle» i praksis har fått mindre, er det liten
grunn til å undre seg over at det
er mange kritiske røster om
Forskningsrådet.
Det er selvsagt viktig med en
kritisk debatt om NFR, men Oksholens lille enquête demonstrerer
den akutte faren for at kritikken
banaliseres eller skyter ved siden
av. For eksempel er det Stortinget som har vært pådriver for å

Side 13 — Svart Cyan Magenta Gullage sentre for fremragende
forskning, ikke Forskningsrådet.
På vei inn i nok en misnøyens
vinter er det vel derfor på sinplass å minne om at forskningsråd spiller en viktig og positiv
rolle i fordelingen av forskningsmidler i moderne samfunn.
Forskningsrådene er en grunnpilar i det doble finansieringssystemet som sentralt supplement
til ordinære bevilgninger til universiteter og forskningsinstitutter. De har muliggjort større og
mer fleksible forskningsbevilgninger enn hva som ellers haddevært tilfelle.
Det kan tenkes, slik det mer
enn antydes i enquêten, at forskningsprogrammer er en dårlig
måte å fordele penger på. Spørsmålet er imidlertid hva som er
det bedre alternativet? Dessuten
er ikke all kritikk av Forskningsrådets programsatsinger
like treffende. Professor Anders
Todal Jenssen mener for eksempel at NFRs forskningsprogrammer tenderer mot å behandle
foreldede problemstillinger. Et av
Jenssens eksempler på detteviser imidlertid noen av problemene med en slik kritikk. Han
hevder at området Kultur og
samfunns satsing på et forskningsprogram om IKT kom iseneste laget, slik at det ikke
bedrives «cutting edge»-forskning, men studier av «yesterdays

news».
Vi som har midler fra dette
programmet, er som en kanskje
kan forstå, ikke uten videre
begeistret for å bli karakterisert
på denne måten. Det er dessuten vanskelig å forstå at det
ikke fortsatt skulle være viktig
med forskning på samfunnsmessige og humanistiske sider
ved utviklingen på det informasjons- og kommunikasjonsteknologiske området. Slik sett er
det vanskelig å skjønne hva som
er Jenssens poeng.
Det faktiske innholdet ipåstanden er i tillegg feilaktig.
Tidlig på 1980-tallet støttet
NTNF et teknologihistorisk program om norsk elektronikkindustri, som gjorde det mulig å
bygge opp et forskningsmiljø
omkring historiske studier av
IKT i Norge. NAVF startet i 1987
forskningsprogrammer
med
fokus på hhv. humanistisk og
samfunnsvitenskapelig forskning, programmer som NFR har
videreført. Realiteten er altså atforskningsrådene i Norge har
spilt en nøkkelrolle i oppbygningen av denne typen kompetanse i en periode der universitetene snaut nok hadde settbehovet.
Når det kommer til stykket,
så tror jeg det er mange norske
forskere som har samme erfaring
som jeg: Det er lettere å få Forsk-

ningsrådet til å støtte nye områder enn å få universitetene til å
gjøre det. IKT illustrerer dette
helt utmerket. Forskningsrådet
har bidratt til en betydelig kompetanseoppbygning på et felt som
universitetene stort sett neglisjerer.
Den enkelte universitetsansatte kan være i forskningsfronten og fange opp siste nytt innenfor faget. Universitetsinstitusjonen derimot er temmelig baktung i slike spørsmål. og det vil
den forbli, uavhengig av «kvalitetsreformer», Orgut-er, o.l. Det er
nok mange NTNU-ansatte som
nikket aksepterende til en annen
av våre kolleger som i samme
nummer av Universitetsavisa
sterkt framhever nødvendigheten av at vi må prioritere «en slitesterk faglig utdanning som
danner grunnmur for en livslanglæringsprosess innen faget. Det
er viktig å bevare de lange linjene, de grunnleggende begrepene og de sentrale teoriene som
strukturerer vår forståelse av
faget». Jeg tror derfor at Forskningsrådet vil forbli livsnødvendig for god forskning, gjerne i flertall (flere råd) og gjerne mer
dynamisk, men la for all del ikke
forskningsmidlene i sin helhet
bli fordelt gjennom universitetene!
Knut H. Sørensen

14

UNIVERSITETSAVISA NR. 13 – 4. OKTOBER 2001

debattNynorsk i nasjonsbyggingen
Ole Bernt Lile synes vi
burde være ferdig
med nasjonsbygging,og at alle må få bruke
det skriftspråket debehersker best.
Med jevne mellomrom får «målfolket» oppslag i avisene der deharmdirrende slår ned på manglende bruk av nynorsk eller feil
bruk eller staving av nynorsk
skriftspråk.
Det er forunderlig at
nynorsk/bokmål-splittelsen vekker en slik interesse fremdeles.
De fleste vil vel være enig i at
et språks funksjon først og
fremst er for kommunikasjon.
Det viktigste er at både det
skriftlige og det muntlige tjener
dette formålet. Da skulle en tro
at så lenge leseren eller lytteren
forstår budskapet, burde altvære vel. Men slik er det ikke.
Årsaken til dette er selvsagt
at språket i tillegg er den viktigste kulturfaktoren. Mennesker som har et felles språk, vil
ha et fellesskap som kan ha stor
betydning, spesielt for å skape
grenser mot andre.
Dengang da det ikke var
selvsagt at Norge skulle være etselvstendig land, ble det drevet
et systematisk arbeid for å
underbygge argumenter overfor
andre land om at vi burde få bli
et eget rike. Innad var det ogsåbehov for å bevisstgjøre folket
om det samme.
Norgeshistorien ble bevisst
brukt og nyskrevet med dette forøye, og norrøne vikinger og heltedåder kunne tjene formålet.
Fridtjof Nansen formantekong Håkon og dronning Maudom at de måtte lære seg å gå på
ski fordi dette var noe av det norskeste av det norske i folkesjela.
Kongeparet er da også behørig
fotografert med ski og staver.
Det er vel liten tvil om symbolikken i det bildet.
Det er i dette perspektivet at
Ivar Aasens arbeid med å lage
et nytt skriftspråk må sees.
Nynorsk fikk stor utbredelse i
landet og hadde stor innvirkningpå riksmålet slik at det fjernet
seg fra dansk.

