SUOMEN RAHAPELIMARKKINAT
Arto Kuuluvainen, Aki Koponen, Elias Oikarinen,
Antti Ranki, Arto Ryömä, Pasi Laihinen & Annina Lehtonen

Turun kauppakorkeakoulu • Turku School of Economics

FI-20014 Turun yliopisto, Finland
Puhelin/Telephone +358 2 333 51
Faksi/Fax +358 2 4299
www.tse.utu.fi

2

TURUN KAUPPAKORKEAKOULU
CCR TUTKIMUSPALVELUTTURKU SCHOOL OF ECONOMICSCENTRE FOR COLLABORATIVE RESEARCH

E2/2012

Arto Kuuluvainen, Aki Koponen, Elias Oikarinen,
Antti Ranki, Arto Ryömä, Pasi Laihinen & Annina Lehtonen

SUOMEN RAHAPELIMARKKINAT

3

Copyright © Arto Kuuluvainen, Aki Koponen, Elias Oikarinen,
Antti Ranki, Arto Ryömä, Pasi Laihinen & Annina Lehtonen
CRE Tutkimus- ja koulutuskeskus
2012

ISBN 978-952-249-233-3

4Sisällysluettelo
1

JOHDANTO ............................................................................................................................ 82

Rahapelaaminen suomessa ................................................................................................ 10

3

2.1

Rahapelijärjestelmä................................................................. 10

2.2

Rahapelien markkinointi ......................................................... 12

2.3

Kansalaisten rahapeliaktiivisuus ja markkinoiden kehitys ...... 14

2.4

Rahapelimonopolien taloudellinen menestyminen................ 15

2.5

Verotuskäytännöt ja valtion verotulot .................................... 16

2.6

Veikkaus Oy ............................................................................. 16

2.7

RAY .......................................................................................... 19

Ongelmapelaaminen ja rahapeliMARKKINOIDEN sääntely ................................................ 23
3.1

Ongelmapelaamisen määrittely .............................................. 23

3.2

Ongelmapelaamisen laajuus ja taustatekijät .......................... 23

3.3

Peliongelmat ja niiden ehkäiseminen Suomessa .................... 25

3.4

Rahapeliautomaattien kriittinen tarkastelu – case Norja ....... 30

3.5

Muut sosiaaliset haitat ............................................................ 31

4

MONOPOLI JA KILPAURHEILUn rahoitus............................................................................. 34

5

URHEILUN INTEGRITEETTI ja urheiluvedonlyönti ............................................................... 41

6

Sääntelyn taloustiedettä ..................................................................................................... 44

7

8

6.1

Ulkoisvaikutukset ja markkinoiden sääntely ........................... 44

6.2

Monopoli, verotus ja markkinoiden tehokkuus ...................... 45

6.3

Monopoli vs. kilpailu rahapelimarkkinoilla ............................. 46

6.4

Työllisyys ja kansantaloudelliset vaikutukset.......................... 49

6.5

Yhteenveto kansantaloudellisista vaikutuksista ..................... 50

MAAVERTAILU..................................................................................................................... 52
7.1

Rahapelimarkkinoiden murros EU:ssa .................................... 52

7.2

Tanska ..................................................................................... 55

7.3

Iso-Britannia ............................................................................ 58

7.4

Italia......................................................................................... 60

7.5

Ranska ..................................................................................... 62

7.6

Saksa........................................................................................ 63

7.7

Yhteenveto maavertailusta ..................................................... 64

Yhteenveto ja vaihtoehtoinen malli suomalaiselle rahapelijärjestelmälle ......................... 67

Lähteet ........................................................................................................................................ 74

5

KuviotKuvio 1 Suomen rahapelijärjestelmä (Suomalaisen rahapelaamisen vuosikirja 2009,14) ................................................................................................... 11
Kuvio 2 Markkinaosuudet (Gambling Commission 2011i) ....................................... 60

Taulukot
Taulukko 1 Suomalaisten rahapeliyhteisöjen liikevaihdon kehitys (2006–2010, milj.
euroa) .................................................................................................. 15
Taulukko 2 Suomalaisten rahapelimonopolien liikevoiton kehitys 2005–2011(milj.euroa) ......................................................................................... 15
Taulukko 3 Peluurin ongelmapelaajat, pääasiallisesti pelatut pelit vuosina 2009 ja
2010. 26
Taulukko 4. Yhteenveto maavertailusta. .................................................................... 65

6

KESKEISET TERMIT
Arpajaiset ja rahapelit
Arpajaisilla tarkoitetaan Suomen arpajaislain (1047/2001) mukaisesti toimintaa, johon osallistutaan
vastiketta vastaan, ja jossa osallistuja voi saada kokonaan tai osittain sattumaan perustuvan rahanarvoisen
voiton. Arpajaiset voidaan toimeenpanna raha-arpajaisten, vedonlyöntipelien, veikkauspelien,
rahapeliautomaattien, kasinopelien, pelikasinotoiminnan, totopelien, tavara-arpajaisten, arvauskilpailujen,
bingopelien tai tavaravoittoautomaattien muodossa. Rahapelitoiminta on määritelty laissa erikseen sellaisiksi
arpajaisten toimeenpanoiksi, joissa voi voittaa rahaa.

Gross Gaming Revenue (GGR)
GGR:llä tarkoitetaan rahapelien bruttotuloa eli sitä summaa, joka saadaan kun pelaajien kokonaispanosten
määrästä vähennetään voitonpalautukset.

Liikevaihto
Tarkoittaa yrityksen myyntituottojen yhteenlaskettua määrää kirjanpitolain mukaisesti laskettuna.
Rahapeliyhteisöillä on kuitenkin hieman toisistaan poikkeavia tapoja ilmoittaa liikevaihtonsa. Esimerkiksi
RAY ilmoittaa erikseen liiketoimintansa tuotot ja liikevaihdon. Erotuksena on se, että RAY on vähentänyt
liikevaihdostaan maksetut arpajaisverot, kun taas Veikkaus Oy ilmoittaa liikevaihtonsa niin, ettei siitä ole
vähennetty ko. veroa.

Rahapeli ja uhkapeli
Rahapeli on Suomen arpajaislaissa (1047/2001) määritelty sellaisiksi arpajaisiksi, joissa pelaaja voi voittaa
rahaa. Suomen rikoslaki (39/1889) puolestaan määrittelee uhkapelin seuraavasti:”Uhkapelillä tarkoitetaan veikkaus-, bingo-, toto- ja vedonlyöntipeliä, raha- tai tavara-arpajaisia ja
pelikasinotoimintaa sekä muuta vastaavaa peliä tai toimintaa, jossa voiton saaminen perustuu kokonaan tai
osittain sattumaan taikka peliin tai toimintaan osallistuvista riippumattomiin tapahtumiin ja jossa
mahdollinen häviö on ilmeisessä epäsuhteessa ainakin jonkun osallistujan maksukykyyn.”

Myös arkikielessä rahapeleistä käytetään usein nimitystä uhkapelit. Tässä tutkimuksessa ko. peleistä
käytetään kuitenkin toimialaa säätelevän arpajaislain mukaista termiä rahapelit.

67
Sähköinen pelaaminen
Sähköisellä pelaamisella tarkoitetaan internetissä tapahtuvaa rahapelaamista. Tutkimuksessa käytetään
synonyymeinä sähköiselle pelaamiselle myös termejä online-pelaaminen sekä internet-pelaaminen.

Taitopelit
Taitopelit eroavat tietopohjaisista peleistä siten, että pelin lopputulokseen voi vaikuttaa omaamalla tiettyjä
fyysisiä ja henkisiä tekniikoita. Tekniikat kehittyvät monesti ajan kuluessa paljon pelaamalla. Taitopelien
pelaaminen ei edellytä yleensä muuta kuin perussääntöjen tuntemisen, mutta pelissä menestyminenedellyttää monesti hienostuneempia tekniikoita. Näin taitavampi pelaaja on etulyöntiasemassa
kokemattomampaa vastaan (esim. Alho 1981). Tyypillisesti taitopeleiksi katsotaan erilaiset
urheiluvedonlyönnin muodot. Sen sijaan esimerkiksi pokeria ei aina lasketa taitopeliksi, sillä taitopelien
määritelmät vaihtelevat maakohtaisesti.

Urheilun integriteetti
Urheilun integriteetillä tarkoitetaan urheilun koskemattomuutta. Käytännössä termi viittaa siihen, että
esimerkiksi integriteeteillä vedonlyöntimarkkinoilla ei toimi epärehellisiä tahoja, jotka pyrkivät
manipuloimaan urheilutapahtumia omaksi taloudelliseksi hyödykseen.

7

8

1

JOHDANTO

Rahapelaamisen määrä on Suomessa kasvanut jatkuvasti 1990-luvun alusta saakka. Rahapelit
muodostavat meillä merkittävän toimialan, josta on toistaiseksi tehty vähän taloudellista tutkimusta.
Suomalaista rahapelijärjestelmää toteutetaan tällä hetkellä kolmen oikeudellisen monopolin kautta.
Veikkaus Oy:llä on lupa toimeenpanna raha-arpajaisia sekä veikkaus- ja vedonlyöntitoimintaa.
Raha-automaattiyhdistyksellä (RAY) on yksinoikeus rahapeliautomaatti- ja pelikasinotoimintaan.
Fintoto Oy:llä puolestaan on oikeus hoitaa totopelejä.
Kansallisilla monopolijärjestelmillä on ollut Euroopassa pitkät historialliset perinteet.
Rahapelimonopoleja on perusteltu kuluttajien suojelulla, sosiaalisten haittojen ehkäisyllä,
hyväntekeväisyystoiminnan rahoittamisella sekä rikollisuuden ehkäisyllä (Cisneros Örnberg &Tammi 2011). Palveluiden vapaata liikkuvuutta painottava EU-lainsäädäntö asettaa kuitenkinmerkittävän haasteen monopolijärjestelmien tulevaisuudelle. Tähän mennessä moni EU:njäsenvaltio on joutunut uudistamaan rahapelipolitiikkaansa ja lainsäädäntöään rahapelimarkkinoita
avaavaan suuntaan. EU-lainsäädännön lisäksi toimialan nopea teknologinen kehitys, uusien
kansainvälisten toimijoiden tulo markkinoille ja tämän seurauksena kiristynyt kilpailutilanne ovat
johtaneet kansallisiin lakimuutoksiin. Rahapelaamisen kontrollointi valtiollisen monopolin kautta
on nykymaailmassa vaikeaa, koska kansalaiset voivat helposti pelata rahapelejä kansainvälisten
yritysten tarjoamilla internetsivustoilla.
EU:n jäsenvaltioiden rahapelijärjestelmien muutos on viime vuosina ollut kaksisuuntaista. Siinä
missä esimerkiksi Espanja, Italia, Tanska ja Ranska ovat purkaneet monopolijärjestelmäänsä
siirtymällä avointen lisenssijärjestelmien suuntaan, ovat Suomi ja Ruotsi pyrkineet vahvistamaan
valtiollisten monopolien asemaa entisestään. Kuitenkin Ruotsiin verrattuna Suomessa käyty
keskustelu rahapelimonopolien oikeutuksesta on ollut maltillista. Monopolille vaihtoehtoisten
mallien rakentava ja objektiivinen tarkastelu on ollut Suomessa toistaiseksi hyvin vähäistä.
Tämän tutkimuksen tavoitteena on tarkastella Suomen nykyistä rahapelijärjestelmää erinäkökulmista. Rahapelijärjestelmää katsotaan laajassa kontekstissa, ja näin ollen tutkimus
tarkastelee mm. ongelmapelaamista, nykyisen rahapelijärjestelmän suhdetta suomalaiseenjoukkuekilpaurheilun rahoitukseen sekä urheilun integriteetin ja rahapelaamisen välisiä kytköksiä,
unohtamatta kansantaloustieteellistä näkökulmaa tutkittavaan ilmiöön. Lisäksi pohditaan
vaihtoehtoisia malleja rahapelaamisen järjestämiselle Suomessa.
Tutkimus pyrkii toimimaan avauksena kiihkottomalle ja analyyttiselle keskustelulle suomalaisen
rahapelijärjestelmän kehittämistarpeista sekä tulevaisuudenkuvasta. Keskustelulle on tilausta, sillä
EU:n rahapelimarkkinoiden muutos tulee hyvin todennäköisesti jatkumaan lähivuosina. Tämä
tarkoittaa sitä, että ennemmin tai myöhemmin, myös suomalainen rahapelijärjestelmä tuleekohtaamaan nykyistä kovempaa muutospainetta. Nyt on oikea hetki pohtia, millaisiin muutoksiin
Suomen on syytä varautua. Hahmoteltaessa vaihtoehtoja nykytilalle, käännetään katseet sellaisiin
eurooppalaisiin valtioihin jotka ovat jo purkaneet rahapelaamisen monopoleja.
89

Tutkimuksen toteuttamisessa on hyödynnetty sekundääriaineistoja, kuten rahapelaamiseen ja erimaiden sääntelyyn liittyviä tutkimuksia ja selvityksiä. Lisäksi hankkeessa on haastateltu lukuisia
asiantuntijoita, esim. rahapelimarkkinoilla toimivien yritysten edustajia sekä urheiluseurojen
johtajia.1
Tutkimusraportin rakenne on seuraavanlainen. Luku 1 johdattelee lukijaa rahapelimarkkinoiden
viimeaikaiseen kehitykseen. Luku 2 tarkastelee suomalaisen rahapelijärjestelmän yleispiirteitä mm.
markkinoinnin ja verotuskäytäntöjen näkökulmista. Luvussa esitellään myös alan suurimmat
suomalaiset toimijat. Luku 3 keskittyy tarkastelemaan ongelmapelaamista erityisesti viimeaikaisten
tutkimustulosten valossa, sillä rahapelaamisen sääntelyä perustellaan useimmiten juuri
rahapelaamiseen liittyvien sosiaalisten haittojen ehkäisyllä. Luku 4 tutkii rahapelimonopolien ja
suomalaisen kilpaurheilun välistä suhdetta haastattelemalla Veikkaus Oy:n ja urheiluseurojen
edustajia. Luku 5 tarkastelee puolestaan urheilun integriteetin ja urheiluvedonlyönnin välisiä
kytköksiä. Luku 6 tarkastelee suomalaista rahapelijärjestelmää taloustieteellisten lähestymistapojen
kautta. Luku 7 esittelee ja vertailee suomalaisesta rahapelijärjestelmästä poikkeavia eurooppalaisia
järjestelmiä. Luvussa tarkastelun kohteena ovat erityisesti Tanskan, Iso-Britannian, Italian, Ranskan
ja Saksan rahapelijärjestelmät. Luku 8 on yhteenveto tutkimuksen aikaisemmista luvuista. Luvussa
8 myös pohditaan vaihtoehtoisia tapoja rahapelaamisen järjestämiselle Suomessa.
Tutkimuksen rahoittivat kansainväliset peliyritykset.

1

Haastateltujen henkilöiden nimiä tai titteleitä ei anonymiteettiperiaatetta noudattaen julkaista tässä raportissa.

9

10

2

RAHAPELAAMINEN SUOMESSA

2.1 Rahapelijärjestelmä
Suomessa rahapelitoimintaa ohjaa arpajaislaki. Ensimmäinen arpajaisia koskeva laki säädettiin
vuonna 1965 kooten hajanaisesti säädeltyä rahapelikenttää yhteen esittämällä perussäännökset eri
pelitoiminnoista samassa laissa. Laki sisälsi perusajatuksen, että rahapelitoimintaan vaadittiin aina
viranomaisten lupa ja että ihmisten pelihalun hyväksikäyttäminen oli lähtökohtaisesti kiellettyä.
Toisaalta sen nähtiin olevan sallitumpaa silloin kun rahapelaamisella hankittiin tuloja
hyväntekeväisyyteen tai muuhun aatteelliseen toimintaan. (esim. Kortelainen 1988, Pollari 2011).
Vaikka arpajaislakia on uudistettu vuosien varrella, ovat sääntelyn lähtökohdat säilyneet entisellään.
Suomen rahapelijärjestelmä on yksinoikeuksiin perustuva toimilupajärjestelmä, jonka puitteissa
Veikkaus Oy, Raha-automaattiyhdistys (RAY) sekä Fintoto Oy toimivat oikeudellisina
monopoleina (Varvio 2007). Oikeudellisen monopolin voi määritellä määräävän markkina-aseman
tilanteeksi, jossa asema perustuu lain säännöksillä annettuun yksinoikeuteen (esim. Kilpailuvirasto2012). Veikkaus Oy:llä on lupa toimeenpanna raha-arpajaisia sekä veikkaus- ja vedonlyöntitoimintaa. Raha-automaattiyhdistyksellä on yksinoikeus rahapeliautomaatti- ja pelikasinotoimintaan. Fintoto Oy:llä puolestaan on oikeus hoitaa totopelejä.
Suomen rahapelijärjestelmä on esitetty kuviossa 1. Tässä tutkimuksessa keskitytään
suomalaisista rahapeliyhteisöistä erityisesti Veikkaus Oy:n ja RAY:n toiminnan analysointiin.
Fintoto Oy jätetään pääosin tarkastelun ulkopuolelle.

10

11

Kuvio 1 Suomen rahapelijärjestelmä (Suomalaisen rahapelaamisen vuosikirja 2009, 14)

Keväällä 2011 käytiin opetusministeriön selvitysmiesten aloittamaa julkista keskustelua siitä
tulisiko Veikkaus Oy, RAY ja Fintoto Oy fuusioida yhdeksi kokonaisuudeksi toiminnan
11

12

tehokkuuden lisäämiseksi. Opetusministeriön selvityksen mukaan yhdistäminen toisi mukanaan
säästöjä noin 50 miljoonan euron edestä (Skog & Mattlin 2011). Veikkaus Oy:n edustajien
haastatteluissa nousi myös esiin, että EU on ottanut kantaa Suomen kolmen toimijan välisen
kilpailun ja yksinoikeusjärjestelmän oikeutuksen väliseen suhteeseen. Suomalainen
rahapelijärjestelmä kokonaisuudessaan on kyseenalaistettu EU:n tuomioistuimessa ns. Läärätapauksen yhteydessä 1990-luvun lopulla. Tuolloin tuomioistuimen julkisasiamies antoi lausunnon,
jonka mukaan Suomen rahapeliautomaattijärjestelmä on EU:n sääntöjen vastainen. EU:ntuomioistuimen päätös ei kuitenkaan noudattanut julkisasiamiehen ratkaisuehdotusta, jossa hän
vaati valtion monopolin korvaamista muulla kuin yksinoikeuteen perustuvalla lupajärjestelmällä.
Tuomioistuin perusti julkisasiamiehen lausunnosta poikkeavan päätöksensä sille, että rajoitusten
nähtiin estävän pelaamisesta koituvia ongelmia. Tapauksen jälkeen suomalaisessa
rahapelijärjestelmässä on kuitenkin kiinnitetty enemmän huomiota ikärajoihin ja vastuullisuuteen(Cisneros Örnberg & Tammi 2011).

2.2 Rahapelien markkinointi
Viime vuosina Suomessa on keskusteltu runsaasti rahapelien mainostamiseen liittyvistä tekijöistä.
Uudistettu arpajaislaki astui voimaan 1.10.2010, ja lain keskeiset muutokset koskivat nimenomaan
markkinointia. Laittomien rahapelien mainonta on edelleen kiellettyä, mutta uudessa laissa myös
luvalliselle rahapelien markkinoinnille määriteltiin perusteet. Lain mukaan markkinoinnin keinoin
ei saa houkutella alaikäisiä pelaajiksi, eikä esittää runsasta pelaamista ihannoivaa kuvaa. Laissa on
myös määritelty pelit, joihin arvioidaan sisältyvän erityisiä pelihaittoja: nettiarvat, vedonlyöntipelit,pelikasino ja kasinopelit, osa rahapeli-automaateista sekä osa totopeleistä. Erityisen pelihaittojen
pelejä ei saa markkinoida pelisalien, pelikasinoiden tai raviratojen ulkopuolella. Uudessa laissa
lisättiin viranomaisten mahdollisuuksia puuttua arpajaislain vastaiseen markkinointiin mm.
markkinointikielloilla ja uhkasakoilla. Lisäksi rikoslakiin lisättiin uusi rikosnimike rahapelirikos(Arpajaislaki 2001/1047, Stakes 2010). Rahapelien mainontaa koskeva lainsäädäntö on
tulkinnanvaraista, ja ulkomaisten rahapeliyritysten lisäksi Veikkaus Oy ja RAY ovat saaneet
Poliisihallituksen arpajaishallinnolta huomautuksia mainonnastaan. Poliisihallitus on katsonut, että
esimerkiksi osa RAY:n pelimainonnasta on rikkonut lakia tarjoamalla elämyksiä ja mielikuvia
pelkän luvallisen informaation sijaan.
Yksityiset pelintarjoajat vähensivät selvästi läsnäoloaan suomalaisessa mediassa arpajaislain
muutosten jälkeen. Tätä havainnollistaa mm. se, että vielä muutamia vuosia sitten TV:ssä esitetyt
pokeriohjelmat sekä lukuisat pokerijulkaisut ovat poistuneet lähes kokonaan markkinoilta.
-

Siinä oli sellainen pelko alla, koska uhkaukset olivat aika kovat. Päätoimittajat ovat sitten vastuussa
henkilökohtaisesti näistä, mikäli rikkoo arpajaislakia. Siinä tuli hetkeksi sellainen seesteisyys
meidän markkinoinnin puolelta, mutta aika paljon ollaan sitten löydetty niin sanottuja laillisia
1213
porsaanreikiä… Mediahan on vienyt pikkuhiljaa toimipaikkoja ulkomaille, että pystyisi sitten
toimimaan. Varsinkin nyt, kun medialle tuli tämä 23 %:n arvonlisävero niin olisi varmasti hyvintervetullutta tämmöinen raha. Huomaa, että he ovat hyvin kiinnostuneita, että miten sen rahan saisi.
(Haastattelu, kansainvälisen rahapeliyrityksen työntekijä)

Rahapeliyhtiöt pystyvät käytännössä kiertämään arpajaislain mainontakieltoa suhteellisen helposti.
Yritykset mainostavat Suomessa kaupallisilla TV-kanavilla, jotka toimivat ulkomailta käsin ja ovat
täten suomalaisen lainsäädännön ulottumattomissa.
Veikkaus Oy:n edustajien mukaan arpajaislain muutoksilla ei ollut kovin merkittäviä vaikutuksia
yrityksen liiketoimintaan. Merkittävimmät muutokset liittyvät markkinointiin.
-

Yksikään lajiliitto tai muu kumppani ei saa laittaa meidän logoa minnekään ilman, että me
tiedetään. Se vaikutus sillä on. Sisällöllisesti ei voida markkinoida urheilupeliä sitä kautta,
mutta meillä on monta muuta viestiä joita me pystytään hyödyntämään. (Haastattelu,
Veikkaus Oy, työntekijä A)-

Ihan samalla tavalla meiltä lähtee tiilenpäitä lukemaan, jos me markkinoinnissa rikotaanarpajaislakia ja niin se pitää olla. Toisaalta ulkomaisten peliyhtiöiden markkinointiin
arpajaislaki antoi helkutin järeät välineet valvojalle. Siellä on uhkasakkoa ja vaikka tämä
avustaminen, että jos meidät saadaan kiinni siitä, että me ollaan avustettu, niin jyrkimmän
tulkinnan mukaan se on arpajaisrikos, josta on säädetty maksimirangaistuksena vankeutta.
(Haastattelu, Veikkaus Oy, työntekijä B)

Verkkosivujensa mukaan Veikkaus Oy käytti vuonna 2010 tuotemainontaan 14,7 miljoonaa euroa.
Mediatilaostoihin käytettiin 10,1 miljoonaa euroa ja tuoteinformaation jakamiseen 0,1 miljoonaa
euroa. Sponsoroinnin pelikohdeyhteistyön kustannukset olivat 3,6 miljoonaa euroa. Yrityksen
tuotemainontaan käytetty panostus kasvoi edellisestä vuodesta noin 10 %.
Peltonen (2010, 101–102) on analysoinut tutkimuksessaan Veikkaus Oy:n ulkoista viestintää
vuonna 2007. Yhteensä kuudestakymmenestä tiedotteesta seitsemän kohdistui suoraan yhtiön
vastuullisuuteen, kun taas suurin osa tiedotteista viesti Veikkaus Oy:n peleihin liittyviä uutisia.
Tällaisia olivat mm. peleistä rahaa voittaneiden henkilöiden henkilökuvat ja peliuudistuksiin liittyvä
uutisointi. Peltonen katsoi valtaosan tiedotteista kuitenkin edustavan mainosinformaatiota, jonka
tarkoituksena oli luoda kuvaa siitä, että Veikkauksen pelien avulla rikastuminen on mahdollista.
Esimerkiksi kuvaukset lottovoittajista sisälsivät usein värikkäitä kertomuksia pelaamiseen liittyvistä
henkilökohtaisista kokemuksista sekä voiton kohtaamisesta. Kuten Peltonen (2010, 102) toteaa:
Veikkaus ei säästele tiedotteissaan emotionaalista kieltä.

13

14

2.3 Kansalaisten rahapeliaktiivisuus ja markkinoiden kehitys
Suomalaiset ovat aktiivisia rahapelaajia. Suosituimmat pelimuodot kansan keskuudessa ovat olleet
Lotto, rahapeliautomaatit sekä raaputusarvat. Suomalaisen rahapelaamisen vuosikirjan (2009)
mukaan rahapeleihin käytettiin vuonna 2008 keskimäärin 1615,75 euroa henkeä kohti. (CisnerosÖrnberg & Tammi 2011). Viime vuosina suomalaisten rahapelaaminen on yleistynyt. Sosiaali- ja
terveysministeriön teettämän Suomalaisten rahapelaaminen 2011 -kyselyn mukaan 78 prosenttia
suomalaisista on pelannut viimeisten 12 kuukauden aikana jotakin rahapeliä. Vuonna 2007 vastaava
osuus oli 74 prosenttia (Turja ym. 2012).
Vuonna 2010 Suomen (monopoli) rahapelimarkkinoiden koko oli 1,53 miljardia euroa
pelikatteella mitattuna2 Vuonna 2010 Veikkaus Oy:llä oli 52,6 %:n, RAY:lla 44,1 %:n ja Fintotolla
3,3 %:n markkinaosuus (Cisneros Örnberg & Tammi 2011). Toimialan kasvukehityksestä kertoo
RAY:n pelien tuoton kasvu vuoden 1990 noin 246 miljoonasta eurosta vuoden 2008 noin 658
miljoonaan euroon. Edes viime vuosien taloudelliset taantumat eivät ole merkittävästi vaikuttaneet
rahapelaamisen määrän, vaikka kasvun voidaankin nähdä hieman tasaantuneen.
-

Kun katsotte viime vuosien kasvua miljoonina euroina, niin kyllähän suomalainen
rahapelikenttä on kasvanut voimakkaasti. Sitten pitää kysyä, että koska sesaturoituu?...Mihin saakka suomalainen rahapelikenttä voi kasvaa? (Haastattelu, Veikkaus
Oy:n työntekijä B)

Suomalaiset pelaavat harmailla markkinoilla, toisin sanoen ulkomaisilla rahapelisivustoilla,
melko suuria rahamääriä. Tämän tutkimuksen haastatteluissa kävi ilmi, että RAY:n ja Veikkaus
Oy:n arviot suomalaisten maan rajojen ulkopuolella pelaamista rahamääristä ovat vaihdelleet 100
miljoonan ja 150 miljoonan euron välillä. Kansainvälisen rahapeliyrityksen edustaja arvioi summan
olevan tätä selvästi suurempi. Tarkkaa lukua tuskin on mahdollista laskea, ja RAY:n sekä
Veikkauksen yhdessä tekemät arviot perustuvat pitkälti pokerscout.com-verkkosivuston tilastoihin.
-

Me puhutaan suurin piirtein ulkomaille pelaamisessa samansuuruisesta slotista, kun ovat
PAF:n Manner-Suomesta tulevat pelit. Kokonaisuutta katsoen ne [pelaamisen määrät] eivät
ole mitenkään merkittävät. (Haastattelu, Veikkaus Oy:n työntekijä B)

Suomalaisten rahapelaaminen 2011 -tutkimuksen vastaajista 21 % oli pelannut internetissä
rahapelejä. Yleisintä internetpelaaminen oli 35–49-vuotiaiden vastaajien keskuudessa. Selvästi
yleisimmin pelataan Veikkauksen sivuilla, jossa oli pelannut 90 % internetissä rahapelejä
pelanneista vastaajista. Ulkomaisten rahapeliyhtiöiden verkkosivuilla oli pelannut 16 %, RAY:nsivuilla 15 %, PAF:n sivulla 11 % ja Fintoton sivuilla 7 % vastaajista (Turja ym 2012).
2

Pelikate saadaan, kun pelien tuotoista vähennetään pelaajille maksetut voitot.

14

15

2.4 Rahapelimonopolien taloudellinen menestyminen
Rahapelimonopolien taloudellinen menestyminen on kehittynyt kysynnän kasvun mukaisesti. Helmikuussa
2012 Veikkaus Oy ilmoitti tehneensä tilivuonna 2011 uuden ennätystuloksensa, 514,5 miljoonaa euroa.
Liikevaihtonsa yritys oli kasvattanut 1792,7 miljoonaan euroon. Kasvua vuodesta 2010 oli siis 6,1
prosenttiyksikköä (Veikkauksen verkkosivut 2012). Suomalaisten rahapeliyhteisöjen liikevaihdon kehitys
vuosina 2006–2010 on esitetty taulukossa 1. Taulukon luvut on kerätty rahapeliyhteisöjen verkkosivuilta.

Taulukko 1 Suomalaisten rahapeliyhteisöjen liikevaihdon kehitys (2006–2010, milj. euroa)
PELIYHTEISÖ

2010

2009

2008

2007

2006

VEIKKAUS OY

1690

1558

1475

1391

1361

RAY3

619

597

619

599

604

FINTOTO OY

210

199

220

208

205

YHTEENSÄ

2519

2354

2314

2198

2170

Taulukon mukaan Veikkaus Oy:n liiketoiminta on kasvanut tasaisesti vuodesta 2006 vuoteen 2010. RAY:nja Fintoto Oy:n liikevaihdot puolestaan ovat pysytelleet melko muuttumattomina. Monopolien yhteenlaskettu
liikevaihto on kasvanut 349 miljoonalla eurolla tarkasteltavana ajanjaksona.
Taulukosta 2 käy ilmi, että suomalaisista rahapeliyhteisöistä Veikkaus ja RAY ovat jo pitkään tehneet
erinomaista taloudellista tulosta. Taulukon 2 luvut perustuvat Veikkaus Oy:n edustajan
tutkimushaastattelussa ilmoittamiin lukuihin. Vuodesta 2005 monopolien yhteenlaskettu liikevoitto on
kasvanut noin 16 %. Tuloksen kasvun veturina on toiminut erityisesti Veikkaus Oy.

