Siviilipalvelus 2020
Siviilipalveluksen
kehittämistyöryhmän mietintö

Työ- ja elinkeinoministeriön julkaisuja
Konserni
9/2011

Siviilipalvelus 2020
Siviilipalveluksen
kehittämistyöryhmän mietintö

Työ- ja elinkeinoministeriön julkaisuja
Konserni
9/2011

Työ- ja elinkeinoministeriön julkaisuja

Konserni 9/2011

Arbets- och näringsministeriets publikationer

Koncernen 9/2011

MEE Publications
Tekijät | Författare | Authors

Concern 9/2011
Julkaisuaika | Publiceringstid | Date

Maaliskuu 2011Puheenjohtaja: ylijohtaja Raimo Luoma
Sihteeri: kaupallinen neuvos Tomi Lounema

Toimeksiantaja(t) | Uppdragsgivare | Commissioned by

Työ- ja elinkeinoministeriö
Arbets- och näringsministeriet
Ministry of Employment and the Economy
Toimielimen asettamispäivä |Organets tillsättningsdatum | Date of appointment

20.9.2010
Julkaisun nimi | Titel | Title

Siviilipalvelus 2020 – Siviilipalveluksen kehittämistyöryhmän mietintö
Tiivistelmä | Referat | Abstract

Työryhmän mielestä siviilipalvelusjärjestelmää on ryhdyttävä kehittämään aktiivisesti. Siviilipalveluksesta kehitettäisiin
vuoteen 2020 mennessä merkittävä julkisen edun mukainen voimavara. Työryhmän työn aikana on tullut useaan otteeseen esille, että siviilipalveluksen osalta poliittinen kiinnostavuus ja ohjaus on varsin vähäistä. Työryhmä tekee lukuisia
ehdotuksia siviilipalvelusjärjestelmän kehittämiseksi olettaen, että järjestelmää tarvitaan jatkossakin asevelvollisuuden
korvaavana palvelusmuotona.
Työryhmän keskeisiä ehdotuksia ovat:• valtiollistettaisiin siviilipalvelusjärjestelmän hallintoon liittyvät tehtävät. Työ- ja elinkeinoministeriön hallinnonalalle perustettaisiin erillinen virasto (Suomen siviilipalveluskeskus).
• siviilipalvelusvelvollisia tulisi aktiivisesti kannustaa ja ohjata yhteiskunnan kannalta mahdollisimman hyödyllisiin palvelupaikkoihin. Luovuttaisiin siitä, että palveluspaikattomat siviilipalvelusvelvolliset suorittavat työpalvelua Lapinjärven
koulutuskeskuksessa. Siviilipalveluskeskus määräisi työpalveluspaikan niille velvollisille, jotka eivät työpalveluspaikkaa
saa itse järjestettyä• siviilipalvelusajan pituutta ei olisi nyt tarvetta lyhentää. Jos varusmiespalvelusaikaa lyhennetään, asiaa on syytä tarkastella uudelleen• luovuttaisiin tavoitteesta käyttää siviilipalvelusvelvollisia kriisitilanteessa joissakin erityisissä tehtävissä. Kohdennettaisiin
peruskoulutusjakson turvallisuuskoulutus normaaliolojen riskeihin• naisilla tulisi olla ainakin vapaaehtoisena mahdollisuus suorittaa siviilipalvelus samaan tapaan kuin asepalvelus• ei toteutettaisi keinotekoisesti siviilipalvelukseen ja asevelvollisuuteen yhteisiä koulutussisältöjä• varusmiespalveluksensa keskeyttävän tulisi päästä siviilipalvelukseen kuuluvaan peruskoulutukseen mahdollisimman
nopeasti keskeyttämisen jälkeen• siviilipalvelusvelvollisia tulisi kannustaa ja ohjata terveisiin elämäntapoihin ja liikuntaharrastukseen• toteutettaisiin kartoittava alkukysely siviilipalveluksen alussa ja toinen kysely palveluksen päättyessä.
Mietintöön liittyy siviilipalvelusajan pituuden osalta kaksi eriävää mielipidettä.
Työ- ja elinkeinoministeriön yhteyshenkilö: Työelämä- ja markkinaosasto/Tomi Lounema, puh. 010 606 2697
Asiasanat | Nyckelord | Key words

siviilipalvelus, siviilipalvelusvelvollisuus, siviilipalvelusvelvollinen
ISSN

ISBN

1797-3562

978-952-227-504-2

Kokonaissivumäärä | Sidoantal | Pages

Kieli | Språk | Language

Hinta | Pris | Price101

Suomi, finska, finnish

20 €Julkaisija | Utgivare | Published byKustantaja | Förläggare | Sold by

Työ- ja elinkeinoministeriö
Arbets- och näringsministeriet
Ministry of Employment and the Economy

Edita Publishing Oy / Ab / Ltd

Työ- ja elinkeinoministeriölle

Valtioneuvoston selonteossa Suomen turvallisuus- ja puolustuspolitiikka 2009 (VNS
1/2009 vp) todetaan, että ”työ- ja elinkeinoministeriön johdolla poikkihallinnollisessa työryhmässä selvitetään siviilipalveluksen kehittämismahdollisuudet. Siviilipalvelusta tulee jatkossa kehittää siihen suuntaan, että sen sisältö palvelee yhteiskunnan erilaisia kriisivalmiuksia. Siviilipalvelusvelvolliset tulee ottaa huomioon
varauduttaessa erilaisiin kriiseihin.”Työ- ja elinkeinoministeriö asetti ajalle 20.9.2010–28.2.2011 työryhmän, jonka tehtävänä oli selvittää siviilipalvelusjärjestelmän kehittämismahdollisuudet, mukaan
lukien siviilipalveluksen pituuteen liittyvät kysymykset. Selvitystyössä työryhmän oli arvioitava siviilipalvelusvelvollisten tosiasiallista sijoitettavuutta poikkeusoloissa sekä mahdollisuutta luoda siviilipalvelukseen ja asevelvollisuuteen yhtenäisiä koulutussisältöjä.
Koulutuksen sisällön ja työpalvelun kehittämisessä työryhmän oli otettava huomioon yhteiskunnan elintärkeiden toimintojen strategia YETT (VN:n periaatepäätös 23.11.2006) ja sisäisen turvallisuuden ohjelma 2008–2011 (VN:n periaatepäätös 25.8.2008) sekä arvioitava puolustusministeriön asettaman asevelvollisuuden yhteiskunnallisia vaikutuksia selvittäneen työryhmän ehdotusten vaikutuksiasiviilipalvelusjärjestelmään.
Työryhmän puheenjohtajaksi määrättiin ylijohtaja Raimo Luoma työ- ja elinkeinoministeriöstä. Jäseninä olivat: ylitarkastaja Sari Alho (työ- ja elinkeinoministeriö), pääsihteeri Eekku Aromaa (Suomen Sadankomitea ry), kauppatieteen ja tekniikan tohtori Tarja Cronberg, johtaja Ari Kerkkänen (Kriisinhallintakeskus 8.10.2010
saakka ja myöhemmin projektipäällikkö Hannamari Heinonen), neuvotteleva virkamies Maire Kolimaa (sosiaali- ja terveysministeriö), projektipäällikkö Hannu Kotipelto (Crisis Management Initiative, CMI), erityisasiantuntija Tiina Raijas (puolustusministeriö), johtaja Mikko Reijonen (Lapinjärven koulutuskeskus), neuvonantaja Heli Siivola (ulkoasiainministeriö) ja everstiluutnantti Vesa Virtanen (Pääesikunta). Työryhmän sihteeriksi määrättiin kaupallinen neuvos Tomi Lounema (työja elinkeinoministeriö).
Työryhmä on pitänyt työnsä keskeisinä tausta-asiakirjoina valtioneuvoston selontekoa Suomen turvallisuus- ja puolustuspolitiikka 2009 (VNS 1/2009 vp), Yhteiskunnan turvallisuusstrategiaa (VN:n periaatepäätös 16.12.2010, joka korvasi edellä
mainitun yhteiskunnan elintärkeiden toimintojen strategian), Sisäisen turvallisuuden ohjelmaa 2008–2011 sekä syksyllä 2010 julkaistua asevelvollisuuden yhteiskunnallisia vaikutuksia selvittäneen työryhmän raporttia Suomalainen asevelvollisuus.
Työryhmä kokoontui kahdeksan kertaa. Työryhmä kuuli työnsä aikana kokouksissa seuraavia tahoja: turvallisuus- ja puolustusasiainkomitean pääsihteeri,
eversti Aapo Cederberg, puolustusministeriö (18.11.2010); sisäisen turvallisuudensihteeristön päällikkö Tarja Mankkinen, sisäasiainministeriö (18.11.2010); pelastusylijohtaja Pentti Partanen, sisäasiainministeriö (24.1.2011); työministeri Anni Sinnemäki, työ- ja elinkeinoministeriö (11.2.2011) ja neuvonantaja Jukka Lindstedt, tasavallan presidentin kanslia (11.2.2011).
Kuulemistilaisuudessa, joka järjestettiin 12.1.2011, kuultiin seuraavia tahoja:
Aseistakieltäytyjäliitto, Kansalaispalveluyhdistys, Naisten Valmiusliitto ry, Suomen
Punainen Risti, Suomen sovittelufoorumi ry, Suomen Pelastusalan Keskusjärjestö
SPEK ja WWF Suomi.
Työryhmä vieraili 6.10.2010 Lapinjärven koulutuskeskuksessa, jossa tutustuttiin
siviilipalvelusvelvollisten peruskoulutukseen ja keskusteltiin työpalvelusta suorittavien palveluspaikattomien kanssa. Varusmieskoulutukseen ja varusmiesten elinolosuhteisiin tutustuttiin 8.12.2010 Kaartin jääkärirykmentissä Santahaminassa.
Lisäksi tutustuttiin siviilipalvelusvelvollisten työpalveluun Helsingin kaupungin Kirjasto 10:ssä 25.1.2011.
Siviilipalvelusvelvollisten peruskoulutusjakson sisällön kehittämistä ja muutostarpeita selvitti alatyöryhmä, jonka puheenjohtajana toimi johtaja Mikko Reijonen Lapinjärven koulutuskeskuksesta. Jäseninä olivat pääsihteeri Eekku Aromaa Suomen Sadankomitea ry:stä, koulutusvastaava Aino-Inkeri Miestamo Lapinjärven koulutuskeskuksesta ja kaupallinen neuvos Tomi Lounema työ- ja elinkeinoministeriöstä. Koulutustyöryhmän sihteerinä toimi ylitarkastaja Sari Alho työ- ja
elinkeinoministeriöstä.
Mietintöön liittyy siviilipalvelusajan pituuden osalta Aromaan ja Cronberginyhteinen sekä Kolimaan eriävä mielipide, jotka ovat mietinnön liitteinä 1 ja 2.

Saatuaan työnsä päätökseen työryhmä luovuttaa mietintönsä kunnioittavasti työja elinkeinoministeriölle.

Helsingissä 28 päivänä helmikuuta 2011				Raimo Luoma

Sari Alho 					Eekku Aromaa

Tarja Cronberg 					Hannamari Heinonen

Maire Kolimaa 					Hannu Kotipelto

Tiina Raijas 					Mikko Reijonen

Heli Siivola 					Vesa Virtanen						Tomi Lounema

Sisältö
Työ- ja elinkeinoministeriölle.............................................................................................

5

1

Tiivistelmä...............................................................................................................................

11

I

SIVIILIPALVELUS 2010..................................................................................................

13

2

Nykytila....................................................................................................................................