Hovedstaden ble imidlertid
fortsatt liggende i Kristiania/
Oslo. Jeg antar at dette er hovedårsaken til at nynorsk aldri fikk
status som det eneste skriftspråket i Norge. Det måtte havært nærliggende å tenke slik danasjonen ble bygget, og for alt
jeg vet ble det kanskje lagt frem
forslag om dette.
Vi fikk en slags mellomløsning med to likestilte skriftspråk. Vi har hovedmål og sidemål. Elevkull etter elevkull, år
etter år, har måttet slite med ålære seg et sidemål som liggerså nær opptil hovedmålet at det
er vanskelig å unngå ensammenblanding.
På grunn av bokmålets dominans i mediene, antar jeg at det
er elever med nynorsk som sidemål som har størst problem med
dette.
Fra ca. 1960 har flere og flere
av tidligere nynorsk-kommuner
valgt bokmål som hovedmål, ikke
fordi folk har sluttet å snakke

dialekt-nynorsk men fordi foreldrene ville gjøre det lettere forsine barn å lære det dominerende skriftspråket.
Hele språkstriden i Norgekunne vært løst i løpet av éngenerasjon hvis Stortinget hadde vedtatt å bare ha ett skriftspråk fra første dag i grunnskolen.
Da Israel ble opprettet som
nasjon, ble hebraisk valgt som
offisielt språk. Etter hva jeg har
forstått, var det få jøder som dengang behersket dette språket for
daglig bruk.
Da Atatürk moderniserte
Tyrkia, ble det bestemt at skriftspråket skulle bruke latinske
bokstaver i stedet for arabiske. I
løpet av én generasjon var dettepå plass.
Eksemplene illustrerer hvilken unnfallenhet Stortinget harvist i vår språkstrid.
Jeg innser at ønsket om å få
ett skriftspråk er helt urealistisk. Når vi nå har to skriftspråk

som er så like at ingen har problemer med å forstå begge, såkan et annet, kanskje mer realistisk ønske være at enhver måfå lov til å bruke det skriftspråket som vedkommende behersker best. Kravet om at brev
fra det offentlige skal skrives på den målform som
mottakeren ønsker, erurimelig, medfører

ekstra utgifter og virker – med
respekt å melde – noe latterlig
når mottakeren forstår begge
skriftspråkene.
Jeg mener at at vi nå børvære ferdig med nasjonsbyggingen.
Ole Bernt Lile

Doktorgradskandidater og
semesteravgiftBård Skaflestad vil vite
når Studentsamskipnaden har tenkt å betale
tilbake forhåndsbetalt
semesteravgift.
Hvilke kommunikasjonsmønstre
finnes mellom Universitetsledelsen og ledelsen i Studentsamskipnaden i Trondheim?
Snakker de i det hele tatt med
hverandre, eller sitter de på hversine tuer med fingrene i ørene
og bind for øynene? En kan saktens begynne å lure når en sersaker som denne.
I forbindelse med en endring
av forskriften til Lov av 28. juni
1996 nr. 54 om studentsamskipnader, ble det slått fast at doktorgradskandidater ikke lenger
skal oppfattes som studenter iforhold til studentsamskipnadene. Departementets argu-

mentasjon i saken var at doktorgradskandidater mottar lønnog følgelig er mer å oppfatte som
ansatte ved universitetene.
Endringen ble vedtatt i februarog iverksatt 1. august. Doktorgradskandidatenes interesseorganisasjon ved NTNU (DION)
har arbeidet med denne saken
siden påsketider, og det har vært– og er – mange problemstillinger å ta tak i.
En problemstilling som har
kommet opp nå, er tilbakebetaling av semesteravgift for dr.ing.studentene. Dr.ing.-studentene
som for øyeblikket er ansatte ved
NTNU, har betalt inn semesteravgift på forhånd i én stor sum
som skulle dekke hele ansettelsesperioden. Siden ingen stipendiater lenger er studenter iforhold til Samskipnaden, skalvi heller ikke betale semesteravgift, og dr.ing.-studentene har
følgelig krav på å få tilbakebetalt
deler av beløpet som er betalt