Taulukko 2 Suomalaisten rahapelimonopolien liikevoiton kehitys 2005–2011 (milj.euroa)
Vuosi

Veikkaus Oy

RAY

Fintoto Oy

Yhteensä

Kasvu

2005
2006
2007
2008
2009
2010
2011 (arvio)

397
403
421
441
465
501
510

402
413
401
397
374
381
418

2,1
1,2
0
-0,2
0,3
- 0,4
0,3

801
817
822
838
839
882
928

+ 17
+ 16
+5
+ 16
+2
+ 42
+ 46

3

Kasvu
(%)
2,1 %
2,0 %
0,6 %
1,9 %
0,2 %
4,8 %
5,0 %

RAY:n liikevaihto on pelitoiminnan tuotto, josta on vähennetty arpajaisvero.
15

16

2.5 Verotuskäytännöt ja valtion verotulot
Rahapelialan verotusta sääntelee tuloverolaki (1535/1992) sekä arpajaisverolaki (1922/552).
Tuloverolain mukaan verovelvollisen rahana tai rahanarvoisena etuutena saadut tulot ovat
veronalaista tuloa. Arpajaisten kohdalla toimeenpanija on velvollinen maksamamaan arpajaisveron,joka kattaa tuloveron. Tuloverolaissa on rajoitettu veronalaisuutta niin, että Suomessa tai Euroopan
talousalueeseen kuuluvassa valtiossa lainsäädännön mukaisesti toimeenpannuista arpajaisista saatu
voitto ei ole veronalaista tuloa.
Arpajaisverolaki velvoittaa rahapeliyhteisöt maksamaan toimeenpanemistaan arpajaisista
valtiolle arpajaisveroa. Vuodesta 2012 lähtien Veikkaus Oy ja RAY maksavat arpajaisveroa 12 %pelitoiminnan tuotosta eli rahapanosten yhteismäärän ja pelaajille maksettujen voittojen erotuksesta.
Aiempi veroprosentti oli 10. Tutkimushaastatteluissa kävi ilmi, että oletettavasti valtio nostaa
arpajaisveroa uudelleen lähitulevaisuudessa.
-

Arpajaisveron korotus [kymmenestä kahteentoista prosenttiin] tarkoitti sitä, että 17
miljoonaa lähti edunsaajilta valtiovarainministeriölle. Meidän pitää tehdä sinne viimeisen
viivan alle 17 miljoonaa enemmän, jotta ollaan nollatilanteessa. (Haastattelu, Veikkaus
Oy:n työntekijä B)

Arpajaisvero on huomattava tulonlähde valtiolle. Vuonna 2009 rahapeliyhtiöiden arpajaisvero
tuotti valtiolle yhteensä 131 miljoonaa euroa. (Hippos 2010; RAY 2009, 2010; Veikkaus 2010.)
Arpajaisveron tuottamat tulot käytetään valtion menoihin ilman sidoksia (Suomalaisen
rahapelaamisen vuosikirja 2009).

2.6 Veikkaus Oy
Veikkaus Oy on Suomen valtion kokonaan omistama osakeyhtiö, jonka tuotonjaosta päättää
eduskunta ja tuotonjaon toteuttaa Opetus- ja kulttuuriministeriö. Toimintaa valvoo
Sisäasiainministeriö. Koska Veikkaus Oy on toiminut pitkään valtionyhtiönä, on sen toiminta
jossain määrin rinnastettavissa muihin erityistä tehtävää hoitaviin valtionyhtiöihin, kuten Finnair,
Alko tai Yleisradio. Julkiset rahapeliyhtiöt eivät kuitenkaan ole tarkkaan ottaen monopoleja, vaan
ne toteuttavat rahapelejä valtion myöntämän luvan turvin. Lisäksi RAY on yhdistys, jonka takana
on joukko yleishyödyllisiä alayhdistyksiä. Fintoto on hevosurheilualan hallinnoima yhtiö. Näin
ollen Veikkaus Oy on itse asiassa rahapeliyhtiöistä ainoa todellinen valtionyhtiö (Peltonen 2010).
Veikkauksen toimilupa mahdollistaa raha-arpajaisten sekä veikkaus- ja vedonlyöntipelien
järjestämisen arpajaislain 1§:n 2 momentin 1 kohdan mukaisesti. Veikkaus Oy:n ensimmäinen tuote
oli Vakioveikkaus ja tätä nykyä erilaisia pelejä on tarjolla noin 30. Yritys jakaa pelinsä seuraaviin
16

17

ryhmiin: haaveilu (lotto- ja jokeripelit), harrastaminen (urheilu- ja ravipelit), jännitys (Keno ja
arvat) sekä yhteisöllisyys (Veikkausbingo ja Luontoarpa) (kts. Veikkauksen vuosikertomus 2009;
Pollari 2010). Huomionarvoista on, että arpajaislain muutosten myötä Veikkaus Oy menetti Vpelinsä (ravipelit) vuoden 2012 alusta lähtien Fintotolle. V-peleistä tuli vuonna 2010 Veikkauksenliikevaihdosta noin 3 %.
-Hevospelien siirto tekee meille 17 miljoonan pelikateaukon. Toisaalta Eurojackpot tuleemaaliskuussa. Me on tuotu uusia tuotteita, että pystytään paikkaamaan sitä. (Haastattelu,
Veikkaus Oy:n työntekijä B)

Veikkaus Oy:n liikevaihdon tarkastelu peliryhmittäin osoittaa, että lottopelit ovat selvästi
merkittävin tulonlähde yritykselle. Tämä korostui myös Veikkaus Oy:n edustajien haastatteluissa.
-

Lotto on meille edelleen se, joka tuo kolmanneksen liikevaihdosta. Ja kun vielä kate on
meille niin, että yhdestä pelatusta eurosta meille jää pelikatteena tänne puolet. Se on
hyväkatteinen peli, jopa vähän enemmän…Se ei aiheuta peliongelmia käytännössä juuri
ollenkaan, mutta se on kansanpelinä, jota pelataan pienillä panoksilla ja laajalla pohjalla,
ihan optimipeli. (Haastattelu, Veikkaus Oy:n työntekijä B)

Vuonna 2010 haaveilupelit toivat 45,1 %, jännityspelit 32,3 % ja harrastamispelit 22,6 %yrityksen liikevaihdosta (Veikkaus Oy 2010).
Taloudelliselta tulokseltaan Veikkaus Oy on yksi Suomen tuottavimmista yhtiöistä.
Opetusministeriö jakaa Veikkaus Oy:n tuotosta varoja jakosuhdelain 1 §:n mukaan 38,5 % taiteen,
25 % urheilun ja liikuntakasvatuksen, 17,5 % tieteen ja 9 % nuorisotyön edistämiseen. Lisäksi 10 %tuotosta jaetaan vuosittain erikseen määriteltäviin kohteisiin. Taiteen edunsaajia ovat mm. museot,
oopperat sekä erilaiset kulttuuritapahtumat. Liikunnan veikkausvoittovaroilla tuetaan mm.
liikuntapaikkarakentamista, liikuntajärjestöjä, liikunnan tutkimusta, lasten ja nuorten liikuntaa sekäurheilukoulutusta. Tieteen suurin edunsaaja on Suomen Akatemia. Suurin osa nuorisotoiminnanvaroista on puolestaan suunnattu nuorten kansalaisjärjestötoiminnan tukemiseen sekä
harrastetoimintaan (esim. nuorisoseurat) (Suomalaisen rahapelaamisen vuosikirja 2009).
Veikkaus Oy:n asiantuntijoiden haastatteluissa korostettiin useaan otteeseen sitä, että
Veikkauksen tehtävä on tuottaa varoja edunsaajille järjestämällä rahapelejä. Edunsaajiin kuuluu
liikunta laajasti, kun taas huippu-urheilu on vain yksi pieni, joskin näkyvä, osa edunsaajia.
Veikkauksen asiantuntijoiden mukaan liikunnan valtionavustuksista 99,6 % oli peräisin
Veikkauksen asiakkailta.
Veikkauksen rekisteröityneiden asiakkaiden määrä nousi vuonna 2010 yli 1 223 000:een(Veikkauksen verkkosivut 2012). Liiketoiminnan laajuudesta viestii myös se, että vuonna 2008

17

18

Veikkauksen pelejä pelattiin keskimäärin jokaista yli 15-vuotiasta kansalaista kohden 333,61 euroa
vuodessa.
Aktiivisten rahapelaajien internetfoorumeilla Veikkaus Oy:tä on, huolimatta palautusprosenttien
nostoista, kuitenkin usein kritisoitu alhaisesta palautusprosentista verrattuna kansainvälisten
rahapeliyritysten prosentteihin. Palautusprosentilla tarkoitetaan sitä määrää pelien liikevaihdosta,
joka palautuu pelaajille voittoina. Veikkaus Oy:n palautusprosentit vaihtelevat peleittäin. Korkein
kohdekohtainen palautusprosentti on kiinteän kertoimen Pitkävedossa (88 %). Muuttuvan kertoimen
vedonlyöntipeleissä palautusprosentti on 70–85 % pelien liikevaihdosta. Raviveikkausten
palautusprosentti on 65 ja Vakion 55. Veikkauksen onnenpeleissä – Lotossa, Viking Lotossa ja
Jokereissa maksetaan pelaajille takaisin voittoina keskimäärin 40 prosenttia pelien
kokonaisvaihdoista. Päivittäin arvottavissa numeroveikkauksissa, kuten Kenossa, palautusprosentti
on 45–65. Veikkauksen raha-arvoissa palautetaan pelaajille 45–60 prosenttia pelien
kokonaisvaihdoista (Veikkauksen verkkosivut 2012).
-

Jos kilpailua tulee enemmän, niin kilpaillaan palautusprosenteilla. Semmoinen, joka pystyy
myymään Maltalta minne tahansa, niin niillä voi palautusprosentti olla 97–98. Heille riittää
hyvin pieni siivu, koska volyymit ovat niin isot. Jotta meille jää jotain mitä tulouttaa
edunsaajille, niin me ei päästä millään sinne samoihin prosentteihin. Paitsi sitten, joskilpailu vapautetaan ja mekin voidaan myydä, niin totta hiivatissa mekin voidaan nostaa.
(Haastattelu, Veikkaus Oy:n työntekijä B)

Vuonna 2010 Veikkaus uudisti yhteistyössä informaatioteknologiayritys GTECHin kanssa koko
verkkopelialustansa. Veikkauksen edustajien haastattelussa kävi ilmi, että tämä uudistus (yhdessä
peliuudistusten, uusien tuotteiden ja uuden asiakkuudenhallintajärjestelmän kanssa) oli merkittävä
tekijä yrityksen liikevaihdon ripeässä kasvussa.
Vuonna 2011 Veikkaus Oy perusti Veikkaus Solutions -nimisen tytäryhtiön selvittämään
kansainvälisiä liiketoimintamahdollisuuksia. Yhtiön tavoitteena on yhdessä yhteistyökumppaneidenkanssa saada rahapelilupia eri maista ja näin rakentaa rahapeliliiketoimintaa Euroopan talousalueen
ulkopuolella. Juridisten selvitysten mukaan Veikkaus Oy ei voi kilpailuoikeudellisista syistä
johtuen toimia Suomen rajojen ulkopuolella, mutta erillisen tytäryhtiön kautta toiminta on laillista.
EU:n sisämarkkinaoikeudellisista syistä johtuen uuden tytäryhtiön toiminnan tulee kuitenkintapahtua Euroopan talousalueen (ETA) ulkopuolella (Veikkauksen verkkosivut 2012). Veikkaus
Oy:n edustajien mukaan, yritys näkee ETA-alueen ulkopuolelta mielenkiintoisiksi mm. Brasilian ja
Venäjän markkinat.

18

19

2.7 RAY
Raha-automaattiyhdistys (RAY) koostuu lähemmäs sadasta sosiaali- ja terveysalalla toimivasta
järjestöstä. RAY on julkisoikeudellinen yhdistys, jonka tehtävänä on hankkia pelitoiminnalla varoja
vapaaehtoisten sosiaali- ja terveysjärjestöjen työn tueksi. RAY jakaa pelivoitoistaan tukea noin
tuhannelle sosiaali- ja terveysalan järjestölle. Yhdistyksen pelitarjontaan kuuluvat raha-automaatit
ja kasinopelit. Raha-automaatteja on sijoitettu kauppoihin, kioskeihin, huoltoasemille, ravintoloihin,
hotelleihin, baareihin ja kahviloihin. Lisäksi RAY pyörittää omia pelisalejaan sekä omistaa Suomen
toistaiseksi ainoan kasinon (Grand Casino Helsinki), joka on toiminut vuodesta 1991 (Jaakkola
2009, RAY:n verkkosivut 2012).
RAY:n toiminnan laajuudesta kertoo se, että yhdistys harjoitti vuoden 2010 lopussa rahapeliautomaattitoimintaa yhteistyössä 5 000 yritysasiakkaan kanssa 7 747 paikassa. Yrittäjien tiloissa
automaatteja oli 17 070 kappaletta. Omia pelisaleja RAY:llä oli 76, joissa oli yhteensä 2380
peliautomaattia ja 64 kasinopelipöytää. Lisäksi kasinopelitoimintaa harjoitettiin sadoissa
ravintoloissa. RAY:n pelitoiminnan tuotoista yli 90 % kertyy raha-automaateista. RAY:n pelejä
pelattiin vuonna 2008 jokaista suomalaista kohden keskimäärin 1296,85 eurolla. Jokaista yli 15vuotiasta kansalaista kohden luku oli 1558,79 euroa vuodessa. (Suomalaisen rahapelaamisen
vuosikirja 2009). RAY:n toiminta on selvästi voitollista. Esimerkiksi vuonna 2010 yhdistys teki yli
380 miljoonan euron suuruisen voiton. Sen palveluksessa oli 897 kokoaikaista työntekijää (RAY:ntilinpäätös 2010).
Haastatellun RAY:n työntekijän mukaan yhdistyksen tyypillisin asiakas on alle 30-vuotias mies.
Tämä RAY:n tilaamiin tutkimuksiin perustuva havainto haastaa osaltaan myytin, jonka mukaan
suurin raha-automaatteja pelaava ryhmä olisivat eläkeläiset.
-

Julkisuus ajattelee, että mummot pelaa suhteessa kaikkein eniten. Mikä on sinänsä hassua, että
nimenomaisesti demografisesti ajateltuna kuusikymppiset naiset ovat aina käyttäneet kaikkein
vähiten aikaa ja rahaa pelaamiseen …Tyypillisin paikka missä alle kolmekymppiset pelaa on baari.
Suurin osa suomalaisista ei käy baarissa, varsinkaan illalla. Kaikki käy kuitenkin ruokakaupassa.
Missä vanhat ihmiset tapaa toisiaan? Ruokakaupan aulassa, jossa ilmiö on näkyvin. Se pistää
silmään siinä. (Haastattelu, RAY:n työntekijä)

RAY on investoinut viime vuosina runsaasti korttimaksamiseen ja maksutapa onkin yleistynyt
selvästi. Esimerkiksi vuonna 2010 korttiostoja tehtiin yhteensä yli kaksi miljoonaa kappaletta
kaikkiaan 139 140:llä eri kortilla (RAY:n tilinpäätös 2010). Vuonna 2011 korttimaksaminen oli
edelleen selvässä kasvussa (n. 86 %:n kasvu). Kortilla pelatessaan asiakkaan pitää asettaa
pelaamiselleen vuorokausirajat, joita hän ei voi ylittää. Vuorokausikohtaisen pelirajan oletusarvo on
50 euroa, mutta pelaaja voi itse valita kortilleen rajan 0-100 euron väliltä. Enimmillään pelaaja voi
siis hävitä vuorokaudessa 100 euroa korttia kohden, eikä pelejä voi pelata luotolla. Vuoden 2011
loppuun mennessä maksupäätteellisiä rahapeliautomaatteja oli noin 11 000, joka on noin 4000
19

20

enemmän kuin edellisvuonna. (RAY:n verkkosivut 2012.) RAY:n investointimotiivit
korttimaksamiseen ovat käytännönläheiset: ihmisten maksukäyttäytyminen siirtyy korttirahansuuntaan samalla kun käteisen rahan käytön vähenee.
-

Nykyään reilut 70 % päivittäistavaroista maksetaan kortilla. Todettiin, että tämä on meidän
kannalta kestämätöntä. On hankala pelata peliautomaattia, jos ei ole käteistä. … Se
kärjistyy siihen, että nuoret miehet tyypillisesti pelaa baarissa. Se on paikka johon ne
heittää kortin takataskuun, eikä niillä ole käteistä siellä. Se oli käytännön sanelema juttu.
...Ensimmäinen mielikuva kaikilla oli, että nyt ne vie viimeisetkin rahat meiltä… Se debitkortti järjestelmä on rakennettu niin, että jokaisen on kuitenkin pakko asettaa
maksimimäärä, jonka voi hävitä päivässä…Jos haluat nostaa rajaa, niin voit nostaa, mutta
se astuu voimaan vasta vuorokauden päästä. (Haastattelu, RAY:n työntekijä)

Korttimaksamisen ei voi nähdä tuovan juurikaan uusia keinoja ongelmapelaamisen
kontrollointiin. Koska automaatteja voi pelata myös käteisellä, löytävät ongelmapelaajat helposti
tavan kiertää rajoituksia. Käytännössä tämä toimii esimerkiksi niin, että pelaaja käy nostamassa
pankkiautomaatilta lisää rahaa pelaamiseensa ja maksaa pelit käteisellä pelitilinsä päiväkohtaistenrajoitteiden täytyttyä.
RAY on hiljattain aloittanut myös kattavan sähköisen pelitoiminnan. Virallisesti RAY:ninternetkasino ja -pokeri aloittivat toimintansa 29.11.2010. Reilussa kuukaudessa pelitoiminnantuottoa kertyi noin 2,4 miljoonaa euroa ja rekisteröityneitä asiakkaita noin 60 000. Vuosi palvelun
lanseeraamisen jälkeen rekisteröityneitä pelaajia oli jo noin 139 000. RAY tiedotti joulukuussa
2011, että kuluvalle vuodelle asetettu 28 miljoonan euron tuottotavoite saavutettaisiin. Lisäksi RAY
ilmoitti, että sen tuotot olivat kasvaneet lähes 10 % edellisvuoteen verrattuna (RAY:n verkkosivut2012).
RAY pyrkii kontrolloimaan ongelmapelaamista sähköisissä peleissään mm. pelitilin avulla.
Pelitilin saldon ylärajaksi asetetaan 5 000 euroa, eikä sinne voi tallettaa rahaa kello 24–06 välisenä
aikana. RAY on asettanut nettiraha-automaattipeleilleen sekä yksin pelattaville nettikasinopeleilleen
500 euron vuorokautisen kulutusrajan. Toisia pelaajia vastaan pelattavissa nettikasinopeleissä ei
kuitenkaan ole vuorokautista kulutusrajoitusta. RAY:n asiantuntijan mukaan nettipeleistä
kasinopelit ovat nettipokeria selvästi suositumpia.
Internetpelaamisen alustansa RAY on hankkinut Playtech Limitediltä, jota käyttävät myös monetkansainväliset (yksityiset) pelintarjoajat. Syy ulkomaisen alustan hankkimiseen oli RAY:nasiantuntijan mukaan se, että alalla tarvitaan hyvin erikoistunutta osaamista mm.
verkkoturvallisuuteen liittyen ja globaalin yrityksen uskotaan tätä tarjoavan.
On perusteltua todeta, että RAY lähti online-pelimarkkinoille varsin myöhään. Haastatteluissa
kävi ilmi, että yhtiössä oli kuitenkin jo tiedostettu pidemmän aikaa esimerkiksi internetpokerinsuosion kasvu, vaikka sähköisen pelaamisen suosion kasvunopeus yllättikin yrityksen. Tosin vielä
20

21

vuonna 2008 RAY:n toimitusjohtaja totesi yhdistyksen suhtautuvan pidättyväisesti internetjakelun
aloittamiseen. Perustelut tuolloiselle kannalle olivat, että pelaamisen sosiaalisten haittojen arvioitiin
lisääntyvän sähköisen pelitarjonnan myötä, ja sähköisen jakelun nähtiin muodostavan riskin RAY:nmonopoliasemalle EU-lainsäädännön näkökulmasta (Mönkäre 2008).
RAY:n sähköisen peliympäristön lanseerauksessa otettiin mallia Ruotsista, jossa Svenska Spelavasi oman internetpokerinsa muutamaa vuotta aikaisemmin. Ruotsissa asian tiimoilta käytiin
paljon yhteiskunnallista keskustelua. Huomionarvoista on, että niin paikallinen kansanterveyslaitos(SNIPH; Swedish National Institute for Public Health) kuin peliviranomainenkin (Lotteri
inspektionen) suosittelivat valtiota hylkäämään Svenska Spelin lupa-anomuksen internetpokerin
aloittamiseksi. SNIPH:n perustelut suositukselle liittyivät kasvavan pelaamisen mukanaan tuomiin
lieveilmiöihin ja Lotteri Inspektionenin siihen, että päätöksen nähtiin vaarantavan Ruotsin nykyisen
pelijärjestelmän oikeutuksen EU-lainsäädännön näkökulmasta. Ruotsin hallitus kuitenkin päätti
myöntää Svenska Spelille luvan internetpokerin aloittamiseen perustellen päätöstään mm. sillä, että
ruotsalaiset pelaajat pelasivat yhä enenevässä määrin ulkomaisilla pelisivustoilla. Svenska Spelininternetpokerista tuli nopeasti hyvin suosittu ja se lisäsi ruotsalaisten pokerinpelaajien määrää
selvästi. Ruotsissa arvioitiin vuonna 2007 olleen noin 200 000 internetpokerin pelaajaa, joista noin
70 000 aloitti pelaamisensa Svenska Spelin kautta. Huomionarvoista on kuitenkin se, että vain
puolet näistä uusista pelaajista jatkoi pelaamistaan pelkästään Svenska Spelin pokerialustalla.
Toisin sanoen voidaan arvioida, että noin 35 000 uutta pelaajaa ryhtyi pelaamaan myös
kansainvälisillä sivustoilla (kts. myös Jonsson 2009). Noin 20 000 ruotsalaista pelaajaa siirtyi
muilta sivustoilta pelaamaan Svenska Spelin sivustolle. Samanaikaisesti internetpokerista johtuviin
pelaamisongelmiin
liittyvät
soitotlisääntyivät
Ruotsinpeliongelmaisia
auttavissa
puhelinpalveluissa. Cisneros Örnberg ja Tammi (2011) toteavatkin, että internetpokerin lanseeraus
oli ruotsalaisen kansanterveyden näkökulmasta kyseenalainen teko (SOU 2006:11; SOU 2008: 36;
Cisneros Örnberg & Tammi 2011).
Vuonna 2007 Suomessa arvioitiin olleen noin 125 000 internetpokerin pelaajaa (Tammi 2007).
Pohdinta suomalaisesta internetpokerista alkoi kiihtyä pian Ruotsin mallin lanseerauksen jälkeen.
Erityisesti Terveyden- ja hyvinvoinnin Laitos (THL) oli kriittinen RAY:n internetpokerin ja
internetkasinon lanseerausta koskeneita suunnitelmia kohtaan. THL vetosi kannanotoissaan
samoihin argumentteihin kuin SNIPH ja Lotteri inspektionen olivat tehneet aikaisemmin Ruotsissa.
Hallitus päätti kuitenkin Ruotsin tapaan myöntää RAY:lle pelilisenssin sekä internetpokeriin ettäinternetkasinoon. Cisneros Örnberg & Tammi (2011) toteavatkin, että vaikka Suomi tuli Ruotsia
myöhemmin sähköisille pelimarkkinoille, laajensi suomalainen rahapelimonopoli internetkasinon
myötä toimialuettaan ruotsalaista mallia enemmän.
RAY:n työntekijät pitävät yhdistyksen kilpailuetuna kotimaisuutta, luotettavuutta ja hyvää
mainetta. Haasteita aiheuttaa puolestaan erityisesti pokeripuolella se, että pokeri vaatisi isojapelaajavolyymeja ja paljon pöytiä, jotta se alkaisi kiinnostaa kansainvälisillä sivustoilla pelaavia

21

22

pokeriharrastajia. Eräs tapa saada lisää pelaajavolyymia olisi aloittaa yhteistyö kansainvälisten
pokerin tarjoajien kanssa. Tämä vaatisi kuitenkin lakiuudistuksia sekä suurta poliittista keskustelua.
-

Katsoo Veikkausta, niin onhan niillä ollut Viking Lotto pitkään. Ei se täysin mahdotonta ole.
Niillä on sama idea siitä, että saadaan lisää pelaajia, että saadaan isompia jackpoteja… On
sitä mietitty... Pitää ensin hakea kokemuksia mihin markkinat kehittyy täällä. (Haastattelu,
RAY:n työntekijä)

22

23

3

ONGELMAPELAAMINEN JA RAHAPELIMARKKINOIDEN SÄÄNTELY

3.1 Ongelmapelaamisen määrittely
Rahapelimarkkinoiden monopoleja perustellaan sosiaalisten ongelmien ehkäisyllä. Kun esimerkiksi
sähköisesti välitettävien rahapelien tarjontaa kuluttajille rajoitetaan, vedotaan tarpeeseen suojata
pelaajia ja ehkäistä ongelmapelaamista. Ongelmapelaamista kuvataan pakottavana pelihaluna, johon
pelaamisen kielteiset vaikutukset tai tarve lopettaa pelaaminen eivät vaikuta (Euroopan Komissio2011). Ongelmapelaamisen määrittely on kuitenkin todettu haastavaksi. Yleisiä linjauksia
määrittelyyn liittyen on kuitenkin hyväksytty. Näitä linjauksia ovat (edellä mainittujen lisäksi)esimerkiksi pelaaminen, joka häiritsee tai vahingoittaa toistuvasti pelaajan perhesuhteita, hänen
työssäkäyntiään tai taloudellista tilannettaan tai aiheuttaa pelaajalle ongelmia fyysisellä tai
psyykkisellä tasolla (kts. esim. Taskinen 2007; Griffiths 2008, 127). Kenties määrittelyn
vaikeudesta johtuen aiempi tutkimus on tehnyt peliongelmaisten määrästä hieman ristiriitaisia
tulkintoja. Läheisempi tarkastelu osoittaakin, että peliongelman määritelmät ja tasot ovat vaihdelleet
tutkimusten välillä. Yleisimmät käytössä olevat peliongelmaisten seulontavälineet ovat DSM-IV(Diagnostic and Statistical Manual of Mental Disorders; kts. American Psychiatric Association
1994) sekä SOGS (the South Oaks Gambling Screen; kts. Lesieur & Blume 1987).
-

Se riippuu täysin miten sen määrittelee. On erilaisia mittareita. Meillä on ehkä viisi erilaista
kirjainyhdistelmää [kuvaamaan erilaisia mittareita]. (Haastattelu, RAY:n työntekijä)

Kuten Pollari (2011) toteaa, ongelmapelaamisen ja peliongelmien tasoja nähdään usein olevankahdesta neljään. Peliriippuvaisten, eli henkilöiden joille pelaaminen on pakonomaista tai
patologista, nähdään usein edustavan ongelmapelaamisen vakavinta tasoa.

3.2 Ongelmapelaamisen laajuus ja taustatekijät
Euroopan Komission vihreän kirjan (2011) mukaan aiempi tutkimus on osoittanut, että
ongelmapelaajien määrä väestöstä vaihtelee maittain. Vuonna 2009 Iso-Britanniassa
ongelmapelaaminen kosketti vain 0,5 % 4 väestöstä, kun taas Virossa vastaava luku oli peräti 6,5 %(Griffiths 2009). Euroopan komission (2011) arvion mukaan peliriippuvaisia vaikuttaisi olevan 0,33,1 % koko (EU:n) väestöstä. Komission tulkinnan mukaan on vaikea vetää suoraa yhteyttä
etärahapelaamisen (sähköisen pelaamisen) ja peliriippuvuuden muodostumisen välille.
Asiantuntijoiden näkemykset ovatkin toistaiseksi melko hajanaisia asian suhteen. Useissa
tutkimuksissa on osoitettu, että peliongelmaiset kärsivät usein myös muista ongelmista, kuten
päihderiippuvaisuuksista tai mielenterveysongelmista (esim. Jonsson 2007; Olason 2007; Kessler
4

Vuonna 2010 tämän luvun arvioitiin olevan noin 0,7 % - 0,9 % yli 16-vuotiaista briteistä (Wardle ym. 2011).

23

24

ym. 2008; Mäkelä ym. 2010). Lisäksi tutkimusten mukaan alhainen koulutustaso sekä alhainen
sosioekonominen status korreloivat jossain määrin peliongelmien kanssa (esim. Kessler ym 2008;
Heiskanen 2011).
Euroopan komission (2011) mukaan ongelmapelaamiseen vaikuttavat eniten seuraavat tekijät:
1. Tilanteen toistuvuus. Mitä lyhyempi aika itse pelin ja pelipanoksen asettamisen välillä on, sitä
suurempi on riski ongelmapelaamisen näkökulmasta.
2. Tuloksen selviämisnopeus. Panoksen asettamisesta tuloksen selviämiseen kulunut aika. Mitä
lyhyempi aika, sitä suurempi on riski ongelmapelaamisen näkökulmasta.
3. Saatavuus ja sosiaalinen ympäristö. Pelien helpolla saatavuudella on yhteys ongelmapelaamiseen.
4. Pyrkimys voittaa tappioita takaisin tai lähellä voittoa -tilanteet. Mitä suuremmat voitot ja
todennäköisyys voittaa, sitä suurempi harhaluulo että jo hävityt rahat voi voittaa takaisin. Näin ollen
sitä suuremmaksi kasvaa myös ongelmapelaamisen riski..
5. Mielletyt taidot ja osallisuus. Mahdollisuus osallistua rahapelitilanteeseen ja käyttää omia taitojaan
voittomahdollisuuksien arvioimiseksi vahvistavat ”läheltä piti”-psykologiaa. Pelaaja tuntee, että voi
kontrolloida peliä ja tätä kautta ongelmapelaamisen riski kasvaa. Tähän sisältyy panoksen suuruuden
vaihteleminen. On huomionarvoista, että vaikutus saattaa vahvistua, jos peliin katsotaan tietyltä osin
liittyvän taitoa (pikemminkin kuin pelkkää onnea).
6. Kaupallinen viestintä, joka saattaa johdatella ns. haavoittuvia ryhmiä (esim. lapset ja vanhukset)
pelaamaan.

Tämän tutkimuksen kannalta keskeinen asia on listan viidennen kohdan (mielletyt taidot ja
osallisuus) yhteys urheiluvedonlyönnin ja pokerin aiheuttamiin peliongelmiin. Suorista
urheilutapahtumista harjoitettavaan vedonlyöntiin (esim. live-vedot) liittyy lisäksi ensimmäinen
riskitekijä (tilanteen toistuvuus) (Euroopan komissio 2011). Väitteelle, jonka mukaaninternetpelaamiseenliittyisi
huomattavastimuuta
rahapelaamista
suurempi
riski
ongelmapelaamiseen, ei ole tutkimuksissa löydetty vakuuttavaa näyttöä. Erityisesti tämä korostuu
tarkasteltaessa internetissä tapahtuvaa urheiluvedonlyöntiä. Harvard Medical Schoolin
riippuvuuksia tutkivassa yksikössä on analysoitu yksittäisten pelaajien pitkän aikavälin
pelaamiskäyttäytymistä suurilla ja kansainvälisillä tutkimusaineistoilla. Yksityisen Bwin Group peliyhtiön tarjoamalla aineistolla toteutetun tutkimuksen mukaan sähköisen urheiluvedonlyönnin
asiakkaista 99 %:lla ei ilmennyt mitään epänormaalia rahapelikäyttäytymistä. 5 Sähköisten
kasinopelien pelaajista vastaava osuus oli 95 % (Labrie ym. 2007 & 2008; LaPlante 2008). IsoBritanniassa tehdyssä tutkimuksessa puolestaan havaittiin, että sähköisesti välitettävissä
rahapeleissä peliriippuvuus oli vähäisempää kuin tietyntyyppisissä reaaliympäristöissä pelattavissa
peleissä. Tutkimuksen mukaan peliriippuvuus vaikutti liittyvän ennemminkin uusien ja siten

5

Tutkimuksen aineisto koostui satunnaisotannalla sähköisestä peliympäristöstä valituista lähes 50 000
kasinopelaajasta, jotka tulivat 80 eri maasta. Vertailuaineisto koostui lähes vastaavasta määrästä urheiluvedonlyöjiä.