13

2.1

Lainsäädännön kehitys.....................................................................................

13

2.2

Siviilipalvelusta koskevat normit..................................................................

15

2.3

Viranomaiset............................................................................................................

17

2.4

Siviilipalvelusrekisteri..........................................................................................

18

2.5

Asevelvollisuuden kehitysnäkymät.............................................................

18

Siviilipalveluksen sisällöstä.......................................................................................

20

3

3.1

4

Siviilipalveluksen ja varusmiespalveluksen keskeisiä
eroavaisuuksia.......................................................................................................

20

3.2

Siviilipalvelus tilastojen valossa....................................................................

20

3.3

Siviilipalvelusvelvollisten tausta...................................................................

23

3.4

Siviilipalvelukseen sisältyvä koulutusjakso............................................

25

3.5

Työpalvelu.................................................................................................................

28

Siviilipalvelusjärjestelmästä aiheutuvat kustannukset......................

31

4.1

Kansantaloudellinen tarkastelu.....................................................................

31

4.2

Välittömät kustannukset valtiolle...............................................................

33

4.3

Entä jos siviilipalveluksen suosio kaksinkertaistuisi?.......................

34

Kansainvälinen katsaus...............................................................................................

38

II SIVIILIPALVELUKSEN KEHITTÄMINEN....................................................................

42

6

Kehittämisen lähtökohdat..........................................................................................

42

7

Siviilipalvelus 2020..........................................................................................................

45

7.1

Siviilipalvelusjärjestelmän hallinnon valtiollistaminen.........................

45

7.2

Koulutuksen uudistaminen...............................................................................

47

7.3

Työpalvelun sisällön uudistaminen...............................................................

51

7.4

Siviilipalveluksen pituus ja siviilipalvelusaikojen mahdollinen

5eriyttäminen............................................................................................................
7.5

53

Siviilipalvelusvelvollisten tosiasiallinen sijoitettavuus
poikkeusoloissa......................................................................................................

55

7.6

Naiset siviilipalveluksessa................................................................................

58

7.7

Siviilipalveluksen aikainen liikuntakasvatus ..........................................

59

7.8

Eräitä muita kehittämisehdotuksia.............................................................

60

Liite 1

Eriävä mielipide............................................................................................

62

Liite 2Eriävä mielipide............................................................................................

63

Liite 3Siviilipalveluslaki (1446/2007)................................................................

65

Liite 4

Siviilipalvelusvelvollisten peruskoulutusjakson
opetussuunnitelma.....................................................................................

92

1 Tiivistelmä
Työryhmän käsityksen mukaan nykymuotoista ja nykyisen sisältöistä siviilipalvelusta voidaan ja sitä tulisi kehittää huomattavasti. Tällaisessa kehitysvaihtoehdossa järjestelmän toimintaan ja sen kehittämiseen sekä siviilipalveluksen sisältöön panostettaisiin nykyistä enemmän sekä taloudellisia että henkilöstöresursseja. Siviilipalveluksesta kehitettäisiin vuoteen 2020 mennessä merkittävä julkisenedun mukainen voimavara.
Työryhmän keskeiset ehdotukset ovat:
1

Työryhmä esittää, että ottaen huomioon siviilipalvelusjärjestelmän yhteiskunnallinen merkitys ja siviilipalveluskeskukselle uskotut erittäin merkittävät
viranomaistehtävät, olisi perusteltua valtiollistaa siviilipalvelusjärjestelmän
hallintoon liittyvät tehtävät. Työ- ja elinkeinoministeriön hallinnonalalle perustettaisiin erillinen virasto (Suomen siviilipalveluskeskus). (luku 7.1)

2

Työryhmän mielestä siviilipalvelusvelvollisia tulisi aktiivisesti kannustaa ja
ohjata yhteiskunnan kannalta mahdollisimman hyödyllisiin palvelupaikkoihin. Tulisi harkita luopumista siitä, että palveluspaikattomat siviilipalvelusvelvolliset suorittavat työpalvelua Lapinjärven koulutuskeskuksessa. Työryhmä
esittää, että siviilipalveluskeskus määräisi työpalveluspaikan niille velvollisille, jotka eivät työpalveluspaikkaa saa itse järjestettyä. Työryhmä esittää, että
vaikka päädyttäisiin nykytilan jatkamiseen, olisi luonnollista kehittää palveluspaikattomien työskentelyä kohti mielekkäämpää työpalvelua. (luku 7.3)

3

Työryhmä katsoo, että siviilipalvelusajan pituutta ei olisi nyt tarvetta lyhentää. Jos varusmiespalvelusaikaa lyhennetään, on asiaa syytä tarkastella uudelleen. Työryhmän mielestä olisi kuitenkin perusteltua selvittää, olisiko oikeuden- ja tarkoituksenmukaista, että erityisen paljon julkista hyötyä palvelevissa
tehtävissä, jotka olisivat luonteeltaan erittäin intensiivisiä, palvelusaika olisi
ns. tavanomaista siviilipalvelusta lyhyempi. Asiaa tulisi lähestyä palveluksen
kokonaisrasittavuuden tarkastelun kautta. Tällaisiin tehtäviin tulisi olla perusteellinen koulutus, ja osallistujilla tulisi olla velvollisuus osallistua toimintaan
myös siviilipalveluksen päättymisen jälkeen. (luku 7.4)

4

Työryhmä esittää, että:a)Luovutaan tavoitteesta käyttää siviilipalvelusvelvollisia kriisitilanteessa
joissakin erityisissä tehtävissä, ts. siviilipalvelusvelvollisia koskevansijoittamissuunnitelman laatimisesta. Työvoiman saanti kriisitilanteissa
on turvattu valmiuslain säännöksillä.

b)

Kohdennetaan peruskoulutusjakson turvallisuuskoulutus normaaliolojen
riskeihin ja vahvistamaan arjen turvallisuutta.

c)Kannustetaan siviilipalvelusvelvollisia hyödyntämään ja syventämään
koulutuksessa saamiaan turvallisuustaitoja myöhemmin elämässään
11tuomalla peruskoulutusjaksolla esille vapaaehtoisten järjestöjen turvallisuustyötä ja mahdollisuuksia toimia järjestöissä yhteiskunnan hyödyksi.
(luku 7.5)
5

Työryhmän mielestä yhdenvertaisuuden vuoksi naisilla tulisi olla ainakin
vapaaehtoisena mahdollisuus suorittaa siviilipalvelus samaan tapaan kuin asepalvelus. (luku 7.6)

6

Työryhmä katsoo, että ei ole järkevää lähteä toteuttamaan keinotekoisesti
siviilipalvelukseen ja asevelvollisuuteen yhteisiä koulutussisältöjä. (luku 7.2)

7Työryhmän mielestä olisi perusteltua, että varusmiespalveluksensa keskeyttävä pääsisi siviilipalvelukseen kuuluvaan peruskoulutukseen mahdollisimman nopeasti keskeyttämisen jälkeen, jotta siviilipalvelus ei olennaisesti hidastaisi muita tulevaisuuden suunnitelmia erityisesti jatko-opintojen osalta. (luku
7.8)

8

Työryhmän mielestä kansanterveyden edistämisen näkökulmasta olisi tarkoituksenmukaista, että siviilipalvelusvelvollisia kannustettaisiin ja ohjattaisiin
terveisiin elämäntapoihin ja liikuntaharrastukseen vastaavaan tapaan kuin
varusmiespalveluksessa. (luku 7.7)

9

Työryhmä toteaa, että siviilipalveluksesta on saatavissa erittäin vähän tutkimustietoa. Tulevaisuuden kehittämistyötä varten tarvitaan systemaattista tutkimustietoa. Perustiedon kerääminen on aloitettava välittömästi. (luku 7.1)

10

Työryhmän mielestä siviilipalveluksessa tulee toteuttaa kartoittava alkukysely
palveluksen alussa ja toinen kysely palveluksen päättyessä vastaavaan tapaan
kuin asepalveluksessa. (luku 7.8)

12

I SIVIILIPALVELUS 2010
2 Nykytila
Jokainen Suomen kansalainen on perustuslain 127 §:n 1 momentin mukaan velvollinen osallistumaan isänmaan puolustukseen tai avustamaan sitä sen mukaan kuinlaissa säädetään. Maanpuolustus Suomessa kuuluu koko kansalle ja sen ydin on yleisessä asevelvollisuusjärjestelmässä. Asevelvollisuuslain (1438/2007) mukainen palvelus puolustusvoimissa joko aseellisissa tai aseettomissa1 tehtävissä on ensisijainen tapa suorittaa maanpuolustusvelvollisuus.
Oikeudesta saada vakaumuksen perusteella vapautus osallistumisesta sotilaalliseen maanpuolustukseen säädetään perustuslain 127 §:n 2 momentin mukaan lailla.
Siviilipalveluslain (1446/2007) tarkoituksena on asevelvollisen vakaumuksen huomioivan palvelusmuodon tarjoaminen maanpuolustusvelvollisuuden täyttämisessä
perustuslaki ja Suomea sitovat kansainväliset ihmisoikeussopimukset huomioon
ottavalla tavalla.
Naisten ei ole mahdollista hakeutua suorittamaan siviilipalvelusta. Nainen voidaan määrätä siviilipalvelukseen ainoastaan silloin, kun hän keskeyttää naisten
vapaaehtoisen asepalveluksen. Naisten vapaaehtoisesta asepalveluksesta on säädetty erillislaki (194/1995). Nainen voi keskeyttää naisten vapaaehtoisen asepalveluksen ilmoituksellaan 45 ensimmäisen palveluspäivän aikana ilman seuraamuksia.
Näin tekee vajaa 20 % niistä noin 400 naisesta, jotka vuosittain aloittavat naisten
vapaaehtoisen asepalveluksen. Vasta 45 palveluspäivän jälkeen keskeyttäneet naiset määrätään siviilipalvelukseen.

2.1 Lainsäädännön kehitys
Ensimmäinen Suomen itsenäisyyden aikana säädetty asevelvollisuuden suorittamista koskeva laki oli Suomen valtakunnan väliaikainen asevelvollisuuslaki, joka
annettiin vuonna 1919. Laissa ei ollut vakaumuksen suojaa koskevia säännöksiä.
Vuoden 1922 uusi asevelvollisuuslaki mahdollisti aseettoman palveluksen suorittamisen puolustusvoimissa lähinnä uskonnollisiin syihin perustuen.
1

Asevelvollisuuslain 67 §:ssä säädetään aseettomasta palveluksesta: ”Asevelvollinen, joka vakuuttaa vakaumukseen
perustuvien omantunnonsyiden estävän suorittamasta asevelvollisuutta aseellisessa palveluksessa ja joka hakee
aseettomaan palvelukseen, vapautetaan aseellisesta palveluksesta ja määrätään aseettomaan palvelukseen.”
Lain 68 §:ssä säädetään aseettoman palveluksen järjestämisestä: ”Aseettoman palvelus järjestetään siten, ettei
aseettoman vakaumus joudu ristiriitaan palvelustehtävien täyttämisen kanssa. Aseeton ei ole velvollinen palveluksessa käyttämään asetta tai ampumatarvikkeita, harjoittelemaan niiden käyttämistä eikä osallistumaan niiden
huoltoon. Sama koskee muita välineitä ja tarvikkeita, jotka on tarkoitettu välittömästi vihollisen tuhoamiseen tai
vahingoittamiseen. Muutoin aseettoman on suoritettava tämän lain mukaista palvelusta ja häneen sovelletaan,
mitä sotilaasta säädetään”. Lain 69 §:n mukaan aseettoman varusmiespalvelusaika on 270 päivää, jollei häntä
määrätä koulutukseen, joka edellyttää 362 päivän palvelusaikaa. Aseettoman palveluksen suorittaa noin 0,1 %:ia
miespuolisesta ikäluokasta. Vuonna 1980 syntyneiden miesten osalta aseettoman palveluksen suoritti 33 miestä.