inn for perioden etter 1. august.
Så langt er både NTNU,
Samskipnaden og doktorgradskandidatene enige. På DIONs
initiativ har til og med universitetsledelsen ved universitetsdirektør Vigdis Moe Skarsteinog OU-direktør Trond Singsaas
forfattet et brev som i disse
dager er sendt ut til samtlige
doktorgradskandidater
ved
NTNU for å informere om dennye situasjonen. Her starter
imidlertid problemene.
Selv om det i nevnte brevstår svart på hvitt at innbetalt
beløp skal refunderes, er det ikke
like enkelt i praksis. DION harfått flere henvendelser fra stipendiater som har møtt rigidbyråkrati når de har forsøkt å få
tilbakebetalt pengene fra Samskipnaden. De er blitt møtt med
unnvikende svar av typen: «Nei,
brevet fra universitetsledelsen
var skrevet i all hast, så du må
nok vente på et nytt brev før dukan få pengene dine» og lignende
uhyrligheter.
DION lurer derfor på om
Samskipnaden virkelig har fåttmed seg at tilbakebetalingenskal skje nå? Hvem skal vi forholde oss til i denne saken? Som
sagt kommer det ulike signaler
fra de ulike instansene, og når debent frem motsier hverandre, er
det ikke godt å vite hva en skaltro. Dette ligner ansvarspulverisering av beste (evt. verste)
merke.Vi utfordrer ledelsen av
Studentsamskipnaden i Trondheim til å komme med et klart
svar: Når har dere tenkt å betale tilbake forhåndsbetalt semesteravgift? Det kan da umuligvære så vanskelig å få oversikt
over hvilke kandidater som harbetalt semesteravgift for hvilke
semestre?

Universitetene er i en finansiell krise hva gjelder frie midler
til egenprioritert forskning. I perioden 1996-2000 har samlede
driftsmidler pr. ansatt ved NTNU
gått ned med 1%. Samtidig er eksterne inntekter pr. ansatt øketmed 38%. Våre muligheter til åbestemme egen styringsfart og-retning er altså blitt dårligere.
Desto viktigere blir det å analysere hvordan de «frie»midler bliranvendt – og ikke minst om vi kanoppnå fagpolitiske mål uten store
interne spesialbevilgninger. Jeg
vil nevne tre forhold.
1. Ved bl.a. Det medisinske
fakultet har vi en lang tradisjonfor å ha hovedfagsstudenter og
stipendiater i våre lokaler, som er
registrert ved andre fakulteter.
Både studenter og våre miljøer er
blitt beriket på den måten. Ulempen har vært at det lokale institutt har dekket alle utgifter, mens
inntektene er blitt igjen ved det
fakultet hvor studenten er registrert. Det bør etableres regler som
gjør at pengene følger studenten– det vil føre til at den som faktisk
gjør arbeidet, også får inntekten.
Det vil gjøre det lettere å ta imot
slike studenter. Videre vil det stimulere til konkurranse og nyskaping i f.eks. hoved- og diplomoppgaver.
2. På midten av 1970-talletutlyste UNIT (Universitetet i
Trondheim) noen stillinger med
faglig ansvar for hele universitetet. De faglige forpliktelser varaltså knyttet til hele institusjonen, mens arbeidsplassen var
knyttet til ett fakultet. Ønsket om
slike stillinger i miljøfagene ble
gjentatt på 1980-tallet, men ikke
fulgt opp. Kanskje bør det bli fastrutine ved enhver utlysning at ved
siden av faglig orientering og organisatorisk tilhørighet bør det vurderes om stillingen skal tillegges
rettigheter og plikter ved ett, toeller flere fakulteter.
3. Vi bør styrke muligheten for
at vitenskapelig ansatte kan forflytte sin arbeidsplass fysisk og
organisatorisk for en gitt periode.
På den måte kan grupper oppret-

tes og nedlegges uten at det dannes nye enheter. Vi har muligheten til å gjøre det i dag, men det er
ikke noen enkel sak hverken formedarbeidere eller for fakultet/
institutt. En kuriositet i dette bildet er at hvis du flytter litt på deg
fysisk, så vil IT-seksjonen sendedeg en regning på noen hundre
kroner. En mer uproduktiv form
for internfakturering kan jeg neppe tenke meg.
Politikere ber oss noen ganger om å finne andre løsninger enn
å be om mer penger – vi skal
utnytte de ressurser vi har bedre.
For tverrfaglighet tror jeg det er
en nødvendighet. Dette er en
utfordring som ikke kan løses
gjennom budsjettfordeling – devarige løsninger må komme
gjennom måten vi organiserer og
driver vår virksomhet. Det elementet er overhodet ikke berørt
av Skretting/Strømmen.

Bård Skaflestad
Nestleder DION

Tverrfaglighet
Skretting/Strømmen
berører overhodet
ikke varige løsningerpå å organisere og
drive vår tverrfagligevirksomhet, skriver
Tore Syversen.
I forbindelse med høstens rektorvalg er det etablert en egen spørretjenestepåinternnettet(http://www.ntnu.no/valg/spoerr_kandidatene.html). Det første
spørsmålet er gått til Skretting/Strømmen om tverrfaglighet.
Det synes som om Skretting/Strømmen satser på envidere utvikling av NTNUs program for tverrfaglig forskning og
lignende tiltak. Altså at deler avvårt budsjett skal tilgodese prosjekter som a) omfatter mer enn
ett fakultet (eller helst campus), ogb) faller innenfor noen fagpolitiske mål. Dette er et forståelig vir-kemiddel i en periode da ledelsen(med rette) ønsket å bidra til en
større kontaktflate mellom ulike
grupperinger ved universitetet.
Tverrfagligheten var til en viss
grad et mål i seg selv. Før vi forfølger denne form for «internt
forskningsråd», bør det kanskje
evalueres om det er en spesielt
hensiktsmessig og kostnadseffektiv måte å fremme tverrfaglig
virksomhet på. Jeg er langt fra
sikker på at svaret blir noen rungende tilslutning.
Det har vært hevdet at de midler som anvendes til tverrfaglige
programmer, utgjør en forsvinnende liten andel av universitetets samlede budsjett. Det er korrekt, men siden hovedtyngden av
universitetets budsjett er knyttet
til lønn og annen forpliktende
drift, blir dette en feil sammenligning. For å få frem hvordan
tverrfaglige programmer prioriteres, må disse programmidler
sammenlignes med andre, flyttbare budsjettposter. Da tror jeg
forholdet vil se annerledes ut.