24

25

houkuttelevien pelityyppien markkinoille tuloon kuin siihen, pelattiinko niitä sähköisessä vai
reaaliympäristössä (Wardle ym. 2007)

3.3 Peliongelmat ja niiden ehkäiseminen Suomessa
Suomessa ongelmapelaamisen tutkimus on ollut melko vähäistä ja tutkimuksista on vastannut
pääosin sosiaali- ja terveysministeriö (yhteenveto ja keskustelua tutkimuksista; Jaakkola 2009).
Jaakkolan (2009) mukaan Suomessa ei ole panostettu riittävästi peliongelmien ehkäisyyn ja
hoitoon. Hän myös toteaa, että terveydenhuollon ammattilaisten tietoutta peliongelmista ja niiden
hoidosta tulisi lisätä. Tämä näkemys tietotaidon puuttumisesta peliongelmaisten hoidon parissa
nousi esiin myös tämän tutkimuksen haastatteluissa. Tulos on hieman yllättävä, sillä väestökyselyn(Aho & Turja 2007) ja nuorisotutkimuksen (Ilkas & Aho 2006) perusteella noin 3 % yli 15vuotiaista kansalaisista kuuluu ongelmapelaajiin. Näistä vajaa 1 % luokitellaan peliriippuvaiseksi.
Vaikeasti peliriippuvaisia ja pikaista apua tarvitsevia arvioidaan olevan yli 15-vuotiaista
suomalaisista noin 0,1 % (Pollari 2011). Suomalaisten rahapelaaminen 2011 -tutkimuksen luvut
ovat samansuuntaisia edellä esiteltyjen lukujen kanssa (ks. Turja ym. 2012).
Peliongelmien mittaaminen on metodologisesti haastavaa. Tutkimushaastatteluissa nousi
kuitenkin esiin, että RAY:n pitkittäiset tutkimusotokset (vuodesta 1994 lähtien) indikoivat, ettei
peliongelmaisten määrä ole Suomessa ainakaan nousussa. Tämä on mielenkiintoista, sillä erityisesti
suomalaisille rahapelaajille tarjottavien sähköisten pelimuotojen määrä on kasvanut selvästi
viimeisen vuosikymmenen aikana. Mainitsemisen arvoista on myös se, että peliongelmaisten
suhteellisella määrällä ei vaikuttaisi olevan juurikaan yhteyttä siihen, kuinka säännellyt
rahapelimarkkinat kussakin maassa ovat. Esimerkiksi Iso-Britannian lisenssipohjaisillarahapelimarkkinoilla on aiempien tutkimusten perusteella Suomen säänneltyjä markkinoita
vähemmän peliongelmaisia. Itse asiassa Griffithsin (2009) tutkimuksen mukaan Suomenpeliongelmaisten määrä vaikuttaisi olevan yksi Euroopan korkeimmista.6
Tunnetuin peliongelmaisia auttava taho Suomessa on valtakunnallinen puhelinpalvelu Peluuri,
joka on viime vuosina panostanut myös internetin kautta tapahtuvan palvelun lisäämiseen. Palvelun
tuottavat A-klinikkasäätiö ja Sininauhaliitto. Peluurin ydintoiminnan rahoittavat Fintoto Oy, Rahaautomaattiyhdistys ja Veikkaus Oy. Peluuri tilastoi palveluun tulevat puhelut, joita vuonna 2010 oli
yhteensä 1120 kappaletta. Näistä soitoista tuli pelaajilta 787 ja pelaajien läheisiltä 290 puhelua.
Loput puheluista koostuivat mm. sosiaali- ja terveyspalveluiden työntekijöiltä tulleista soitoista.
Verrattaessa Peluurin vuoden 2010 tilastoja vuoteen 2009 on huomionarvoista se, että
nettipelaamista koskevat yhteydenotot olivat laskussa, kun taas rahapeliautomaattien pelaamista
6

Vaikka maakohtaiset mittarit poikkeavatkin tutkimuksissa usein toisistaan, on Griffithsin (2009) tutkimuksen mukaan
esimerkiksi ruotsalaisten ongelmapelaamisen määrä arvioitu selvästi suomalaisia ongelmapelaajia pienemmäksi.
Molemmissa maissa käytetty mittari oli SOGS-R. Esimerkiksi DSM-IV mittarit arvioivat tyypillisesti ongelmapelaajien
määrän pienemmäksi kuin SOGS-mittarit (kts. esim. Griffiths 2009, 63).

25

26

koskevat soitot olivat puolestaan hienoisessa kasvussa. Seurannassa on kuitenkin vain kaksi
perättäistä vuotta, joten yleistäviä päätelmiä tällaisella aikasarjalla ei ole mahdollista tehdä. Lisäksi
Peluurin asiakkaat eivät edusta koko ongelmapelaajien joukkoa. Tilastoissa näkyvät vain nepelaajat, jotka hakevat apua ongelmiinsa. Osa peliongelmaisista ei joko halua ottaa yhteyttä ja
hakea apua, tai ei yksinkertaisesti tiedä palvelusta. Kansainvälisten tutkimusten mukaan vain 10–20% ongelmapelaajista hakeutuu hoitoon. Näin ollen Peluurin soittomääristä ei voi suoraan vetää
johtopäätöksiä peliongelmien yleisyydestä tai siinä tapahtuvista muutoksista (Pajula & Aaltonen2010).
Peluurin tilastojen mukaan ongelmapelaamisen selvästi merkittävin lähde ovat rahapeliautomaatit. Rahapeliautomaatit mainittiin pääasiallisena ongelmien aiheuttajana vuonna 2010
useammin kuin vuonna 2009. Niiden prosenttiosuus Peluurin tilastoissa nousi vuoden aikana kuusi
prosenttiyksikköä 65 %:iin (Pajula & Aaltonen 2010).
Taulukko 3 Peluurin ongelmapelaajat, pääasiallisesti pelatut pelit vuosina 2009 ja 2010.
Pääasiallinen peli2010 (%) (n=790)

Rahapeliautomaatit

65 %2009 (%)(n=757)59 %Kasino ja kasinopelit

3%3%Rahapelit internetissä

13 %

16 %

Internet-pokeri
Internet, vedonlyönti

7%
0%

11 %
0%

Vedonlyönti, Veikkaus

3%

4%

Keno, Veikkaus

1%0%

Muut, Veikkaus

1%2%Ravi- ja totopelit

1%1%Muut rahapelit

1%1%Yhteensä
Tietokone- ja videopelit

96 %
4%

98 %
2%

YHTEENSÄ,KAIKKI

100 %

100 %

Kuten edellä on todettu, ovat Peluurin tilastot yleistämisen näkökulmasta ongelmallisia, koska tarkasteltava
otos on pieni ja erittäin painottunut. Tilastoja voidaan kuitenkin pitää indikatiivisina.

-

Sinne ottaa yhteyttä ihmiset, joilla on ongelma ja jotka on ylittäneet sen kynnyksen, että he ottavat
yhteyttä johonkin. Se porukka on hyvin valikoitunutta. Kyllähän siitä jotain indikaatiota tietysti saa,
mutta esimerkiksi se mitkä pelit aiheuttaa eniten ongelmia? No, peliautomaatit varmaan aiheuttaa
globaalisti eniten ongelmia, mutta Peluuri kysyy ensisijaista peliä. Siellä jää tavallaan kattamatta ne26

27
kaikki muut pelit. Usein pelaajat ovat sekakäyttäjiä ja pelaa vähän kaikkea muutakin…Jos otetaan
vaikka joku trendi, niin kyllä varmasti vaikuttaa myös se paljonko Peluuri on ollut näkyvillä, että
osaavatko ihmiset ottaa yhteyttä sinne. (Haastattelu, RAY:n työntekijä)

Peluurin tilastot ovat linjassa Euroopan komission (2011) näkemysten kanssa, sillä komissio
pitää nopeita voittoja jakavia rahapeliautomaatteja, raaputusarpoja ja kasinopelejä
ongelmallisimpina rahapelityyppeinä. Viikoittain arvottavia arpajaispelejä (kuten Lotto) pidetään
vähemmän riskialttiina, vaikka niihinkin voidaan liittää pyrkimys voittaa tappiot takaisin tai ns.
”lähellä voittoa” -tilanteet. Vastaavia tutkimustuloksia löytyy myös muista Pohjoismaista.
Esimerkiksi Norjan Peluuria vastaavassa auttavassa puhelimessa yhteydenotot vähenivät
merkittävästi valtion rajoitettua rahapeliautomaattien saatavuutta radikaalisti. Vielä 2000-luvun
ensimmäisinä vuosina paikalliseen auttavaan puhelimeen tuli vuosittain yli 2000 yhteydenottoa,
mutta vuonna 2009 vastaava luku oli pudonnut 817 yhteydenottoon (Engebo 2010). Myös mm.
Saksassa rahapeliautomaattien on todettu olevan ongelmapelaamisen näkökulmasta haasteellisin
pelimuoto (Meyer & Hayer 2009). Voidaankin todeta, että eurooppalaisen ongelmapelaamisen
selvästi merkittävin lähde ovat rahapeliautomaatit (ks. Griffiths 2009, 64–65).
Peliongelmat liittyvät usein moniin muihin henkilökohtaisiin ongelmiin. Siksiongelmapelaamista tulee tarkastella myös laajemmassa moniongelmaisten ihmisten viitekehyksessä.
Mäkelä ym. (2010) käsittelivät teoksessaan alkoholin käyttöä ja alkoholinkäytön kehittymistä
vuosien 1968 ja 2008 välisenä aikana. Yhtenä tutkimuksen kohteista oli alkoholin ja huumeiden
käytön yhteys ongelmapelaamiseen. Tulosten mukaan kahden päällekkäisen ongelman yhdistelmä
oli ongelmapelaajien keskuudessa yleistä, kun taas kaikkien kolmen ongelman päällekkäisyyttä
esiintyi vain yhdellä prosentilla koko väestöstä (Mäkelä ym. 2010, 276). Tulos on hyvinsamankaltainen kuin arviot peliriippuvaisten määrästä Suomessa. Tutkimus ei kuitenkaan kerro
mitään ongelmien syy-seuraussuhteesta, eli siitä, johtaako yksi ongelma toiseen vai päinvastoin.
-

Tämän tutkimuksen perusteella ei voi sanoa, onko päällekkäisongelmissa kysymys
ensisijaisesti siitä, että yksi riippuvuus altistaa henkilön muille riippuvuuksille, vai siitä, että
yhden alueen ongelmia yritetään hallita toisen alueen kautta, vai siitä, että henkilö on vain
yksinkertaisesti viehtynyt riskinottoa arvostavaan elämäntyylin ja sen jännitystä tuottaviin
elementteihin. Tulokset eivät myöskään kerro, miten päällekkäisongelmat ovat kehittyneet,ja millä tavoin ne ovat yhteydessä elämäntilanteen taloudellisiin ja sosiaalisiin ongelmiin(Mäkelä ym. 2010, 276)

Moniongelmaisuus on Mäkelän ym. (2010) tutkimuksen mukaan ilmiö, jota ei ole vielä tutkittu
tarpeeksi. Näin ollen sen taustalla olevia syitä ei pystytä luotettavasti tunnistamaan. Kirjoittajat
kuitenkin toteavat, että nykyisessä hoitojärjestelmässä ihmisten ongelmien mahdolliset
päällekkäisyydet tulisi ottaa paremmin huomioon.

27

28

Vastuullisesti toimivat kansainväliset rahapeliyritykset ovat jo vuosia pyrkineet osallistumaan
peliongelmien ehkäisemiseen. Sähköisesti välitettäviin rahapeleihin liittyvää ongelmapelaamista on
yritetty EU:ssa rajoittaa samoin keinoin kuin muutakin pelaamista. Tyypillisiä keinoja ovat
seuraavat (Euroopan komissio 2011):
1. Ikärajat
2. Omaehtoinen pelaamisen rajoittaminen (rahallisesti & ajallisesti)
3. Tiedotus/varoitukset/itsensä testaaminen (helpompi toteuttaa sähköisessä ympäristössä kuin
reaaliympäristössä pelattavissa rahapeleissä)
4. Luottokortin käyttökielto
5. Tilannemuistutukset
6. Sähköisessä ympäristössä toimivien rahapelioperaattoreiden huolellisuusvelvollisuus
7. Riskialttiimpien peli- tai vedonlyöntimuotojen rajoittaminen
8. Muut keinot, kuten mainontaa koskevat rajoitukset sekä rekisteröitymisbonusten rajoitukset.

Vuonna 2011 pidetty CEN (Comité Européen de Normalisation) -työpaja kokosi yhteen 27
online-rahapelaamisen asiantuntijaa. Asiantuntijaryhmä koostui mm. yliopistojen (esim. Harvard ja
Cardiffin yliopisto), kansainvälisten rahapeliyritysten (mm. Unibet, William Hill ja BetFair) sekä
erilaisten rahapelaamiseen liittyvien järjestöjen edustajista. Tapaamisen lopputuloksena julkaistiinraportti (kts. CEN 2011), johon koottiin 134 konkreettista tapaa ennaltaehkäistä pelaamiseenliitettyjä ongelmia.
Suomalaisen rahapelaamisen kontekstissa RAY:n ja Veikkauksen on luonnollisesti kannettava
oma vastuunsa ongelmapelaamisen ehkäisemisestä. RAY:n tilinpäätöksen (2010) mukaan
pelaamisen ongelmia pyritään ehkäisemään ja peliongelmaisia auttamaan ohjaamalla heidät tuki- ja
hoitopalvelujen piiriin muun muassa Peluurin kautta. Huomionarvoista on se, että julkinen
keskustelu ja kriittinen tarkastelu valtiollisen monopolin kaksoisroolista ongelmia tuottavan
palvelun tarjoajana sekä näiden ongelmien ehkäisijänä on ollut lähes olematonta.
Vuonna 2010 RAY käytti rahapelitoiminnan vastuullisuusohjelman toteuttamiseen noin 2,9miljoonaa euroa, josta lakisääteisten menojen osuus oli 672 000 euroa. RAY:n omien
päätösvaraisten vastuullisuustoimenpiteiden kustannuksista yli miljoonaa euroa meni
rahapelihaittojen ehkäisyä ja hoidon kehittämistä koskeviin hankkeisiin (RAY:n tilinpäätös 2010).
Tämän tutkimuksen haastatteluissa tuli kuitenkin esiin myös mielipiteitä, joiden mukaan
peliongelmaisten hoidon näkökulmasta RAY:n myöntämiä varoja ei kanavoida tarpeeksitehokkaasti ja, että RAY:n rahoitusta tulisi ohjata nykyistä enemmän esimerkiksi terveydenhuollon
ammattilaisten koulutukseen.
Työntekijöiden haastattelujen mukaan RAY:n sähköinen pelaaminen eroaa kansainvälisistä
sivustoista siinä, että RAY ei palkitse pelaamisen volyymista lainkaan (ei jaa ns. bonuksia), RAY28

29

tarjoaa mahdollisuuden kytkeä pelikielto päälle suoraan pelistä ja RAY tunnistaa asiakkaansa sekä
varmistaa näiden iän tehokkaammin, koska sillä on käytössään suomalaisten pankkien yhteinentunnistamispalvelu TUPAS sekä Väestörekisterikeskuksen tietokannat. RAY:llä on tulossa käyttöön
Playscan-palvelu, eli työkalu joka analysoi pelaajien pelitapoja ja pelimääriä ja kertoo pelaajalle
onko hänen pelaamisessaan riskitekijöitä antaen toimenpidesuosituksia. Playscan-järjestelmä, jota
käyttää jo mm. Svenska Spel Ruotsissa, myös reagoi mikäli pelaaja muuttaa pelaamistaan selvästi
aggressiivisempaan suuntaan (Kumpulainen 2010; Haastattelu, RAY:n työntekijä).
Veikkaus Oy ilmoittaa verkkosivuillaan, että yrityksen vastuullisen rahapelaamisen edistämistä
tukevien toimenpiteiden kulut olivat vuonna 2010 yli 3,8 miljoonaa euroa. Veikkaus Oy:ntoimenpiteet peliongelmien ehkäisemiseksi myötäilevät RAY:n linjaa. Veikkauksen pelien ikäraja
on 18 vuotta eikä yöllä pelaaminen ole mahdollista (klo 24–06). Veikkauksen kohdalla yöllisen
pelaamisen estäminen johtunee tosin myös siitä, että vedonlyönnin tarjoaminen edellyttää
henkilökunnan jatkuvaa läsnäoloa. Osittain tästä johtuen on päädytty kompromissiin, jossarahansiirrot on estetty yöaikaan.
-

Mielestäni hyvinkin fiksu rajoitus, jos lähtee keulimaan yöllä. Osin se on absurdia, koska
internet on kuitenkin [avoinna] 24/7…ihmisten elämänrytmit ei muutenkaan ole niin kuin
agraariyhteiskunnassa. (Haastattelu, RAY:n työntekijä).

Jo arpajaislaki (§10) määrittää, ettei pelejä myöskään saa myydä velaksi. Veikkauksen asiakkaat
voivat rekisteröidä vain yhden pelitilin, jonka saldon yläraja on 5000 euroa. Nettiarvoille, eBingolle
ja Sykkeelle on asetettu päivittäinen pelaamisrajoitus 100 euroon. Live-vedolla päivittäinen
pelaamisrajoitus on 300 euroa. Veikkaus tarjoaa asiakkailleen mahdollisuutta myös pelaamisen
itsekontrolliin, jolloin pelitilin voi sulkea haluamakseen ajaksi tai asiakas voi asettaa itselleen
henkilökohtaisia pelirajoituksia haluamalleen euromäärälle. Lisäksi pelitilistään saa yhteenvedon,joka listaa kuukauden pelit voittoineen, häviöineen ja palautusprosentteineen. Tarjolla on myös
testejä ja tietoa pelikäyttäytymisestä ja pelaamisen hallinnasta (Juva 2010).
-

Se on yksi mittari jonka hallitus on laittanut meille, että ongelmapelaajien osuus pitää saada
painettua alaspäin …Me ei voida tehdä tulosta näiden ns. nollaluokkalaisten kanssa. Mutta
sitten täytyy muistaa, että suinkaan kaikki jotka pelaa paljon ei ole ongelmapelaajia…
Asiakastietokannasta pystytään se pelaamisen useus tai rahasiirtojen useus, ja kaikki se
muu, kyllä blokkaamaan. Että kellä on peliongelma. (Haastattelu, Veikkaus Oy:n työntekijä
B)

29

30

3.4 Rahapeliautomaattien kriittinen tarkastelu – case Norja
Norjassa rahapeliautomaattien ongelmallisuus on tunnustettu. Tällä hetkellä rahapeliautomaatteja
pelataan Norjassa pelaajakohtaisilla korteilla. Lisäksi yhden pelin ajallista kestoa on korotettu,
maksimivoittoja pienennetty ja pelaamiseen asetettu automaattinen tauko tunnin käytön jälkeen.
Myös peliautomaattien määrää on rajoitettu. Vuonna 2008 rahapeliautomaatit olivat kokonaan pois
markkinoilta.
Norjan peliviranomaisten mukaan raha-automaattien pelaaminen on vähentynyt huomattavasti
rajoitusten seurauksena (aikaväli 2005–2009). Vielä vuonna 2005 noin 22 % norjalaisista oli
pelannut rahapeliautomaatteja edellisen 12 kuukauden aikana, mutta vuonna 2010 vastaava luku oli
enää 2 %. Vastaavat luvut ulkomaisilla internetrahapelisivustoilla pelaamisen suhteen olivat vuonna
2005 3 % ja vuonna 2010 4 %. Rahapeliautomaattien pelaajat eivät siirtyneet merkittävässä määrin
pelaamaan internetissä pelattavia rahapelejä edes silloin kun rahapeliautomaatit olivat Norjassa
kokonaan pois markkinoilta. Tutkimustulosten mukaan rahapeliautomaattien rajoitusten jälkeen
niitä aiemmin pelanneet ihmiset siirsivät pelaamistaan eniten hevospeleihin sekä bingoon.
Norjalaisviranomaisten selvitykset kuitenkin osoittivat, että yli 90 % rahapeliautomaatteja
pelanneista ei siirtänyt pelaamistaan muihin pelimuotoihin. Toisin sanoen rahapeliautomaattien
poistumisen jälkeen yli 90 % norjalaisista rahapeliautomaatteja aiemmin pelanneista henkilöistä eipelannut muita pelimuotoja sen enempää kuin ennen rahapeliautomaattien poistamistakaan oli
pelannut. Tämä tutkimustulos haastaa osaltaan spekulaation, jonka mukaan Norjan valtio tähtäsi
vastuullisuuden sijaan rajoituksillaan siihen, että sen omistaman Norsk-Tipping yhtiön
markkinaosuus kääntyisi kasvuun. Norsk-Tipping oli vuosien 1995 ja 2004 välillä menettänyt
paljon asiakkaita samalla kun rahapeliautomaattien pelaajamäärät olivat kasvaneet merkittävästi(Horne 2008).
Norjan tiukan rahapeliautomaattilinjauksen todellisena taustatekijänä on arvioitu olleen sen, ettäaiemmin Norjan valtio ei kontrolloinut rahapeliautomaattien määrä juuri lainkaan ja niitä pidettiin
myös tiloissa, joissa ei ollut valvontaa. Myös alaikäisten oli tällöin helppo pelata automaatteja.

-

Elettiin kuin pellossa… Johti siihen, että niiden suosio romahti muutamassa vuodessa. Se olibisneskeinoinen systeemi, että yritettiin vain saada mahdollisimman paljon rahaa pois millä
keinolla hyvänsä. Aika nopeasti romahti ja sitten siellä vedettiin hanat kokonaan kiinni.
Nykyään siellä on Multix-automaatti, joka on jonkin sortin kompromissi… Kaikkihoukuttelevat pelit on kielletty, joten on selvää että niiden suosio ja niistä saatavat tulot
romahtivat. (Haastattelu, RAY:n työntekijä)

Toisaalta rahapeliautomaattien täydellinen kielto voi johtaa laittoman pelaamisen lisääntymiseen.
Tästä on esimerkkejä Ruotsista, jossa pelit vedettiin 1970-luvun loppupuolella väliaikaisesti
kokonaan pois markkinoilta. Tämän seurauksena syntyneet laittomat markkinat ovat erään
30

31

haastatellun asiantuntijan mukaan edelleen voimissaan: maassa on arviolta 3000–5000 laitonta
peliautomaattia. Ruotsin laittomien peliautomaattien nähdään olevan kiinteästi sidoksissa
järjestäytyneeseen rikollisuuteen (ns. Balkanin mafiaan).
Tarkasteltaessa peliautomaattien kieltämistä Suomen kontekstissa on huomioitava, että
peliautomaattien täydellinen kieltäminen tarkoittaisi myös pelaamisen tuotoilla rahoitettavien etujen
katoamista (RAY rahoittaa tuotoillaan runsaasti kolmannen sektorin järjestöjä). Sosiaalistenkustannusten ja sosiaalisten etujen välinen suhde on kuitenkin vielä tutkimuksellisesti melko
koskematon alue. Näin ollen luotettava vertailu rahapeliautomaateista peliongelmaisten kautta
koituvista kustannuksista ja rahapeliautomaattien tuotoista rahoitettavien etujen välillä on Suomen
kaltaisella markkina-alueella toistaiseksi lähes mahdotonta (ks. myös Farrel 2008, 23–53).
Kansantaloudellisesta näkökulmasta rahapeliautomaattien kieltämisellä olisi siis vaikutusta
erityisesti kolmannelle sektorille, jonka rahoitukseen valtion tulisi tällöin löytää uusia keinoja.
Rahapeliautomaatteja koskeville rajoituksille on totaalikiellon sijasta tarjolla muitakin, Suomen
yhteiskunnan kannalta luultavasti realistisempia, vaihtoehtoja. Euroopassa on maita joiden
lainsäädäntö määrää, ettei rahapeliautomaatteja saa sijoittaa pelisalien tai kasinojen ulkopuolellelainkaan (esim. Kypros). Tällöin esimerkiksi alaikäisten pelaamisen valvominen on huomattavasti
helpompaa.

3.5

Muut sosiaaliset haitat

Rahapelaamisen haittoihin liitetään myös rahanpesun riski. Levin (2009) mukaan sähköisen
pelaamisen osalta riskit rahanpesuun ovat kuitenkin pienet, koska peliympäristö on jatkuvan
tarkkailun alla. Sähköisessä ympäristössä teknologiat rahan liikkeiden jäljittämiseksi ja asiakkaan
tunnistamiseksi ovat jo pitkälle kehittyneitä ja rikollisille on rahanpesuun tarjolla helpompiakin
tapoja kuin esimerkiksi urheiluvedonlyönti. Tämänkaltaisia pelaamisen turvallisuuteen liitettäviä
teknologioita edellytetään pelejä tarjoavilta yrityksiltä jo niiden hakiessa toimilupia
pelimarkkinoille. Sähköisessä ympäristössä toimivat rahapeliyritykset keräävätkin merkittävät
määrät dataa esimerkiksi asiakkaidensa IP-osoitteiden ja pelikäyttäytymisen muodossa. Tämä dataauttaa yrityksiä profiloimaan asiakkaitaan ja täten pienentää riskejä jotka liittyvät
ongelmapelaamiseen tai rahanpesuun. Luonnollisesti näiden järjestelmien laadussa on merkittäviä
eroja yritysten välillä. Levi (2009) kuitenkin korostaa, että rahanpesuun liittyviä riskejä
tarkasteltaessa on pidettävä mielessä se, että riskit ovat pienet vain toimittaessa valvotussa
ympäristössä. Korostetun tärkeää onkin siis ottaa huomioon rikollisten toimenpiteiden
mahdollisuudet jo myönnettäessä yrityksille lisenssejä tietyillä pelimarkkinoilla toimimiseen.
Käytännössä tämä tarkoittaa esimerkiksi sitä, että lisenssiä hakevien rahapeliyritysten
omistussuhteet selvitetään tarkkaan, kuten useimmissa valtioissa jo toimitaankin.

31

32

EU:n markkinoilla toimivat rahapelien tarjoajat ovat sitoutuneet noudattamaan EU:n rahanpesua
koskevia direktiivejä. Lisäksi toimialan järjestöt (esim. European Gaming and Betting Association)
ovat kehittäneet standardeja, joista osa tähtää rahanpesun estämiseen. Käytännössä rahapelien
tarjoajat sitoutuvat mm. tarkastamaan asiakkaidensa iän, säilyttämään asiakkaidensa tietoja (esim.
luottokorttien tiedot) turvallisesti, tarkkailemaan asiakkaidensa pelaamiskäyttäytymistä, estämään
terroristiepäiltyjen pelaamista, estämään suorat rahansiirrot asiakkaiden välillä, estämään
pelaamisen maista jotka eroavat asiakkaan ilmoittamasta kotimaasta, rajoittamaan kertatalletusten
suuruutta sekä raportoimaan tunnistamansa rahanpesuyritykset viranomaisille. Tyypillisesti
rahapelejä tarjoavat yritykset pyytävät myös asiakastiliä avaavaa asiakasta luomaan
käyttäjätunnuksen sekä salasanan, ilmoittamaan sähköpostiosoitteensa, etu- ja sukunimensä,
syntymäaikansa, sukupuolensa, osoitetietonsa, asuinvaltionsa, puhelinnumeronsa, tilinsä valuutan,äidinkielensä tai preferoimansa kielen sekä salaisen kysymyksen ja vastauksen tähän. Vaaditut
tiedot, kuten myös näiden tarkastaminen, vaihtelevat hieman maa- ja yrityskohtaisesti. Osa
yrityksistä tarkistaa, että annettu puhelinnumero todella kuuluu asiakkaalle tai että hänen
luottokorttiaan ei ole jo aikaisemmin rekisteröity jollekin toiselle yrityksen asiakkaalle. Usein
peliyhtiöt pyytävät asiakkaitaan myös todistamaan henkilöllisyytensä passin tai luottokortin
valokopiolla. Esimerkiksi Maltan lisenssivaatimukset edellyttävät, että peliyhtiöt tarkistavat
asiakkaan henkilöllisyyden tämän nostaessa pelitililtään yli 2000 euroa kerrallaan.
Suurimmat kansainväliset rahapeliyritykset käyttävät monikansallisia tiimejä tarkkailemaan
asiakkaidensa käyttäytymistä eri kulttuureissa ja kielialueilla. Tietyn markkina-alueen tunteva
asiantuntija osaa paremmin määritellä, onko tietynlainen käyttäytyminen poikkeavaa tai onko
asiakkaan ilmoittamaa identiteettiä todella olemassa. Myös kansainvälisen rahapeliyrityksen
edustaja korosti haastattelussa, että suurimmat rahapeliyritykset ovat pörssilistattuja, joten heidän
toimintansa on oltava suhteellisen läpinäkyvää jo tästäkin syystä. Lisäksi haastattelussa kävi ilmi,
että suurten rahapeliyritysten jokainen työntekijä joutuu käymään läpi koulutuksen, joka tähtää
rahanpesuyritysten estämiseen sekä sopupelien tunnistamiseen.
Internetissä rahapelejä tarjoavat yritykset pyrkivät ehkäisemään rikollista toimintaa mm.
seuraavanlaisilla toimenpiteillä (Levi 2009):






Laitekohtaiset ”sormenjäljet”. Yritykset keräävät laitekohtaista tietoa esimerkiksi
kannettavista tietokoneista nähdäkseen onko laitetta käytetty esimerkiksi jo aiemmin
huomattuun petos- tai rahanpesuyritykseen.
Poikkeavan pelikäyttäytymisen tarkkailu.
Asiakkaiden sijainnin tarkkailu. Yritykset tarkkailevat asiakkaidensa ilmoittamaa fyysistä
sijaintia. Ilmoitettua sijaintia vertaillaan paikkoihin, jossa asiakas kirjautuu järjestelmään.
Listaukset (”Hotlists”). Yritykset tarkkailevat listoja, jotka sisältävät tietoa mm.
varastetuista luottokorteista sekä terroristiepäilyn alaisista henkilöistä. Vastaavia listauksia
käyttävät myös pankit.
32

33









KYC (Know Your Customer) -tarkastukset. Yritykset tarkastavat, että asiakkaan antamat
tiedot ovat oikeat (asiakas on todella olemassa, asuu siellä missä ilmoittaa jne.)
Asiakkaan käyttäytymisen tarkkailu. Yritykset tarkkailevat asiakkaan sivustollaviettämässä ajassa tapahtuvia muutoksia, useilta eri koneilta tapahtuvaa pelaamista,
vaihtuvista IP-osoitteista tapahtuvaa pelaamista jne. Jos asiakas esimerkiksi pelaa
normaalisti Lontoosta kannettavalla tietokoneella ja hän alkaa yhtäkkiä pelata
vietnamilaisesta internetkahvilasta, saattaa yritys pyytää asiakkaalta selvitystä muutokseen.
Tapahtumakohtaiset rajoitukset. Yritykset rajoittavat transaktioiden suuruutta tietyillä
aikaväleillä. Esimerkki tällaisesta rajoituksesta voi olla se, että voittoja saa kotiutettua
enimmillään 10 000 euron edestä yhden vuorokauden aikana.
Muutokset asiakkaan tiedoissa. Yritykset seuraavat epätavallisia muutoksia asiakkaidensa
tiedoissa, erityisesti välittömästi rekisteröintiä seuraavina päivinä.
Varmistukset. Yritykset käyttävät esimerkiksi IVR (Interactive Voice Response) järjestelmää tarkistaakseen tilihakemuksia ja suojellakseen asiakkaitaan mm.
identiteettivarkauksilta.