13
12

Vuonna 1931 säädettiin laki asevelvollisista, joita omantunnonsyyt estävät suorittamasta sotapalvelusta. Lain tarkoituksena oli luoda vaihtoehtoinen palvelusmuoto,jonka säädösperusta erotettiin asevelvollisuuslaista. Palveluksen saattoi suorittaa
aseettomana puolustuslaitoksessa tai muussa valtion virastossa, mutta ainoastaan
rauhan aikana.
Laki asevelvollisuuden täyttämisestä aseettomana annettiin vuonna 1959. Sen
nojalla perustettiin asevelvollisten tutkijatoimikunta, jonka tehtävänä oli arvioida
asepalveluksesta kieltäytyvien vakaumuksen pätevyyttä. Totaalikieltäytyjiä varten
perustettiin erillinen työlaitos, jossa palvelus suoritettiin.
Vuonna 1969 säädettiin laki aseettomasta siviilipalveluksesta. Lain mukaan aseellisesta palveluksesta vapautetun tuli suorittaa aseetonta palvelusta puolustuslaitoksessa. Asevelvollisella oli kuitenkin mahdollisuus hakea oikeutta suorittaa palvelusvelvollisuutensa siviilipalvelusmiehenä. Hakemus käsiteltiin vakaumuksentutkintamenettelyssä ja se hyväksyttiin vain, mikäli asevelvollisen katsottiin osoittaneen, että vakava uskonnollinen tai eettinen vakaumus esti palveluksen suorittamisen puolustusvoimissa.
Vakaumuksen tutkinnasta luovuttiin vuonna 1985 säädetyllä väliaikaislailla, joka
oli voimassa vuosina 1987–1991. Väliaikaislain säännöksillä sovitettiin yhteen uskonnon- ja omantunnon vapaus sekä maanpuolustusvelvollisuus. Asevelvollinen voitiin vapauttaa aseellisesta palveluksesta rauhan aikana uskonnollisen tai eettisen
vakaumuksen perusteella. Vakaumuksen laatua ja syvyyttä ei enää tutkittu. Ensisijaisena palvelusmuotona oli aseeton palvelus ja toissijaisena siviilipalvelus. Jehovan todistajien asemaan otettiin nimenomaisesti kantaa säätämällä laki Jehovan
todistajien vapauttamisesta asevelvollisuuden suorittamisesta eräissä tapauksissa(645/1985).
Vuoden 1991 siviilipalveluslain valmistelussa oli lähtökohtana kehittää siviilipalvelusta itsenäisenä palvelusmuotona. Yhdenvertaisuus eri palvelusmuotojen välillä
ei enää edellyttänyt suoraan samojen säännösten soveltamista kumpaankin palvelusmuotoon, vaan käytännön erilaisuus oli mahdollista ottaa huomioon palvelusoloja järjestettäessä. Siviilipalveluksen suorittaminen edellytti edelleen, että asevelvollisen vakavat omantunnon syyt estävät palveluksen puolustusvoimissa rauhan aikana. Siviilipalvelusta koskevien asioiden valmistelu siirrettiin työministeriölle ja lain täytäntöönpanosta vastasivat siviilipalveluskeskukset. Aseetonta palvelusta koskevat säännökset siirrettiin asevelvollisuuslakiin.
Vuoden 2008 alussa voimaan tulleen siviilipalveluslain mukaan siviilipalvelukseen hakemisen perusteeksi ei enää edellytetä eritellysti joko uskonnollista tai eettistä vakaumusta. Asevelvollinen, jonka vakaumukseen perustuvat syyt estävät
häntä suorittamasta asevelvollisuuslaissa säädettyä palvelusta, vapautetaan sen
suorittamisesta ja määrätään suorittamaan siviilipalvelusta. Toisin kuin aiemminvapautus asevelvollisuudesta koskee myös erityisoloja (normaaliajan vakavat häiriötilanteet ja liikekannallepano).

142.2 Siviilipalvelusta koskevat normit
Vuoden 2008 siviilipalveluslain tavoitteista ja sisällöstä

Siviilipalveluslain kokonaisuudistus katsottiin tarpeelliseksi, koska vuoden 1991
siviilipalveluslaissa havaittiin lakiteknisiä ja sisällöllisiä muutostarpeita. Asevelvollisuuslain (1438/2007, voimaan 1.1.2008) kokonaisuudistus vaikutti myös merkittävällä tavalla siviilipalveluslain uudistamiseen.
Vuoden 1991 siviilipalveluslaki oli saanut runsaasti kritiikkiä eri tahoilta siviilipalvelusajan pituuden vuoksi. Siviilipalvelus oli katsottu kestoltaan syrjiväksi ja
rangaistuksenomaiseksi. Kritiikkiä sai myös Jehovan todistajien erityiskohtelu aseja siviilipalveluksen suorittamisessa. Siviilipalvelusaika oli vuoden 2008 alussa voimaan tulleeseen lakiin saakka 395 vuorokautta. Tuolloin siviilipalvelusaika lyheni
33 vuorokaudella 362 vuorokauteen.
Siviilipalvelusjärjestelmän yhtenä suurimpana ongelmana oli ollut siviilipalvelusvelvollisten palveluksenaikaisten asumiskustannusten korvaaminen. Asumiskustannusten korvaaminen kuuluu siviilipalveluspaikoille. Käytännössä merkittävä
osa palveluspaikoista pyrki välttämään tai laiminlöi asumiskustannusten korvaamisen, mikä vaikutti palveluspaikkojen saatavuuteen. Kysymys oli myös ongelmallinen
siviilipalvelusvelvollisten ja varusmiesten yhdenvertaisuuden kannalta.
Vuoden 1991 siviilipalveluslain kurinpito- ja rikosoikeusseuraamusjärjestelmä oli
joustamaton eivätkä rangaistukset kaikilta osin olleet oikeassa suhteessa teon haitallisuuteen ja moitittavuuteen. Hyvin lievien kurinpitokeinojen ja ehdottoman vankeusrangaistuksen välissä ei ollut vaihtoehtoisia rangaistusseuraamuksia. Kurinpitomenettelyn ja kurinpitorangaistusten määrääminen oli delegoitu yksityisoikeudellisille palveluspaikoille, jolloin yksityisoikeudelliset siviilipalveluspaikat käyttivät yksilöön kohdistuvaa julkista valtaa.
Siviilipalveluslain kokonaisuudistuksen tavoitteena oli saattaa laki vastaamaan
perustuslain mukaisia perusoikeuksia ja kansainvälisten sopimusten mukaisia
ihmisoikeuksia koskevia vaatimuksia myös poikkeusolojen aikana. Vuoden 1991
lain mukaan siviilipalvelusvelvolliset olivat vapautettuja puolustusvoimien alaisesta
palveluksesta ainoastaan rauhan aikana ja sodan ajan sijoittamisvastuu oli puolustusvoimilla. Tavoitteena oli selkeyttää siviilipalvelusvelvollisten asemaa poikkeusoloissa ja siviilipalveluksen sisällöllisen uudistamisen kautta parantaa siviilipalvelusvelvollisten tosiasiallista sijoitettavuutta poikkeusoloissa.
Vuoden 2008 siviilipalveluslain mukaan siviilipalvelukseen kuuluu peruskoulutusjakso, yhteiskunnalle hyödyllinen siviililuonteinen työpalvelu, täydennyspalvelus, ylimääräinen palvelus ja liikekannallepanon aikainen palvelus. Työpalvelu suoritetaan lähinnä sosiaali- ja terveydenhuollon, opetus- ja kulttuuritoimen, pelastustoimen, väestönsuojelun tai ympäristönsuojelun tehtävissä. Lisäksi laissa säädetään siviilipalvelusviranomaisista, siviilipalvelusvelvollisuuden alkamisesta ja siviilipalveluspaikan määräytymisestä, palveluskelpoisuudesta, vapauttamisesta ja lykkäyksestä siviilipalveluksen suorittamisesta, siviilipalveluksen suorittamisesta ja
15
14

siviilipalveluksen päättymisestä, siviilipalvelusvelvollisen ylläpidosta ja etuuksista,
palvelusrikkomuksista ja kurinpidosta, siviilipalvelusvelvollisuuden rikkomisesta ja
siviilipalvelusrekisteristä. Voimassa olevan siviilipalveluslain teksti on liitteenä 3.
Alemman asteiset säädökset ja ohjeet

Siviilipalveluslain nojalla on annettu kaksi asetusta. Valtioneuvoston asetus siviilipalveluksesta (1461/2007) sisältää tarkempia säännöksiä siviilipalvelusasiain neuvottelukunnasta, siviilipalveluspaikkahakemuksen käsittelystä ja siviilipalveluskeskuksesta. Siviilipalvelusasiain neuvottelukunnan tehtävänä on toimia yhteydenpitoelimenä siviilipalveluksen ja asevelvollisuuslain mukaisen palveluksen järjestämisestä huolehtivien viranomaisten välillä, seurata siviilipalveluksen ja täydennyspalveluksen toimeenpanoa sekä antaa lausuntoja ja tehdä ehdotuksia siviilipalveluksen ja täydennyspalveluksen kehittämisestä. Neuvottelukunnan toimikausi on
kolme vuotta. Asetus määrää asiakirjat, jotka on liitettävä siviilipalveluspaikaksi
koskevaan hakemukseen. Siviilipalveluskeskuksen henkilöstöstä mainitaan, että
keskuksen päällikkönä toimii johtaja virkasuhteessa ja että keskuksessa voi olla
muuta henkilöstöä virka- tai työsopimussuhteessa. Siviilipalveluskeskuksen johtajan kelpoisuusvaatimuksena on muun muassa soveltuva ylempi korkeakoulututkinto ja perehtyneisyys siviilipalvelusasioihin.
Työministeriön asetus siviilipalvelusvelvollisen matkakorvauksista ja maksuttomien lomamatkojen lukumääristä (1462/2007) sisältää säännöksiä siviilipalvelusvelvollisten työmatkoista, palvelusmatkoista sekä maksuttomista lomamatkoista Suomessa ja ulkomaille. Siviilipalveluspaikan osoittaman majoituksen ja palveluspaikan välisen työmatkan kustannukset korvataan edullisimman julkisen kulkuneuvon mukaisesti, kun kustannuksista on esitetty tarpeellinen selvitys. Maksuttomien
lomamatkojen määrä Suomessa on 39 ja ulkomaille kahdesta neljään.
Siviilipalveluksen sisältöä on täsmennetty työ- ja elinkeinoministeriön Siviilipalveluksen järjestämistä ja suorittamista koskevassa ohjeessa sekä Siviilipalvelusvelvollisen matkoja koskevassa ohjeessa, joiden päivitetyt versiot tulivat voimaan
23.8.2010.
Siviilipalveluksesta kieltäytyminen