Side 14 — Svart Cyan Magenta Gul

Tore Syversen

UNIVERSITETSAVISA NR. 13 – 4. OKTOBER 200115

debattBeslutningsstruktur og arbeidsdeling er viktig!
Når en så innsiktsfull velger som
den utmerkete prorektor i
NTNUs aller første periode, Rigmor Austgulen, i forrige nummer
av Universitetsavisa gir uttrykk
for at hun har problemer med åse begrunnete forskjeller mellom
kandidatparene ved årets rektorvalg, viser det at vi som har
meldt oss til rektor/prorektortjeneste, har en pedagogisk oppgave! Dagens tema: Beslutningsstruktur og arbeidsdeling
sentralt. Vår oppfatning er at det
må utvikles en klar deling av
oppgaver og ansvar mellom kollegiet, rektoratet, dekanmøtet og
fakultetene. Dekanmøtet må få
en viktig beslutningsrolle relativt tverrfakultær virksomhet.
Og fagligheten i den daglige
ledelsen må styrkes ved at rektoratet suppleres med utpekte
fagpersoner med sektoransvar.

Delegering nødvendig.
Arbeids- og ansvarsfordelingen
er spesielt viktig for siv.ing.utdanningen, og det er i den
forbindelsen saken har værttatt opp. Men det betyr ikke atarbeids- og ansvarsfordeling er
et sektorproblem: Tvert om,
hele universitetet er avhengig
av en arbeids- og ansvarsfordeling som gir trygghet til alleaktører, som tar tak i problemene og utvikler løsninger.
Høringsutkastet til ny universitetslov opererer med et kollegium (styre) for universitetet
med 11 medlemmer, hvorav fireeksterne. Dette er i rimelig samsvar med ønsker fremsatt av
NTNU tidligere, basert på antakelsen at bred ekstern kompetanse i kollegiet vil være en styrke for et samfunnsengasjert
NTNU. Et slikt kollegium bør
konsentrere seg om de store linjer, møtes sjeldnere, og ikke bruke tid på saker som utenfra settmå oppleves som interne detal-

jer. Utvidet delegering tvinger
seg derfor frem.
Spørsmålet blir da: Hvilkeorgan skal kollegiet delegeredeler av sin beslutningsmyndighet til? Grovt sett er to nivå mulige, den sentrale ledelsen eller
fakultetene. Dagens NTNUledelses standardsvar på spørsmålet er delegering til fakultetene, i en utstrekning som gjør
sentralledelsens ansvar utydelig. Fakultetene bør selvsagt fåansvaret for oppgaver som degjør minst like godt som NTNU
sentralt. Men sentralledelsens
ansvar må også være tydelig.
Åpenbare eksempler på sentralt
ansvar er saker som spennerover flere fakultet. Dersom den
nye universitetsloven blir vedtatt omtrent som foreslått, vildagens to-linje struktur bli
erstattet med én, og rektor blir iutgangspunktet eneste delegeringsmulighet sentralt. Dette
legger, etter vår oppfatning, formye makt i hendene på rektoratet. Det organ som da peker seg
ut som adresse for delegering på
viktige saksfelt, er «dekanmøtet»(med en sammensetning åpen forvelbegrunnete tilpasninger).

Tverrfaglige prosjekter
til dekanmøtet. Faglig styrke er bærebjelken all virksomhet ved universitetet bygger på,og ethvert rektoratet må væretydelig på det. Men Stortinget
har også gitt NTNU spesielle
utfordringer når det gjelder
tverrfaglig virksomhet. I tillegg
til vårt nasjonale ansvar forsiv.ing.-utdanningen, som fortsatt vil spenne over fire fakulteter, har Stortinget uttrykt forventninger til NTNU når det
gjelder tverrfaglig nyutviklingbåde innen forskning og utdanning. Dette er virksomhet som i
høy grad må gå på tvers av
fakultetsgrenser, med oppføl-

ging og kvalitet som sentrale
krav. Skal NTNU holde trykk
og strategisk oppmerksomhet
på virksomhet på tvers, må ansvaret for dette ligge på et overfakultært beslutningsorgan. To
saksfelt der dekanmøtet er det
naturlige beslutningsorgan er
derfor: Tunge, tverrfakultære
studieprogrammer, som siv.ing.utdanning og lærerutdanning,og tverrfaglig forskning.
La oss ta siv.ing.-utdanningen først. Det ligger i NTNU-konseptet at universitetets øverste
ledelse må konsentrere betydelig
oppmerksomhet på denne utdanningen, uansett hvilke andre
saksfelt som ellers måtte være i
fokus. Håndtering av tverrfaglighet har alltid vært et sentralt
problemfelt innen siv.ing.-utdanningen, rett og slett fordi bredkompetanse er nødvendig og
kryssende hensyn må balanseres når en god profesjonsutdanning skal meisles ut. Dette er etfellestrekk for all profesjonsutdanning, enten det gjelder sivilingeniør-, lege-, lærer-, eller
musikerutdanning. Balanseringsproblemene blir bare mer
synlige når utdanningen går på
tvers av fakultetsgrenser, slik degjør i siv.ing.-utdanningen. Et
NTNU som er opptatt av tverrfaglig dynamikk og utviklingburde trekke veksler på de erfaringene som der er gjort. Det er,
for eksempel, naturlig å ladekanmøtet være beslutningsorganet også for lærerutdanningen ved NTNU, på linje med
siv.ing., med et «Lærerutdannings-GUS» for utredning, detaljer og innspill. Tilsvarende er det
naturlig at dekanmøtet har
beslutningsmyndighet når et forslag om undervisningstilbud i
nevrovitenskap dukker opp, medbasis i fem fakulteter. I dag har
slike komplekse saker ingenadresse ved NTNU!