Kansainvälinen rahapelaaminen on toimiala, joka on jo vuosia panostanut pelaamiseen liitettyjen
erilaisten ongelmien ennaltaehkäisemiseen. Havainnollistavan yhteenvedon näistä toimenpiteistä
tarjoaa esimerkiksi CEN-työryhmän raportti (CEN 2011).
Myös kansainvälisen rahapeliyrityksen työntekijän haastattelussa korostui rahaliikenteen
valvomisen tärkeys rahapelitoimialan uskottavuuden ja luotettavuuden kannalta. Rahapeliyrityksen
edustaja korosti myös, että heidän yrityksensä valvontajärjestelmät ylittävät kansalliset rajat.
Esimerkiksi Veikkaus ei tarjoa pelejään henkilöille, jotka asuvat pysyvästi ulkomailla, joten
yrityksellä ei ole käytössään vastaavaa järjestelmää.
-

Meillä on kansainvälinen valvontajärjestelmä, mitä monopolilla ei ole… Se on organisoitua
ja kontrolloitua se valvonta. Jokaiselta tarkistetaan osoitetiedot, passitiedot, näin edespäin.
Meidän rahantalletustoimenpiteet ja muut systeemit ovat ihan samalla tasolla kuin
pankeilla. (Haastattelu, kansainvälisen rahapeliyrityksen työntekijä)

Levin (2009) mukaan sähköinen pelaaminen yhdistetään silloin tällöin myös terrorisminrahoittamiseen. Vuoteen 2009 mennessä oli kuitenkin tullut esiin vain yksi identiteettivarkauksiin
liittynyt tapaus josta tällainen yhteys oli tunnistettavissa (Levi 2009, 10).

33

34

4

MONOPOLI JA KILPAURHEILUN RAHOITUS

Suomalaisen rahapelijärjestelmän ja suomalaisen kilpaurheilun välisestä suhteesta on viime vuosina
käyty kasvavassa määrin julkista pohdintaa. Kukaan tuskin kyseenalaistaa sitä, että Opetus- ja
kulttuuriministeriön Veikkauksen voittovaroista myöntämä tuki urheilun ja liikunnanruohonjuuritasolle (mm. liikuntapaikkarakentamiseen) edesauttaa myös suomalaista kilpaurheilua.
Eräiden urheiluseurojen johtajat ovat kuitenkin hiljattain kritisoineet nykyistä järjestelmää siitä, että
se estää seuratason kehitystä heikentämällä suomalaisten seurojen asemaa sponsorimarkkinoilla.
Toisin sanoen seurojen yhteistyö kansainvälisten rahapeliyritysten kanssa on tehty käytännössä
mahdottomaksi.
Osana tätä tutkimusta haastateltiin eri lajien seurajohtajia ja kartoitettiin heidän näkemyksiään
nykyjärjestelmään liittyen. Haastateltavat edustivat lajeista salibandya, jääkiekkoa, jalkapalloa ja
lentopalloa. Haastateltavien edustamat seurat pelasivat lajissaan joko pääsarja- tai
1.divisioonatasolla. Osa haastateltavista oli hiljattain siirtynyt muihin työtehtäviin, mutta tätä ei
koettu tämän tutkimuksen näkökulmasta ongelmaksi. Pikemminkin päinvastoin, koska vaikuttaa
siltä, että viime vuosina julkisuuteen nousseet esimerkit eivät juuri rohkaise seurajohtajia
aloittamaan kriittistä keskustelua nykyisen järjestelmän heikkouksista. Henkilöt, jotka eivät enää
edustaneet suoraan seuransa näkökantaa, uskalsivat täten keskustella aiheesta avoimemmin kuin nehenkilöt, jotka edelleen toimivat aktiivisesti seurajohdossa. Kaikille haastatelluille luvattiin
kuitenkin anonymiteetti aiheen arkaluontoisuuden takia. Tämän uskottiin parantavan haastattelujen
laatua edistämällä avoimempaa vuorovaikutusta haastattelijoiden ja haastateltavien välillä.
Haastattelut osoittivat, että seuratasolla ongelmalliseksi koetaan usein erityisesti se, että
Veikkauksen eri lajeille myöntämä tuki jää kattojärjestöille, eivätkä yksittäiset seurat pääse siitä
suoraan hyötymään. Tietynlainen läpinäkyvyys Veikkauksen suomalaisille urheilujärjestöille
myöntämän tuen käyttötarkoituksista näyttää siis usein puuttuvan, eivätkä ns. kentällä toimivat
seurajohtajat ole tietoisia siitä mihin nämä rahat käytetään. Tästä huolimatta seurat kuitenkinvelvoitetaan mainostamaan Veikkaus Oy:tä ottelutapahtumissaan esimerkiksi äänimainoksilla tai
otteluohjelmissa julkaistavilla mainoksilla.

-

Meille ei tule euroakaan suoraan, se jää kaikki ilmeisesti jonnekin liittotasolle. (Haastattelu,
Seurajohtaja A)-

Meidän kohdalla Veikkaus on tyhjä arpa. Meidän edustusjoukkue ei pelaa tällä hetkellä
ylimmällä sarjatasolla ja Veikkauksen suora rahallinen tuki olisi pääsarjassakin hyvinnimellistä. (Haastattelu, Seurajohtaja B)

34

35

-

Veikkauksen tuki tuli liigan kautta. Summa oli aika marginaalinen. En nyt muista ihantarkkaa summaa, mutta taisi olla jossain 10 000 euron ja 20 000 euron välissä. Vastineeksi
annettiin näkyvyyttä. (Haastattelu, Seurajohtaja C)-

Se oli jotain vuonna 2004, kun muutkin alkoivat olla sitä mieltä, että meneekö tämä nyt ihanoikein? Meillä oli kaikilla vähän sellainen fiilis, että meille tungettiin Veikkauksesta koko
ajan kaikennäköistä mainosta ja muuta, mutta se ei tavallaan näkynyt missään [seurantuloissa]. (Haastattelu, Seurajohtaja D)

Tutkimushaastattelut osoittivat myös, että useissa seuroissa tai liittotason kokouksissa lajien
johtohenkilöt kuitenkin välttelevät ottamasta asiaan kantaa. Toisin sanoen rakentavaa keskustelua
nykyisen järjestelmän edelleen kehittämiseksi on vaikea saada aikaiseksi.

-

Mä olen puhunut asiasta kokouksissa, mutta sellainen ”silenzio stampa” laskeutuu. Kukaan
ei uskalla puhua asiasta. Käytetään argumenttia, että autetaan urheilupaikkarakentamisessa
ja tämmöisessä, mutta se on vaikea, kun se ei konkretisoidu millään lailla... (Haastattelu,
Seurajohtaja A)-

Liiton toimitusjohtajaa myöten selitettiin, että turvat tukkoon tämä [Veikkaus-yhteistyö]
vain menee näin. (Haastattelu, Seurajohtaja D)

Seurat ovat myös törmänneet lajiliiton kontrolliin. Tätä kuvaava esimerkki nousi esiin
seurajohtajia haastateltaessa. Eräs haastatelluista seuroista oli eräitä vuosia sitten onnistunut
neuvottelemaan rahakkaan sopimuksen hallinnoimansa urheiluhallin nimen muuttamisesta
muotoon, jossa olisi esiintynyt erään kansainvälisen rahapeliyrityksen nimi. Idea tähän oli lähtenyt
siitä, että eräs suomalainen jääkiekkoseura oli jo tehnyt vastaavaa yhteistyötä samaisenvedonlyöntitoimiston kanssa. Jääkiekkoseura oli haastatellun seurajohtajan mukaan jo selvittänyt
asian juridisen puolen ja saanut syyttämättäjättämispäätöksen tuolloisen arpajaislain rikkomiseenliittyen.
-

Otettiin yhteyttä ja he [vedonlyöntitoimisto] pitivät sitä hyvänä ideana. Se oli 10 000 euroa vuodessa
mitä me oltaisiin saatu siitä nimestä. Ajateltiin, että tällaisia sopimuksia harvoin saadaan ja
tässähän päästään isoille rahoille. Ei muuta kuin nimet paperiin ja oltiin tyytyväisiä. …Julkaistiin se[yhteistyösopimus] sitten ja oikeastaan seuraavana päivänä kiukkuiset herrat liitosta alkoivat
soitella, että mitäs pojat olette oikein menneet tekemään. Muut lajiliitot olivat olleet yhteydessä, että
miten tällainen on päästetty tapahtumaan. Siinä kohtaa tajuttiin, että Veikkaus kaataa sitä rahaa
lajiliittojen organisaatioihin ja ne taas sitten valvoo pirun tarkasti, ettei siellä alhaalla seurat rupea
tämän [yhteistyö kansainvälisten vedonlyöntiyritysten] suhteen sooloilemaan. Tällä pyritään
sementoimaan Veikkauksen asemaa…Se päättyi sitten siihen, että liitto antoi nootin että jos hallinnimi on tämä, niin he eivät tule ostamaan yhtä ainutta vuoroa sellaisesta hallista. Liitto ostaa meiltä
35

36
sellaisella 7000 eurolla vuodessa vuoroja. Käytännössä me päätettiin sitten, että koska me halutaan
että meidän junnujoukkueet saa pelata hallissa pelinsä, niin otetaan sitten persnettoo joka ainoa
tilikausi se 3000 euroa. Tavallaan meidät ostettiin tai kiristettiin ruotuun. (Haastattelu, Seurajohtaja
B)-

Useampikin kansainvälinen firma lähestyi meitä. Menettelin niin, että lähetin kaikki ne tarjouksetliittoon. Kerroin, että tällainen lähestyminen ja meillä ei ole Veikkauksen kanssa mitään sopimusta,
mutta te kerrotte liitosta ettei saa mitään tehdä, päteekö? Joka kerta sieltä tuli vastaus, että tällaista
sä et voi tehdä. Ne oli mainostusjuttuja, joissa oli hyvä euromäärä perässä. (Haastattelu,
Seurajohtaja D)

Jääkiekon SM-liigassa vastaavaan lajiliittotason kontrolliin törmäsi Tampereen Tappara 2000luvun alussa. Tappara oli tuolloin solmimassa yhteistyösopimusta ahvenanmaalaisen PAF:n kanssa,
mutta liigahallitus uhkasi sulkea Tapparan liigasta, mikäli sopimus toteutuu. PAF ja Tappara olivat
jo sopineet paitamainoksesta ja laitamainoksesta Tampereen jäähalliin.
Vastaava kansainvälinen esimerkkitapaus löytyy Norjasta, jossa vuonna 2009 paikallinen
jalkapalloliitto kielsi espanjalaisseura Valenciaa pelaamasta UEFA Europa Leaguen
pudotuspelivaiheen ottelua pelipaidoilla, joissa esiintyi erään kansainvälisen rahapeliyrityksen logo.
Paikallinen jalkapalloliitto vetosi päätöksessään Norjassa sovellettavaan rahapelilainsäädäntöön.
EU:n ulkopuolisen Norjan lain mukaan maassa ei saa mainostaa paikallisen Norsk Tippingin lisäksi
muita vedonlyöntiyhtiöitä. Päätöksen teki epäjohdonmukaiseksi se, että samana vuonna puolalainen
Lech Poznan jalkapalloseura oli jo pelannut Norjassa pelipaidassa, jossa esiintyi erään toisenkansainvälisen vedonlyöntiyhtiön logo (Kvatningen 2009).
Seuratasolla kansainvälisten rahapeliyritysten markkinointipanostuksilla nähtäisiin olevan
merkitystä erityisesti suomalaisen kilpaurheilun laajemman ammattimaistumisen näkökulmasta.
Tällä hetkellä ammattiurheilijoiden määrä on Suomessa vähäinen. Joukkuelajeista ainoastaan
jääkiekkoa, sekä osittain jalkapalloa, voidaan pitää maassamme ammattiurheiluna. Lisäksi useissa
lajeissa osa pelaajista pelaa ammattilaisstatuksella, kun taas valtaosa urheilijoista on
puoliammattilaisia tai amatöörejä. SLU:n selvitysten mukaan ammattiurheilijoiden kokonaismäärä
on vakiintunut ja Suomessa urheili muutama vuosi sitten ammatikseen noin tuhat urheilijaa(ww.slu.fi). Haastatellut seurajohtajat näkivät, että nykyistä sallivampi linja esimerkiksi
urheiluvedonlyöntiä tarjoavien yksityisten yritysten markkinointiin voisi tuoda seuroillemerkittävän lisärahoituksen lähteen. Ammattimaistuminen ja korkeammat pelaajapalkkiot myös
nostavat kynnystä esimerkiksi vedonlyöntihuijauksiin (kts. luku 5).
-

Tavoite pitäisi olla kaikissa lajeissa, että saataisiin ammattilaisjoukkueet. Jos me ajatellaan,
että jostain olisi saatavilla lisäpanostusta…Että miten nämä puoliammattilaisjoukkueet
saadaan [ammattilaisjoukkueiksi]. Tällä on silloin iso merkitys sen takia, että se on myös
työllistävä tekijä. Lentopallossa ja koripallossa puhutaan, että ei ole junioreita. Kyllä nealoittaa pelaamaan, mutta ne näkee ettei tässä ole mitään järkeä. En mä pääse tässä maassa
36

37

ammattilaiseksi ulkomaille. Ei mun taso riitä maajoukkueeseen. Mutta miten ne näkisivät
sen ammatinvalintakysymyksenä, jos pystyttäisiin tarjoamaan kahdessatoista miesten
joukkueessa edes kahdeksalle [per joukkue] täysammattilaisuus. Tämä on se juttu mihin se
auttaisi. (Haastattelu, Seurajohtaja A)
Toisaalta alemmilla sarjatasoilla pelaavien seurojen toiminnan rahoitus on aina hyvinhaasteellista, koska nämä seurat eivät voi perustella yritysyhteistyön hyötyjä yrityksille esimerkiksi
medianäkyvyyden kautta. Näin ollen uudet tulonlähteet olisivat pienemmille lajeille sekä
suosittujenkin lajien alempien sarjatasojen seuroille tervetulleita.
-

Jos ajatellaan, ettei olisi Veikkauksen monopolia, niin meilläkin olisi useampi taho jolle
mennä puhumaan markkinoinnista. Ollaan kuitenkin ison kaupungin joukkue hyvinnuorekkaassa lajissa. Näkisin, että ollaan hyvin potentiaalisia [markkinointiyhteistyön
näkökulmasta]… Niillä [peliyhtiöillä] on kuitenkin aika suuri se markkinointibudjetti ja ne
jakaa rahaa aika hövelisti. (Haastattelu, Seurajohtaja B)-

Pitää muistaa, että se on aina se hinta se kysymys. Se voisi olla ihan järkevääkin
sponsoroida vähän pienempiäkin. Se lähtee vähän sieltä ruohonjuuritasolta silloin, mikä
näyttää olevan ongelma nyt. Näyttää, että SM-liigassa sitä rahaa kumminkin on jo aika
paljon versus jalkapallo tai joku muu pienempi laji. Siellä joutuu sit vanhemmat
kustantamaan, jos menee vähän alemmaksi pääsarjoista. Sinne näkisin, että olisi aika hyvä
vaikuttaa…Mutta nämä nyt on aina case by case…Pitäisi tukea niitä, jotka ei saa muualta
tukea. Periaatteessa joku vuoden jäävuorojen maksaminen, niin se on aika marginaalinen
summa [rahapeliyrityksen näkökulmasta], mutta se olisi tosi iso joukkueelle. (Haastattelu,
kansainvälisen rahapeliyrityksen työntekijä)

Jonkinlaista vertailukohtaa esimerkiksi urheiluvedonlyöntiä tarjoavien yritysten urheilulle
tarjoamista uusista rahoituslähteistä löytyy Tanskasta, jossa paikallisten rahapelimarkkinoiden
vapautumisen seurauksena tanskalaiset jalkapalloseurat solmivat välittömästi merkittäviä
sponsorisopimuksia useiden eri vedonlyöntiyritysten kanssa. Suora vertailu Tanskan ja Suomen
jalkapallon välillä ei kuitenkaan ole järkevää, koska Tanskassa yleisömäärät ja seurojen
ammattimaisuus ovat selvästi Suomea edellä. Suomessa urheilulle kanavoituvat uudet tulovirrat
olisivat siis mittakaavaltaan pienempiä, joskin seurojen näkökulmasta edelleen hyvin merkittäviä.
Haastattelujen perusteella voidaan perustellusti väittää, että suomalaisessa urheilussa lajiliittojen
ja seurojen välinen vuorovaikutus ja rahoituksen läpinäkyvyys on puutteellista. Seurajohtajien
parissa ärtymystä herättää esimerkiksi se, etteivät he tiedä mihin lajille kohdistetut tukirahat tai
katto-organisaatioiden saamat sponsorieurot konkreettisesti käytetään. Jo aiemman arpajaislain
aikana seurajohtoa estettiin lajiliittojen taholta solmimasta yhteistyösopimuksia kansainvälisten
37

38

rahapeliyritysten kanssa, vaikka seurat eivät yleensä saa suoraa rahallista tukea liittotasolta. Sen
sijaan seurat velvoitetaan mainostamaan Veikkaus Oy:tä kilpailutapahtumiensa yhteydessä. Tämä
selittänee osaltaan sen, että seurajohtajien kritiikki kohdistetaan usein lajiliiton ohella myös
Veikkaus Oy:n suuntaan. Se, etteivät seurajohtajat koe lajinsa rahanjakoa läpinäkyväksi, lienee
kuitenkin ennemminkin lajiliiton ja seurojen välinen ongelma. Seurajohtajat eivät myöskään
nostaneet juuri esiin Veikkauksen voittovaroista rahoitettavia ns. ruohonjuuritason hankkeita. Myös
Veikkaus Oy:n edustajat ovat tästä hyvin tietoisia.
-

Tämä on nimenomaan yksi asia mihin me pyritäänkin näissä [yhteistyösopimuksissa]. Mitä
pidemmälle me pystytään sitä jalkauttamaan sen parempi. Mutta sitten taas se, että jos
sarjassa on 12 seuraa ja 12 seuran kanssa tehdään yhteistyötä, niin se ei ole mahdollista. Se
on mentävä sieltä lajiliiton kautta. Ei meilläkään niin paljon ole resursseja tähän laittaa.
Mutta tämä on hyvin tiedostettu ja sellainen yleinen ongelma. (Haastattelu, Veikkaus Oy:ntyöntekijä A)-

Kun puhutaan, että pelataan lätkää jossain hallissa ja ruvetaan katsomaan mistä neinvestoinnit on tullut. Ne on OKM:n tai ELYn kautta tulleita avustuksia ja ne on tullut
Veikkauksen tuotosta. Mutta, että missä me ollaan ihan luvalla sanottuna hemmetin
huonoja, niin kun tämä veikkauseuro menee opetus- ja kulttuuriministeriöön ja sieltä semenee vielä monta kertaa joko Nuoren Suomen tai jonkun muun järjestön tai ELY-keskusten
kautta, niin ne [eurot] muuttuu hajuttomaksi, mauttomaksi ja värittömäksi. Ne on valtion
rahaa. Ne on oikeasti sitä rahaa, joka on täältä opetus- ja kulttuuriministeriölle
lähetetty…Se alkuperä katoaa tässä matkalla ja silloin on helppo sanoa, että kun ei mesaada mitään…Sen osalta ollaan hyvässä yhteistyössä OKM:n kanssa tekemässä
toimenpiteitä. (Haastattelu, Veikkaus Oy:n työntekijä B)

Veikkauksen suomalaiselle urheilulle myöntämää tukea tarkasteltaessa törmätäänkin usein
siihen, että eri tukimuodot menevät arkikielessä sekaisin. Veikkaus Oy harjoittaa toiminnassaan
vastikkeellista sponsorointia, mutta ylivoimaisesti suurimmat liikuntaan suuntautuvat rahavirrat
ovat kuitenkin vastikkeettomia voittovaroista jaettuja valtionavustuksia. Veikkauksen suoraan
suomalaiselle huippu-urheilulle maksamat sponsorirahat ovat vain pieni murto-osa yrityksen
suomalaiselle järjestö- ja liikuntakentälle tuottamasta rahoituksesta. Näistä sponsorisopimuksista
Veikkaus Oy odottaa kuitenkin saavansa liiketaloudellista hyötyä. Veikkaus Oy:n edustajat
korostivat myös sitä, että he pyrkivät sponsoroinnissaan tasapuolisuuteen ja tämän takia he tekevät
yhteistyötä liittotasolla, eivät yksittäisten seurojen kanssa.

38

39

-

Meidän hallitus vahtii sitä, että jokainen sopimus, joka me tehdään niin me pystytään
liiketoiminnallisesti perustelemaan… Me ei saada avustaa ja sen takia meidän lakiyksikkö
katsoo jokaisen sopparin läpi. (Haastattelu, Veikkaus Oy:n työntekijä B)-

Jos joku sanoo, että ei tule rahaa seuroille niin ei meidän kuulukaan sitä rahaa seuroilleasti laittaa, jollei me saada seuroilta sellaista vastinetta mitä me halutaan ostaa…Jos seurat
pystyvät kimpassa tarjoamaan meille konseptin, jolla me saadaan hyötyä tai etua mitä metarvitaan ja mitä me halutaan ostaa, niin sitten me voidaan keskustella asiasta. Mutta meemme avusta yhtäkään (seuraa)…Lajiliitto käyttää päätäntävaltaa. Totta kai pyrimme
tekemään sellaisia (sopimuksia) jotka hyödyttää sitä seuraa. Kun me tehdään jotain
toimenpiteitä, niin kyllä seura siitä saa. Yleensä mitä seurat haluaa, niin jonkinlaisensumman tilille. Me toivottaisiin, että jos sitä rahaa joskus lajiliiton kautta seuroille tulee,
niin se käytettäisiin kehitystyöhön, eikä pelaajapalkkioihin. (Haastattelu, Veikkaus Oy:ntyöntekijä A)

Yhteenvetona voidaan todeta, että suomalaisten urheilujärjestöjen tulisi avata kulu- ja
tulorakenteensa jäsenistölleen tämän hetkistä avoimemmin. Tätä kautta seurajohtajat olisivat
tietoisia siitä, mihin konkreettisiin menoihin lajiliitot käyttävät esimerkiksi Veikkaus Oy:ltä tulevattulovirrat. Tämä puolestaan parantaisi edellytyksiä rakentavalle dialogille seurojen ja kattoorganisaatioiden/liittojen välillä.
Tutkimustulokset ovat linjassa Mäkisen (2010) tulosten kanssa. Hänen mukaansa, toisin kuin
Ruotsissa ja Norjassa, suomalaisen valtionavustusten jakomallin mukaisesti saadut tuet käytetään
pääsääntöisesti
järjestöjen
oman
toiminnan
pyörittämiseen.
Keskusjärjestöjen
jatoimialaorganisaatioiden ei myöskään nähty avustavan seuratasoa merkittävissä määrin
taloudellisesti. Päinvastoin, järjestöt ja katto-organisaatiot myyvät palveluja seuroille ja keräävät
sitä kautta joissakin tapauksissa merkittävästi omia tuloja. Nämä ja muut kulunsa seurat rahoittavat
puolestaan vapaaehtoistoiminnalla sekä vanhempien ja muiden seuran sidosryhmien taloudellisella
tuella. Kaikki nämä seikat vahvistavat Kosken (2009, 118) arviota siitä, että seurat ovat
nykyjärjestelmässä lähinnä oman onnensa nojassa.
Mäkinen (2010) on myös vertaillut suomalaisen urheilun rahapeleistä saamia tuloja Norjaan ja
Ruotsiin. Mäkisen tutkimus osoittaa, että suomalaisen urheilun tuki on hämmästyttävän paljon
Norjaa ja Ruotsia pienempää suhteessa kokonaisvoitonjakoon. Mäkinen muun muassa vertaili
maiden rahapelimarkkinoiden voitonjakoa vuonna 2007 ja päätyi tulokseen jonka mukaan
suomalainen urheilu sai rahapeleistä tuolloin 100 miljoonaa euroa, Ruotsi 205 miljoonaa euroa ja
Norja 220 miljoonaa euroa. Suomalainen järjestelmä sen sijaan tukee huomattavasti enemmän mm.
kulttuuria ja tiedettä kuin ruotsalainen ja norjalainen järjestelmä.. Huomionarvoista on myös se, että
Norjassa ja Ruotsissa urheiluseurat saavat huomattavasti enemmän tuottoja kansalaisjärjestöjen
ylläpitämistä peleistä. Suomessa RAY:llä on yksinoikeus tähän puoleen rahapelaamista, eikä39

40

RAY:n tuotoista urheilua juurikaan rahoiteta. Tosin Norjassakin tämä tulonlähde on sittemminpienentynyt, koska rahapeliautomaattien suosio on romahtanut tiukennettujen rajoitusten myötä(kts. luku 3.4). Voidaan todeta, että huomattavat erot urheilun rahapeleistä saamissa tuotoissa
Suomen, Ruotsin ja Norjan välillä johtuvat Suomen pienemmästä kansalaisjärjestöjen omien pelien
tuotoista sekä urheilun pienemmästä osuudesta valtionyhtiön (Veikkaus Oy) voittovarojen suhteen.

40

41

5

URHEILUN INTEGRITEETTI JA URHEILUVEDONLYÖNTIUrheilun ammattimaistuminen ja siihen liittyvien rahavirtojen valtaisa kasvu yhdistettynä
teknologiseen kehitykseen on kasvattanut globaaleja urheiluvedonlyöntimarkkinoita lähes
räjähdysmäisesti. Toimialan kasvu on tuonut mukanaan myös ongelmia, joista eräs
merkittävimmistä liittyy tahoihin, jotka pyrkivät hyötymään kehityksestä epärehellisin keinoin.
Erityisesti Aasiassa on paljastunut laittomia vedonlyöntiyhteisöjä, jotka ovat pyrkineet
manipuloimaan urheilutapahtumien tuloksia omaksi hyödykseen.
Koska teknologinen kehitys ja tapahtumien televisiointi ovat kehittyneet kovaa vauhtia,
vedonlyöntiä voi harrastaa myös muista tapahtuman elementeistä kuin pelkästä lopputuloksesta.
Esimerkiksi jalkapallo-ottelussa voi lyödä vetoa siitä, kumpi joukkue saa ensimmäisenä
kulmapotkun. Tällaiseen tapahtumaan liittyvän korruption todistaminen on suuri haasteurheiluvedonlyöntiä tarjoaville yrityksille, jotka menettävät tämänkaltaisissa huijauksissa
merkittäviä summia rahaa. Lajit taas kärsivät korruption seurauksena merkittäviä imagotappioita,jotka näkyvät nopeasti myös lajien pariin ohjautuvissa rahavirroissa (mm. sponsorit, yleisötulotjne.). Urheilun integriteetin säilyttämistä voidaan siis pitää yhteisenä tavoitteena niin lajiliitoille,
kattojärjestöille kuin vedonlyöntiä tarjoaville yrityksillekin.
Vaikka suomalaisessa urheilussa on viime vuosikymmeninä paljastunut useita
sopupeliskandaaleja (Veikkausliiga & Superpesis), niin aiempien tutkimustulosten perusteellaurheiluvedonlyönti muodostaa kohtuullisen pienen uhkan urheilun integriteetille. Coventryn
yliopiston tutkijat Gorse & Chadwick julkaisivat vuonna 2011 selvityksen, joka osoittaa dopingin
olevan edelleen selvästi suurin uhkatekijä urheilun integriteetille. Tutkijat kävivät läpi yhteensä
2089 urheiluun liittyvää korruptiotapausta aikavälillä 2000–2010. Tutkimustulokset osoittivat, että
96 % korruptiotapauksista liittyi dopingiin. Lajikohtaisesti tarkasteltuna yleisurheilu ja pyöräily
törmäsivät dopingiin useimmiten. Tutkijat toteavat, että dopingin uhka on urheilun integriteetin
näkökulmasta kuusikymmenkertainen verrattuna urheiluvedonlyöntiin liittyvään pelitapahtumientai ottelujen lopputulosten järjestämiseen.
Tutkituista tapauksista ns. sopupeleihin (match-fixing) liittyi 2,7 %. Näistä tapauksista valtaosa(n. 70 %) oli tapahtunut jalkapallon parissa. Tämä on linjassa myös Suomessa paljastuneiden
korruptiotapausten kanssa, joista monet ovat ilmenneet juuri Veikkausliigassa. Suomalaisen
jalkapallon osalta riskiä törmätä korruptioon nostaa se, että kansallinen sarjamme on aktiivinen
kesällä, jolloin suuret eurooppalaiset palloilusarjat ovat tauolla. Näin ollen esimerkiksi
Veikkausliiga voidaan nähdä jossain määrin kiinnostavana sarjana myös globaalienvedonlyöntimarkkinoiden näkökulmasta, mikä osaltaan selittää esimerkiksi aasialaistenvedonlyöjien kiinnostuksen maamme jalkapalloilua kohtaan. Lisäksi suomalaisessa jalkapallossa
liikkuvat pelaajapalkkiot ovat niin pieniä, että pelaajien houkutus lahjuksien ottamista kohtaan onsuurempi kuin suurissa palloilusarjoissa, joissa pelaajat ovat miljonäärejä ja media seuraa heidän
jokaista liikettään. Toisaalta suomalaisesta urheiluhistoriasta löytyy lukuisia esimerkkejä siitä, että4142

seurajohtajat ovat taanneet yli varojen eläneiden seurojensa lainoja henkilökohtaisilla vakuuksilla.
Tällaisten taloudellisten ahdinkotilanteiden voi olettaa pienentävän seurajohdon kynnystä rahoittaa
seuransa toimintaa epämääräisemmistäkin lähteistä tulevalla rahalla. Näitä päätelmiä tukevat
osaltaan myös Gorsen ja Chadwickin (2011) tutkimustulokset, joiden mukaan valtaosaurheiluvedonlyöntiin liittyvästä lahjonnasta on tapahtunut pienemmissä eurooppalaisissa
palloilusarjoissa. Vastaavia päätelmiä on julkaistu myös Financial Action Task Forcen (FATF)
julkaisemassa raportissa (2009), joka tarkastelee jalkapallon ja rahanpesun välistä yhteyttä.
Kaikki sopupelit eivät liity urheiluvedonlyöntiin. Gorsen ja Chadwickin (2011) mukaan
urheiluvedonlyönti oli taustalla vajaassa 60 %:ssa paljastuneista 57 sopupelitapauksesta, kun taas
loput analysoiduista korruptiotapauksista olivat vedonlyönnistä irrallisia. Tyypillinen tapaus on
esimerkiksi pisteiden osto sarjapaikan säilyttämiseksi. Urheilun integriteetin turvaamiseksi
vedonlyöntiyritykset ja lajiliitot ovat mm. investoineet erilaisiin järjestelmiin, jotka tilastollisen
analyysin keinoin tähtäävät paljastamaan poikkeavaa pelaamiskäyttäytymistä. Usein korostetaan
kuitenkin urheilun parissa työskentelevien ihmisten (seurajohdon, tuomareiden ja pelaajien)
kouluttamisen tärkeyttä korruption ennaltaehkäisemiseksi.
Urheilun integriteetin näkökulmasta ongelmaksi voidaan nähdä myös urheilijoiden tai muiden
seuratoimijoiden sisäpiiritiedon hyväksikäyttö vedonlyöntitarkoituksiin. Esimerkiksi IsoBritanniassa on paljastunut tapauksia, joissa loukkaantumisten takia poissa kokoonpanosta olleet
pelaajat ovat lyöneet vetoa omia seurojaan vastaan, koska heillä on ollut sisäpiirintietoa viime
hetken loukkaantumisista. Sinänsä nämä pelaajat eivät ole vaikuttaneet ottelun tapahtumiin, mutta
tämänkaltainen pelaaminen on eettisestä näkökulmasta vähintäänkin kyseenalaista. Suomessa
pelaajien sopimuksissa on usein pykälä, joka kieltää vedonlyönnin oman seuran otteluista.
Vuonna 2005 merkittävimmät urheiluvedonlyöntiä Euroopassa tarjoavat yritykset perustivat
European Sports Security Associationin (ESSA) valvomaan urheilun integriteettiä. ESSA pyrkii
mm. kouluttamaan urheilun parissa toimivia ihmisiä urheiluvedonlyöntiin liittyvien petosten
ennaltaehkäisemiseksi, herättämään kansainvälistä keskustelua urheiluun liittyvästä korruptiosta
sekä varoittamaan jäsenistöään nopeasti korruptioepäilyjen alla olevista urheilutapahtumista. ESSA
on voittoa tavoittelematon yhteisö, joka rahoitus tulee täysin jäsenistöltä ja se tekee kiinteää
yhteistyötä johtavista urheilun kattojärjestöistä mm. UEFAn, FIFAn, WTA:n ja MLS:n kanssa(ESSA 2011).
Yhteenvetona voidaan todeta, että doping on edelleen esimerkiksi sopupelaamista selvästi
merkittävämpi uhka urheilun integriteetille, vaikka viime vuosina sopupelaamisen muodostamaa
uhkaa onkin useissa lähteissä korostettu. Toki lajikohtaisesti erot esimerkiksi dopingin
muodostamasta uhkasta urheilun integriteetille vaihtelevat merkittävästi. Urheilun integriteetinsuojelemisen näkökulmasta ei tietyn maan rahapelimarkkinajärjestelmällä ole kuitenkaan juurikaan
merkitystä. Riskit korruptioon ovat läsnä kaikkialla missä kilpaurheilua harjoitetaan ja esimerkiksi
Suomen Veikkausliigassa viime vuosina paljastuneiden korruptiotapausten juuret ovat usein
johtaneet

Aasianlaittomillevedonlyöntimarkkinoille.