Siviilipalveluslain 74 §:ssä säädetään siviilipalveluksesta kieltäytymisestä eli ns.
totaalikieltäytymisestä. Säännöksen soveltamisen edellytyksenä on, että siviilipalvelusvelvollinen on hyväksytty siviilipalvelukseen. Mikäli kieltäytyminen tapahtuu
varusmiehenä, palvelukseenastumispäivänä tai myöhemmin, mutta ennen siviilipalvelukseen hyväksymistä, käsitellään kieltäytyminen asevelvollisuuslain mukaisena
asevelvollisuudesta kieltäytymisenä.
Siviilipalveluksesta kieltäytymiseen (ns. totaalikieltäytyminen) syyllistyy siviilipalvelusvelvollinen, joka jättää saapumatta peruskoulutukseen tai työpalveluun
tai ilmoittaa kirjallisesti ennen palvelusta, ettei hän suostu minkäänlaiseen siviilipalvelukseen. Syytteen nostaminen siviilipalveluksesta kieltäytymisestä edellyttää
16aina siviilipalveluskeskuksen tekemää rikosilmoitusta. Siviilipalveluksesta kieltäytyminen tekomuotona edellyttää, että teko on tehty tahallaan. Viime vuosina rikosilmoituksia on tehty seuraavasti: vuosi 2007: 1 kpl; 2009: 1 kpl; 2010: 6 kpl ja 2011
(tilanne 7.2.2011): 1 kpl.
Siviilipalveluksesta kieltäytymisestä on seuraamuksena aina vankeusrangaistus,jonka kesto vastaa puolta jäljellä olevasta palveluksesta. Vankeusrangaistusta ei
saa määrätä ehdolliseksi eikä sen sijasta saa määrätä yhdyskuntapalvelua. Siviilipalveluksesta kieltäytyneet sijoitetaan yleensä suorittamaan vankeusrangaistuksensa avovankilassa. Vankeusrangaistusta suorittava voidaan päästää ehdonalaiseen vapauteen, jos hän sitoutuu suorittamaan asianmukaisesti loppuun jäljellä olevan siviilipalveluksen pääsääntöisesti siviilipalveluskeskuksessa.
Eduskunnalle 19.3.2010 annettu hallituksen esitys valvontarangaistusta ja sähköistä valvontaa avolaitoksissa koskevaksi lainsäädännöksi (HE 17/2010 vp) sisälsi
ehdotuksen laiksi valvontarangaistuksesta. Eduskunta hyväksyi lain 19.1.2011. Valvontarangaistuksesta annetun lain mukaan siviilipalveluslain 74 §:n mukaan tuomittu vankeusrangaistus voidaan tuomita valvontarangaistuksena, jos valvontarangaistuksen tuomitsemisen muut edellytykset täyttyvät. Laki tullee voimaan keväällä
2011.

2.3 Viranomaiset
Siviilipalveluslaissa säädetään siviilipalvelusta hoitavista viranomaisista ja niiden
tehtävistä. Työ- ja elinkeinoministeriö johtaa, ohjaa ja kehittää siviilipalvelusta. Työja elinkeinoministeriön apuna siviilipalveluksen kehittämisessä ja suunnittelussa
toimii valtioneuvoston asettama siviilipalvelusasiain neuvottelukunta.
Siviilipalveluskeskuksena toimii Lapinjärven koulutuskeskus viranomaisasemassa työ- ja elinkeinoministeriön alaisuudessa. Siviilipalveluskeskuksen tehtävänä on siviilipalveluksen toimeenpano. Koulutuskeskus kuuluu Lapinjärven kunnan organisaatioon. Koulutuskeskuksen henkilökunta on palvelussuhteessa Lapinjärven kuntaan, ja koulutuskeskuksen kiinteistö rakennuksineen on Lapinjärven
kunnan omistuksessa. Siviilipalveluksen käytännön toimeenpanosta sovitaan ostopalveluperiaatteella siten, että työ- ja elinkeinoministeriö ja Lapinjärven kunta/siviilipalveluskeskus sopivat keskenään tehtävien hoitamisesta aiheutuvien kustannusten korvaamisesta.
Työ- ja elinkeinoministeriö ja Lapinjärven kunta/koulutuskeskus ovat solmineet
vuonna 2009 sopimuksen siviilipalveluksen järjestämisestä ja siviilipalveluskeskuksena toimimisesta vuosiksi 2010-2014. Sopimusta tarkennetaan vuosisopimuksillakorvauksista ja toiminnasta. Sopimuksessa määritellään muun muassa koulutettavien palvelusvelvollisten ja täydennyspalveluksen suorittavien määrät sekä palveluspaikattomien määrä.

16
17

2.4 Siviilipalvelusrekisteri
Siviilipalveluksen toimeenpano, siviilipalvelusvelvollisten valvonta ja poikkeusolojen aikainen sijoittaminen edellyttävät siviilipalvelusvelvollisia koskevien henkilötietojen rekisteröintiä. Siviilipalvelusrekisteri on siviilipalvelusvelvollisia koskeva
henkilörekisteri, jonka ylläpitäjinä toimivat työ- ja elinkeinoministeriö, siviilipalveluskeskus ja siviilipalveluspaikat. Sähköisen internet-pohjaisen rekisterin lisäksi
henkilörekisteriin kuuluu manuaalisesti pidettäviä asiakirjoja.
Siviilipalveluspaikat ovat velvollisia ylläpitämään siviilipalvelusvelvollisia koskevia henkilö- ja palvelustietoja sekä omia yhteystietojaan. Työ- ja elinkeinoministeriö myöntää käyttöoikeuden siviilipalvelusrekisteriin siviilipalveluspaikan ilmoittamalle vastuuhenkilölle.
Sähköinen siviilipalvelusrekisteri on ollut palveluspaikkojen käytössä vuoden2009 marraskuusta lähtien. Palveluspaikat eivät käytä sähköistä rekisteriä siinä laajuudessa kuin oli odotettu. Vain noin puolet käyttöoikeuden saaneista palveluspaikoista tekee vaaditut merkinnät siviilipalvelusrekisteriin.
Palveluspaikkojen toimialaluokitus on merkitty vain noin 10 %:iin palveluspaikoista (tilanne tammikuu 2011), joten siviilipalvelusrekisterin perusteella ei vielä
tässä vaiheessa pystytä sanomaan, miten siviilipalveluspaikat jakautuvat toimialaluokituksen perusteella ja miten siviilipalvelusvelvolliset sijoittuvat eri toimialojen
tehtäviin. Palveluspaikkoja on muistutettu tammikuussa 2011 lähetetyllä kirjeellä
velvollisuudesta merkitä tiedot rekisteriin ja pitää rekisteri ajantasaisena.
Siviilipalvelusrekisterin tekninen uudistaminen tapahtuu vuoden 2011 aikana.

2.5 Asevelvollisuuden kehitysnäkymät
Tämä luku sisältää yhteenvedon asevelvollisuuden yhteiskunnallisia vaikutuksia
selvittäneen työryhmän raporttiin (Suomalainen asevelvollisuus 2010) sisältyneistä
havainnoista ja johtopäätöksistä, jotka koskivat asevelvollisuuden kehittämistä.
Ikäluokkien pieneneminen, puolustusmateriaalin kallistuminen ja maavoimienmateriaalin vanheneminen jo tämän vuosikymmenen aikana aiheuttavat tilanteen,
jossa nykyisen kokoinen reservi on liian suuri. Vanhentuneena poistuvaa sotavarustusta ei ole varaa korvata uudella ilman merkittävää puolustusmäärärahojen
korotusta. Tästä syystä poikkeusoloihin tarkoitettujen suorituskykyisten joukkojen määrää on vähennettävä. Hallinto- ja varuskuntarakennetta supistetaan ja tarpeettomista kiinteistöistä sekä toimitiloista luovutaan. Tavoitteena on turvallisuusympäristön kehitykseen ja käytössä oleviin resursseihin mitoitettu puolustuskyky.
Tässä muuttuvassa ympäristössä asevelvollisuutta kehitettäneen kokonaisvaltaisesti. Asevelvollisten taloudellista ja sosiaalista asemaa pyritään parantamaan palvelusmotivaation edistämiseksi ja yleisen asevelvollisuuden toimivuuden turvaamiseksi. Erityistä huomiota kiinnitetään pidempiä palvelusaikoja suorittavien varusmiesten aseman parantamiseen. Varusmiespalveluksessa saatavan koulutuksen
18

hyväksi luettavuutta opinnoissa pyritään lisäämään. Reserviläisille varmistetaan
tarkoituksenmukainen ja kannustava tehtävien ja osaamisen kehittyminen. Naisten hakeutumista vapaaehtoiseen palvelukseen kannustetaan.
Asevelvollisuuden toimivuuden turvaamiseksi ja riittävän kokoisen ja ikärakenteeltaan vaatimukset täyttävän reservin tuottamiseksi myös tulevaisuudessa
kaikki palveluskelpoiset miehet ja vapaaehtoiset naiset otettaneen palvelukseen.
Arviona on, että 1990-syntyneistä pojista runsas 70 % suorittaa varusmiespalveluksen loppuun.
Asevelvollisuuden motivoivuutta pyritään edelleen kehittämään. Siviiliosaamista
pyritään hyödyntämään nykyistä paremmin, mikäli se on mahdollista. Kutsuntajärjestelmää kehitetään siten, että asevelvolliset saavat sen kautta riittävän ajoissa tarpeelliset tiedot ja heidän toiveensa palveluspaikasta ja palvelukseenastumisajasta
kyetään mahdollisuuksien mukaan ottamaan huomioon. Ennakkoinformaatiota asevelvollisuudesta lisätään.
Yksilön motivaatiotekijöiden kehittäminen ja erilaiset valinnanmahdollisuudet
tulevat yhä tärkeämmiksi nuorison odottaessa yhä yksilöllisempää kohtelua. Varusmiesten palautejärjestelmää kehitetään edelleen ja negatiivisenkin palautteen antamiseen rohkaistaan. Koulutusta kehitetään edelleen käyttäen hyväksi nykyaikaisia
opetusmenetelmiä.
Varusmiespalveluksessa saavutetun osaamisen korvaavuusmenettelyä ja varusmiespalveluksen hyväksiluettavuutta kehitetään yhdessä oppilaitosten kanssa.
Varusmiespalvelus pyritään niveltämään entistä paremmin työelämään ja opintoihin. Asevelvollisuus on nähtävä osana elinikäistä koulutusjärjestelmää.
Nuorelle pyritään antamaan uusia elämyksiä ja tunne siitä, että varusmiespalvelus kannatti suorittaa.
Kutsunnoissa koko miespuolinen ikäluokka on mahdollista tavoittaa viimeisen
kerran. Tätä mahdollisuutta pyritään käyttämään laajasti hyödyksi.
Asevelvollisuuden merkittävin kansanterveydellinen vaikutusmahdollisuus syntyy siitä, että varusmiespalvelukseen saapuminen tarjoaa viimeisen lakisääteisen
julkisen kontaktin nuoriin miehiin. Asevelvollisille tehtävissä terveystarkastuksissa
saadaan selville sairauksia, joita ei mahdollisesti muuten olisi saatu selvitettyä riittävän aikaisessa vaiheessa. Näissä tarkastuksissa kertyy samalla yhteiskunnan
kannalta merkittävää kansanterveydellistä tutkimustietoa. Samoin muun muassa
päihde- ja huumeongelmaiset voidaan tunnistaa ja ohjata hoitoon. Varusmiespalvelus ehkäisee syrjäytymistä ja edistää kotouttamista. Näiden mahdollisuuksien käyttöä tehostetaan yhdessä muiden viranomaisten kanssa.