Trenger «utenriksminister». Men beslutningsmyndigheten kan ikke bare gjelde forutdanning på tvers: Skal tverrfaglig forskning av høy kvalitet
få den nødvendige strategiske
oppmerksomhet, bør igjen
dekanmøtet være beslutningsorganet. Utviklingen ved hele
universitetet er avhengig av attverrfakultær utdanning og
forskning blir møtt med overfakultær besluttsomhet. Dagens
ledelse har, med bortimot dogmatisk tyngde, pekt på delegering til fakultetene som universalløsningen. Slik delegering
løser noen problemer, men hindrer effektivt løsning av andre.
Et annet sentralt spørsmål:Er det tilstrekkelig med to personer i rektoratet som garantister for fagligheten i den daglige
ledelsen? Vårt svar er nei! Rektoratet trenger faglig støtte av
personer med sektoransvar. Hvilke tverrfakultære sektorer som
har størst behov for kontinuerlig
faglig oppmerksomhet kan variere i tid og må utredes nærmere.
To eksempler har likevel til stadighet vært trukket frem: GUSlederen som strategisk tenkende
NTNU-representant i nasjonale
og internasjonale fora for siv.ingutdanning. Og en tung og respektert fagperson som sentral adresse for NTNUs eksterne forskningsrelasjoner, i de tilfellene deikke håndteres mest hensiktsmessig på lavere nivå. Kort sagt:
en «utenriksminister» for NTNUforskningen. På kort sikt er det
spesielt behov for å drive fremen vanskelig strategisk avklaring av forholdet NTNU-Sintef.
En perlerad av rektorer har nøyd
seg med å vise, på festtalevis, tilde store og utvilsomme gevinstene samarbeidet Sintef-NTNU
har gitt. Men det grunnleggende
strategiske spørsmål er: Hva vil
NTNU med dette samarbeidet,

sektor for sektor? Hvilke krav og
forventninger bør vi stille, til Sintef og til oss selv? I det siste er
det blitt ørlite bevegelse på feltet,
og det er viktig at dette følges
opp! Rektoratet alene blir fortankespredd, administrasjonen
for administrativ, og dekanmøtet for mangfoldig til å drive en
så tung prosess. Den rette respekterte fagpersonen, med sektoransvar, burde kunne være til
uvurderlig støtte for rektoratet!

Fagperson
med
IKTansvar. Men det fins andre
eksempler på nytten av sentralt plasserte fagpersoner med
sektoransvar. Skal NTNU få tilstrekkelig trykk på en hensiktsmessig innpassing av IKTi vårt mangfoldige læringsmiljø, med delikat balansering
mellom infrastruktur, fellesløsninger, individuelle fagbehov og
lokal kreativitet, er det naturlig
for rektoratet å ønske seg ensentralt forankret fagperson
som støtte og pådriver i en komplisert, tverrfakultær prosess.
Et krav til sammensetningen
av den daglige faglige ledelsen
er at den er rimelig balansert
relativt NTNUs mangfold. Prosessen frem dit er kun på begynnerstadiet. Skulle rektorvalget
tilsi at dagens mantra «delegering til fakultetene» også blirmorgendagens, vel, da blir sannsynligvis prosessen lagt død før
den har kommet skikkelig i gang.
Det er vår overbevisning at en
faglig styrket daglig ledelse forhele NTNU er en grunnleggende
forutsetning for en dynamisk
utvikling med blikk for både helhet og mangfold. Dette er ingen
trussel mot beslutningsorganene, kollegiet og dekanmøtet, menet nødvendig supplement!
Eivind Hiis Hauge og
Julie Feilberg

Hvordan lykkes vi som kunnskapsprodusent?
Som rektor/prorektor-kandidater presenterte vi i Universitetsavisa nr 11 det programmetvi går til valg på. Vårt valgspråk
er FRISK utvikling, hvor bokstavene i FRISK står for h.h.v.
Faggruppe – Rekruttering –Innovasjon – Studenter – Kvalitet. I dette og kommende nummer av Universitetsavisa vil vi
gå nærmere inn på strategi og
handlinger knyttet til vårt valgspråk.
Universitetets oppgave er ådrive undervisning, forskning og
formidling. Det skal frambringe
ny kunnskap og sørge for at denne kunnskapen når ut i samfunnet gjennom nyutdannete
kandidater og forskningsresultater. På denne måten skal Universitetet bidra til å heve livskvaliteten til hver enkelt av oss,øke konkuranseevnen i næringslivet og utvikle kultur. Hva skal
så til for at Universitetet lykkes
i å utvikle en fremragende kunnskapsproduksjon, en nøkkelfaktor i å oppfylle sine viktige oppgaver i samfunnet? Her harmange aktører ansvar.

Faggruppene. Faggruppener den kreative enhet hvor
kunnskapsproduksjonen ved
universitetet skjer. Både forskning og undervisning styrkes
ved sterke faggrupper, eller
seksjoner. Innenfor teknikk og
naturvitenskap er en vant til åarbeide i faggrupper. Bevisst
faggruppebygging blir vanligere også innen humaniora og
samfunnsfag.