Niinurheilujärjestöjen

kuin
42

43

urheiluvedonlyöntiä tarjoavien rahapeliyritysten näkökulmasta urheilun integriteetin turvaaminen
on kuitenkin perustavanlaatuisen tärkeää. Rahapeliyritykset menettävät korruption takia merkittäviä
summia rahaa. Urheilujärjestöt ja -seurat puolestaan kärsivät korruption seurauksena
imagotappioita, jotka pienentävät merkittävästi esimerkiksi yritysyhteistyökumppanien urheiluun
kohdistamia rahavirtoja. Suomessa esimerkkejä tällaisista imagotappioista löytyy mm. hiihdon ja
pesäpallon parista. Integriteetin turvaamisen näkökulmasta tärkeiksi toimenpiteiksi voidaan nähdä
mm. seurojen talouden tasapainottaminen, seuratoimijoiden ja urheilijoiden koulutus integriteettiä
uhkaavien tekijöiden suhteen, lajiliittojen ja seurojen välinen avoin tiedonjako sekä pienten lajien ja
sarjojen kehittäminen ammattimaisempaan suuntaan myös maksettavien palkkioiden suhteen.
Tärkeää osaa integriteetin näkökulmasta näyttelee myös urheiluvedonlyöntiä tarjoavien yritysten
sekä lajiliittojen välinen yhteistyö. Tällaista tietojenvaihtoa on esimerkiksi se, että rahapeliyritykset
informoivat lajiliittoja tietyn ottelun kohdalla huomaamastaan poikkeavasta pelikäyttäytymisestä.

43

44

6

SÄÄNTELYN TALOUSTIEDETTÄ

Rahapelitoiminnalla on useita suoria ja epäsuoria vaikutuskanavia kansantalouteen.
Rahapelaamisen yhteiskunnalliset vaikutukset voidaan jakaa karkeasti kuuteen ryhmään (Anielski
ja Braaten 2008; Kärki 2010, 36–61):
1. terveydelliset ja sosiaaliset vaikutukset
2. taloudelliset vaikutukset
3. työllisyyteen ja koulutukseen liittyvät vaikutukset
4. viihteeseen ja turismiin liittyvät vaikutukset
5. yhteiskunnalliset ja oikeudelliset vaikutukset sekä
6. kulttuuriin liittyvät vaikutukset.
Tässä luvussa analysoidaan, miten rahapelitoiminnan oikeudellisen monopolin mahdollinen
purkaminen ja rahapelimarkkinoiden toimilupien avaaminen kansainväliselle kilpailulle vaikuttaisi
rahapelitoiminnan kansantaloudelliseen merkitykseen Suomessa. Tarkastelemme ennen kaikkea
suoria vaikutuksia tuotantoon, työllisyyteen ja markkinoiden tehokkuuteen, eli edellä esitetyn
jaottelun ryhmiä 2 ja 3.

6.1 Ulkoisvaikutukset ja markkinoiden sääntely
Julkisen sektorin toteuttamaa markkinoiden sääntelyä tai julkista palvelutarjontaa on perusteltu
erilaisista toiminnoista aiheutuvilla ulkoisvaikutuksilla. Ulkoisvaikutuksilla tarkoitetaan
markkinavaihdannasta aiheutuvia kustannuksia tai hyötyjä, joita myyjä ja ostaja eivät
kaupanteossaan huomioi. Klassinen esimerkki negatiivisista ulkoisvaikutuksista on saastuttaminen– puhtaan ilman omistusoikeuksien määrittäminen on hankalaa ja yksittäisen kansalaisen on vaikeaa
vaatia korvauksia tehtailijalta tai autoilijalta ilman pilaantumisesta. Vastaavasti tietyllä palvelulla
voi olla myös positiivisia ulkoisvaikutuksia. Esimerkiksi koulutuksella on nähty olevan positiivisia
ulkoisvaikutuksia, sillä hyvin koulutettu kansa on yhteiskunnan sosiaalisen, poliittisen jataloudellisen kehityksen turvaava tekijä.
Ulkoisvaikutukset johtavat siihen, että markkinoilla vaihdetaan ulkoisvaikutuksia omaavaa
tuotetta joko liian vähän tai liikaa suhteessa yhteiskunnalliseen optimiin. Positiivisten
ulkoisvaikutusten turvaamiseksi on menetelmänä käytetty joko julkista tukea tai julkista, verovaroinrahoitettua palvelutarjontaa. Negatiivisten ulkoisvaikutusten rajoittamiseksi markkinatoimijoita on
joko verotettu, markkinoille tuloa on rajoitettu toimilupajärjestelmillä ja/tai kilpailua markkinoillaon rajoitettu esimerkiksi rajaamalla mainontaa tai uusien tuotteiden markkinoille tuontia.
Rahapelitoiminnan huomattavasta tulo- ja työllisyysvaikutuksesta huolimatta empiiriset hyötykustannusanalyysit ovat antaneet viitteitä siitä, että kun huomioidaan rahapelitoiminnan negatiiviset
ulkoisvaikutukset, rahapelimarkkinoiden kansantaloudelliset hyödyt ylittävät vain niukasti niiden
44

45

aiheuttamat kustannukset tai haitat ovat jopa kustannuksia suuremmat (esim. Gazel 1998; Grinols
2004; Grinols ja Omorov 1996). Tutkimukset sisältävät tosin useita ongelmakohtia (ks. Walker
2007). Joka tapauksessa ulkoisvaikutusten olemassaoloa on hankala kiistää. Siten tarve alan
julkiseen sääntelyyn on alan toimijoidenkin keskuudessa laajasti hyväksytty.

6.2 Monopoli, verotus ja markkinoiden tehokkuus
Yksi

mahdollinen

tapapyrkiä

pienentämään

ulkoisvaikutusten

aiheuttamaa

puhtaanmarkkinaratkaisun yhteiskunnallista tehottomuutta on äärimmäinen toimilupajärjestelmän muoto elivaltiollinen monopoli. Vaikka oikeudellisella monopolilla tavoitellaan hyviä asioita, on hankala
välttää monopoliin liittyvät periaatteelliset ongelmat.
Voittoaan maksimoiva monopoli aiheuttaa tyypillisesti hyvinvointitappioita, koska se asettaa
tuotannon määrän pienemmäksi ja hinnan korkeammaksi kuin olisi kansantalouden kannalta
optimaalista. Tästä seuraa, että osa kuluttajien vaihdannasta saamasta hyödystä siirtyy
monopolistille monopolivoiton muodossa. Tämän lisäksi korkeamman hinnan seurauksena
yhteiskunta jää paitsi osasta tuottajan (kate) ja kuluttajien (maksuhalukkuuden ja markkinahinnan
välinen erotus) yhteenlaskettua ylijäämää. Monopolivoitto ei tiukasti ottaen ole tehottomuutta, vaantulonsiirto kuluttajalta tuottajalle. Jälkimmäinen elementti taas on aidosti pois yhteiskunnan
hyvinvoinnista ja sitä kutsutaan monopolin allokatiiviseksi tehottomuudeksi.
Yhteiskunnan kannalta epäoptimaalisen hintatason ohella monopolin niin kutsuttu staattinen
tehottomuus liittyy olemassa olevien tuotteiden ja käytössä olevien menetelmien hienosäätöön.
Kilpailun luomien kannustimien puute johtaa helposti siihen, että monopoli ei pyri yhtä tehokkaasti
hienosäätämään jo olemassa olevia toimintojaan kuin toimija, joka kohtaa markkinoilla kilpailua.
Kilpailun puute luo siten tuotannollista tehottomuutta.
Edellä mainittujen staattisten tehottomuuksien lisäksi monopoli on omiaan synnyttämään
kilpailukannustimien
puutteenseurauksena
dynaamista
tehottomuutta
taloudessa.
Markkinakannustimien puuttumisen takia monopolin innovointi on tyypillisesti suhteellisen hidasta
sekä kustannustehokkuuden parantamisen että uusien tuote- tai palveluinnovaatioiden tuotannon
osalta.
Kansantalouden tasolla monopoli rajoittaa markkinaevoluution toimimista: kilpailuillamarkkinoilla tehottomat toimijat poistuvat markkinoilta ja tehokkaimmat toimijat sekä parhaat
toimintatavat jäävät jäljelle. Kilpailun tehtävänä on siis kohdistaa talouden resurssit tehokkaimpaan
käyttötarkoitukseen. Kilpailun puutteet rajoittavat kuitenkin tehokkuushyötyjen realisoitumista.
Lyhyellä aikavälillä suurimmat ongelmat liittyvät tulonjakoon ja toisaalta tarpeettoman korkeisiin
tuotantokustannuksiin ja palveluhintoihin. Pitkän aikavälin kehityksen kannalta kilpailun
vääristymät voivat estää talouden uudentumista – ”luovaa tuhoa” – joka ilmenee vanhojen ja
tehottomien toimintamallien korvautumisella uusilla ja tehokkaammilla.
45

46

Ongelman taloudellista merkitystä voidaan arvioida empiirisen tuottavuustutkimuksen
näkökulmasta. Tutkimusten mukaan ”luovan tuhon” osuus toimialojen tuottavuuden kasvusta on eritilanteissa ollut 10–60 % ja aikavälillä 1985–2000 keskimäärin noin 1/3 (Maliranta 2003, Maliranta
2008). Kun kehittyneissä kansantalouksissa talouden kasvu perustuu käytännössä ainoastaantuottavuuden kasvuun, tarkoittaa tämä todella merkittävää kasvun alenemaa. Toisin sanoen
monopolimarkkinoilla dynaamisen tehottomuuden seurauksena tuottavuuskasvu on hitaampaa.
Näiden yleisteemojen lisäksi Posner (1975) on tuonut keskusteluun myös tärkeän
yhteiskunnalliseen hyvinvointiin liittyvän aspektin – monopolin ylläpidosta aiheutuvat
kustannukset. Posnerin mukaan perinteinen tehottomuusanalyysi aliarvioi monopolinyhteiskunnallisia kustannuksia, koska tällöin monopolin muodostamisen tai ylläpitämisen oletetaan
olevan kustannuksetonta. Käytännössä (erityisesti oikeudellinen) monopoliyritys joutuu
puolustamaan omaa asemaansa hyvinkin voimakkaasti sekä viestinnällisillä että suoremmilla
vaikuttamisen keinoilla. Tällaista käyttäytymistä kutsutaan taloustieteessä termillä rent seeking,joka tarkoittaa taloudellisen hyödyn hankkimista arvoa tuottamatta ja kokonaistaloutta
vahingoittaen. Tällainen käyttäytyminen aiheuttaa tarpeettomia kustannuksia ja hidastaa
markkinoiden positiivista kehitystä.
Oikeudellisen monopolin tapauksessa tällainen rent seeking on tavanomaisen määräävän
markkina-aseman yrityksen tilanteesta poikkeava. Jos potentiaalinen kilpailija on olemassa, joutuu
vapaiden markkinoiden vahva toimija yleensä parantamaan kilpailukykyään normaalein
yritystoiminnan keinoin. Oikeudellinen monopoli tai sen asiaa ajavat tahot voivat taas
kilpailukeinojen lisäksi rajoittaa kilpailua valtiovallan avulla.
Julkisen monopolin ohella myös verotuksella voidaan pyrkiä huomioimaan rahapelien haitallisia
ulkoisvaikutuksia. Ulkoisvaikutusten ehkäisemiseksi asetettu vero voidaan pyrkiä asettamaan sen
kokoiseksi, että kansantalouden optimi, jossa kuluttajien rajahyöty ja yhteiskunnan rajakustannus
ovat yhtä suuret, toteutuu. Mikäli verotasoa nostetaan liian korkeaksi, päädytään markkinoiden
allokatiivisen tehottomuuden kannalta monopolin kaltaiseen tilanteeseen – markkinoilla kulutetaan
yhteiskunnan kokonaishyvinvoinnin näkökulmasta kyseistä tuotetta liian vähän. Tämä näkyy paitsituottajien ja kuluttajien alempana hyvinvointina, myös tarpeettoman alhaisena verokertymänä.
Verotuksella voidaan pyrkiä ulkoisvaikutusten huomioimiseen riippumatta siitä, onko säännelty
toiminta järjestetty valtion monopolina vai onko markkinat avattu kilpailulle. Verotulokertymään
vaikuttaa veroasteen ohella ennen kaikkea toiminnan kannattavuus: mitä suurempi liikevaihto ja
voitto alalla syntyy, sitä suurempi on verokertymä.

6.3 Monopoli vs. kilpailu rahapelimarkkinoilla
Rahapelitoiminnassa hinnalla tarkoitetaan palautusprosenttia – mitä matalampi on palautusprosentti,
sitä korkeampi on palvelun hinta. Kuten aiemmin mainittiin, voittoaan maksimoiva monopoli
46

47

aiheuttaa tyypillisesti hyvinvointitappioita, koska se asettaa hinnan korkeammaksi ja vastaavasti
myyntimäärän pienemmäksi kuin olisi kansantalouden kannalta optimaalista.
Jos palvelun kulutukseen liittyy ulkoisvaikutuksia, on mahdollista, että monopoli ei aiheuta
perinteistä allokatiivista tehottomuustappiota. Sen sijaan valtion monopoli voi korjata
ulkoisvaikutuksista aiheutuvaa yksityisten hyötyjen ja yhteiskunnallisten kustannusten
kohtaamattomuudesta aiheutuvaa ongelmaa. Edellytyksenä tällöin on, että monopolin tavoitteena ei
ole maksimoida voittoaan, vaan asettaa palvelulle sellainen hinta, joka maksimoi yhteiskunnanpalvelusta saaman hyödyn (= tuottajan ylijäämä + kuluttajan hyöty).
On kuitenkin epäselvää, missä määrin suomalaiset rahapeliyhteisöt pyrkivät maksimoimaan
voittoaan ja missä määrin asettamaan yhteiskunnan kannalta optimaalisen palautusprosentin. Koska
nykyiset monopoliasemassa olevat rahapeliyhtiöt kykenevät jakamaan tuottoja myös muihin
tarkoituksiin kuin peliongelmien ennaltaehkäisyyn ja ongelmien hoitoon, voidaan niiden olettaa
toimivan kuten tavallinen voittoa maksimoiva monopolisti. Jos tämä pätee, tuottaa myös
rahapelimonopoli markkinoille allokatiivista tehottomuutta.
Monopolivoitto ei sinällään ole merkittävä ongelma, koska kyse on veronkaltaisesta
tulonsiirrosta pelaajilta ja peliyhtiöiltä yhteiskunnan kannalta tärkeisiin kohteisiin. Vastaavasti
hyödykeverotukseen liittyy markkinoiden allokatiivista tehokkuutta laskeva elementti. Suurempi
ongelma liittyy organisaatioiden kustannustehokkuuden ja dynaamisen tehokkuuden mahdollisiin
puutteisiin. Käytännössä kilpailukannustimien puute voi näkyä esimerkiksi rahapeliyhtiöiden
organisaatiorakenteen tarpeettomana paisumisena (”pöhöttymisenä”) ja siten kustannusrakenteen
raskautena (esim. Basham ja White 2002). On olemassa myös pelko siitä, että julkinen
rahapelimonopoli toimii poliittisten etujen pelikenttänä (esim. Stigler 1971; Peltzman 1976; Becker
1983; Sauer 2001). Pahimmillaan rahapeliyhtiöiden tulos voikin olla huonompi kuin se olisi
kilpailun vallitessa, vaikka palautusprosentti olisi pienempi (eli hinta korkeampi). Tätä
mahdollisuutta kasvattaa entisestään se, että matalampi palautusprosentti vähentää pelaamista ja on
omiaan lisäämään pelaamisen vuotoja internetin kautta ulkomaille. Esimerkiksi Veikkaus Oy:tä on
usein kritisoitu alhaisesta palautusprosentista, joka on selvästi kansainvälisten peliyritysten
prosentteja pienempi. RAY:n ja Veikkaus Oy:n julkisuuteen antamat arviot suomalaisten pelaamista
rahamääristä maan rajojen ulkopuolelle ovat vaihdelleet vuosien mittaan 100 miljoonan ja 150
miljoonan euron välillä.
Monopolimuotoisesta sääntelystä luopuminen ei välttämättä johda kilpailun tehostumiseen.
Tämä koskee erityisesti alaa, jolla on laajat suurtuotannon skaalaedut ja suuria markkinoille tulon
esteitä. Tällaisella toimialalla on monopolin tai ainakin erittäin keskittyneen markkinarakenteen
syntyminen hyvin todennäköistä myös vapailla markkinoilla. Rahapelimarkkinat poikkeavat
suuresti edellä esitetyistä piirteistä. Toimialalla ei ole laajoja skaalaetuja tuotannossa, sääntelystä
riippumaton markkinoille tulo on suhteellisen esteetöntä, tuotteet ovat pitkälti homogeenisia ja
yrityksen pääsevät tasavertaisesti tuotannontekijämarkkinoille. Tätä näkemystä tukee myös
markkinoiden nykytilanne – globaalista BVD Orbis -tietokannasta löytyy tiedot 35 196 yrityksestä,
47

48

jotka kertovat päätoimialakseen ”Gambling and betting activities”. Rahapelimarkkinat ovat tältä
osin siis lähellä täydellisen kilpailun vaatimuksia ja siten otolliset kilpailun luomien hyötyjen
aikaansaamiselle.
Kuluttajan hyvinvoinnin kasvu tulee myös uusista tuoteinnovaatioista. Rahapelimarkkinoilla
uudet tuoteinnovaatiot on koettu ainakin osin ongelmalliseksi, kun huomioidaan pelien addiktiiviset
vaikutukset. Vallitsevan lainsäädännön perusteluissa monopolia on perusteltu erityisesti kilpailun
tuottamien uusien tuoteinnovaatioiden estämisellä (kts. esim. HE 207/2010 perustelut sääntelyn
tarpeesta). Toisin sanoen monopoliin liittyvä periaatteellinen tehottomuus on käännetty mallissa
hyveeksi. Kilpailuilla markkinoilla toimivilla yrityksillä on kuitenkin kannustimia kehittää myös
aidosti uusia toimintatapoja perustuotteidensa tuotannon uudistamiseksi. Tällaistenkustannustehokkuutta parantavien innovaatioiden lisäksi kilpailluilla markkinoilla toimivillavastuullisilla yrityksillä on omat kannustimet pyrkiä vähentämään rahapeleihin liittyviä ongelmia.
Yritykset ovat esimerkiksi kehittäneet erilaisia pelaajien riskiprofiilin muutoksen tunnistamiseen
perustuvia menetelmiä ongelmapelaajan tunnistamiseksi. Myös rahanpesun ja sopupelien
tunnistamisen menetelmiä on kehitetty. Siten toimilupajärjestelmään perustuva sääntely yhdessä
markkinakilpailun kanssa on edistänyt ongelmien ratkaisun menetelmiä. Sinällään ei liene
mahdotonta pyrkiä sääntelyllä myös edistämään näiden käytäntöjen laajempaa leviämistä
toimijakentällä.
Edellä esitetyt tekijät huomioiden ei monopolimuotoiseen sääntelyyn turvautuminen ole
välttämättä yhteiskunnan kannalta tehokasta, sillä monopolin luomat hyvinvointitappiot ovat
omiaan kasvattamaan rahapelien yhteiskunnallista rasitusta (ks. myös Basham ja White 2002). On
oletettavaa, että rahapelimarkkinoiden avaaminen kilpailulle aiheuttaisi useita kansantaloudellisia
hyötyjä. Keskeiset hyödyt syntyisivät kilpailun luomista voimakkaammista (suhteessa nykyiseen
järjestelmään) kannustimista kustannustehokkuuteen ja innovointiin. Kustannustehokkuus ja
kilpailu asiakkaista johtavat yhdessä matalampiin hintoihin ja siten korkeampaan kuluttajan
hyötyyn. Vaikka samalla yritysten voitto pienentyisi, kilpailu johtaa kokonaisuudessaan
suurempaan hyötyyn kuin monopolin voittoa maksimoiva toiminta: kuluttajan ylijäämä kasvaa
enemmän kuin tuottajan ylijäämä pienenee.
Teorian pohjalta on oletettavaa, että kilpailun luoman suuremman tehokkuuden seurauksena
liikevaihto ja -voitto olisivat suurempia kilpailulle avatussa ympäristössä. Tästä on esimerkkinä
verotulojen huomattava kasvu Italiassa sen jälkeen, kun rahapelimarkkinoita on vapautettu. Pelkona
nykyisessä monopolitilanteessa on myös se, että pelaaminen ja verotulot valuvat internetin kautta
yhä suuremmassa määrin pois Suomesta.

48

49

6.4 Työllisyys ja kansantaloudelliset vaikutukset
Rahapelaaminen työllisti Suomessa suoraan rahapeliyhteisöjen kautta yli 2000 henkilöä vuonna
2009. Myös välillinen työllisyysvaikutus voittovarojen jakamisen ja verorahojen käytön kautta
yleishyödyllisissä yhteisöissä ja julkisella sektorilla on merkittävä. Jos oletetaan, että ilman
suomalaisia rahapeliyhtiöitä kotitalouksien rahapeleihin käyttämät varat olisivat suuntautuneet
muualla kuin Suomessa toimivien ja verotettavien yhtiöiden tuotteisiin, kaikki nämä vaikutukset
valuisivat Suomesta ulos.
Koska raha-automaatteja ja muita rahapelipisteitä on sijoitettu kauppoihin, kioskeihin,
huoltoasemille, ravintoloihin, hotelleihin, baareihin ja kahviloihin, usein ajatellaan rahapelaamisen
lisäävän kysyntää myös näissä yksiköissä. Tällaisen mahdollisen kansantaloudellisen vaikutuksen
osoittaminen on kuitenkin vaikeaa, sillä voidaan olettaa, että kotitaloudet käyttäisivät vastaavan
määrän kulutukseen kotimaassa joka tapauksessa.
Toiminnan tehostuminen vaikuttaa myös työllisyyteen. Parhaimmillaan tehostaminen ja
innovointi lisäävät liikevaihtoa ja kasvattavat työllisyyttä. Toisaalta työpaikkojen määrä
rahapelitoiminnassa saattaisi vähentyä huomattavasti. Työpaikkojen määrään Suomessa vaikuttaa
luonnollisesti suoraan se, missä määrin Suomen pelitoiminta hoidettaisiin ulkomailla sijaitsevista
yksiköistä ja missä määrin Suomesta. Jos työpaikkoja häviää aiemman toiminnan tehottomuuden,
esimerkiksi organisaation liiallisen byrokraattisuuden ja paksuuden seurauksena, ei se kuitenkaan
ole kansantalouden kannalta haitallista. Taloudelle on eduksi, että työntekijät allokoituvat
tehokkaasti sellaisiin toimintoihin, joissa heidän tuottavuutensa on korkein. Tämä tarkoittaa sitä,
että kansantalouden tuottavuus paranee, kun tehottomat (heikon tuottavuuden) työpaikat häviävät jatuottavammat työpaikat saavat näin ollen paremmin työvoimaa käyttöönsä. Jos nykyiset Suomessa
toimivat rahapeliyhteisöt eivät pärjäisi kilpailulle avatussa ympäristössä, kyse olisi ennen kaikkea
siitä, että niiden toiminta ei ole riittävän kustannustehokasta ja innovoivaa kilpailijoihin verrattuna(eli markkinaevoluutiosta, vrt. luku 6.2).
On mahdotonta sanoa etukäteen, kuinka suuria hyötyjä kilpailun luomat kannustimet toisivat
kansantalouteen. On huomioitava myös se, että erityisesti Veikkaus kohtaa jo nykyisin jonkin
verran kilpailua internetin kautta. Veikkaus saikin vuonna 2004 luvan nostaa palautusprosenttiaan
korkeammaksi vastatakseen internetin kautta tapahtuvaan kilpailuun (Örnberg 2006).
Kilpailukannustimet vaikuttavat siis jo nyt ainakin jossain määrin Veikkauksen toimintaan.
Veikkauksen palautusprosentit ovat kuitenkin edelleen matalammat kuin ulkomaisilla kilpailijoilla.

49

50

6.5 Yhteenveto kansantaloudellisista vaikutuksista
Rahapelien
sääntelyllä
voidaannähdä
olevankahtalainen
ulkoisvaikutusperuste.
Toimilupajärjestelmällä ja verotuksella pyritään minimoimaan ja korjaamaan rahapeleihin liittyviä
haittavaikutuksia, kuten ongelmapelaamista. Vastaavasti kertyneillä verovaroilla tai
monopolivoitoilla tuetaan nuoriso-, mielenterveys-, liikunta- ja kulttuurityötä, joilla voidaan nähdä
olevan positiivia ulkoisvaikutuksia.
Mahdollinen kilpailulle avaaminen olisi tulo- ja työllisyysnäkökulmasta hyvin ongelmallista
ilman lisenssimaksuja tai muita vastaavia markkinoilla toimivilta rahapeliyhtiöiltä veloitettavia
korvauksia. Nykyisessä mallissa voittovarat jaetaan yleishyödyllisille yhteisöille ja niillä saatavat
hyödykkeet, palvelut ja työllisyys kohdistuvat Suomeen. Jotta vastaavansuuruisen potin jakaminen
olisi mahdollista myös avattujen pelimarkkinoiden tilanteessa, täytyy siis luoda sellainen
mekanismi, jonka avulla kertyviä verotuloja saadaan siirrettyä yleishyödyllisiin tarkoituksiin.
Tärkeää kuitenkin on huomata se, että jonkin verran valtion monopolin voittokertymää
pienempikin lisenssi- ja verotulo voisi mahdollistaa yhtä suuren rahamäärän jakamisen kuinmonopolin tilanteessa. Tämä johtuu siitä, että se julkisen sektorin pääoma, joka olisi muutoin
sitoutunut monopolin toimintaan, saadaan käyttöön jossain muussa tuottavassa toiminnassa.
Olettamuksena tällöin on luonnollisesti se, että julkisen sektorin rahapeliyhteisöihin sitoutunut
pääoma pienenee markkinoiden avaamisen myötä, koska toiminta tehostuu ja pienenee kilpailun
seurauksena.
Etukäteen ei voida tehdä lopullisia, vaan lähinnä suuntaa antavia, johtopäätöksiä siitä, miten
rahapelimarkkinoiden mahdollinen vapauttaminen kokonaisuudessaan vaikuttaisi kansantalouden
tuloihin ja työllisyyteen. Tarve aiheen lisätutkimukselle onkin suuri. On kuitenkin selvää, että
kilpailun lisääntymisellä on kustannustehokkuutta ja innovatiivisuutta kasvattavia vaikutuksia.
Mahdollisessa kilpailulle avatussa järjestelmässä tulisi pyrkiä siihen, että 1) kilpailun tuomia
hyötyä ei ulosmitattaisi liiallisella byrokraattisuudella, 2) järjestelmä kannustaisi kotitalouksia
pelaamaan kotimaassa toimivien yhtiöiden kautta sen sijaan, että pelaaminen valuisi Internetin
kautta suuressa määrin pois kotimaasta, 3) varmistetaan Suomeen jäävien tulovirtojen (verotulojen
ja voittovarojen) pysyminen kaivatulla tasolla, huomioiden samalla kohdat 1 ja 2.
Kääntöpuoli mahdollisesti ulkomaille valuvalle työllisyydelle kilpailun olosuhteissa olisi
kasvavat markkinointitulot. Nykyisellään rahapeliyhtiöt eivät saa markkinoida tuotteitaan Suomessa
lain sallimia monopoliyhtiöitä lukuun ottamatta. Toimilupajärjestelmään perustuvassa mallissa
rahapeliyhtiöiden olisi kilpaillessaan asiakkaista panostettava huomattavia summia tuotteidensa
markkinointiin niin suoraan mediassa kuin urheilun ja vedonlyönnin kannalta relevantin muun
viihteen kautta. Samaten on hyvä muistaa, että peliyhtiöt ovat informaatioteknologian
hyödyntämisen eturintamassa. Markkinan avautuminen voisi siten avata uusia mahdollisuuksia
myös suomalaisille teknologiayrityksille. Siten sääntelyn uudistuksella voisi olla vahva suora ja

50

51

epäsuora vaikutus tuotantoon ja työllisyyteen Suomessa myös liitännäisten talouden sektoreiden
kehityksen kautta.