18
19

3 Siviilipalveluksen sisällöstä
3.1 Siviilipalveluksen ja varusmiespalveluksen
keskeisiä eroavaisuuksia
Siviilipalveluksen ja varusmiespalveluksen eräs keskeinen ero liittyy palveluksen
sisältöön. Varusmiespalvelus (palvelusaika on 6, 9 tai 12 kuukautta) koostuu pääosin
erilaisesta luokka-, kasarmi- ja maasto-olosuhteissa annettavasta koulutuksesta ja
opetettujen taitojen harjoittelusta. Siviilipalveluksen 12 kuukauden palvelusaika
koostuu neljän viikon peruskoulutuksesta ja 11 kuukauden työpalvelusta, joka suoritetaan palveluspaikoilla.
Siviilipalvelukseen kuuluvassa neljä viikkoa kestävässä peruskoulutusjaksossa,
joka suoritetaan Lapinjärven koulutuskeskuksessa, on ohjelman mukaista palvelusta 36 h/viikko. Työpalveluksessa siviilipalvelusvelvollisen on noudatettava siviilipalveluspaikan hänelle määräämää työaikaa. Säännöllinen työaika on vähintään
36 viikkotuntia ja enintään 40 viikkotuntia (siviilipalveluslaki 39 § 1 momentti). Muu
aika on vapaa-aikaa, jonka siviilipalvelusvelvollinen voi viettää haluamallaan tavalla.
Useimmiten siviilipalvelusvelvollinen majoittuu työpalveluaikana kotonaan. Palveluspaikka on velvollinen korvaamaan asumisesta aiheutuvat kohtuulliset kustannukset. Peruskoulutusjakson aikaiset viikonloput ovat vapaat ja valtio korvaa lomamatkat kotipaikkakunnalle.
Varusmiespalveluksessa on viikko-ohjelman mukaista pakollista palvelusta kasarmiolosuhteissa laskennallisesti 37,5 h viikossa. 180 vuorokautta palvelevan varusmiehen koulutukseen liittyy maasto-olosuhteissa yön yli kestäviä ns. sotaharjoitusvuorokausia noin 30 kappaletta. Käytännössä varusmiesten viikkotuntimäärät vaihtelevat huomattavasti koulutusjakson ja koulutushaaran mukaan ja ovat 37,5:n (normaali kasarmipalvelusviikko) ja 102:n (maastoharjoitusviikko) viikkotunnin välillä.
Varusmies viettää vapaa-aikansa pääsääntöisesti varuskunta-alueella. Varusmiehet
majoittuvat kasarmilla tuvassa, johon majoittuu noin 10 henkilöä. Yleensä viikonloput ovat vapaat lukuun ottamatta virka-apua ja koulutusviikonloppuja, joita on 180
vuorokautta palvelevalla noin 7 kappaletta. Näiden lisäksi keskimäärin neljänä lauantaina on koulutusta, jolloin viikonloppuvapaa alkaa lauantaina palveluksen jälkeen. Valtio korvaa 180 vuorokautta palvelevalle 18 lomamatkaa, 270 vuorokautta
palvelevalle 29 lomamatkaa ja 362 vuorokautta palvelevalle 39 lomamatkaa kotipaikkakunnalle Suomessa.

3.2 Siviilipalvelus tilastojen valossa
Siviilipalveluksen valitsee palvelusmuodokseen vuosittain noin 2 500 asevelvollista, joka vastaa noin 7 prosenttia koko miesikäluokasta ikäluokan koosta
20

riippuen. Siviilipalvelusvelvollisten määrä on pysynyt melko samana usean vuodenajan. Siviilipalveluksen suorittaa vuosittain 4–5 naista (kts. luku 2 Nykytila). Siviilipalvelusvelvollisista yli 60 % siirtyy siviilipalvelukseen aloitettuaan ensin asepalveluksen. Siviilipalveluksen valinnut voi ennen siviilipalveluksen alkua vaihtaa varusmiespalvelukseen. Tämän valinnan voi tehdä yhden kerran. Vuonna 2010
näin teki 297 henkilöä, mikä oli 12 % kyseisenä vuonna siviilipalvelukseen hakeutuneiden määrästä.
Siviilipalvelusvelvollisella tarkoitetaan henkilöä, joka on hyväksytty suorittamaan siviilipalvelusta. Asevelvollinen voi hakea siviilipalvelukseen ennen asevelvollisuuslain mukaista palvelusta, sen aikana tai sen jälkeen. Hakemus siviilipalvelukseen toimitetaan kutsunnassa kutsuntalautakunnalle, asevelvollisen ollessa palveluksessa joukko-osaston komentajalle ja muulloin siviilipalveluskeskukselle tai
puolustusvoimien aluetoimistolle. Kutsuntalautakunta tai puolustusvoimien aluetoimisto hyväksyy hakemuksen ja ilmoittaa viipymättä siviilipalveluskeskukselle siviilipalvelushakemuksen hyväksymisestä, minkä jälkeen siviilipalveluskeskus määrää
siviilipalvelusvelvollisen aloittamaan palveluksensa. Siviilipalvelus alkaa aina neljän
viikon peruskoulutusjaksolla siviilipalveluskeskuksessa.
Kaikki määräyksen saaneet siviilipalvelusvelvolliset eivät aloita siviilipalvelusta
määräyksen ilmoittamana aikana. Osa keskeyttää palveluksen pääasiassa terveydellisistä syistä peruskoulutusjakson aikana ja pieni osa vielä työpalvelun aikana.
Siviilipalvelusvelvollinen voi hakea siviilipalveluksen lykkäämistä perustelluilla
syillä, jotka liittyvät ammattiin valmistumiseen, opiskeluun, taloudellisten asioiden järjestämiseen tai muuhun erityiseen henkilökohtaiseen syyhyn. Siviilipalveluskeskus voi lykätä siviilipalveluksen alkamisajankohtaa enintään kolme vuotta
kerrallaan.
Jos siviilipalvelusvelvollinen jättää syytä ilmoittamatta kokonaan saapumatta
peruskoulutukseen, hän syyllistyy siviilipalveluksesta kieltäytymiseen.
Siviilipalvelukeskus voi vapauttaa velvollisen palveluksesta palveluskelpoisuuden puuttumisen perusteella kokonaan tai määräajaksi. Palveluskelpoisuus
todetaan peruskoulutusjakson aikana terveydenhoitajan ja lääkärin tekemässä
palveluskelpoisuustarkastuksessa.
Täydennyspalvelusvelvollisuus koskee niitä siviilipalvelusvelvollisia, jotka on
hyväksytty siviilipalvelukseen reservissä ollessaan eli sen jälkeen, kun he ovat jo
suorittaneet varusmiespalveluksen tai naisten vapaaehtoisesta asepalveluksesta
annetun lain mukaisen palveluksen, mutta kieltäytyvät saapumasta kertausharjoituksiin ilman hyväksyttävää syytä. Tällöin täydennyspalvelus toimii asevelvollisuuslain mukaisena kertausharjoitusta vastaavana palvelusmuotona. Siviilipalveluskeskus järjestää täydennyspalveluksen joko koulutuksena tai käytännön harjoitteluna
tai näiden yhdistelmänä. Täydennyspalvelusaika on lain mukaan enintään 40 päivää, mutta käytännössä täydennyspalveluksen kesto on viisi päivää. Täydennyspalvelukseen kutsutaan pääsääntöisesti seuraavana vuonna sen jälkeen, kun henkilö
on hyväksytty siviilipalvelusvelvolliseksi.
20
21

Taulukossa 1 on kuvattu siviilipalvelusvelvollisten, peruskoulutuksen käyneiden
ja täydennyspalvelusvelvollisten lukumäärä vuosina 2000–2010. Noin 30 %:n ero
siviilipalvelusvelvollisten ja peruskoulutuksen käyneiden lukumäärän välillä johtuu
siitä, että muun muassa ne määräyksen saaneet siviilipalvelusvelvolliset, jotka eivät
aloita peruskoulutusjaksoa (ennen peruskoulutusjakson alkamista aseelliseen palvelukseen siirtyneet henkilöt: 297 henkilöä vuonna 2010) tai keskeyttävät siviilipalveluksen (ennen peruskoulutusjaksoa tai sen aikana), eivät ole mukana lukumäärässä ”peruskoulutuksen käyneet”.
Taulukko 1. Siviilipalvelusvelvolliset, peruskoulutuksen käyneet ja täydennyspalvelusvelvolliset vuosina 2000–2010 lukumäärä.
Vuosi

Siviilipalvelusvelvolliset,
lukumäärä

Peruskoulutuksen
käyneet, lukumäärä

Täydennyspalvelusvelvolliset, lukumäärä

2000

2 599

1 764

212

2001

2 808

1 855

222

2002

2 570

1 782

169

2003

2 439

1 771

204

2004

2 368

1 787

227

2005

2 451

1 694

140

2006

2 479

1 831

48

2007

2 453

1 676

58

2008

2 472

1 651

170

2009

2 405

1 598

195

2010

2 388

1 713

233

Taulukossa 2 esitetään siviilipalveluksen keskeyttäneet vuosina 2007-2010. Keskeyttämisiä tapahtuu ennen peruskoulutusjaksoa, peruskoulutusjakson aikana ja työpalvelun aikana. Tällä hetkellä ei ole saatavissa tarkkaa tietoa siitä, miten keskeyttämiset jakaantuvat. Lapinjärven koulutuskeskuksesta saadun arvion mukaan suurin osa keskeyttämisistä tapahtuu ennen peruskoulutusjakson alkamista ja vähiten
työpalvelujakson aikana.
Taulukko 2. Siviilipalveluksen keskeyttäneet vuosina 2007–2010.
Vuosi

Keskeyttäneet, lukumäärä

2007

412

2008

299

2009

286

2010

264

22

3.3 Siviilipalvelusvelvollisten tausta
Siviilipalvelusvelvollisten taustasta ei ole olemassa yksityiskohtaista tilastotietoa. Siksi työryhmän työhön liittyen toteutettiin Lapinjärven koulutuskeskuksessa
vuoden 2010 kolmelle viimeiselle koulutuserälle (erät 10, 11 ja 12; lokakuu - joulukuu) kysely, jossa kartoitettiin sekä koulutettavien taustoja että siviilipalvelukseen
hakeutumisen syitä. Kysely toteutettiin kaikille kolmelle koulutuserälle ensimmäisen viikon aikana. Vastanneita oli yhteensä 289. Otoksen pienuudesta johtuen kyselyn tulos on ainoastaan suuntaa-antava. Kaikki vastaajat eivät vastanneet jokaiseen
kysymykseen, joten yksittäisten kysymysten kohdalla vastauksien lukumäärä vaihtelee. Kyselyn tuloksia arvioitaessa tulee ottaa huomioon, että Lapinjärven koulutuskeskuksesta saadun tiedon mukaan koulutettavien taustoissa on huomattavaa
vaihtelua koulutuserien välillä. Kesän koulutuserissä koulutustausta on keskimääräistä korkeampi.
Lähes 80 % vastaajista oli alle 23-vuotiaita. Kolmella neljästä oli takana joko
ylioppilastutkinto tai ammatillisia opintoja, pelkkä peruskoulutausta tai korkeakouluopintoja oli takanaan vain suhteellisen harvalla. Siviilipalvelukseen oli
hakeuduttu melko tasaisesti kutsunnoissa, ennen varusmiespalveluksen alkua ja
varusmiespalveluksessa.
Koulutettavien ikä

Suurin osa vastaajista, 54 %, oli 20–22-vuotiaita. 18–19-vuotiaita oli vastaajista 23 %eli alle 23-vuotiaat muodostivat vastaajista yli kolme neljännestä. 23–26-vuotiaita oli
19 % ja 27–30-vuotiaita 4 %.
Ikä

%

18–19

23

64

20–22

54

152

23–26

19

55

27–30

4

12

100

283

YhteensäN

Koulutustausta

Vastaajissa oli varsin vähän pelkän peruskoulun suorittaneita (11 %). Suurin ryhmä
olivat ylioppilaat (42 %). Ammatillisen koulutuksen suorittaneita (mukana myös ne,
joilla opinnot olivat vielä kesken) oli 34 %. Korkeakouluopiskelijoita tai korkeakoulututkinnon suorittaneita oli 13 %. Sekä ammatillisten että korkeakoulutaustaisten
osalta koulutusalojen kirjo oli varsin laaja.