Et institutt kan bestå av eneller flere faggrupper, vanligvis
flere. I en faggruppe står fagpersoner hverandre kompetansemessig nært og samarbeider
innenfor samme fagfelt. Alle
kategorier personell er involvert
i kunnskapsutviklingen. Eksempelvis teknisk personell er helt
avgjørende hvis nytt utstyr skal
bygges. På NTNU er vi så heldige at vi har mange kjempegode
folk på alle nivå. Ved at flerearbeider sammen i et konstruktivt samarbeid, oppstår en merverdi: 1+1>2. Det er dette vi må
prøve å få til! Vi ønsker å værenoe mer enn summen av enkelthodene. Faglig dyktighet koplet
med entusiasme og glød må
framelskes.
For å være attraktive for vårebrukergrupper må vi ha dyktige
faggrupper som også evner å gå
inn i tverrfaglige sammenhenger og bringe fram ny kunnskap
som brukere etterspør, i grenselandet mellom flere fagdisipliner. Det er et mål også å inkludere studentene tidligere og tettere til faggruppenes virksomhet. Dette vil kunne øke motivasjonen til studentene og heve
kvalitet på studiet.

Organisasjonen og ledelsen. Organisasjonens oppgave
med institutter og fakulteter er
å legge forholdene mest mulig
til rette for at det ovennevnteskjer og at mest mulig av tilgjengelige ressurser styres mot
den faglige aktiviteten. Vi som
rektorpar ønsker å bidra på en

Side 15 — Svart Cyan Magenta Gul

slik måte. Vi vil også arbeidefor økte eksterne midler til
forskning og vitenskapelig
utstyr. Eksempelvis innenfor
den teknologiske hovedprofilen
er eksperimentell forskning ityngre laboratorier en helt spesiell kvalitet ved NTNU. Midler
til fornying og drift av vitenskapelig utstyr har vært små overlang tid. NTNU står i en særstilling blant norske universiteter når det gjelder eksperimentell forskning i tyngre laboratorier. Dette er en kvalitet ved
NTNUs undervisning og forskning som det nå må gjøres etløft for. Hvis vi skal klare å fylle
vår oppgave som landets teknologiske universitet, og betjene
industrien som trenger våretjenester og kandidater, må det
framskaffes mer eksterne ressurser til vitenskapelig utstyr.
For å styrke faggruppene og
heve kvalitet på undervisning og
forskning, må vi øke vårt internasjonale engasjement. NTNU
bør arbeide for å styrke sin internasjonale profil. Dette vil væreavgjørende i årene framover for
rekruttering av gode studenterog dyktige lærekrefter og for å
tiltrekke seg midler fra næringslivet. En økt internasjonaliseringvil bidra til å sikre kvalitet påvår undervisning og forskningog gjøre oss til et utadrettet og
attraktivt universitet. Dette er
et ansvar som ligger på alle nivå.

kunne lykkes best mulig som
enkunnskapsproduserendeorganisasjon.
Universitetet
trenger gode studenter som eraktivt interessert i å lære.
Spørsmål fra studentene er
med på å drive kunnskapsarbeidet videre, og på høyere gradproduseres viktig ny kunnskap
i form av diplomoppgaver og
hovedoppgaver. Studentene girogså universitetet nødvendige
tilbakemeldinger på undervisning og studietilbud, tilbakemeldinger som er sentrale i det
kontinuerlige
kvalitetsutviklingsarbeidet som må foregå
på et universitet.
Studentene beriker imidlertid ikke bare kunnskapsutviklingen ved aktivt å arbeide medsine studier. Studentinitiativenegår langt utover de egentlige studiene og omfatter både sosiale
og kulturelle aktiviteter i vid forstand: politiske møter, en
mengde lag og interesseorganisasjoner, teater, musikk, revy,
ISFiT, Studentersamfundet. Slike aktiviteter er verdifulle bådefor Trondheim og for NTNU, og
minner om at vi ikke skal tenkekunnskapsproduksjon i sneverforstand, utelukkende som faglige studier, men at en mengde
ulike aktiviteter kan bidra i
utviklingen av ny viten. Det er
en viktig oppgave for universitetets ledelse å både legge tilrette for og synliggjøre studentaktivitetene.

Studentene. De utdanningssøkende utgjør en vesentlig faktor for at universitetet skal

Brukergruppene. Universitetets «brukergrupper» finnes

innenfor næringsliv, kultur og
samfunn, nasjonalt og internasjonalt. Universitetets utvikling avhenger av koplingen mot
det ytre samfunn. Det er viktig
at dialog og samarbeid medvåre brukergrupper er tett og
god. Brukerne må sette seg ipådriverrollen og være aktive
og synlige, overfor både studenter og ansatte. De må stillekrav til oss. Dette gjelder på det
operative nivå så vel som på det
strategiske, mer langsiktige
nivå. Koplingen mot våre brukergrupper kan skje på fleremåter. Brukerne må inn i strategiprosesser for å påvirke innhold i undervisning og forskning. Dette vil være med på å
sikre kvalitet og relevans.
Koplingen mellom studenter og
fagmiljø på den ene siden og
brukerne på den andre siden
må bli sterkere. Dette kan skje
gjennom prosjekt/diplom og
doktorgradsutdanning samt
sommerjobbprosjekter, tidlig
arbeidslivskontakt og næringslivsringer for studentene. Detteer aktiviteter som er utprøvd
med suksess innenfor noen fagfelt og gode eksempler som med
fordel kan utnyttes innenfor
andre fagfelt. Med en tett kopling mot brukergrupper vil universitetet lettere gjøre sine prioriteringer og vite at det er «isamfunnet, i tiden».
Kathrine Skrettingog Ingvald Strømmen

baksida«Plukking i nesa er en atferd som trolig ikke
er akseptert noe sted.»
Psykologiprofessor Hilmar Nordvik bedriver
praktisk forskningsformidling i Dagsavisen 20. juli.