51

52

7

MAAVERTAILU

7.1 Rahapelimarkkinoiden murros EU:ssa
Euroopan valtiolliset rahapelimonopolit kohtaavat tänä päivänä poliittisia paineita.
Rahapelimonopolien asemaa on koeteltu EU:n tuomioistuimen tasolla palvelujen vapaaseen
tarjoamiseen vedoten (esim. Rahapelifoorumi 2006). Rahapelitoimialalla operoi suuria ja
monikansallisia, pääasiassa eurooppalaisia yrityksiä, joiden intresseissä on laajentua suojatuillevaltiollisille pelimarkkinoille. Nämä yritykset ovatkin kannelleet EU:lle valtiollisten peliyhtiöiden
asemasta viitaten nimenomaisesti unionin alueella taattuun palvelujen vapaaseen liikkuvuuteen.
Vuonna 2003 tehdyn EY-tuomioistuimen ns. Gambelli-päätöksen (C-243/01) jälkeen
maakohtaiset käytännöt ovat olleet suurennuslasin alla. Gambelli -päätöstä on tulkittu niin, ettämonopolia ei voi perustella jäsenvaltioiden taloudellisilla hyödyillä, vaikka tuotot ohjattaisiinkin
hyväntekeväisyyteen. Suomen osalta tuomioistuinprosessit eivät ole toistaiseksi johtaneet
mainittavampiin rajoituksiin monopolien toiminnassa. Vuonna 2007 Euroopan komissio tosin antoi
Suomelle varoituksen urheiluvedonlyönnin rajoittamisesta. Toisaalta vuonna 2009 Euroopan
parlamentti puolestaan hyväksyi mietinnön, jonka mukaan sähköinen rahapelaaminen ei vaatisi EUtasoista sääntelyä. Toisin sanoen kukin jäsenvaltio voi säädellä online-pelitoimintaansa
haluamallaan tavalla (Peltonen 2010). Aiheen monimutkaisuutta heijastaa kuitenkin se, että vuonna
2011 EU-tuomioistuin puolestaan antoi päätöksen, jonka mukaan EU-jäsenmaa saa edelleen päättää
rahapelimonopolistaan itse, mutta tarkensi samalla linjauksia kansallisten monopolien olemassaolonedellytyksistä. Tuomioistuimen päätöksen mukaan rahapelimonopolia koskeva kansallinen
lainsäädäntö on mahdollinen vain tapauksessa, jossa rahapeleihin liittyvä rikollisuus ja mahdolliset
petokset ovat todistetusti ongelma kyseisessä maassa. Päätöksessä linjataan myös, että rahapelien
mainonta tulee rahapelimonopoleissa olla erittäin rajattua. Markkinoiden laajentamiseen tähtäävä
mainonta ei ole tuomioistuimen mukaan linjassa rikollisuuden ehkäisyn kanssa. EU-tuomioistuin
myös täsmensi, että julkisen tulovirran maksimointi ei ole riittävä peruste palveluiden vapaan
liikkumisen ja tarjoamisen rajoittamiseksi EU-alueella (EU-tuomioistuin 2011).
EU on siis asettanut monopolien jatkumiselle ehtoja. Rahapeliyhtiöiden suojatun aseman
perusteluksi voidaankin nähdä ainoastaan se, että niiden avulla voidaan ehkäistä rahapelaamisesta
johtuvia sosiaalisia haittoja (Suomalaisen rahapelaamisen vuosikirja 2009). Tämä tarkoittaa sitä,
että peliyhtiöiden on kyettävä osoittamaan niitä valvoville tahoille, että ne pyrkivät suojelemaanpelaajia näiltä haitoilta. Käytännössä haitoista nostetaan yleensä esiin peliriippuvuus. Tämän lisäksi
valtiollinen rahapelaaminen tulee toteuttaa niin, että sen avulla voidaan välttää pelaamiseen liittyvää
rikollisuutta. (Peltonen 2010).
Viime vuosina eurooppalaiset rahapelijärjestelmät ovat muuttuneet nopeasti:

52

53

-

Jos mennään 10 vuotta taaksepäin, niin me oltiin vielä eurooppalaisessa rahapelikentässä
tosi paljon yksinoikeusmarkkinassa. Nyt kun katsotaan karttaa, niin se alkaa erityisesti
kasino- ja urheiluvedonlyöntipelien osalta olla jo lisenssi- ja monilisenssi [järjestelmiä].
Ainoastaan lottotyyppiset pelit ovat vielä pääsääntöisesti [yksinoikeudella]…Selkeästi
markkina tässä ympärilläkin Pohjoismaissa muuttuu. (Haastattelu, Veikkaus Oy:n työntekijä
B)-

Me tiedetään eurooppalainen kehitys. Ei tuo tuosta muutu. Ei siellä palata yksinoikeuksiin.
Me voidaan olla ihan varma, että jos järjestelmä on hyvin poikkeava eurooppalaisesta
valtavirrasta, niin se on erityisen tarkassa ”loopissa”. Silloin sen järjestelmän tulee olla
erityisen kestävä ja sen tulee olla todella hyvin perusteltu, eikä siinä saa olla madonreikiä.
Eli ei saa olla epäjohdonmukaisuuksia järjestelmän sisällä. (Haastattelu, Veikkaus Oy:ntyöntekijä B)

EU:ssa esimerkiksi Italia, Ranska ja Saksa ovat ottaneet askeleita valtiollisista
rahapelimonopoleista kohti avoimempia toimilupajärjestelmiä. Vuoden 2012 alussa Tanska otti
ensimmäisenä Pohjoismaana käyttöön uudistuneen arpajaislakinsa, jossa vedonlyönti- ja
rahapelimarkkinoiden
sääntelyä
vapautettiin
lisenssijärjestelmänsuuntaan.
Yleisessä
rahapelijärjestelmien kehityksessä ei ole ollut kyse niinkään siitä, että valtiot olisivat omaehtoisesti
lähteneet avaamaan markkinoitaan kilpailulle, vaan lainsäädännölliset uudistukset on usein tehty
EU:n tuomioistuimen päätösten stimuloimina. Tutkittaessa rahapelaamista koskevaa lainsäädäntöä
koko EU:n tasolla voidaan todeta, että se on toistaiseksi ollut sekavaa ja jättänyt paljon tilaa
valtiokohtaisille tulkinnoille. Toisin sanoen EU on usein ohjannut rahapelaamista koskevat
päätökset kansallisille tuomioistuimille, mikä on johtanut siihen, että kansallisella tasolla tulkinnat
ovat poikenneet toisistaan. Näin ollen lainsäädännössä on ollut maakohtaisia eroja (esim. Bernitz &Kjellgren 2002; Cisneros Örnberg & Tammi 2011).
Suomessa Veikkaus Oy on reagoinut monopoliasemansa jatkumiseen liittyviin ehtoihinsosiaalisten haittojen hallitsemisesta mm. korostamalla aiempaa enemmän toimintansa
vastuullisuutta. Vuonna 2004 yritys perusti oman yhteiskuntavastuuyksikön ja liitti eettiset
kysymykset osaksi strategiaansa. Osana tätä muutosta Veikkaus Oy myös kokosi neuvoa antavan
Eettisen neuvoston, joka koostuu eri sidosryhmien edustajista. Toisaalta Veikkaus Oy:n edustajien
haastatteluissa nousi esiin se, että tällä hetkellä esimerkiksi Ruotsissa järjestelmä on muutoksessa ja
myös Veikkaus Oy varautuu jo suomalaisen rahapelijärjestelmän mahdollisiin muutoksiin.
-

Ainakin voi sanoa, että Ruotsissa on selkeästi keskustelu menossa. Meillä on sellainen iGaming Forum huhtikuussa... Jos vielä vuosi sitten keskustelu siellä oli, että ei [muuteta],
niin nyt se keskustelu on, että miten? [järjestelmää muutetaan]. (Haastattelu, Veikkaus Oy:ntyöntekijä B)
53

54

-

Kun me nähdään tätä kehitystä ympärillä, niin ei tälle kartalle kukaan voi olla sokea. Ei me
voida täällä nurkassa kököttää ja sanoa, että no ei meillä ole täällä mitään hätää…Meillä on
nimenomaan nyt hyvä aika keskustella avoimesti ja kiihkottomasti, mitä Suomi haluaa
rahapelipolitiikalta, mikä suomalaisten kuluttajien kannalta on paras vaihtoehto ja mikä on
suomalaisten rahapelien edunsaajien kannalta paras vaihtoehto. Mehän ollaan tässä vain
välikappale. (Haastattelu, Veikkaus Oy:n työntekijä B)

Pohjoismaisena ja melko samankokoisena maana oivan vertailukohdan Suomelle tarjoaa
urheiluvedonlyöntimarkkinansa hiljattain vapauttanut Tanska.
rahapelimarkkinoilla on kuitenkin lähtökohtaisia eroavaisuuksia.

Tanskanja

Suomen-Se [järjestelmä] on poliittisesti paalutetumpi täällä. Niillä [Veikkauksella] on puolet isompi
markkinaosuus kuin Danske Spilillä. Se on puolet pienempi, sanotaan näin… Suomi on Suomi,
meillä on omat toimintamallit ollut täällä. Sen verran se eroaa, että tämä [Suomi] on hieman
vaikeampi. (Haastattelu, kansainvälisen rahapeliyrityksen työntekijä)-

Tanskassa taustalla oli se, että siellä oli jo menetetty ulkomaisille peliyhtiöille markkinoita. Kysymys
oli ikään kuin siitä, että miten saadaan siitä jo muualle menetetystä tuottoja valtion kassaan. Meillä
taas ulkomaille pelaaminen on vielä suhteellisen pientä. (Haastattelu, Veikkaus Oy:n työntekijä B)

Viime vuosina juridiset asiantuntijat ovat yhä enenevissä määrin toivoneet EU-tasoista
viitekehystä internetpelaamiselle, joka ei ole tiettyyn maahan tai fyysiseen paikkaan sidoksissa(esim. Verbiest & Keuleers 2004; Cisneros Örnberg & Tammi 2011). Selvä signaali EU:naikomuksista yhtenäistää eurooppalaisen rahapelaamisen malleja on myös Euroopan komission(2011) hiljattain julkaisema ns. vihreä kirja (Green Paper). Myös sitä seuranneen Euroopan
parlamentin oma-aloitteisen ns. Creutzmannin raportin (Euroopan Parlamentti 2011) on usein
tulkittu heijastelevan EU:n rahapelimarkkinoiden yhtenäistämispyrkimysten vahvistumista.
Konsulttiyhtiö
H2
Gambling
Capitalinselvitysten
mukaanEuroopaninternetrahapelimarkkinoiden koon arvioitiin vuonna 2010 olleen noin 12,5 miljardia Yhdysvaltaindollaria (noin 9,5 miljardia euroa7). Globaalien rahapelimarkkinoiden koon arvioitiin tuolloin olleen
noin 29,3 miljardia dollaria (n. 22,2 miljardia euroa). Yleinen mielipide on, että sähköiset
rahapelimarkkinat tulevat lähivuosina kasvamaan huomattavasti. Ennusteen taustalla on se, että
toistaiseksi useat suuret markkina-alueet (kuten Yhdysvallat, Kiina ja Japani) ovat kieltäneet monia
internetin kautta toimivia pelimuotoja. Lisäksi toimialan teknologinen kehitys on nopeaa ja
esimerkiksi uusia mobiilisovelluksia tuodaan markkinoille jatkuvasti.
Vuonna 2010 10,9 % eurooppalaisten rahapelaamisesta arvioitiin tapahtuvan internetissä.
Huomionarvoista on, että Pohjoismaissa tämän luvun arveltiin olevan lähemmäs 25 %. Italialaiset
7

Maaliskuussa 2012: 1 USD = 0.76 EUR

54

55

ovat Euroopan ahkerimpia internetrahapelien käyttäjiä, sillä noin 24 % Euroopassa tapahtuneen
sähköisen pelaamisen liikevaihdosta tuli vuonna 2009 Italiasta. Italiaa seurasivat Iso-Britannia (14%), Espanja (12 %), Saksa (12 %) ja Ranska (11 %). Näiden kuuden valtion alueelta tuli noin 76 %Euroopassa internetrahapeleihin käytetyistä euroista. Loppuosa internetrahapelaamisen
liikevaihdosta jakaantui lähinnä Kreikan, Hollannin, Ruotsin, Irlannin ja Suomen välillä.
Suomalaiset, irlantilaiset ja espanjalaiset käyttivät suhteessa eniten rahaa pelaamiseen asukasta
kohden (H2 Gambling Capital 2010).
Seuraavaksi esitellään lyhyesti Tanskan, Iso-Britannian, Italian, Ranskan ja Saksan
rahapelimallit. Nämä maat on valittu tarkastelun kohteeksi lähinnä siksi, että niiden
rahapelijärjestelmät eroavat selvästi Suomen mallista. Tätä maavertailua hyödynnetään tämän
tutkimusraportin viimeisessä luvussa esiteltäessä vaihtoehtoisia ratkaisumalleja suomalaisen
rahapelaamisen järjestämiselle.

7.2 Tanska
Tanskan valtio on viime vuosina uudistanut rahapelaamista käsittelevää lainsäädäntöään (kts. Lov
202: Bill for regulation of Gaming act; Lov 202: Amendment of Bill for a Regulation of Gaming Act
ja Lov 203: Bill for Gaming Duties Act). Näiden lakien yhteydessä Tanska on myös esitellyt
kattavan katselmuksen tanskalaisen rahapelaamisen nykytilanteesta. Tämä alaluku perustuu suurelta
osin näihin julkaisuihin. Lisäksi osioon on sisällytetty Tanskassa toimivien asianajajatoimistojen
näkemyksiä maan rahapelilaeista.
Tanskan rahapelimarkkinat olivat aiemmin muun Skandinavian tapaan valtion monopolin alla.
Tuolloin Danske Spil A/S:llä oli yksinoikeus tarjota lotto-, rahapeli-, ja vedonlyöntipalveluja maanrajojen sisällä Lov 202: Bill for a Regulation of Gaming act). Vuonna 2009 Danske Spilinliikevaihto oli noin 1,4 miljardia euroa, josta 59,7 % (noin 826 miljoonaa euroa) ohjattiin
voitonmaksuihin ja 15 % (noin 212 miljoonaa euroa) hyväntekeväisyyteen. Hyväntekeväisyyteen
ohjatut varat jaetaan eri ministeriöiden kesken Tanskan parlamentin säätelemien lakien mukaan(Charity lotteries in the EU member states 2010).
Danske Spilin lisäksi Tanskassa toimii myös muita rahapelejä tarjoavia instansseja joiden
voittovarat ohjataan erilaisiin yleishyödyllisiin kohteisiin. Esimerkkejä näistä ovat
Landsbruglotteriet (voittovarat ohjautuvat mm. maatalouden ja kalanjalostuksen tukemiseen),
Varelotteriet (voittovarat ohjautuvat humanitääristen ja sosiaalisten hankkeiden tukemiseen) ja
Kræftens Bekæmpelse (Tanskan syöpäyhdistyksen lotto, voittovaroja käytetään mm.
syöpätutkimukseen ja hoitoon) (Charity lotteries in the EU member states 2010). Hiljattainuudistuneen arpajaislain mukaan Tanskan rahapelimarkkinat vapautetaan osittain yksityiselle
sektorille. Vapautettavaan osuuteen kuuluvat esimerkiksi internet-kasinot ja vedonlyöntipalvelut.
Valtion tukeman monopolin alaiseksi jäävät yhä Lotto-, Bingo-, Keno-, Jokeri- ja Toto-pelit.
55

56

Lisäksi monopolin alaisuuteen jäävät raaputusarvat 8 . Ennen lakiuudistusta vedonlyönti- ja
rahapelimarkkinoiden lainsäädäntö oli Tanskassa hajanaista ja monen eri viraston alaisuudessa.
Lisäksi osa lainsäädännön perusteista oli jo vuosikymmeniä vanhaa, eikä siten soveltunut enää
moderniin liiketoimintaympäristöön. Näin ollen Tanskan rahapelimarkkinoiden regulaatio ja
valvonta oli erittäin vaikeaa, ja valtion oli vaikea tehdä selkeitä linjauksia rahapelien suhteen.
Linjausten tekoa helpotettiin lakiuudistuksen myötä, jolloin valvonta keskitettiin yhden valtiollisenelimen (Danish Gambling Authority/”Pelilautakunta”) alle. Tämän instanssin tehtävänä on toimia
lisenssien regulaattorina ja valvoa lisenssiehtojen täyttymistä. Pelilautakunta valvoo myös pelien
tarjontaa ja laitonta pelitoimintaa sekä toimii yhteistyössä kansainvälisten viranomaisten kanssa.
Pitkälti historiallisten syiden takia Pelilautakunta toimii Tanskan Veroministeriön alaisuudessa (Lov202: Bill for a Regulation of Gaming Act). Pelilautakunnan valvottavana on kolmenlaisia pelejä.
Näitä ovat lotot, yhdistelmäpelit sekä vedonlyönti. Pelinjärjestämiseksi vaaditaan Tanskassa
lisenssiä, mikäli peli täyttää seuraavat kriteerit:Osallistujien tulee maksaa osallistumismaksu (jossain muodossa)
Osallistujilla on mahdollisuus voittoon
Toimintaan kuuluu panostus tai peli, jossa voiton mahdollisuus perustuu onneen tai onnen
ja taidon yhdistelmään

Eri pelityypit vaativat erilaisen lisenssin. Lisenssityyppejä Tanskan uudesta lainsäädännöstä
löytyy yhteensä yhdeksän. Näistä listataan seuraavaksi ne, joita myönnetään vain tietyille valtion
määrittelemille tahoille. Nämä ovat:

Lottolisenssi
Valtion omistamat lisenssit Landsbruglotteriet- ja Varelotteriet-lotoilleLisenssit voittoa tavoittelemattomille lotoille (tätä lisenssiä voi hakea kuka tahansa
kotipaikkakuntaansa Tanskassa pitävä taho).
Hevos- ja koiraurheiluvedonlyönnin Toto-lisenssi (myönnetään vain Danske Spil A/S:lle)

Näiden lisäksi maassa on viisi yksityisten toimijoiden vapaasti haettavissa olevaa lisenssityyppiä.
Näitä lisenssejä ovat:






8
9

Vedonlyöntilisenssi (sisältää sekä sähköisen- että fyysisissä ”kivijalkamyymälöissä”
tapahtuvan vedonlyönnin)
Paikallinen lisenssi pyöräily-, koira-, kyyhkys- ja hevoskilpailuille (eroaa yllä mainitusta
Toto-lisenssistä)9
Maakasinoille tarkoitettu kasinolisenssi
Internetissä toimiville kasinoille tarkoitettu kasinolisenssi
Rahapeliautomaattilisenssi

Yksityiskohtaisempi listaus: Bill for a regualtion of gaming act, 20
Ks. 22nd consolidated act Tammikuun 16. 2006

56

57

Tanskan lisenssijärjestelmä asettaa kuitenkin lisenssinhakijalle tiettyjä lakiperusteisia ehtoja. Osanäistä kriteereistä liittyy yrityksen johtohenkilöiden taustaan ja ominaisuuksiin (esim. rikoshistoria,
ikä ja velat). Lisäksi Pelilautakuntaa tulee informoida mahdollisista yrityksen johtotason
henkilöstövaihdoksista. Yrityksen tulee myös olla rekisteröity Tanskaan tai johonkin toiseen EUtai ETA-maahan. Lisenssi on tosin mahdollista myöntää myös yritykselle, joka ei ole rekisteröity
EU- tai ETA-maahan, mutta tällöin yrityksellä tulee olla edustaja, jonka kotipaikkakunta sijaitsee
Tanskassa. Pelilautakunnan tulee hyväksyä tällainen edustaja, ja henkilön oikeus toimia edustajana
voidaan perua, mikäli lisenssille asetetut kriteerit eivät enää jossain myöhemmässä vaiheessa täyty.
Lisenssin myöntämisen peruskriteerinä on, että Pelilautakunta pitää todennäköisenä yrityksen
kykyä tarjota kuluttajille vedonlyöntimahdollisuuksia taloudellisesta näkökulmasta turvallisella
tavalla. Lisäksi yrityksen henkilöstön tulee olla ammattitaitoista. Lisenssiä ei myönnetä, mikäli on
syytä epäillä yrityksen tai siihen yhteydessä olevan tahon (esimerkiksi yrityksen hallituksen)
syyllistyvän rikolliseen toimintaan. Tässä raportissa lisenssien kustannuksista esitellään vain onlinevedonlyönti- ja kasinolisenssit, koska muut lisenssit koskevat lähinnä tämän tutkimuksen
ulkopuolelle jääviä markkinoita, ja/tai ne ovat ainoastaan julkistahojen haettavissa (muista
lisensseistä tarkemmin osoitteissa: www.mwblaw.dk ja www.skat.dk).
Internetissä toimivan kasinolisenssin tai vedonlyöntilisenssin hakeminen maksaa Tanskassa 250
000 DKK10 (noin 44 000 euroa). Mikäli haetaan molempia lisenssejä yhtä aikaa, kokonaismaksuksi
muodostuu 350 000 DKK (noin 61 700 euroa). Lisäksi lisenssinhaltijan tulee maksaa ns.
lisenssimaksu, jonka summa määräytyy verotettavan tulon mukaan11. Summat vaihtelevat 50 000
DKK:n (= n. 8 800 euroa, mikäli verotettava tulo on enintään 5 miljoonaa Tanskan kruunua, elinoin 880 000 euroa) ja 1,5 miljoonan DKK:n (=noin 265 000 euroa, mikäli verotettava tulo on
vähintään 100 miljoonaa Tanskan kruunua, eli noin 17,6 miljoonaa euroa) välillä (katso tarkemmat
tiedot Lov 202: Amendment of Bill for a Regulation of Gaming Act). Mikäli lisenssinhaltijan
toiminta on pienimuotoista, on mahdollista hakea 50 000 DKK maksavaa lisenssiä yhdeksi
vuodeksi. Tällä lisenssillä hankitut verotettavat tulot eivät kuitenkaan saa ylittää yhtä miljoonaa
Tanskan kruunua. Kaikki edellä mainitut lisenssimaksut maksetaan vuosittain ja etukäteen. Niitä
voidaan myös korottaa tai hakea takautuvasti toteutuneiden verotettavien tulojen perusteella.
Kuten lisenssien tapauksessa, keskittyy tämä raportti myös verotuksen osalta erityisesti internetkasinoiden ja -vedonlyönnin verotukseen Tanskassa. Muiden lisenssihaltijoiden verotuskäytännöt
löytyvät edellisellä sivulla esitellyistä lähteistä. Tanskan lainsäädäntöä tarkasteltaessa on oleellista
huomata, että siinä käytetään kolmea erilaista tunnuslukua, joihin verotus voidaan lisenssistä
riippuen kohdistaa. Nämä tunnusluvut ovat:



10
11

Gross Gambling/Gaming Revenue (GGR). Maksajana toimii lisenssin haltija.
Voittojen verotus. Maksajana toimii pelaaja itse, mutta lisenssinhaltijan tulee pidättää
veron osuus ennen voittojen maksamista.

DKK= Tanskan kruunu
Kasino- ja vedonlyönti peleissä verotettava tulo muodostuu Gross Gaming Revenuesta

57

58



Vastaanotettujen vedonlyöntisummien verotus (ns. liikevaihdon verotus).

Kasinoihin sekä vedonlyöntiin kohdistetaan GGR -tunnuslukuun perustuvaa verotuskäytäntöä.
Internetissä toimivat kasinot maksavat 20 % veroa GGR tuloistaan. Vero maksetaan tanskalaisten
pelaajien synnyttämistä tuloista. Pelaajat itse eivät tällöin maksa voitoistaan enää veroa. Mikäli
kasino toimii maakasinona fyysisessä paikassa, on samaan tunnuslukuun kohdistettava
veroprosentti korkeampi.

7.3 Iso-Britannia
Iso-Britannia on perinteikäs rahapelivaltio. Maan rahapelaamisen juuret juontavat 1600-luvulle,
jolloin valtio aloitti loton (”The National Lottery”) järjestämisen, tarkoituksenaan kerätä varoja.
Loton lanseeraamisen jälkeen elettiin kuitenkin pitkään hiljaiseloa rahapelien saralla, kunnes
teollinen vallankumous nosti rahapelaamisen uudestaan pinnalle. Pelaamisesta tuli suosittua
ajanvietettä, mutta valtio koki ongelmalliseksi sen, ettei rahapelaamista valvottu käytännössä
lainkaan. Näin ollen valtio ei päässyt millään lailla osalliseksi rahapelimarkkinoiden tuotoista.
Hallitus reagoi tähän julkaisemalla The Gaming Act 1845:n, joka kielsi kasinoiden ja pelitilojen
toiminnan kokonaisuudessaan (Gambling Guidance 2007). Iso-Britannian lainsäädäntö on ajan
saatossa kokenut myös monia muita muutoksia (esim. The Street Betting Act 1906). Merkittävä
lainmuutos näki päivänvalon esimerkiksi vuonna 1960, kun valtio julkaisi The Betting and Gaming
Act- lakinsa. Lain voimaantulon jälkeen vedonvälittäjät saivat tarjota palvelujaan lisensoiduissa
toimitiloissa. Samalla myös niin bingohallit kuin kasinotkin sallittiin. Näiden edellytettiin kuitenkinolevan jäsenkerhotyyppisiä, valtion kerätessä varoja osana kerhojen jäsenmaksua. Pelien tuottoa ei
kuitenkaan verotettu erikseen (Gambling Guidance 2007). Vuonna 1968 Iso-Britannia uudisti
rahapelaamista koskevaa lainsäädäntöään jälleen. Gaming Actin myötä rahapelaaminen
mainostaminen sekä siihen kannustaminen kiellettiin. Lisäksi lain mukaan valtion tuli kontrolloida
pelaamista, jotta siihen liittyvä rikollisuus pysyisi paremmin hallinnassa (Gambling Guidance2007). Tällaisenaan laki oli voimassa vuoteen 1991 asti, jolloin se (osin pelioperaattoreiden
lobbauksen tuloksena) todettiin myös valtion puolelta vanhanaikaiseksi ja rahapelitoimintaa
kuihduttavaksi. Ensimmäinen suuri muutos oli National Lottery Act vuonna 1994, joka poisti
rahapelien mainontakiellon. Tämän seurauksena Loton suosio kasvoi jälleen merkittävästi, joka taas
toi huomattavia lisätuloja paikallisille hyväntekeväisyysjärjestöille (Gambling Guidance 2007).
Merkittävä lakimuutos oli myös The Gambling Act 2005:n julkistaminen. The Gambling Act 2005
keräsi saman lain alle lähes kaikki rahapelaamisen muodot. Sitä valvoo The Gambling Commission,joka on itsenäinen valtion virasto. Viraston toiminta rahoitetaan lisenssimaksuilla. Laki otettiin
käyttöön kokonaisuudessaan 1.9.2007. Iso-Britannia oli tuolloin myös yksi ensimmäisistä valtioista,
joka huomioi lainsäädännössään nopeasti kasvaneen sähköisen pelaamisen. Rahapeleistä vain
”spread betting” sekä Lotto (”National Lottery”) jätettiin lain ulkopuolelle. Näille pelimuodoille on58

59

kuitenkin asetettu omat valvontaviranomaiset. Iso-Britannian hallitus on ilmoittanut, että Gambling
Comission ja National Lottery Commission tullaan yhdistämään vuoden 2012 loppuun mennessä.
(Gambling Comission 2011a, Gambling Comission 2011c.)
Iso-Britanniassa rahapelaamista valvoo siis the Gambling Comission, jonka tehtävänä on valvoa
The Gambling Act 2005:n toteutumista. Lain ydinkohtina voidaan pitää rahapelimarkkinoihin
liittyvän rikollisuuden ehkäisemistä, rahapelaamisen avoimuuden ja oikeudenmukaisuuden
valvontaa sekä lasten ja muiden vaikutuksille alttiiden ihmisryhmien suojelua rahapelaamiseenliittyviltä riskeiltä (Gambling Comission 2011b). Iso-Britannian laki jakaa rahapelaamiseen
seuraaviin alaryhmiin (Gambling Comission 2011c):









Pelihallit (arcades)
Vedonlyönti
Bingo
Kasinot
Pelikoneiden toimitus ja huolto
Peliohjelmistojen toimitus
Lotto- ja arpapelit
Kauko-/etäpelaaminen (remote-gambling)

Iso-Britannia ei vaadi pelioperaattorilta pelilisenssiä, mikäli pelaamiseen liittyvää laitteistoa ei
ole fyysisesti sijoitettu maahan. Jos pelinjärjestävä taho kuitenkin haluaa mainostaa palveluitaan
Britanniassa, tulee yrityksen pääkonttorin sijaita joko EEA-maissa, Alderneyssa, Antigua &Barbudassa, Gibraltarilla, Mansaarilla tai Tasmaniassa. Jos taas pelaamiseen liittyvä laitteisto (taiedes osa siitä) sijaitsee Iso-Britanniassa, on yrityksen haettava sitä vastaava lisenssi. Tällöin
yrityksen tarvitsee hankkia myös henkilöstölleen tietyt henkilökohtaiset lisenssit, koska henkilöt
jotka työskentelevät Britanniassa pelialalla on lisensoitava (Gambling Comission 2011d). Gambling
Comission onkin delegoinut osan sääntelyä koskevista tehtävistään paikallisille viranomaisille.
Näihin kuuluvat mm. lisenssien myöntäminen rahapelaamiseen käytettäviin tiloihin, lisenssien
myöntäminen kilparadoille ja peliautomaattien säännöstely klubeihin. (Gambling Comission 2011e)
Periaatteessa kuka tahansa saa hakea lisenssiä Iso-Britanniassa tapahtuville eri rahapelaamisen
muodoille. Lisenssin hakuprosessi on tiukka ja kestää tapauksesta riippuen noin 3-4 kuukautta(Gambling License England 2008). Pelaamista valvova viranomainen (regulaattori) arvioi hakijan
sopivuutta pääkriteereinään mm. lisenssiä hakevan yrityksen omistussuhteet, taloudellinen tila,
henkilöstön pätevyys, kyky toimia alalla sekä mahdollinen rikollinen tausta. Tällaisella tietojen
keruulla pyritään tekemään rahapelitoiminnasta mahdollisimman läpinäkyvää (Gambling
Comission 2011f). Gambling Comissiolla on myös velvollisuus toimittaa hallitukselle tietoa
pelaamisesta ja pelaamiseen liittyvistä haitoista. (Gambling Comission 2011h). Lisenssien kannalta
on oleellista pohtia myös Iso-Britannian rahapelimarkkinoiden kokoa. Vuosina 2009–2010
markkinoiden koko oli 5,6 miljardia puntaa GGR:llä mitattuna (helmikuun 2012 valuuttakurssilla

59

60

noin 6,7 miljardia euroa). Alla olevassa kuviossa (Kuvio 2) näkyy eri rahapelityyppien tuotot
prosenttiosuuksina. (Gambling Comission 2011i)
Kasino14 %Bingo 11 %Vedonlyönti
52 %Kaukopeli
12 %

Lotto
3%

Pelihallit
8%

Kuvio 2 Markkinaosuudet (Gambling Commission 2011i)

Britanniassa lisensoituja rahapelejä verotetaan 15 prosentilla GGR:sta. Parhaillaan maanviranomaiset ovat asettamassa samaa 15 prosentin veroa myös niille Britannian ulkopuolellatoimiville pelintarjoajille, jotka kuitenkin tarjoavat palveluitaan Britanniassa. Tausta tälle
paikallisen valtiovarainministeriön ajamalle lainmuutokselle on siinä, että Ladbrokesin kaltaiset
palveluntarjoajat ovat siirtäneet toimintansa halvempien lisenssien maihin, koska ovat kokeneet 15
prosentin verotuksen olevan liian suuri kilpailuhaitta yritykselleen. (Financial Times 2011, TaxNews 2007). Yksityishenkilöiden rahapelivoitot eivät kuitenkaan ole verotettavaa tuloa IsoBritanniassa (HM Revenue & Customs 2012).