23
22

Koulutus%

N

Peruskoulu

11

32

Ylioppilas

42

118

Ammatillinen

34

97

Korkeakoulu

1337

Yhteensä

100

284

Siviilipalvelukseen hakeutuminen

Siviilipalvelukseen on mahdollista hakeutua suoraan kutsunnoissa, varusmiespalveluksen alkua odotellessa tai varusmiespalveluksen jo alettua. Kyselyyn vastanneiden
kohdalla jakauma oli tasainen: suurin osa, 37 % vastanneista, oli hakeutunut siviilipalvelukseen suoraan kutsunnoissa, 28 % jossakin vaiheessa kutsuntojen ja varusmiespalveluksen alkamisen välissä ja 35 % varusmiespalveluksen aikana.
Milloin hakeutunut siviilipalvelukseen

%

N
103

Kutsunnoissa

37

Ennen varusmiespalveluksen alkua

28

79

Varusmiespalveluksessa

35

100

Yhteensä100

282

Miksi siviilipalvelukseen

Kyselyssä kysyttiin, oliko vastaaja valinnut siviilipalveluksen ensisijaisesti
vakaumuksen (uskonnollinen/eettinen) perusteella vai ensisijaisesti käytännön syiden takia. Huomattavasti suurempi osa vastaajista (60 %) ilmoitti käytännön syyt
ensisijaisiksi ja ensisijaisesti vakaumuksellisiin syihin vetosi 40 % vastaajista. Melkopaljon esiintyi myös molempien syiden yhdistelmiä.
Miksi hakeutunut siviilipalvelukseen%

N

Ensisijaisesti vakaumukselliset syyt

40

115

Ensisijaisesti käytännön syyt

60

174

Yhteensä

100

289

Aseistakieltäytyjä vai ei

Siviilipalvelusvalinnan taustalla vaikuttavien syiden teemaa lavennettiin kysymällä,kokiko vastaaja itsensä aseistakieltäytyjäksi. Vastaukset seurailivat edellisen kysymyksen linjaa – enemmistö vastaajista ei kokenut itseään aseistakieltäytyjiksi. Ero
oli kuitenkin hieman pienempi kuin vakaumuksellisten tai käytännöllisten syiden
ensisijaisuutta kysyttäessä.

24

Termi ”aseistakieltäytyjä” kuvaa minua

%

N

Kyllä

43

121

Ei

57

163

Yhteensä

100

284

Sopivana ajankohtana siviilipalvelukseen

Kolme neljästä vastaajasta ilmoitti, että sai aloittaa siviilipalveluksen itselleen sopivana ajankohtana ja neljäsosalle ajankohta oli sopimaton.
Sain aloittaa siviilipalveluksen itselleni sopivana
ajankohtana

%

N

Kyllä

75

210

Ei

25

71

Yhteensä

100

281

3.4 Siviilipalvelukseen sisältyvä koulutusjakso
Lapinjärven koulutuskeskuksessa suoritettavan neliviikkoisen peruskoulutusjakson tarkoituksena on tukea yleisiä kansalaisvalmiuksia, valmentaa mm. väestönsuojeluun ja pelastustoimintaan sekä helpottaa työpalvelun suorittamista. Koulutusjakso on yleishyödyllinen ja sen aikana on mahdollisuus hankkia työelämässä
myöhemminkin tarvittavia tietoja ja taitoja. Koulutuksessa pyritään ottamaan huomioon sekä normaali- että poikkeusolot. Luentojen lisäksi opetusmenetelminä käytetään keskustelua, ryhmätöitä ja projekteja sekä tutustutaan lähiympäristön erilaisiin kohteisiin. Tällä hetkellä käytössä oleva opetusohjelma on päivitetty syksyllä
2010 (opetusohjelma liitteenä 4).
Peruskoulutusjakson pituus on 28 vuorokautta. Työaika koulutusjaksolla on 36
oppituntia viikossa, koko koulutusjaksolla opetustuntien määrä on 144 oppituntia.
Koulutusjaksolla siviilipalvelusvelvollisella on läsnäolovelvollisuus lukujärjestykseen merkityn ohjelman mukaisesti. Läsnäolon tarkistuksia suoritetaan vähintään kahdesti päivässä. Oppitunnit pidetään klo 8.45–10.00, 10.15–11.45, 12.45–14.15,
14.30–16.00. Keskimäärin kerran viikossa on iltaopetusta klo 17.00–19.00. Perjantaisin opetus päättyy klo 11.00.
Koulutusjakson ensimmäisenä päivänä siviilipalvelusvelvolliset jaetaan kolmeen
tai neljään eri ryhmään koko koulutusjakson ajaksi. Siviilipalvelusvelvolliset voivat
pääsääntöisesti itse päättää, minkä suuntautumisvaihtoehdon toimintaan he osallistuvat. Ryhmät ovat:•

Ympäristökasvatus ja kulttuuriomaisuuden suojelu•

Kansalaisvalmiudet•

Palo-, pelastus- ja väestönsuojelu•

Väkivaltaongelmien torjunta kouluissa (toteutetaan vain kerran vuodessa)
25
24

Kaikille ryhmille yhteistä koulutusta on 90 tuntia muun muassa seuraavista asioista:
siviilipalveluksen perusasiat, ensiapu (koulutus vastaa SPR:n ensiapu 1 koulutusta),terveyskasvatus, liikunta, aseistakieltäytymisen historia ja suvaitsevaisuus.
Koulutusjakson luennoilla läsnäolo on pakollista. Kun luentoja ei ole, saa koulutuskeskuksen alueelta poistua, kunhan siviilipalvelusvelvollinen on paikalla luentojen alkaessa. Vaikka koulutuskeskuksessa tarjotaan majoitus, lähellä asuvat voivat halutessaan yöpyä myös muualla (kotona). Viikonlopuksi kaikki koulutusjaksolla olijat pääsevät kotiin. Jokaisesta sairaslomapäivästä on tuotava terveydenhoitajan tai lääkärin todistus.
Ne velvolliset, joilla on koulutukseen tultaessa työpalvelupaikka omatoimisesti
ennakkoon hankittuna, ovat pääsääntöisesti toisen ja neljännen viikon maanantait
kuntoisuuslomalla. Muille koulutettaville nämä maanantait ovat työnhakupäiviä, jolloin velvolliset saavat ohjausta mm. ansioluettelon laatimisessa ja siinä, miten haetaan palveluspaikkaa. Kuntoisuuslomien lisäksi muita lomia ei koulutusjaksolla pääsääntöisesti myönnetä.
Koulutusjakson aikana palvelusvelvollisille tehdään ensimmäisen kolmen viikon
aikana terveystarkastus, jolloin heidän palveluskelpoisuutensa tarkastetaan. Terveystarkastus on pakollinen ja siihen kuuluu käynti sekä terveydenhoitajan että lääkärin vastaanotolla.
Koulutusjakson jälkeen siviilipalvelus jatkuu siviilipalvelusvelvollisen itse hankkimassa työpalveluspaikassa. Mikäli työpalveluspaikkaa ei koulutusjakson päättymiseen mennessä ole löytynyt, velvollinen voi jatkaa palveluspaikan etsintää henkilökohtaisen syyloman (HSL) turvin, tai sitten palvelus jatkuu Lapinjärvellä työpalveluna eli palveluspaikattomana ”legioonassa”. Koulutuskeskuksen työtehtävät
ovat pääasiassa keittiö-, siivous- sekä pihanhoitotöitä, mutta joitakin velvollisia tarvitaan myös vastaanotossa, kuntosalilla, kanttiinissa sekä muutamassa muussa pisteessä. Työpalvelun ohella siviilipalvelusvelvollisen tulee edelleen jatkaa palveluspaikan etsintää, koska tarkoitus ei ole, että koko työpalvelus suoritetaan koulutuskeskuksessa Lapinjärvellä (kts. luku 3.5).
Seuraavassa on tarkemmin kuvattu edellä mainittuja neljää suuntautumisvaihtoa
perustuen Lapinjärven koulutuskeskuksen antamiin tietoihin. Suuntautumisvaihtoehtojen mukaisen koulutuksen kesto on 54 tuntia.
Ympäristökasvatus ja kulttuuriomaisuuden suojelu

Ympäristön ja kulttuuriomaisuuden suojelun suuntautumisvaihtoehdon tavoitteena
on valmentaa siviilipalvelusvelvollisia toimimaan erilaisissa avustavissa tehtävissä
ympäristöonnettomuuksissa ja kulttuuriomaisuuden suojelussa. Lisäksi paneudutaan ympäristöongelmiin ja niiden ratkaisukeinoihin.
Koulutettaville opetetaan öljyntorjunnan perusteet käytännön ja teorian kautta.
Koulutuksessa perehdytään mm. tarvittaviin varusteisiin, lintujen käsittelyyn sekä
toiminnan organisointiin. Joidenkin koulutuserien kanssa päästään tutustumaan
myös Itä-Uudenmaan pelastuslaitoksen öljyyntyneiden lintujen pesukalustoon.
26

Siviilipalveluskeskuksella on oikeus antaa öljyntorjuntaopetukseen osallistuneille
Maailman luonnonsäätiön WWF:n todistus kurssin suorittamisesta.
Kulttuuriomaisuuden suojelun luennoilla tutustutaan kaikille yhteiseen kulttuuriomaisuuteen maailmalla, maailmanperintökohteisiin kotimaassa ja ulkomaillasekä case -tyyppisesti Lapinjärven paikalliskulttuuriin. Tavoitteena on paitsi kulttuuriomaisuuden tunnistaminen ja arvostaminen myös ymmärrys sen suojelun tarpeesta erilaisissa kriisitilanteissa.
Ympäristökasvatuksessa tarkastellaan ihmisen ja luonnon vuorovaikutusta erityisesti ihmisen aiheuttamien ongelmien ja niiden ratkaisumahdollisuuksien kautta.
Keskipisteessä on yksilön toiminta ympäristöongelmien aiheuttajana ja ratkaisijana.
Kansalaisvalmiudet