på siden

Rettferdig vinlotteri de neste fire årVår nye stortingspolitiker Ingvild Vaggen Malvik forlot torsdag i forrige uke sine kollegaer
ved Industriell økologi til fordel for Løvebakken, tomannsbolig på Skøyen og en fireårig
tjeneste for det norske folk. Men
stemningen blant kollegaene på
Industriell økologi var langt fra
resignert selv om koordinatoren mønstret av. Kollegaeneønsket henne lykke til på ferden, og gleder seg over at det
endelig skal bli mulig med rettferdig fordeling i vinlotteriet på
fredager. For der har SV-politikeren nemlig fått litt for mangegoder.
Tonen var løs og fleipen sattenda løsere da Vaggen Malvik

hadde den siste felleslunsjen
med gjengen. SV-kandidaten
synes lunsjpraten med kollegaene gjennom årene har værtalle tiders. Hun innrømmer daogså at hun brukte arbeidsplassen som et pusterom davalgkampen stod på som verst.
Så hyppig var hun i mediene aten kollega trodde de abonnerte
på Malvik-bladet når de hentet
Adresseavisen om morgen. For
der var det nemlig Vaggen Malvik spalte opp og spalte ned…..
En annen av kollegaene
konkluderer med at Ingvild
Vaggen Malvik nå skal bevege
seg fra et akademisk smørøye
til et politisk smørøye. Det kan
bli ganske fett.

Kulturstudier

Dette er det siste lunsjbildet du får se av Ingvild Vaggen Malvik (i midten) på en stund. I stortingskantina er det nemlig fotoforbud, noe SV-politikeren synes er en lettelse. Her er den avtroppende koordinatoren flankert av Harriet Brunsvik Dahl (til venstre) og Margit Hermundsgård.

Universitetsavis fikk referatforbud

Om dypt vann

– NTNU er feigt

Redaksjonen i Tromsøflaket,
internavisa til Universitetet i
Tromsø (UiTø), ble nektet å referere fra en åpen debatt i styretom budsjettsituasjonen ved universitetet. Ordren kom fra universitetsdirektøren. Beskjeden
om referatforbud kom dagenetter styremøtet. Redaksjonen
ble også nektet å referere fra
saksdokumentet. Redaksjonen iavisa har nå skrevet et åpent
brev til UiTø sitt styre hvor den
oppfordrer styremedlemmene tilå vedta at avisa bør styres etter
redaktørplakaten. Ifølge brevet
har universitetsdirektøren ogsåflere ganger tidligere grepet inn
og nektet avisa å omtale sakereller dokumenter som har værttilgjengelige i den offentlige journalen.

I slutten av november møtes 20
NTNU-professorer og 10 Shellforskere for å klekke ut gode ideer som kan løse poblemer og
utfordringer innen dypvannsteknologi. Workshopen finnersted på Jægtvolden Fjordhotell
i Nord-Trøndelag. Institutt for
petroleumsteknologi og anvendt
geofysikk er vertskap.

Færre administrativt ansatte

Flere studenterved høgskolene

Vi og maskinen

Veksten i årsverk i administrative stillinger ved landets fireuniversiteter flatet ut mot slutten av nittitallet, skriver bladet
Forskningspolitikk i sin siste
utgave. Det kan se ut som om
det går mot en profesjonalisert
universitetsadministrasjon, skriver bladet videre. Utviklingen i
den administrative stillingsstrukturen tyder på at det har
foregått en profesjonalisering, iden betydning at flere ansatte
har høyere utdanning.

Det er fortsatt økning i antallet
studenter ved høgskolene, mens
universitetene har opplevd en
nedgang siden 1996, skriver bladet Forskningspolitikk. Landets
universiteter og høgskoler hadde i overkant av 191 600 studenter høsten 1999. Det var enøkning på 7 500 studenter fraåret før. Det er høgskolene somstår for veksten, med 9 700 studenter i pluss, mens universitetene erfarte en nedgang på 2 200
studenter.

Studenttinget etterlyser et mer
synlig og større politisk engasjement fra NTNU-ledelsen. De
mener at universitetet har værtfor feigt og peker på flere eksempler hvor ledelsen burde ha tattklare standpunkt. Tidligere i vår
ville for eksempel ikke NTNUs
styre støtte UiO-rektor Kaare R.
Norums protestbrev til israelske myndigheter mot måten
palestinske studenter blirbehandlet på. Universitet i
Tromsø tonte på sin side flagg
ved å utnevne den fengslede
israelske atomteknikeren Mordechai Vanunu til æresdoktor.
Studenttinget mener at dette er
utspill som NTNU kan ta lærdom av.

Verden går da framover på et vis.
Den 10. oktober 1991 kunne vi lesei Universitetsavisa at kravet om
resirkulering av papir ennå ikke hadde fått gjennomslag på Gløshaugen.
Dragvoll, Rosenborg og Lade hadde
greie rutiner for papiravhenting, og
fikk attpåtil betaling for det av firmaet Norsk Gjenvinning. Men i teknologiens høyborg betalte man 145
kroner for hvert tonn papir som gikk
opp i røyk i forbrenningsanlegget på
Heimdal. Avdelingsingeniør Sætherhaug på NTH erkjente at forholdet neppe var noen god reklame forhøgskolen, og lovet å se på saken.