7.4 Italia
Italia on aiemmin suhtautunut hyvin kielteisesti monopoleille vaihtoehtoisiin tarjoajiin, ja pyrkinyt
aktiivisesti estämään esimerkiksi internetissä toimivien online-rahapeliyritysten toimintaa. Viime
vuosina maa on kuitenkin myöntänyt toimilupia sadoille pelioperaattoreille koskien
urheiluvedonlyöntiä, bingoa, pokeriturnauksia, taitopelejä ja kasinopelejä. Toimilupia on myönnetty
sekä maa- että online-operointiin.
Italiassa rahapelimarkkinoita säätelevä sekä toimilupien myöntöä ja verotuloja hallinnoiva
viranomainen on AAMS (Amministrazione Autonoma dei Monopoli di Stado – Autonomous
Administration of the State Monopolies). Pelimarkkinoita koskeva lainsäädäntö on maassa
monimutkaista ja osittain ristiriitaista. Rikosoikeudellisessa lainsäädännössä uhkapelit on kielletty,60

61

mutta pelit, joiden on katsottu edustavan poikkeustapauksia, on puolestaan sallittu muunlainsäädännön nojalla. Lisäksi pelialan eri sektoreita kohdellaan lainsäädännössä eri tavoilla.
Italiassa lottopelien sääntelyä ei ole purettu, vaan tietyillä toimijoilla on yksinoikeudet valtion eri
lottomuotojen toimilupiin. Bingopelin osalta AAMS on jakanut tarjouskilpailulla toimilupia noin
300 eri operaattorille. Niistä 200 oli edelleen aktiivisia vuonna 2010. Lisensseihin on asetettu
erilaisia tila- ja teknologiakriteerejä.
1990-luvun lopulta vuoteen 2006 saakka Italiassa oli 1500 lisensoitua valtiollista
vedonlyöntitoimistoa. Näillä toimistoilla oli oikeus harjoittaa urheiluvedonlyöntiä,
hevosurheiluvedonlyöntiä ja vedonlyöntiä muihin tapahtumiin liittyen. EU:n tuomioistuin kuitenkinkatsoi järjestelyn laittomaksi. Vuonna 2006 Italia järjesti näistä vedonlyöntimuodoista julkisen
tarjouskilpailun, joka oli avoin kaikille EU-maihin rekisteröidyille toimijoille. Tuolloin jaettiin
yhteensä 158 uutta toimilupaa 13686 toimipaikkaan ja 115 eri toimiluvanhaltijalle. Toimiluvista
112 koski urheiluvedonlyöntiä ja 46 hevosurheilua. Toimilupiin on asetettu ehtoja esimerkiksi
toimipisteiden maantieteellisten etäisyyksien ja tilojen suhteen. Toimiluvanhaltijat velvoitettiin
myös suorittamaan maksuja Italian Olympiakomitealle sekä Italian hevosurheiluliitolle
vähintäänkin tietyn kiinteän minimisumman verran. Valtiolle operaattorit maksavat veroja; tähän
liittyvä lainsäädäntö on kuitenkin jatkuvassa muutoksessa. Veroja koskeva lainsäädäntö on
monimutkainen ja eri pelimuodoille on olemassa erilaiset verojen laskukaavat 12 . Valtio myös
sääntelee voittojen maksimimääriä sekä vedonlyöntisummien suuruutta. (Verona 2010.)
Vuodesta 2010 lähtien Italiassa rahapelitoimilupia on myönnetty myös internetpelien tarjontaan.
AAMS:llä on oikeus jakaa yhteensä 200 toimilupaa eri pelimuotoihin. Toimilupia on myönnetty
mm. taitopeleihin, pokeriturnauksiin, kasinopeleihin, bingoon sekä urheilu- ja hevosvedonlyöntiin.
Toimiluvan saadakseen yrityksen tulee täyttää tietyt kriteerit. Yrityksen liikevaihdon pitää olla
vähintään 1 500 000 euroa (uuden yrityksen hakiessa lisenssiä tulee sen maksaa 1 500 000 euron
suuruinen takuusumma). Lisäksi rahapelejä tarjoavan yrityksen tarjoamien palvelujen tulee olla
helposti käytettäviä ja turvallisia. Tämän lisäksi yrityksen sekä yrityksen teknistä tukea tuottavan
yksikön tulee olla rekisteröitynyt johonkin EU- tai ETA-maahan. Yrityksen tulee myös maksaa
haettavan lisenssin tyypistä riippuen 50 000- 350 000 euron suuruinen kertamaksu AAMS:lle
toimiluvan myönnöstä aiheutuvista hallinnollisista kuluista. (Ficom Leisure 2011, 18.)
Rahapelaamisen volyymi on Italiassa kasvanut peräti 350 % vuosina 2003–2009. Vuonna 2009
rahapelaamisen volyymi oli 54 miljardia euroa, josta pelaajien voittojen osuus oli 69 %.13 Valtion
verotulot ovat kasvaneet 150 % vuosina 2003–2009 (3,5 miljardista 8,8 miljardiin euroon). Vuonna
2009 peleistä eniten verotuloja tuottivat lottopelit (SuperEnalotto 46 % ja Lotto 28 %). Arpapelittuottivat verotuloista 18 %, bingo 18 %, rahapeliautomaatit 12 %, urheilu- ja hevosvedonlyönti 5 %,sekä taitopelit 3 %. Alan volyymin sekä valtion verotulojen kasvun taustalla on paitsi markkinoiden
sääntelyn osittainen purkaminen, myös se, että pelituotteita on valtion taholta mainostettu
12
13

Ks. verotuskäytännöt eri pelien suhteen Ficom & Leisure 2011, 18.
Muissa lähteissä on mainittu myös alhaisempi luku.

61

62

kasvavassa
määrin.
Osittaisesta
markkinoiden
vapauttamisesta
huolimatta
Italianrahapelimarkkinoita leimaa edelleen vahva valtiollinen ohjaus. Valtion vahvaa roolia perustellaanverotulojen keräämisellä sekä rahapelimarkkinoihin kohdistuvan rikollisen toiminnan
ehkäisemisellä. (Verona 2010.)

7.5 Ranska
Ranska aloitti rahapelimarkkinoidensa sääntelyn purkamisen kesäkuussa 2010. Tuolloin uuden
rahapelilain myötä online-pelaamista hallinnoimaan perustettu uusi viranomaistaho ARJEL(Autorité de régulation des jeux en ligne) alkoi myöntää toimilupia urheiluvedonlyöntiin,
hevosurheiluvedonlyöntiin sekä pokeriin. Ranskassa rahapelimarkkinoiden sääntelyn purkaminen
koskee pelkästään online-pelaamista. Uudistus mahdollisti kansainvälisten pelioperaattoreiden
toiminnan Ranskassa, mutta usein rajoituksin joita ovat muun muassa seuraavat:






Toimilupiin on kytketty onshore-vaatimus. Onshore-vaatimus edellyttää, että operaattorisijoittaa Ranskaan IT-infrastruktuuriaan. Tämän on nähty tuottavan operaattoreillelisäkustannuksia.
Pelien määrää ja pelityyppejä on rajoitettu.
ARJEL:lla tulee olla pääsy operaattoreiden pelaajatietoihin.
Operaattoreiden tulee torjua aktiivisesti ongelmapelaamista, mm.
sijoittaa
verkkosivuilleen linkkejä peliongelmaisia auttaviin tahoihin.
Operaattoreiden tulee torjua aktiivisesti laitonta pelaamista. (Barcaroli 2010 ja Mullenex &Richard 2011.)

Yksityiset rahapeliyritykset kokevat Ranskan markkinat kannattavan liiketoiminnan
näkökulmasta erittäin haasteellisiksi. Vaativien kriteerien lisäksi myös verotus koetaan liian
ankaraksi (Haastattelu, kansainvälisen rahapeliyrityksen työntekijä). Ranskan verotus poikkeaakinesimerkiksi Iso-Britannian tai Tanskan malleista. Hevos- ja urheiluvedonlyönnissä vero on 8,5 %kaikista tehdyistä panoksista, ja pokeripeleissä peritään veroa 2 % liikevaihdosta (maksimissaan
kuitenkin euron verran per käsi). Lisäksi palautusprosentin maksimi on asetettu 85 %:iin.
Palautusprosenttiin liittyviä rajoituksia on perusteltu peliriippuvuuden ehkäisemisellä.
Ranskassa urheilutapahtumien järjestäjät saavat itse päättää voiko tapahtumasta harjoittaa
vedonlyöntiä. Vedonlyönnin harjoittamiseksi pelioperaattorin tulee siten paitsi saada toimilupa
ARJEL:lta, myös laatia tapahtumajärjestäjien kanssa oma sopimuksensa. Käytännössä tämä
tarkoittaa sitä, että pelioperaattoreiden tulee olla yhteydessä lukuisiin tapahtumajärjestäjiin sekä
tehdä sopimukset jokaisesta tapahtumasta erikseen. Tämä lisää epäilemättä rahapeliyritysten
hallinnollisia kustannuksia. Lisäksi sopimukset antavat pelioperaattoreille usein vain rajatut
oikeudet, ja esimerkiksi urheilijoiden tai joukkueiden nimien tai logojen käyttö
62

63

vedonlyöntitarkoituksiin ei välttämättä kuulu sopimusten piiriin. (Mullenex & Richard 2011.) Tätä
urheiluvedonlyöntiä hankaloittavaa seikkaa on perusteltu urheilijoiden ja seurojen hallinnoimilla
immateriaalioikeuksilla, mutta lain tulkinnat eivät ole toistaiseksi olleet yksiselitteisiä (kts.
Bretonniere 2011). Lisäksi säännökset edellyttävät, että operaattoreiden tulee luovuttaa
tapahtumajärjestäjille tietoja pelaajista väärinkäytösten ehkäisemiseksi, mutta sääntely ei tarkemmin
määrittele, miten tietojen luovuttamisen tulisi tapahtua. Siten käytäntöön liittyy pelaajien
yksityisyyden suojaamiseen liittyviä haasteita. Tapahtumajärjestäjillä on myös oikeus periä
vedonlyöntioikeuden myöntämisen vastineeksi pelioperaattoreilta 0,75–1,8 %:n rojaltit kaikista
operaattorin vastaanottamista vedonlyöntipanoksista. Viranomaisten mukaan rojaltimaksua
käytetään väärinkäytösten tunnistamiseen ja ehkäisyyn. Käytännössä rojaltien kerääminen voi
kuitenkin olla vain keino kasvattaa tapahtumajärjestäjien voittoja (Mullenex & Richard 2011).
Rajoituksista, järjestelmän byrokraattisuudesta ja kireästä verotuksesta huolimatta suuri osa
merkittävistä kansainvälisistä rahapelioperaattoreista on tähän mennessä hakenut toimilupaa
Ranskan online-pelimarkkinoille. Vuoden 2010 loppuun mennessä yhteensä 54 rahapelisivustoa 30
eri operaattorilta oli saanut toimiluvan. Tämä tarkoitti sitä, että noin 60 % kaikista myönnettävistä
toimiluvista oli jaettu. Toimilupia on myönnetty erityisesti pokerisivustoille. Kuitenkin esimerkiksi
Betclic Everest Group on ilmoittanut, että kannattava liiketoiminta on Ranskassa mahdotonta.
Kyseisellä
yrityksellä
oli
noin
46
%:n
markkinaosuus
Ranskanonlineurheiluvedonlyöntimarkkinoilla sekä 15–20 % markkinaosuus online-pokerissa vuonna 2010.
Monien pienempien operaattorien ennustettiin tekevän tappiollisen tuloksen vuonna 2011 (ks.
Gambling Capital 2011). Yksi osoitus Ranskan järjestelmän haasteellisuudesta yksityisten yritysten
näkökulmasta on se, että mm. Ladbrokesin kaltaiset suuret toimijat ovat vetäytyneet Ranskan
markkinoilta. Ranskan tiukan sääntelyn negatiivinen seuraus onkin oletettavasti se, että lisensoidut
toimijat ovat erittäin haastavassa asemassa kilpaillessaan ranskalaisista asiakkaista ilman lisenssiä
toimivia ja ulkomaille sijoitettuja ns. harmaan alueen yrityksiä vastaan.

7.6 Saksa
EU:n tuomioistuin totesi vuonna 2010 Saksan rahapelimonopolit laittomiksi. Saksa on perustellutmonopolejaan sillä, että ne ovat välttämättömiä kuluttajien suojelemiseksi rahapelaamisen haitoilta.
Tuomioistuimen mukaan monopolit ovat kuitenkin markkinoineet pelejään niin aggressiivisesti, ettäniiden katsottiin pyrkivän maksimoimaan voittonsa ja täten toimivan ristiriitaisesti kuluttajien
suojelemisen näkökulmasta. Näin ollen EU-tuomioistuin päätti, ettei Saksan valtiollisillerahapelimonopoleille ole perusteita (Schneider 2010).
Saksassa voimassa ollut osavaltioiden välinen rahapelimarkkinoiden sääntelyä koskeva sopimus
raukesi hiljattain ja uudistetun sopimuksen voidaan nähdä toimivan lähtölaukauksena saksalaisten
rahapelimarkkinoiden

sääntelyn

purkamiselle.

Ensimmäisenä

sääntelyä

puretaan63

64

urheiluvedonlyöntimarkkinoilta. Saksassa tullaan todennäköisesti lähitulevaisuudessa myöntämään
yksityisille operaattoreille koko maan kattavia online-toimilupia. Toimiluvat myönnettäneen viiden
vuoden kokeiluajanjaksoksi. Tarjouskilpailu suoritetaan koko Euroopan laajuisesti, joten se on
avoin kaikille eurooppalaisille rahapelioperaattoreille.
Saksan urheiluvedonlyönnin toimilupajärjestelmä on kuitenkin suunniteltu melko säännellyksi.
Ensinnäkin, vedonlyönnissä toimilupia ei myönnetä pelin aikana tapahtuvaan (esimerkiksi
puoliaikatulosten tai seuraavan maalin tekijän) veikkaamiseen. Toiseksi, toimiluvat saaneet
operaattorit voivat asettaa mainoksia urheilijoiden tekstiileihin sekä urheilukentille, mutta
televisiossa urheilulähetysten lomassa lähetettäviä mainoksia ei tulla sallimaan. Kolmanneksi, valtio
tulee Ranskan mallia myötäillen perimään vedonlyöntioperaattoreilta 5 %:n veron pelaamisen
liikevaihdosta, ei GGR:sta kuten useat muut sääntelyään purkaneista valtioista tekevät. Edellä
mainittujen seikkojen lisäksi toimiluvanhaltijoilla on kokonaisvaltainen tiedonantovelvollisuus
pelaajille vedonlyönnin ehdoista. Lisensoidut yritykset myös sitoutuvat toimenpiteisiin alaikäisten
ja peliriippuvaisten pelaamisen vähentämiseksi. (Olswang 2011 ja GamblingData 2011).
Lottopelien suhteen Saksan tarkoituksena on edelleen jatkaa valtiollisen monopolin
ylläpitämistä. Uusi liittovaltioiden välinen sopimus ei myöskään salli toimilupien jakoa muihin
online-peleihin kuin urheiluvedonlyöntiin.. Huomion arvoista on kuitenkin, että SchleswigHolsteinin liittovaltio teki ja hyväksyi oman lakialoitteensa (Gaming Reform Act ja Interstate
Treaty on Gambling) vähemmän säädellystä rahapelimarkkinoiden regulaatiosta, jossa peliyhtiöiden
tuloja verotetaan 20 prosenttia GGR:sta ja urheiluvedonlyönti sekä kasinopelaaminen internetissä
sallitaan. Toistaiseksi on kuitenkin epäselvää saavatko yksityiset toimijat ottaa asiakkaikseen
muiden Saksan viidentoista osavaltion asukkaita Schleswig-Holsteininissä myönnetyn lisenssin
perusteella (ks. esim. Hambach W. & Bolay, S. 2011; Heuking Kühn Lüer Wojtek 2011). Kaiken
kaikkiaan Saksassa rahapelialan sääntelyn vapauttaminen näyttäisi siis alkavan hyvin varovaisella ja
kontrolloidulla kokeilulla.

7.7 Yhteenveto maavertailusta
Taulukkoon 4 on koottu yhteen edellä esiteltyjen valtioiden rahapelijärjestelmien yleispiirteet.
Kuten taulukosta näkyy, järjestelmät eroavat usein toisistaan, mutta nostettaessa tarkastelun
abstraktiotasoa voidaan järjestelmien väliltä löytää myös paljon yhteneväisyyksiä. Taulukkoa
luettaessa on syytä pitää mielessä, että järjestelmiin liittyy paljon poikkeustapauksia ja taulukko
antaa vain yleiskuvan siitä, millainen järjestelmä kussakin valtiossa on käytössään. Esimerkki
tyypillisestä poikkeustapauksesta on se, että eri pelimuotoja saatetaan verottaa saman valtion sisällä
eri tavoin. Usein myös osa pelimuodoista on edelleen valtiollisen monopolin alla, kun taas osa
pelimarkkinoista on vapautettu myös yksityisille toimijoille.

64

65

Taulukko 4. Yhteenveto maavertailusta.

TanskaIso-Britannia

ItaliaRanska

Saksa







Vedonlyönnin verotuksen tunnusluku
Liikevaihto
Gross Gaming Revenue
















15



14

Yrityksen Voitot
Muu/vaihtelee pelityypeittäin
Lisenssien lukumäärä
Rajoitettu
Rajoittamaton








Lisenssivaatimukset
16

On-shore vaatimus



Rekisteröitynyt EU-/ETA-maahan











Hakijan yleinen pätevyys













Minimivaatimus edell. vuosien
liikevaihdosta

Haettavissa olevat online-lisenssit
yksityisille toimijoille
Kasinopelit





17

Urheilu-vedonlyönti























Toto-vedonlyönti
Nettipokeri



Bingo
Haettavissa olevat lisenssit fyysiselle
toiminnalle
KasinoUrheilu-vedonlyönti






























Toto-vedonlyönti
Pokeri
Bingo





14

Saksan GGR-verotus voimassa vain yhdessä (Schleswig-Holstein) osavaltiossa
Rajoitettu, mutta lisenssejä myönnetään yhteensä 200.
16
Mikäli Iso-Britanniassa haluaa mainostaa tai sijoittaa IT-infrastruktuuria valtioon täytyy olla lisenssi
17
Italian online-kasinot eivät voi sisältää sähköisiä "rahapeliautomaatteja” (online slot machines)
15

65

66
Rahapeliautomaatit







Hallinnollisten kulujen maksu







GGR/tms. perustuva kustannus

Muita kustannuksia

18






Tapahtumajärjestäjien rojaltit
Takuusumma



18

Takuusumma = takuu, että liikevaihto on yli 1.5 miljoonaa euroa

66

67

8

Yhteenveto ja vaihtoehtoinen malli suomalaiselle rahapelijärjestelmälle

Tässä tutkimuksessa on tarkasteltu suomalaista rahapelijärjestelmää monesta eri näkökulmasta.
Koska rakentava keskustelu vaihtoehtoisista malleista Suomen nykyiselle järjestelmälle on
toistaiseksi ollut vähäistä, yhteenvedon lisäksi tässä luvussa pohditaan lisenssipohjaisia vaihtoehtoja
monopolille.
Ensinnäkin on todettava, että EU-valtioiden rahapelijärjestelmät ovat kehittyneet eri suuntiin ja
viime vuosina järjestelmien välillä on ollut havaittavissa selvää polarisoitumista. Siinä missä useat
valtiot ovat hiljattain avanneet pelimarkkinoitaan myös yksityisille toimijoille, on Suomi puolestaan
pyrkinyt vahvistamaan monopoliaan entisestään. Tällaista kehitystä heijastelee mm. se, että Jyrki
Kataisen 1. hallitusohjelman kohdassa päihdepolitiikka ja -palvelut sivulla 62 todetaan seuraavaa:"Nykyistä rahapelien yksinoikeusjärjestelmää kehitetään rajoittamalla ulkomaille tapahtuvaa
pelaamista. Kehitetään rahapelihaittojen seurantaa, tutkimusta, ehkäisyä ja hoitoa. Viranomaisten,
järjestöjen, peliyhteisöjen ja tutkimuslaitosten yhteistyötä pelihaittojen torjunnassa tehostetaan."
Veikkaus Oy:n edustajien haastatteluissa kävi ilmi, ettei Veikkaus kuitenkaan ole ”blokeeraus”
lainsäädännön kannalla. Veikkauksen linjanvetona siis on, että esimerkiksi IP-osoitteiden tairahansiirtojen blokkaukset eivät ole suositeltavia metodeja.
Osittain edellä esitellyn kaltaista kehitystä on ruokkinut EU:n rahapelaamiseen liittyvän
juridiikan tulkinnanvaraisuus. EU on kuitenkin reagoinut asiaan ja vaikuttaisi vahvasti siltä, että
lähitulevaisuudessa unionin sisäiset rahapelimarkkinat pyritään ainakin jossain määrin
harmonisoimaan. Tästä viestii esimerkiksi Euroopan komission vuonna 2011 julkaisema vihreä
kirja sähköisesti välitettävistä rahapeleistä sisämarkkinoilla.
Kuten todettua, osa EU-valtioista on päätynyt avaamaan rahapelimarkkinoitaan yksityisilletoimijoille. Markkinoiden sääntelyn purkamisen taustalla on yleensä ollut valtioiden halu
kontrolloida alueellaan tapahtuvaa rahapelaamista. Koska internetpelaaminen ei tunne fyysisiä
valtioiden välisiä rajoja, ei pelaamisen kontrollointi enää onnistu vanhoihin rakenteisiin nojaamalla.
Näin ollen esimerkiksi Espanja ja Tanska ovat tehneet johtopäätöksen, että lisenssijärjestelmät
tarjoavat valtioille keinon päästä hyötymään kansalaistensa internet-pelaamisesta, joka tähän saakka
on merkittävissä määrin tapahtunut kyseisten valtioiden rahapelijärjestelmien ulkopuolella.
Lisenssijärjestelmien välillä on kuitenkin eroja esimerkiksi myönnettävien lisenssien määrissä,
lisenssien hinnoissa sekä verotuskäytännöissä.
Tarkasteltaessa Euroopan unionin viimeaikaista kehitystä rahapelijärjestelmien näkökulmasta on
selvää, ettei Suomi voi ummistaa silmiään muiden jäsenvaltioiden järjestelmien kohtaamilta
muutoksilta. Koska EU-lainsäädännön mukaan rahapeliyhtiöiden suojatun aseman perusteluna voi
olla ainoastaan se, että niiden avulla ehkäistään pelaamisesta johtuvia sosiaalisia haittoja, on
peliyhtiöiden kyettävä osoittamaan niitä valvoville tahoille, että ne pyrkivät suojelemaan pelaajia
näiltä haitoilta. Käytännössä haitoista nostetaan yleensä ensimmäiseksi esiin peliriippuvuus. Tämän
lisäksi valtiollinen rahapelaaminen tulee toteuttaa niin, että sen avulla voidaan välttää pelaamisen67

68

rikollisia piirteitä. Tyypillisesti nämä liittyvät rahanpesuun tai urheilun integriteettiä uhkaavaan
korruptioon. Tämän tutkimuksen kirjallisuuskatsaus ei kuitenkaan tue väitteitä, joiden mukaan
monopoli kykenisi merkittävästi lisenssin alle vapautettuja markkinoita tehokkaammin ehkäisemään
rahapelaamiseen liittyviä lieveilmiöitä. Esimerkiksi Iso-Britanniassa peliongelmaisten suhteellinen
määrä on Suomea alhaisempi. Tosin peliongelmien määrää tutkittaessa tulee huomioida, että luvut
voivat vaihdella huomattavasti eri mittareiden välillä. Kirjallisuuskatsauksesta ei myöskään löytynyt
näyttöä tukemaan väitettä, jonka mukaan internetpelaamisesta aiheutuisi selvästi ns.
kivijalkapelaamista enemmän ongelmapelaamista. Aiemmat tutkimustulokset ovat myös
osoittaneet, että rahanpesua ei pidetä kovinkaan merkittävänä ongelmana valvotuilla (lisensoiduilla)
rahapelimarkkinoilla. Teknologisesti kehittyneet järjestelmät jättävät rahansiirroista muistijälkiä ja
toisaalta lisensoidut rahapelioperaattorit seuraavat muutoksia asiakkaidensa pelikäyttäytymisessä.
Näin ollen rikollisille on tarjolla myös helpompia ja vähäriskisempiä tapoja rahanpesuun kuin
esimerkiksi sähköiset rahapelit.
Urheilun integriteetin näkökulmasta doping on puolestaan huomattavasti suurempi riskitekijä
kuin urheiluvedonlyöntiin sidoksissa oleva korruptio. Urheilun saralla vedonlyöntiin liittyvät
huijaukset ovat keskittyneet jalkapalloon ja nimenomaisesti Euroopan pienempiin sarjoihin, joissa
pelaajapalkkiot ovat pieniä, pelaajien saama mediahuomio pienempää ja vedonlyöntihuijauksia
ehkäisevä koulutus puutteellista. Huomionarvoista on se, että urheilun integriteetin turvaaminen on
erittäin tärkeää niin rahapelejä tarjoavien yritysten kuin lajiliittojenkin uskottavuuden
näkökulmasta. Nämä tahot ovatkin viime vuosina tiivistäneet yhteistyötään mm. tiedonvaihdon
saralla ongelman minimoimiseksi.
Peliongelmista kärsivien lukumäärää voidaan pitää aiempien tutkimusten ja haastattelujen
perusteella suhteellisen vakiona. Suomessa peliongelmista voidaan arvioida kärsivän 1-3 %pelaajista. Ongelmapelaamista tarkasteltaessa on kuitenkin pidettävä mielessä, että peliongelmia on
eritasoisia ja, kuten edellä jo todettiin, arviot peliongelmaisten määrästä vaihtelevat
mittarikohtaisesti. Pohjautuen tutkimuksen kirjallisuuskatsaukseen sekä suoritettuihin
haastatteluihin, on perusteltua väittää, että mikäli rahapelaamisesta aiheutuvia peliongelmia
halutaan Suomessa radikaalisti vähentää, tulee ensimmäiseksi kiinnittää huomio RAY:nrahapeliautomaatteihin. Suomessa rahapeliautomaattien jakelu on ollut todella intensiivistä jaesimerkiksi vuoden 2010 lopussa suomalaisten yritysten tiloihin oli sijoitettu yli 17 000
rahapeliautomaattia. Tämän lisäksi RAY:llä oli myös 76 omaa pelisalia peliautomaatteineen ja
kasinopelipöytineen. Toisin sanoen peliongelmien vähentämisen näkökulmasta fyysisistä
rahapeliautomaateista tulisi tehdä vähemmän houkuttelevia ja niiden jakelua tulisi rajoittaa tai netulisi jopa kieltää kokonaan. Tapoja vähentää rahapeliautomaatteihin liittyvää ongelmapelaamisenriskiä ovat mm. pelien ajallisen keston pidentäminen sekä maksimivoittojen pienentäminen. RAY:nvoittovaroistaan jakamat avustukset ovat kuitenkin esimerkiksi monelle hyväntekeväisyysjärjestölle
todella tärkeitä. Näin ollen esimerkiksi totaalikiellon vaikutukset voisivat johtaa epäsuorasti
kauaskantoisiin sosiaalisiin ongelmiin. Tällaisten ongelmien (esim. mielenterveysongelmien
68

69

merkittävä kasvu) hoitokulut voisivat pidemmällä tähtäimellä tulla yhteiskunnalle huomattavasti
peliongelmaisten hoitoa kalliimmaksi. On siis mahdollista, että rahapeliautomaattien totaalikiellolla
saavutettavat yhteiskunnalliset hyödyt olisivat pienemmät kuin kiellosta epäsuorasti aiheutuvat
uudet ongelmat. Sen lisäksi, että kolmas sektori menettäisi RAY:n avustukset, kasvaisi myös riski
siihen, että markkinoille ilmestyisi laittomia rahapeliautomaatteja. Ruotsi on varoittava esimerkki
tällaisesta kehityksestä.
Eräs kompromissi nykylinjan ja totaalikiellon välillä voisi olla se, että rahapeliautomaatit
sijoitettaisiin jatkossa vain RAY:n pelisaleihin, jolloin mm. alaikäisten pelaamisen valvonta olisi
huomattavasti nykyistä helpompaa. Tällainen käytäntö on jo voimassa useammissa EU-valtioissa(mm. Kypros). Muutos tosin todennäköisesti tiputtaisi RAY:n liikevaihtoa ja tuottoja merkittävästi.
Täten myös kolmannelle sektorille jaettavat tukisummat laskisivat huomattavasti.
Suomalaiset rahapeliyhteisöt ovat hyvin tietoisia eurooppalaisten rahapelimarkkinoiden
viimeaikaisesta kehityksestä ja esimerkiksi Veikkaus Oy:n asiantuntijoiden haastattelussa tuli
selvästi ilmi, että yritys varautuu lakiperusteisen monopolin purkamiseen lähitulevaisuudessa.
-

Aikaraami voi olla johonkin vuoteen 2020, mutta ainakin tästä legaalista monopolista
Suomi on [tuolloin] luopunut. Suomella on useita vaihtoehtoja valittavana ja valinta on
Suomen omissa käsissä. Me ollaan niitä vaihtoehtoja haarukoitu ja tietysti meidän pitää
katsoa miten meidän liiketoiminta järjestyy erilaisissa oloissa. Mikä on meille parempi,
mikä on meille heikompi. Mikä tarkoittaa sitä, että mikä meidän edunsaajien näkökulmasta
on optimaalisin vaihtoehto. (Haastattelu, Veikkaus Oy:n työntekijä B)-

Toisaalta meidän toiminta pitää järjestää niin, että tuli sitten mikä tahansa vaihtoehto, niin
me pystytään pärjäämään lisenssikilpailussa…”Worst case”- skenaario on se, että legaali
monopoli puristetaan niin…ahtaalle…että me menetetään toimintakyky…Sitten
2,3,4,5[vuotta] mikä se sitten onkin se aikahaarukka ja meillä tuleekin sitten kisa lisensseistä
ja me ei sitten enää ollakaan yksi maailman parhaista. ..Tänään pitäisi avata nimenomaan
tätä keskustelua, että mihin meidän pitäisi nyt varautua. (Haastattelu, Veikkaus Oy:ntyöntekijä B)

Tarkasteltaessa suomalaista rahapelijärjestelmää erityisesti taloustieteellisestä näkökulmasta
voidaan todeta, että rahapelien sääntelylle on ulkoisvaikutusperusteita. Toimilupajärjestelmällä javerotuksella voidaan pyrkiä korjaamaan rahapeleihin liittyviä haittavaikutuksia. Vastaavasti
kertyneillä verovaroilla tai monopolivoitoilla voidaan tukea yleishyödyllisiä tarkoituksia.
Oikeudellinen monopoli voi ratkaista rahapelaamiseen liittyviä ongelmia, mutta aiheuttaa samalla
tehottomuutta, joka ilmenee kuluttajille kilpailullista tasoa korkeampina hintoina jahuonompilaatuisina palveluina. Lisäksi väistämättä osa monopolivoitoista valuu aina monopolinasemaa puolustaviin ja turhia kustannuksia aiheuttaviin toimiin.
Kilpailun avaaminen kasvattaa kustannustehokkuutta ja oikeanlaista innovatiivisuutta
rahapelialalla, jos se toteutetaan hyvin suunnitellusti. Oikein toteutettuna kilpailullinen
69

70

toimilupajärjestelmä pystyy myös vastaamaan rahapelialan ulkoisvaikutuskysymyksiin. Kilpailulle
avatussa järjestelmässä tulisi pyrkiä siihen, että 1) kilpailun tuomia hyötyä ei ulosmitattaisi
liiallisella byrokraattisuudella, 2) järjestelmä kannustaisi kotitalouksia pelaamaan kotimaassa
toimivien yhtiöiden kautta sen sijaan, että pelaaminen valuisi internetin kautta suuressa määrin pois
kotimaasta, 3) varmistetaan Suomeen jäävien tulovirtojen (verotulojen ja voittovarojen) pysyminen
kaivatulla tasolla, huomioiden samalla kohdat 1 ja 2.
Edellä esiteltyjen havaintojen valossa on aiheellista pohtia mitä monopolista
lisenssijärjestelmään siirtyminen tarkoittaisi suomalaisen rahapelaamisen kannalta.
Pohdittaessa vaihtoehtoista mallia on syytä pitää mielessä, että järjestelmän kehittämisen ei
tarvitse välttämättä tarkoittaa markkinoiden täydellistä vapauttamista yksityisille toimijoille, vaan
useissa maissa esimerkiksi Lotto on säilytetty valtiollisen monopolin alla. Sen sijaan esimerkiksi
urheiluvedonlyönti, internet-kasinot sekä internet-pokeri on usein vapautettu myös lisenssin alla
toimiville yksityisille rahapelintarjoajille. Tällainen sääntelyn osittaiseen purkuun nojaava
järjestelmä olisi luultavasti toimivin järjestelmä myös Suomessa, jossa rahapelaamiseen liittyy
vahva hyväntekeväisyyden perinne. Myös yksityisen rahapeliyrityksen edustajan haastattelussa tuli
esille se, että Veikkauksen ns. ruohonjuuritason työtä pidetään arvokkaana.
-

Mä näkisin private-public tyyppisen ratkaisun. Eli kun nimenomaan Veikkaus tekee oikeasti
hyvää työtä ja jakaa paljon rahaa, niin siitä potista ei pidä vähentyä. Lisättäisiin severotulo, mikä tulisi ulkomaisilta peliyhtiöiltä, siihen samaan pottiin ja sama instanssi voisi
jakaa ne sitten eteenpäin. Tehtäisiin julkinen ja yksityinen yhteistyössä hyvää tälle
kohdentamalla ne verotulot. (Haastattelu, kansainvälisen rahapeliyrityksen työntekijä)

Rahapelimarkkinoiden sääntelyn purkamisen pelätään siis usein johtavan siihen, että kolmannen
sektorin rahoitus romahtaisi. Tällaista skenaariota ei kuitenkaan voi pitää kovin todennäköisenä,
etenkään mikäli rahapelimarkkinoiden sääntely purettaisiin vain osittain. Esimerkiksi sääntelyn
purkaminen sähköisen urheiluvedonlyönnin osalta tuskin vaikuttaisi kovinkaan merkittävästi
Veikkauksen tulokseen. Veikkauksen liikevaihdosta harrastamispelit (eli urheiluvedonlyönti) tuo
vain hieman yli 20 % 19 , josta sähköisesti pelattavan urheiluvedonlyönnin osuus on vielä
merkittävästi pienempi. Veikkaus Oy:n edustajien haastattelujen mukaan yrityksen internetvedonlyönnin tuotot ovat vain hieman yli 30 miljoonaa euroa vuodessa. Yrityksen edustajien
mukaan Veikkaus Oy kuitenkin tulouttaa Opetus- ja kulttuuriministeriölle liikuntaan vuodessa yli
130 miljoonaa euroa.
Mitä todennäköisimmin kansainväliset rahapeliyritykset tulisivat Suomen markkinoille vainsähköisten palveluidensa kautta ja näin ollen ns. kivijalkamyymälöissä tapahtuva vedonlyönti jäisi
edelleen Veikkauksen haltuun. Veikkaus Oy:llä on pitkä historia ja suomalaiset ovat tottuneet
pelaamaan yrityksen tarjoamia tuotteita (esim. Vakioveikkaus) jo vuosikymmenten ajan. Sen
19

Vuonna 2010: 22,6 %, josta tämän jälkeen siirtynyt arpajaislain muutosten jälkeen V-pelit (ravipelit) Fintototolle.