Kansalaisvalmiudet suuntautumisvaihtoehdon tavoitteena on rohkaista siviilipalvelusvelvollisia aktiiviseen, osallistuvaan kansalaisuuteen. Oppitunneilla peilataan omaa
arvomaailmaa sekä suomalaiseen yhteiskuntaan että kansainväliseen todellisuuteen.
Poliittisen osallistumisen, kansalaistoiminnan ja kuluttajakäyttäytymisen opetuksessa painottuu itselle tärkeiden yhteiskunnallisten ongelmien tarkasteleminen
sekä ratkaisukeinojen etsiminen ja omien toimintavalmiuksien pohdinta. Yhteiskunnallista toimintaa tarkastellaan monesta näkökulmasta – äänestämisestä ja puoluetoiminnasta järjestötoiminnan kautta aina mielenosoituksiin, kansalaistottelemattomuuteen ym. aktivismiin saakka. Ympäristökasvatuksessa tarkastellaan ihmisen ja
luonnon vuorovaikutusta erityisesti ihmisen aiheuttamien ongelmien ja niiden ratkaisumahdollisuuksien kautta.
Kansainvälistä ympäristöä lähestytään mm. kehitysmaatiedon ja ihmisoikeuksien
näkökulmasta. Eheyttävän konfliktinratkaisun luennoilla tutuiksi tulevat väkivallattoman vastarinnan uranuurtajat, muun muassa Tolstoi ja Gandhi. Konfliktien anatomian opintokokonaisuudessa perehdytään aseellisten konfliktien syihin, seurauksiin, sääntöihin sekä estämis- ja ratkaisukeinoihin.
Koulutukseen sisältyy myös opetusta, jossa katse käännetään sisäänpäin ja
ymmärrys omasta itsestä on pääosassa. Miehenä olemiseen liittyviä odotuksia kartoitetaan ja pohditaan miehisyyden myytit -luennoilla. Elämäntaidon luennot sisältävät aineksia mm. hyvän itsetunnon rakentumiseen.
Palo-, pelastus- ja väestönsuojelu

Palo-, pelastus- ja väestönsuojelu suuntautumisvaihtoehdon tavoitteena on valmentaa siviilipalvelusvelvollisia toimimaan pelastustoimintaan ja väestönsuojeluun liittyvissä avustavissa tehtävissä sekä lisätä valmiuksia toimia tapaturmia ehkäisevästi. Tavoitteena on, että koulutuksen jälkeen siviilipalvelusvelvollinen ymmärtää
erilaisiin tilanteisiin sisältyviä turvallisuusriskejä, osaa varautua niihin ennalta eikä
hätäänny onnettomuuden sattuessa.
Väestönsuojelun, palontorjunnan ja pelastustoiminnan opetuksen tavoitteena on
kasvattaa koulutettavien riskintuntemusta ja paloturvallisuustietämystä. Opittuja
26
27

asioita pääsee harjoittelemaan käytännössä alkusammutusharjoituksissa. Myös
vapaaehtoisen pelastuspalvelun (VAPEPA) toimintaa esitellään.
Koulutettavat saavat myös tietoa siitä, kuinka yleisötilaisuus järjestetään turvallisesti. Toisinaan koulutusjaksolla järjestetään kadonneen henkilön etsintäharjoitus,
evakuointiharjoitus tai ensiavun jatkokurssi (ensiapu 2 -kurssi).
Väkivaltaongelmien torjunta kouluissa

Kerran vuodessa, yleensä alkusyksystä, järjestetään väkivaltaongelmien torjunta
kouluissa -suuntautumisvaihtoehto, johon otetaan noin kolmekymmentä siviilipalvelusvelvollista. Koulutusjakson tarkoituksena on antaa siviilipalvelusvelvollisillevalmiudet toimia peruskouluissa ja nuorisotaloissa ennaltaehkäisemässä väkivaltaa,
koulukiusaamista ja rasismia. Koulutusjakso antaa siviilipalvelusvelvollisille valmiudet opettaa koululaisille oman esimerkin, keskustelun ja sovittelun avulla väkivallattomia konfliktinratkaisumalleja.
Koulutuksessa käy useita vierailevia luennoitsijoita kertomassa mm. vertaissovittelusta, draamamenetelmien käytöstä, aggressiivisen lapsen tai nuoren kohtaamisesta ja aggressiokasvatuksesta sekä koulun arjesta ja koulukiusaamisen ehkäisemisestä. Lisäksi koulutuksessa käsitellään mm. eheyttävää konfliktinratkaisua,
miehenä olemiseen liittyviä odotuksia ja myyttejä sekä hyvän itsetunnon rakentumista ja tukemista.

3.5 Työpalvelu
Siviilipalveluspaikat

Siviilipalvelus jatkuu peruskoulutusjakson jälkeen yhteiskunnalle hyödyllisenä työpalveluna siviilipalveluspaikassa. Työpalvelun kesto on 11 kuukautta.
Siviilipalveluslain 8 §:n mukaan siviilipalveluspaikkana voi toimia siviilipalveluskeskus tai sen hyväksymä:
1valtion viranomainen tai liikelaitos, valtion itsenäinen julkisoikeudellinen laitos tai julkisoikeudellinen yhdistys;

2

kunnan viranomainen;

3

uskonnonvapauslain (453/2003) 2 §:ssä tarkoitettu uskonnollinen yhdyskunta
tai sen seurakunta;

4

yleishyödyllistä toimintaa harjoittava yksityisoikeudellinen yhteisö, yhdistys
tai säätiö.

Siviilipalveluspaikkana ei voi kuitenkaan toimia:
1

puoluerekisteriin merkitty puolue;

2työmarkkinajärjestö;3

yhteisö, jonka pääasiallisena tarkoituksena on voiton tai muun välittömän taloudellisen ansion hankkiminen yhteisölle tai sen toimintaan osallisille.

Siviilipalvelusasioita käsittelevä siviilipalveluskeskuksen ja siviilipalveluspaikan
henkilöstö toimivat siviilipalveluslain mukaisia tehtäviä hoitaessaan virkavastuulla.
28

Työpalvelu suoritetaan aina siviililuonteisissa tehtävissä, myös poikkeusolojen
aikana. Työpalvelupaikkoja ei ole rajattu tiettyyn sektoriin, vaan työpalvelu voidaan
suorittaa hyvin erityyppisissä tehtävissä. Tavoitteena on, että siviilipalvelusvelvollisia sijoittuu mahdollisimman paljon etenkin pelastustoimen, väestönsuojelun, ympäristönsuojelun ja sosiaali- ja terveydenhuollon tehtäviin.
Siviilipalveluspaikan tehtävänä on siviilipalvelusvelvollisen työtehtävien määrääminen, työtehtäviin liittyvän perehdyttämisen järjestäminen sekä siviilipalvelusvelvollisen ylläpito, palvelukseen liittyvä valvonta ja rekisteritietojen ylläpitäminen palveluksen aikana. Työtehtäviä määrättäessä on otettava huomioon palvelusvelvollisen vakaumus ja soveltuvuus. Siviilipalvelusvelvollisen tekemään työhön sovelletaan työturvallisuuslakia (738/2002) ja työterveyshuoltolakia (1383/2001), ellei siviilipalveluslaissa ole toisin määrätty.
Siviilipalvelus suoritetaan Suomessa lukuun ottamatta mahdollisia lyhyehköjä
komennusmatkoja ulkomaille.
Siviilipalveluskeskus hyväksyy työpaikan siviilipalveluspaikaksi hakemuksen
perusteella. Ns. aktiivisia siviilipalveluspaikkoja, joiden palveluspaikkaoikeus on
voimassa, on tällä hetkellä noin 1 800. Tammikuun alussa 2011 oli avoinna tosiasiallisesti noin 200 siviilipalveluspaikkaa (ts. paikka hakee parhaillaan siviilipalvelusvelvollista). Valtaosa siviilipalvelusvelvollisista hankkii kuitenkin omatoimisesti itselleen työpalveluspaikan julkisesti ilmoitettujen vaihtoehtojen
ulkopuolelta.
Siviilipalvelusvelvollisia on arviolta 650 eri palveluspaikassa (tarkkaa lukumäärää ei ole tiedossa, koska kaikki palveluspaikat eivät ole luvussa 2.4 kerrotun
mukaisesti huolehtineet siviilipalvelusrekisterin tietojen ajantasaisuudesta). Palvelusta suorittaa kussakin paikassa 1–30 siviilipalvelusvelvollista. Tyypillisimmillään
yhdessä palveluspaikassa on työpalvelussa kerrallaan yhdestä kolmeen siviilipalvelusvelvollista. Joissakin kohteissa siviilipalvelusvelvollisten määrä on jatkuvasti
merkittävä (luettelo alla).
Luettelo merkittävimmistä palveluspaikoista (yli 10 palvelusvelvollista, tilanne
28.1.2011) antaa kuvan siitä, millaisissa paikoissa siviilipalvelusvelvolliset palvelevat:•Helsingin kaupungin sosiaalivirasto 29•

Espoon kaupunki, sivistystoimi 28•

Tampereen yliopistollinen sairaala 27•

Oulun yliopistollinen sairaala 22•

Turun sosiaalikeskus 14•

Pohjois-Karjalan sairaanhoitopiirin kuntayhtymä 13•

Aalto-yliopisto 12•

Helsingin kaupunginkirjasto 12•

Helsingin yliopiston kirjasto 12•

Tampereen kaupunki, hyvinvointipalvelut 12•

Åbo Akademi 11•

Svenska Österbottens förbund för utbildning och kultur Skn 102829

Yllä olevassa luettelossa mainituissa palveluspaikoissa suorittaa työpalveluaan
yhteensä 202 siviilipalvelusvelvollista, mikä on noin 13 % kaikista noin 1 600 työpalvelussa olevasta siviilipalvelusvelvollisesta. Luettelossa mainitut 12 palveluspaikkaa
muodostavat noin 2 % kaikista niistä noin 650 palveluspaikasta, joissa on siviilipalvelusvelvollisia (tilanne tammikuu 2011).
Palveluspaikattomat siviilipalvelusvelvolliset

Kaikille siviilipalvelusvelvollisille ei löydy palveluspaikkaa työpalvelun ajaksi. Tällaiset siviilipalvelusvelvolliset suorittavat työvelvollisuutensa osittain tai kokonaan
Lapinjärven koulutuskeskuksessa. Tämän joukon, jonka koko vaihtelee jatkuvasti,
epäviralliseksi nimitykseksi on vakiintunut ”legioona”. Tällä hetkellä palveluspaikattomia siviilipalvelusvelvollisia on noin 50 (tilanne vaihtelee päivätasolla). Tosiasiallinen paikalla olevien velvollisten määrä on noin 35 velvollista per työpäivä. Kaikki
palveluspaikattomat eivät kotiudu palveluksen päättyessä Lapinjärven koulutuskeskuksesta, vaan suuri osa löytää jossakin vaiheessa palveluspaikan.
Vapaita työpalveluspaikkoja on jatkuvasti tarjolla (tosiasiallisesti noin 200 kappaletta tammikuussa 2011), mutta osa velvollisista ei hakeudu niihin, vaan jää mieluummin Lapinjärvelle. Syinä haluttomuuteen hakeutua avoimeen palveluspaikkaansaattaa olla se, ettei palveluspaikka ole tarpeeksi lähellä koti- tai asuinpaikkakuntaa tai ettei palveluspaikan tarjoamia tehtäviä koeta miellyttäviksi tai itselle mielenkiintoisiksi. Palveluspaikan täyttämisen ehtona voi myös olla se, että siviilipalvelusvelvollisen majoittumisesta ei saisi aiheutua kustannuksia palveluspaikalle. Jos tällöin siviilipalvelusvelvollinen ei pysty asumaan kotonaan, voi palveluspaikka jäädä
saamatta.
Alla on lueteltu palveluspaikattomien palvelustehtäviä Siviilipalveluskeskuksessa ja arvio kyseiseen tehtävään sijoitettujen määrästä. Tulee huomioida, ettämonessa paikassa työtä tehdään vuoroissa (mm. vastaanotto, kanttiini, keittiö):•keittiö 10•

siivous ja majoitus 6•

kiinteistönhuolto 6•

puutarha 6•

päivystys (vastaanotto) 6 + autonkuljettajat 2•

kanttiini 3•

kuntosali 2•

bändikämppä 2•

atk 2.

Siviilipalveluskeskuksen vakinaisen henkilöstön työpanoksesta menee osa palveluspaikattomien ohjaukseen.