Litt om teknoti
Indtil vi skapte maskinen
var mennesket trælynkelig nødt til at
gøre sitt arbeide selv.
Nu er friet af ågetog udløst av pinen.
Nu slider maskinen for os– og vi for maskinen.

Fullsatt for Fjell

Piet Hein

Stewart på dansk
NTNUs anglofile Stewart Clark
blir oversatt til dansk. «Getting
your English right» er antatt av
Gades forlag, som er Danmarks
nest største.
Clark ble tidligere i høst
nominert til oversetterprisen
som deles ut av Norsk fagforfatter- og oversetterforbund.
Boka kom blant de fremste, mennådde ikke helt opp i konkurransen. En medisinsk årbok
gikk av med seieren.

Bibel og IT
Det er de underligste ting som
med stort hell kan kombineres. Ansgar Teologiske Høgskole i Kristiansand tilbyr nåsine studenter vekttall i«Bibel og IT». Det hele skal
foregå i nettbasert samarbeid
med NTNU, leser vi på Ansgars hjemmesider. Kanskje en
oppfølger til «Damer og data»?

FOTO: ARNE ASPHJELL

Hva skal vi leve av etter oljen,
spurte Statoil-direktør Olav
Fjell da han 19. september holdt
foredrag for et fullsatt auditorium under «Næringslivsdagene» til studentorganisasjonen
Iaeste. Fjell var ikke i tvil omsvaret: Det er oljen vi skal leveav, også etter oljen. Han påpekte at knapt 22 prosent av Norges kjente oljeressurser er tatt
ut hittil. Statoil-sjefen berømmet Trondheimsmiljøet for å hagitt hovedbidraget til oppbyggingen av Norges oljekompetanse.

Utgis av Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet
Distribueres i 13 000 eks. annenhver fredag i vår- og høstsemesteret.
REDAKTØR: Jan Erik Kaarø
REDAKSJONSSEKRETÆR: Lisa Olstad
ANSVARLIG REDAKTØR:Info.direktør Anne Katharine Dahl

REDAKSJON: Medieseksjonen,
Informasjonsenheten
LAYOUT: Hege pedersen, NTNU-trykk
TRYKK: ST-Trykk AS, Orkanger

Side 16 — Svart Cyan Magenta Gul

POSTADRESSE: Universitetsavisa,
Info.enheten NTNU, 7491 TrondheimBESØKSADRESSE: Info.huset på
Gløshaugen (O.S. Bragstads plass 1)

TELEFON: 73 59 55 40
TELEFAKS: 73 59 54 37
E-POST: medieseksjonen@adm.ntnu.no

Søndagene er meg en fryd formagen. Dette er nemlig den ukedagen der Ingrid Espelids tykke
rødrutete seirer over uterestaurantenes akk så fristende lettvinthet. Dette har min ferske,
hybelboende Gløshaugstuderende fetternabo oppdaget.
Allerede har den glupske og sjarmerende småvalpen gjort det til
rutine å stikke innom akkuratsånn i fem-tida for å snylte på
mitt slektskap til hans far.
Som sist søndag. Men denne
middagen ble litt annerledes enn
de forrige, selv om skoene hansrutinemessig var kippet av rettinnenfor ytterdøra, jakka slengti en stol på stua, og den hengslete kroppen lå langflat i sofaenmin.
Uka før hadde slåpen
betrodd meg at han hadde møttei ganske så søt og mykkinnet
Dragvolljente på Samfundet, og
hun hadde invitert ham på fest
i et bofellesskap på Møllenberg.
Vår felles middag gikk dermed
med til å belære gutten litt om
Dragvollmiljøenes fortreffeligheter, ispedd noen toppede spiseskjeer tverrfaglighet. Jeg prøvde også å dytte inn en høyst nødvendig leksjon om skikk & brukblant unge, livstrøtte intellektuelle.
Og med et sterkt utvidet ordforråd og en pokker så misunnelsesverdig og oppriktig nysgjerrighet, var førstereisgutten
klar for å ta steget utenfor Smørekoppens stupfyllfester.
Men søndagen etter så jeg
straks på blikket som møtte meg
fra sofaen, at noe hadde gåttfryktelig galt.
– Altså, det hele gikk greit
ganske lenge. Men så ble jeg sittende sammen med en gjeng på
kjøkkenet utpå kvelden, og davar det visst jeg kom til å tråkke noe så innmarri i salaten.
– Ånei!!!, ropte jeg og slo meg
selv i panna med flathånda. –Du begynte vel ikke å diskutere
Max Weber!!??
– Neida. Det var visst myeverre enn det. Alle ble så rare itrynet. Og da var det liksom
gjort, for etter det skulle allerundt bordet fortelle meg om
hvordan vi siv.ing.-studenter
manglet både innsikt og helhetsforståelse, og jeg havna helt
på deffansiven. Jeg ble grundig
tyna, skal jeg si deg.
– Auda, auda, svarte jeg.
– Du holdt vel kjeft om at du var
med i den pysjamasgjengen som
pussa hele Nordre gate med
tannbørste bare for å bli tatt opp
i den idiotiske linjeforeninga?
– Næh, det var visstnok myeverre enn det.
– Men for Guds skyld – hva
var det du sa?
– Ehh... jeg spurte bare en
av fyrene om han studertehumanoira.