70

71

lisäksi, että sähköinen urheiluvedonlyönti muodostaa vain pienen osan Veikkauksen tulonlähteistä,on siis huomioitava myös se, että yritys luultavasti säilyttäisi markkinajohtajuutensa myös näissä
pelimuodoissa.
Veikkauksen liikevaihto tai tuotot siis eivät välttämättä kokisi merkittäviä muutoksia, vaikka
urheiluvedonlyönti vapautettaisiin lisenssin alla toimiville peliyhtiöille. Tämän seurauksena myös
suomalainen kilpaurheilu saisi uusia potentiaalisia tulonlähteitä, mikä taas mahdollistaisi toiminnan
muuttamisen ammattimaisempaan suuntaan ja täten vähentäisi parempien palkkioiden ja
lisääntyvän koulutuksen myötä osaltaan urheilun integriteettiä uhkaavan korruption riskiä.
Urheiluvedonlyöntiin liittyvän sääntelyn vapauttaminen ei muodosta kovinkaan merkittävää uhkaa
myöskään ongelmapelaamisen näkökulmasta tarkasteltuna. Internetkasinoiden ja -pokerin kohdallariski ongelmapelaamisen määrän kasvuun on tosin urheiluvedonlyöntiä suurempi.
Mikäli Suomeen lähdettäisiin suunnittelemaan lisenssijärjestelmää, voisi Tanskan malli
muodostaa otollisen lähtökohdan pohdinnalle suomalaisesta järjestelmästä. Tanskassa sääntelyä on
purettu niin, että mm. urheiluvedonlyönti sekä internet-kasinot on vapautettu myös yksityisilletoimijoille. Sen sijaan valtiollisen monopolin alle on edelleen jätetty mm. Lotto-, Keno- ja Totopelit sekä raaputusarvat. Tanska on asettanut kuitenkin yksityisille toimijoille tarkat kriteerit, jotka
on täytettävä saadakseen lisenssin maan pelimarkkinoille. Lisenssien ehdot vaihtelevatpelityypeittäin, mutta osa kriteereistä liittyy yritysjohdon taustoihin, osa yrityksen sijaintiin ja osa
henkilöstön osaamiselle asetettuihin vaatimuksiin. Kansainvälisen peliyrityksen edustajan
haastattelussa nousi esiin se, että peliyritykset kokevat Tanskan kriteerien olevan kannattavan
liiketoiminnan näkökulmasta liian vaativia. Tätä selitettiin mm. sillä, että sääntelyn purkamisen
seurauksena tanskalaisten medioiden ilmoitushinnat ovat nousseet. Mikäli verotus ja lisenssihinnat
asetetaan siis ”liian” korkealle voi tämä johtaa tilanteeseen, jossa yksityiset peliyritykset eivät voi
toimia kyseisillä markkinoilla kannattavasti. Tällöin nämä yritykset pysyttelevät jatkossakinverotuksellisesti ja lisenssiehdoiltaan suotuisimmissa maissa, eikä valtio pääse jatkossakaan
verottamaan kansalaistensa pelaamista näillä sivustoilla.
Lisenssijärjestelmään siirtymisen motivaattoriksi voisi Suomenkin tapauksessa nähdä sen, että
näin myös valtio pääsisi hyötymään kansalaistensa kansainvälisten rahapeliyritysten kautta
tapahtuvasta sähköisestä rahapelaamisesta. Veikkauksen ja RAY:n arvioiden mukaan suomalaiset
pelaavat rahapelejä maan rajojen ulkopuolella jo nyt 100–150 miljoonaa euroa vuositasolla.
Yksityisen rahapeliyrityksen edustajat arvioivat euromäärän olevan huomattavasti tätä korkeampi.
Tyypillisessä kansainvälisessä lisenssijärjestelmässä yrityksiltä kerätyt lisenssimaksut käytetään
järjestelmän valvomiseen, kun taas verotulot tuloutetaan valtiolle. Verotulojen näkökulmasta
myönnettävien lisenssien määrää ei siis kannattaisikaan rajoittaa, vaan lisenssit tulisi myöntää
kaikille niille yrityksille, jotka pystyvät täyttämään lisensseille asetettavat kriteerit. Korkeatasoiset
kriteerit varmistaisivat sen, että lisenssin saavat yritykset toimivat luotettavalla tavalla ja investoivat
esimerkiksi rahapelaamiseen liittyvän rikollisuuden sekä peliongelmien ennaltaehkäisyyn.
Kansainvälisten rahapeliyritysten tyypillisiä toimenpiteitä tällä saralla on esitelty tämän raportin71

72

luvussa 3. Toimiva lisenssijärjestelmä vaatii usein tuekseen itsenäisen ja riippumattoman instanssin,joka valvoo järjestelmän toimintaa, tutkii pelaamista sekä jakaa pelaamiseen liittyvää tietoutta.
Käytännön esimerkki tällaisesta tahosta on Iso-Britannian The Gambling Comission. Suomessa
vastaava toimija löytyy jo mm. sähkömarkkinoilta, jossa Energiamarkkinavirasto valvoo ja edistää
sähkö- ja maakaasumarkkinoiden toimintaa, kerää tietoa alasta sekä myöntää toimiluvat sähkö- ja
maakaasuverkkotoimintaan.
Optimitilanteessa valtio siis saisi merkittävästi verotuloja kriteerit täyttävien, lisensoitujen,
rahapeliyritysten kautta tapahtuvasta pelaamisesta. Lisenssijärjestelmä ei kuitenkaan poistaisi riskiä
siitä, että suomalaisten rahapelaamista kanavoituisi edelleen ilman lisenssiä toimivillekansainvälisille rahapelintarjoajille. Sallimalla lisenssin omaavien rahapeliyritysten markkinointi,
tämän ns. harmaan pelaamisen määrää voitaisiin kuitenkin minimoida. Sen sijaan silloin tällöin
esiin nostetut pakkokeinot, kuten tietoliikenteen rajoitukset tietyille sivustoille, tuskin tulisivat
Suomen kaltaisessa tietoyhteiskunnassa osoittautumaan kovinkaan toimiviksi ratkaisuiksi. Tämä
kävi ilmi myös Veikkaus Oy:n edustajien haastatteluissa. Toisaalta totaalikiellot eivät toimiinternet-ympäristössä myöskään siksi, että niiden valvominen on jatkuvasti kehittyvässä
teknologisessa ympäristössä käytännössä mahdotonta. Esimerkiksi Italia pyrki aiemmin estämään
kansalaistensa pelaamisen kansainvälisillä pelisivustoilla, mutta aktiiviset pelaajat oppivat nopeasti
tavat tällaisten estojen kiertämiseen. Vastaavia esimerkkejä löytyy myös mm. musiikin ja elokuvien
digitaalisen jakelun parista. Italiassa kotimaisilla sivustoilla tapahtuva pelaaminen kääntyi kasvuun
vasta, kun paikalliset rahapeliyritykset saivat lanseerattua asiakkaiden mielestä tarpeeksi
mielenkiintoisia pelejä. Hieman vastaava ilmiö on tapahtunut myös musiikkiteollisuuden parissa
mm. Spotifyn muodossa.
Tutkimuksen aikana tarkasteltiin myös urheiluseurojen edustajien näkemyksiä nykyisen
järjestelmän toimivuudesta. Urheiluseurojen johtajien haastattelut osoittivat, että esimerkiksi
Veikkauksen voittovarojen käytöstä sekä yrityksen lajiliitoille/kattojärjestöille myöntämän
sponsorointituen käytöstä on tehtävä nykyistä läpinäkyvämpää. Tätä tuskin voi pitää sinällään
Veikkauksen ongelmana, koska rahanjako on tyypillisesti lajiorganisaatioiden harteilla.
Tyytymättömyyttä seurajohtajien parissa kuitenkin aiheuttaa se, että he eivät tiedä mihin lajiliitolle
kohdentuvat merkittävätkin euromäärät käytetään. Tietyissä lajeissa ja tietyillä sarjatasoilla seurat
eivät saaneet suoraan euroakaan Veikkauksen sponsorieuroja tai muuta tukea, mutta tästä
huolimatta niiden edellytettiin mainostavan Veikkausta ottelutapahtumissaan melko runsaasti.
Toisin sanoen rahat jäävät jonnekin liitto- tai katto-organisaatiotasolle, mutta seurajohtajille ei ole
selvinnyt mihin tätä rahaa konkreettisesti käytetään. Tämä puolestaan aiheuttaa tyytymättömyyttä jaepäluuloja ns. ”kentällä” toimivien ihmisten parissa.
Monen haastatellun seuran johto koki, että he pystyisivät keräämään merkittävää
sponsorirahoitusta tekemällä yhteistyötä kansainvälisten rahapeliyritysten kanssa. Poikkeuksetta
tällainen yhteistyö oli kuitenkin seuroilta lajiliittojen taholta kielletty. Yllättävintä
tutkimustuloksissa oli suomalaisten urheiluseurojen johtoa leimannut arkuus ottaa kantaa nykyisen72

73

järjestelmän toimivuuteen. Vasta täydellinen anonymiteetti sai seurajohtajat kertomaan
mielipiteitään ja eräs haastatelluista varmisteli vielä jälkikäteenkin, ettei häntä varmasti voinut
tutkimusraportista tunnistaa kommenttiensa perusteella. Tässä valossa voidaan todeta, että
lajiliittojen valta-asema ja kontrolli jäsenseurojensa suuntaan on suomalaisessa urheilussa
poikkeuksellisen vahva, eikä ilmapiiri kannusta seuroja avaamaan rakentavaa keskustelua
järjestelmän kehittämiseksi.
Tämä tutkimus pyrki katsomaan rahapelaamista useista eri näkökulmista. Esille nousi paljon
tekijöitä, joiden tuominen laajempaan yhteiskunnalliseen keskusteluun olisi aiheellista. Nykyisen
rahapelijärjestelmän puolustajien ja sitä kritisoivien tahojen välinen vuorovaikutus on toistaiseksi
ajautunut useimmiten hedelmättömään kiistelyyn ja näkemysten vastakkainasetteluun. Tämän
tutkimuksen tulokset indikoivat kuitenkin, että mikäli osapuolet kykenevät kiihkottomaan ja
analyyttiseen keskusteluun suomalaisen rahapelijärjestelmän vahvuuksista ja heikkouksista sekä
rahapelaamisen EU-tason tulevaisuudennäkymistä, on mahdollista löytää kaikkia osapuolia
tyydyttävä ratkaisumalli suomalaiselle rahapelaamiselle. Tätä tutkimusta voikin pitää
keskustelunavauksena tällaisen mallin rakentamiselle.

73

74

LähteetAho, P. – Turja, T. (2007) Suomalaisten rahapelaaminen. Taloustutkimus Oy.
Alho, O. (1981) Uhkapelit. In P. Laaksonen (ed.) Pelit ja leikit. Kalevalaseuran vuosikirja 61.
Gummerus. Jyväskylä, 104-116.
American Psychiatric Association (1994) Diagnostic and Statistical Manual of Mental Disorders,
4th. ed. Washington DC.
Anielski, M. – Braaten, A. (2008) The socio-economic impact of gambling (SEIG) framework – anassessment framework for Canada: In search of the gold standard. Canadian
Consortium for Gambling Research
Barcaroli, M. (2010) On-line Gambling in France. 8th European Conference on gambling studies
and policy issues. 14–17 September 2010, Vienna Austria.
<http://www.easg.org/media/file/vienna2010/presentations/Thursday/1600/P3/4_Marti
na_Barcaroli.pdf>, noudettu 20.12.2011.
Basham, P. – White, K. (2002) Gambling with our future? The costs and benefits of legalized gambling.
Fraser Institute: Vancouver, Canada.

Bernitz, U. – Kjellgren, A. (2002) Europarättens grunders. Stockhom: Nordstedts Juridik AB.
Bretonniere, J.F. (2011) Rights over sporting events and online betting: new rules in France. IAM
Magazine, January 2011.
CEN (2011) Responsible Remote Gambling Measures. Comite Européen de Normalisation
Workshop Agreement (CWA), 16259: 2011.
Charity lotteries in the EU member states (2010) The Association of Charity Lotteries in theEuropean Union, <http:// www.acleu.eu/static/ACLEU/pdf/CL%20in%20Denmark.pdf>, noudettu 28.12 2011.
Cisneros Örnberg, J. – Tammi, T. (2011) Gambling problems as a political framing—Safeguarding
the monopolies in Finland and Sweden. Journal of Gambling Issues. Issue 26, 110125.
Engebo, J. (2010) From slot machines to gaming terminals- experiences with regulatory changes in
Norway. The Norwegian Gaming Authority. Vienna September 2010.
Euroopan Komissio (2011) Vihreä kirja sähköisesti välitettävistä rahapeleistä sisämarkkinoilla.
SEK (2011) 321 lopullinen No. 91/11.
Euroopan Parlamentti (2011) Report on online gambling in the internal market. Istuntoasiakirja:
A7-0342/2011.
EU-tuomioistuin (2011) A monopoly on the operation of internet casino games is justifiable only if
it seeks in a consistent and systematic manner to combat the risks connected with suchgames. Press Release.

74

75

Farrell, L. (2008) When Welfare Economics and Gambling Studies Collide in M.Viren (ed.) Gamingin new the competitive environment. Palgrave/Macmillan.
FATF (The Financial Action Task Force) (2009) Money Laundering through the Football Sector.
Research report.
Ficom Leisure (2011) Update on Italy’s Online Betting & Gaming Market. April 2011.
http://sectordeljuego.org/img_fckeditor/informeitalia.pdf, noudettu 20.12.2011.
Financial Times (2011) Offshore gaming operators face UK tax hit, 18.7.2011,<http://www.ft.com/cms/s/0/aff7e1aa- b142-11e0-a43e00144feab49a.html#axzz1iKOhof32>, noudettu 02.01.2012.
Gambling Capital (2011) An independent assessment of various taxation/licensing models forregulating remote gambling in the Netherlands. <http://www.stiog.nl/wpcontent/uploads/2011/08/H2_STIOG1.pdf>, noudettu 07.02.2012.
Gambling License England (2008) Excellent Tax & Corporation Management, England.
http://www.lowtaxnet.org/english/gambling_license_uk.htm, noudettu 02.01.2012.
Gambling Comission (2011a) About us, http://www.gamblingcommission.gov.uk/gh-about_us.aspx,
noudettu 01.02.2012.
Gambling Comission (2011b) How we regulate, http://www.gamblingcommission.gov.uk/ghabout_us/ how_we_regulate.aspx, noudettu 02.01.2012.
Gambling Comission (2011c) Who we are and what we do – A quick introduction to the Gambling
Commission,
http://www.gamblingcommission.gov.uk/pdf/Who%20we%20are%20and%20what%2
0we%20do%20-%20April%202011.pdf, noudettu 02.01.2012.
Gambling Comission (2011d) Do I need a licence - remote (including online gambling)?
http://www.gamblingcommission.gov.uk/gambling_sectors/remote/getting_a_licence_what_you_ne/ do_i_need_a_licence.aspx, noudettu 02.01.2012.
Gambling Comission (2011e) About licensing authorities,
http://www.gamblingcommission.gov.uk/
licensing_authorities/information_about_licensing_au/about_licensing_authorities.asp
x, noudettu 02.01.2012.
Gambling Comission (2011f) Licensing,
http://www.gamblingcommission.gov.uk/licensing_compliance__enfo/ licensing.aspx,
noudettu 02.01.2012.
Gambling Comission (2011h), Gambling research, http://www.gamblingcommission.gov.uk/
research__consultations/research.aspx, noudettu 02.01.2012.
Gambling Comission (2011i), Industry statistics 2009/10,
http://www.gamblingcommission.gov.uk/pdf/
Gambling%20Industry%20Statistics%202009%202010%20update%20%20July%202011.pdf, noudettu 02.01.2012.

75

76

GamblingData (2011): German Gambling Market Report, December 2011.
<http://www.gamblingdata.com/files/German_Market_Report_exec_summary.pdf>,
haettu 19.1.2012.
Gambling Guidance (2007) Gambling in the UK – A brief history,
http://www.gamblingguidance.com/problemgambling/gambling-in-the-uk.html,
noudettu .01.01.2012.
Gazel. R.C. (1998) The economic impacts of casino gambling at state and local levels. The Annalsof American Academy of Political and Social Science, 556, 66-84.
Gorse, S. – Chadwick, S. (2011) The Prevalence of Corruption in International Sport- A Statistical
Analysis. Report prepared for the Remote Gambling Association and their partners, theEuropean Gaming and Betting Association and the European Sports Security
Association.
Griffiths, M.D. (2008) Problem gambling and European lotteries. In M. Viren (Ed.), Gaming in
New Market Environment. pp. 126-159. New York: Macmillan Palgrave.
Griffiths, M.D. (2009) Problem gambling in Europe: An overview, Appex Communications, April
2009.
Grinols, E.L. – Omorov, J.D. (1996) Development or dreamfield delusions?: Assessing casino
gambling’s costs and benefits. Journal of Law and Commerce, 16, 49-87.
Grinols, E.L. (2004) Gambling in America: Costs and benefits. Cambridge University Press: NewYork.
H2 Gambling Capital (2010) Market Reports. http://www.h2gc.com/
Hambach W. – Bolay, S. (2011) Germany´s Online Gambling Law 2012: Preprogrammed
inconsistency. http://www.gaminglaw.eu/news/germany%C2%B4s-online-gamblinglaw-2012-preprogrammed-inconsistency/, noudettu 21.01 2012.
Heiskanen, M. (2011) Social policy of gambling. Gambling, Public Policy and Health –conference,
Helsinki.
Heuking Kühn Lüer Wojtek (2011) Gaming & Betting in Germany,
http://www.heuking.de/fileadmin/user_upload/Broschueren/Deutsch/Leitfaden_Gamin
g__Betting_in_Germany.pdf, noudettu 25.01 2012.
Hippos (2010) Suomen Hippos-konsernin vuosikertomus 2009.
http://www.hippos.fi/files/599/hippos09vuosikertomus.pdf, noudettu 10.2.2012.
HM Revenue & Customs (2012) Bank and building society interest - Key information,www.hmrc.gov.uk/tdsi/key-info.htm, noudettu 02.01.2012.
Horne, I. (2008) The Gaming Machine Environment in Norway. A Report on Outcomes andObservations of the AGC Delegation to Oslo, Norway on Monday 1st December 2008.
Prepared by Ian Horne for the Australian Hotels Association.

76

77

Ilkas, H. – Aho, P. (2006) Nuorten rahapelaaminen. Sosiaali- ja terveysministeriö. Taloustutkimus
Oy.
Jaakkola, T. (2009) Finland. In G. Meyer,T. Hayer & M.D. Griffiths (Eds.) Problem Gaming inEurope: Challenges, Prevention, and Interventions. New York: Springer.
Jonsson, J. (2007) Gambling and gambling problems in Sweden. Tutkimuspaperi esitetty 7th
European conference on Gambling Studies and Policy Issues- konferenssissa 2007.
Jonsson, J. (2009) Responsible gaming and gambling problems among 3000 Swedish Internet poker
players. Tutkimuspaperi esitetty Alberta Gaming Instituten konferenssissa Kanadassa
2009.
Juva, I. (2010) Peli-iloa vastuullisesti. Seminaariesitys. Monopoli hyvässä ja pahassa - Politiikka,
vastuullisuus ja valvonta- seminaarissa. THL. 13.12.2010.
Kessler, R. – Hwang, I. – LaBrie, R. – Petukhova, M. – Sampson, N. – Winters, K. – Shaffer, H.
(2008) DSM-iv Pathological Gambling in the national co-morbidity study survey
replication. Psychological Medicine. Vol. 38. 1351-60.
Kilpailuvirasto (2012) Määräävän markkina-aseman väärinkäyttö.
http://www.kilpailuvirasto.fi/cgi-bin/suomi.cgi?sivu=mman-vaarinkaytto. noudettu
20.02.2012.
Kumpulainen, J. (2010) Monopoli hyvässä ja pahassa. Esitys THL:n seminaarisssa 13.12.2010.
Kortelainen, J. (1988) Pajatso ja kansanterveys. Raha-automaattiyhdistys 1938–1988. RAY, Espoo.
Koski, P. (2009) Liikunta‐ ja urheiluseurat muutoksessa. SLU‐julkaisusarja 7/09.
KPMG (2010) Online gaming- a gamble or a sure bet? Report, KPMG International.
Kvatningen, R. (2009) Vil saksøke Norge. Netavisen 20.08.2009.
http://www.nettavisen.no/sport/fotball/article2689589.ece, noudettu: 08.02.2012.
Kärki, S. (2010) Rahapelien yhteiskunnalliset vaikutukset – Katsaus rahapelien kustannuksiin ja
hyötyihin osana vastuullista rahapelipolitiikkaa. Pro gradu –tutkielma, Taloustieteiden
laitos, Tampereen yliopisto
LaBrie, R.A. – LaPlante, D. A., Nelson, S. E., Schumann, A., & Shaffer, H. J. (2007) Assessing theplaying field: A prospective longitudinal study of Internet sports gambling behavior.
Journal of Gambling Studies, 23(3), 347-362.
LaBrie R.A. – Kaplan, S.A. – LaPlante, D.A. – Nelson, S.E., – Shaffer, H.J. (2008) Inside thevirtual casino: A prospective longitudinal study of actual Internet casino gambling.
European Journal of Public Health, 18(4), 410-416.
LaPlante, D.A. – Schumann, A. – LaBrie, R.A. – Shaffer, H.J. (2008) Population trends in Internet
sports gambling. Computers in Human Behavior, 24(5), 2399-2414.

77

78

Lesieur, H.R. – Blume, S. B. (1987) The South Oaks Gambling Screen (SOGS): A new instrument
for the identification of pathological gamblers. American Journal of Psychiatry, 144(9), 1184-1188.
Levi, M. (2009) Money Launderings Risks and E-Gaming: A European Overview and Assesment.
Research report. Cardiff University, UK.
Maliranta, M. (2008) Kilpailun kehitys ja kannattavuuden mikrodynamiikka Suomen
yrityssektorilla. Elinkeinoelämän tutkimuslaitos ETLA, Keskusteluaiheita nro 1150.
Maliranta, M. (2003) Micro level dynamics of productivity growth; An empirical analysis of thegreat leap in Finnish manufacturing productivity 1975-2000, Elinkeinoelämän
tutkimuslaitos ETLA, Sarja A 38, (väitöskirja), Helsinki
Matilainen, R. (2010) A question of money? The founding of two Finnish gambling monopolies. In
Kingma, S. (Ed.): Global gambling. Cultural perspectives on gambling organizations,21-37. Routledge, London.
Meyer, G. – Hayer, T. (2009) Gambling in Germany. In G.Meyer, T.Hayer & M.D. Griffiths (Eds.).
Problem Gaming in Europe: Challenges, Prevention, and Interventions. New York:
Springer.
Mullenex D. – Richard, A. (2011) French specialities are not limited to Champagne and the French
kiss. European Gaming Lawyer, Winter 2011.
http://www.gaminglawmasters.com/magazines/european/EuroGameLawWinter2011.p
df, noudettu 07.02.2012.
Mäkelä P. – Mustonen H. – Tigerstedt C. (Toim.) (2010) Suomi juo. Suomalaisten alkoholinkäyttö
ja sen muutokset 1968–2008. Helsinki: Terveyden ja hyvinvoinnin laitos.
Mäkinen, J. (2010) Urheilun rakenteet ja tuki Suomessa, Ruotsissa ja Norjassa. Kilpa- ja Huippuurheilun tutkimuskeskus, KIHU. Julkaisusarja nro 17.
Mönkäre, S. (2008) Raha-automaattiyhdistyksen asema ja tulevaisuus. THL:n seminaari 26.8.2008.
Ólason, D. (2007) Gambling and problem gambling among adults and adolescents in Iceland: A
review of findings from the Icelandic Gambling Project. Tutkimuspaperi esitelty 7th
European conference on Gambling Studies and Policy Issues- konferenssissa 2007.
Olswang (2011) Germany: (Rather) good news for sports betting, bad news for online gambling.
Olswang Legal Updates, April 2011.
http://www.olswang.com/pdfs/gambling_apr11.pdf, noudettu 19.1.2012.
Pajula, M. – Aaltonen, A. (2010) Peluuri 2010. Vuosiraportti.
Peltonen, T. (2010) Julkisorganisaatioiden identiteetti globalisaation paineissa: tarkastelussa
Veikkaus Oy. Hallinnon Tutkimus 29: 2, 91–110.
Pollari, P. (2011) Suomen rahapelimonopolin EU-lainsäädännön vastaisuus. Pro gradu –tutkielma,
Yritysjuridiikka, Tampereen Yliopisto.
http://tutkielmat.uta.fi/tutkielma.php?id=21196, noudettu 10.01.2012.

78

79

Posner, R., (1975) The Social Costs of Monopoly and Regulation. Journal of Political Economy, 83,(August 1975): 807-27.
Schneider, S. (2010) The Ongoing Evolution of European Thinking About Online Gaming. Gaming
Law Review and Economics, 14, (10).
Raha-automaattiyhdistys (2009) RAY vuosikertomus ja vastuuraportti 2008.
Raha-automaattiyhdistys (2010) Tilinpäätös.
Skog, H. – Mattlin, H. (2011) Yhdessä enemmän. Selvitys opetus- ja
kulttuuriministeriönkonserniohjauksesta ja – rakenteesta. Opetus- ja
kulttuuriministeriön työryhmämuistioita ja selvityksiä 2011:6.
SOU (2006) Spel i en föränderlig värld. Stockholm: Finansdepartementet. 2006:11.
SOU (2008) Svenska Spels nätpoker – en utvärdening. Stockholm: Finansdepartementet. 2008:36.
Suomalaisen rahapelaamisen vuosikirja (2009) Terveyden ja hyvinvoinnin laitos, Sosiaali- ja
terveysministeriö, Sisäasiainministeriö.
Tammi, T. (2007) Gambling in Finland 2007: Increasing concerns over gambling problems—
problems remain at their former level—the highest expenditure accumulates within asmall group. Research communiqué.
Taskinen, T. (2007) Kaupassa, kioskilla ja kotikoneella. Rahapelit nuorten elämässä. Stakes,
Työpapereita 25/2007.
Tax-News (2007) UK Gaming Tax 'Too High' Experts Warn, 26.3.2007, http://www.taxnews.com/news/UK_Gaming_Tax_Too_High_Experts_Warn_____26769.html,
noudettu 2.1.2012.
Turja, T. – Halme, J. – Mervola, M. – Järvinen-Tassopoulos, J. – Ronkainen, J.E.(2012).
Suomalaisten rahapelaaminen 2011. THL:n Raportti 14/2012
Varvio, S. (2007) Katsaus Suomen rahapelijärjestelmään. Stakes, Työpapereita 24/2007.
Veikkaus Oy (2009) Vuosikertomus.
Veikkaus Oy (2010) Veikkauksen vuosi – vuosikertomus ja yhteiskuntavastuuraportti 2009.
https://www.veikkaus.fi/idc/groups/corporate/documents/document/vuosikertomus_20
09.pdf, noudettu 10.2.2012.
Veikkaus Oy (2011) Tilinpäätös.
Verbiest, T. – Keuleers, E. (2004) Gambelli case makes it harder for nations to restrict gaming.
Gaming Law Review, 8 (1), 9-13.
Verona, R. (2010) An Overview of Italian Gaming. The State of the Industry. UNLV Gaming
Research & Review Journal, 14 (1), 55-69.
Walker, D.M. (2007) The economics of casino gambling. Springer: New York79

80

Wardle, H. – Moody,A. – Spence, S. – Orford, J. – Volberg, R. – Jotangia, D. – Griffiths, M. –Hussey, D. – Dobbie F. (2011) British Gambling Prevalence Survey 2010. National
Centre for Social Research, London
Wardle, H. – Sproston, K. – Orford, J. – Erens, B. – Griffiths, M. – Constantine, R. – Pigott, S.
(2007) British Gambling Prevalence Survey 2007. National Centre for Social
Research, London.
Örnberg, J. (2006) Nordic gambling markets and the possibilities for state-level control. Journal of
Gambling Issues, 18, 9-29.
Muita lähteitä (mm. verkkosivut, juridiset dokumentit, lait ja asetukset jne.):Amendment of Bill for a regulation of gaming act (2010)(http://www.skat.dk/SKAT.aspx?oId=1905264)
Euroopan Parlamentti (2011) Report on online gambling in the internal market.
Istuntoasiakirja: A7-0342/2011.
European Sports Security Associationin verkkosivut (ESSA 2011) (www.eu-ssa.org)
Lov 202: Bill for a regulation of gaming act (2009-2010)(http://skat.dk/SKAT.aspx?oId=1905229)
Lov 203: Bill for Gaming duties act (2009-2010),(http://skat.dk/SKAT.aspx?oId=1905246&vId=0&i=2#i1905246)
Raha-automaattiyhdistyksen (RAY) verkkosivut (www.ray.fi)
Sisäministeriön arpajaislakihankkeen väliraportti (2007) SM064:00/2007(http://www.krp.fi/intermin/images.nsf/files/6264f5e6e9655981c2257427002594e0/$file/arp
ajaislakihanke_valiraportti_100408.pdf)
Sisäministeriön arpajaislakihankkeen loppuraportti. 2009 SM064:
00/2007:(http://www.intermin.fi/intermin/images.nsf/files/01710ae104547388c22575a6002
7b1a1/$file/arpajaislakihankkeen_loppuraportti_280409.pdf)
Stakes (2010): Näin arpajaislaki rajoittaa markkinointia.
(http://info.stakes.fi/pelihaitat/FI/lait/arpajaislaki/rpmarkkrajoit2.htm)
The Danish Act on Gaming (2011), Moalem Weitemeyer Bendtsen - Advokatpartnerselskab(http://mwblaw.dk/en/Nyheder/280910Notat%20om%20spilleloven%20og%20spilleafgift.aspx)
The New Gaming Legislation in Denmark (2010), Lund Elmer Sandager Law Firm LLP.
(http://www.lesadv.dk/Welcome/News/The-new-gaming-legislation-in-Denmark.aspx)
Terveyden ja Hyvinvoinnin Laitoksen verkkosivut (www.thl.fi)
Veikkaus Oy:n verkkosivut (www.veikkaus.fi)
80