30

4 Siviilipalvelusjärjestelmästä
aiheutuvat kustannukset
4.1 Kansantaloudellinen tarkastelu
Asevelvollisuuden yhteiskunnallisia vaikutuksia selvittäneen työryhmän raportissa(Suomalainen asevelvollisuus 2010) käsitellään asevelvollisuuden kansantaloudellisia vaikutuksia (s. 126-134). Valtion taloudellinen tutkimuslaitos (VATT) arvioi työryhmälle asevelvollisuuden kansantaloudellisia vaikutuksia. Selvityksen havainnot
on kirjattu VATT:n julkaisuun ”Puolustusvoimien kansantaloudelliset vaikutukset”,
VATT Muistiot 11.
Puolustushallinnon ja asevelvollisuuden kehittämisessä merkittäviksi kansantaloudellisiksi tekijöiksi nousevat maanpuolustuksen rahoittamiseksi vaadittavan
verotulon kerääminen sekä toisaalta puolustushallinnon palkatun henkilökunnan
ja varusmiesten työpanos ja niiden vaihtoehtoinen käyttö.
Siviilipalveluksen osalta tilanne on kansantaloudellisista lähtökohdista monilta
osin erilainen kuin puolustusvoimien osalta. Pääosa siviilipalvelusajasta on työpalvelua (11 kuukautta 12 kuukauden palvelusajasta), jossa työskennellään yleishyödyllisissä tehtävissä. Kuukauden mittainen peruskoulutus toteutetaan valtakunnallisesti yhdessä paikassa varsin kevyin rakentein ja pienin kustannuksin. Siviilipalveluksen ylläpitämiseen sitoutuu vähän palkattua henkilöstöä. Lapinjärven koulutuskeskuksessa on noin 30 työntekijää, ja työ- ja elinkeinoministeriössä siviilipalvelusasioihin käytetään vuositasolla alle yksi henkilötyövuosi.
Siviilipalveluksesta aiheutuvia kansantaloudellisia vaikutuksia on esitelty seuraavassa jaettuna ne kansantalouden kannalta negatiivisiin ja positiivisiin:––

Työpalvelusta suorittavien (vuosittain noin 1600 henkilöä, palvelusaika 12 kk)
työpanos on poissa vapailta työmarkkinoilta (työnteko, opiskelu). Tämä seikka
on sidottu osana asevelvollisuuden kehittämistä (perusratkaisu ja siviilipalveluksen pituus). Toisaalta siviilipalvelusvelvollinen voisi myös olla siviilipalvelusta suorittaessaan työttömänä ja näin hänestä aiheutuisi siviilipalveluksen
ulkopuolellakin kustannuksia yhteiskunnalle.

––

Valtion talousarviossa siviilipalvelukseen osoitetaan vuosittain noin 5,5 miljoonaa euroa. Siviilipalvelusmomentilta maksetut suurimmat menoerät (v. 2009)
ovat olleet Lapinjärven koulutuskeskukselle siviilipalveluksen järjestämiseen
ja siviilipalveluskeskuksena toimimiseen 2,3 miljoonaa euroa, siviilipalvelusvelvollisten vapaisiin lomamatkoihin sekä päivä- ja ruokarahoihin noin 1,4 miljoonaa euroa ja palveluspaikoille maksettaviin majoituskorvauksiin 700 000
euroa. Lisäksi palveluspaikat vastaavat mm. siviilipalvelusvelvollisten ruokailusta ja eräistä muista seikoista, joista aiheutuu yhtä siviilipalvelusvelvollista30
31

kohti kustannuksia noin 6 000–10 000 euroa vuodessa, vuositasolla yhteensä
noin 17 miljoonaa euroa.
++

Siviilipalvelusvelvollisten työpalvelun aikainen työpanos (vuosittain noin 1600
henkilöä, työpalveluksen pituus 11 kk = noin 1 500 htv/vuosi) hyödyttää palveluspaikkoja. Karkeasti arvioiden palveluspaikoille koituva hyöty voitaisiin laskea kertomalla henkilötyövuosien määrä keskimääräisellä siviilipalvelusvelvollisten työpalvelustehtäviä vastaavan työntekijän aiheuttamilla vuotuisillakustannuksilla (palkka- ja sivukulut) ja vähentämällä tästä em. siviilipalvelusvelvollisista aiheutuva 17 miljoonan euron kustannus. Toisaalta on vaikea arvioida, miten tarpeellista tosiasiallisesti on kaikki se työ, mitä siviilipalvelusvelvolliset tekevät. Tätä voidaan tarkastella eri tavoin, esimerkiksi kysymällä, että
jollei siviilipalvelusvelvollinen olisi työpalvelussa, otettaisiinko hänen tilalleen
palkattu työntekijä? Toisaalta monessa siviilipalveluspaikassa siviilipalvelusvelvollisten palkkaaminen ei ole mahdollista esimerkiksi taloudellisten syiden
takia, vaikka tarvetta olisikin ja saatavilla olisi pätevää työvoimaa, jolloin siviilipalvelusvelvollisen tuoman työpanoksen voidaan katsoa lisäävän esim. palvelun laatua (lisähenkilöstö päiväkodissa, kirjastossa jne.). Tarkastelussa tulee
muistaa, että siviilipalveluspaikalla menee muulta henkilökunnalta työaikaa
siviilipalvelusvelvollisen perehdyttämiseen, ohjaamiseen ja siviilipalvelukseen
liittyviin hallinnollisiin toimiin. Koska monissa palveluspaikoissa siviilipalvelusvelvollisia on jatkuvasti samoissa tehtävissä, tarvitaan perehdytystä ja ohjausta jatkuvasti uudestaan verrattuna tilanteeseen, jossa tehtävään otettaisiin
palkattu työntekijä. Tämä seikka vähentää jonkin verran siviilipalvelusvelvollisen käytöstä saatavaa kokonaishyötyä organisaatiolle.

––

Siviilipalvelusvelvollisten työpalvelulla voidaan myös katsoa olevan ainakin
joiltakin osin kielteinen vaikutus työllisyydelle. On mahdollista, että siviilipalvelusvelvollinen vie työpaikan palkatulta työntekijältä olettaen, että tehtävään
olisi tarjolla päteviä työntekijöitä. Toisaalta, kuten edellä todettiin, monien palveluspaikkojen osalta lisähenkilöstöä ei ole mahdollista palkata, vaikka tarvetta olisikin, joten tällöin siviilipalvelusvelvollinen ei vie paikkaa palkkatyötä
vailla olevalta. Laajasti ajatellen voidaan toki arvioida, että siviilipalvelusjärjestelmä luo mahdollisuuden etenkin julkisille palveluille käyttää siviilipalvelusvelvollisia kustannustehokkaana työvoimana ja antaa näin mahdollisuuden tarkoituksellisesti alimitoittaa julkisten palveluiden resurssit. Tällainen
tilannehan on Saksassa, missä siviilipalveluksen merkitys sosiaali- ja terveydenhuollon toiminnalle on ollut varsin merkittävä (kts. luku 5). Viime vuosina
siviilipalveluksessa on Saksassa ollut keskimäärin 97 000 miestä vuosittain.
Tilanne on johtanut siihen, että siviilipalveluksen on katsottu tukevan voimakkaasti asevelvollisuuden säilyttämistä.

Työryhmän työn aikana ei ollut mahdollista tehdä euromääräistä laskelmaa
edellä esitetystä, mutta kaiken kaikkiaan voidaan arvioida, että kansantaloudelliset kokonaisvaikutukset jäänevät melko pieniksi ja ovat marginaaliset verrattuna
32

sotilaallisen maanpuolustuksen järjestämisestä aiheutuviin kustannuksiin. Lisäksi
koska siviilipalvelus on sidoksissa asevelvollisuusjärjestelmän kehitykseen, on siviilipalveluksesta aiheutuvat kansantaloudelliset kustannukset nähtävä osana asevelvollisuuden järjestämisen kokonaisratkaisua. Työryhmän lyhyestä toimikaudesta
johtuen asiaa ei ole selvitetty laajemmin.

4.2 Välittömät kustannukset valtiolle
Siviilipalveluksen järjestämisestä aiheutuvat kustannukset jakaantuvat valtion
talousarviosta maksettaviin kustannuksiin ja siviilipalveluspaikkojen maksamiin
siviilipalvelusvelvollisen ylläpidosta ja lomamatkoista aiheutuviin kustannuksiin.
Siviilipalveluksen järjestämisestä suoranaisesti valtiolle aiheutuvat kustannukset maksetaan kokonaan valtion talousarvion momentille 32.01.20 myönnetystä
määrärahasta (Siviilipalvelus, arviomääräraha). Määrärahaa saa käyttää siviilipalveluksen toimeenpanosta aiheutuviin kustannuksiin sekä työ- ja elinkeinohallinnossa ennen vuotta 2010 aloittaneiden siviilipalvelusvelvollisten päiväraha- ja
ylläpitokustannuksiin.
Taulukko 3. Siviilipalveluksen määräraha valtion talousarviossa vuosina
2007–2011.
Vuosi
Määräraha €

2007

2008

2009

2010

2011

3 893 000

6 243 000

6 263 000

6 369 000

5 575 000

Määrärahan nousu vuodesta 2007 vuoteen 2008 johtui uuden siviilipalveluslain voimaantulosta 1.1.2008. Lakiin tuli uutena säännöksenä majoituskustannusten korvaaminen palveluspaikoille valtion varoista. Tällöin arvioitiin, että majoituskustannusten korvaaminen aiheuttaisi valtiolle noin 2 miljoonan euron lisäkulut. Majoituskustannuksia on korvattu kuitenkin arvioitua vähemmän, vuosittain vain 600 000–
800 000 eurolla.
Siviilipalvelusvelvollisella on palvelusaikana oikeus maksuttomaan majoitukseen, ruokailuun, palvelustehtävien edellyttämään erityisvaatetukseen ja –varusteisiin, terveydenhuoltoon samoin kuin päivärahaan sekä maksuttomiin palvelusmatkoihin ja lomamatkoihin. Siviilipalvelusvelvollinen on oikeutettu samansuuruiseen päivärahaan kuin varusmies. Päivärahat 1.2.2011 lukien: 1–180 vrk 4,70 euroa/
vrk; 181–270 vrk 8,00 euroa/vrk ja 271–362 vrk 11,20 euroa/vrk.
Valtio vastaa siviilipalvelusvelvollisen maksuttomista matkoista (maksuttomat
lomamatkat ja palvelusmatkat) aiheutuvista kustannuksista sekä peruskoulutusjakson ajalta ylläpitokustannuksista (majoitus ja ruokailu) ja etuuksista (päivärahat).
Valtio vastaa niiden siviilipalvelusvelvollisten kustannuksista (noin 100 000 euroa
vuodessa, sisältyy em. talousarviomomentille), jotka jäävät suorittamaan työpalvelua siviilipalveluskeskukseen. Kustannuksia aiheutuu päivärahoista, majoituksesta,
33
32

ruokahuollosta, matkoista ja terveydenhuollosta. Lisäksi valtion varoista korvataan
palveluspaikoille siviilipalvelusvelvollisen kuukausittaiset majoituskustannukset
määrättyyn euromäärään asti. Valtio vastaa kaikilta osin täydennyspalveluksessa,
ylimääräisessä palveluksessa tai liikekannallepanon aikaisessa palveluksessa olevan siviilipalvelusvelvollisen ylläpidosta. Siviilipalveluspaikka vastaa muista työpalvelussa olevalle siviilipalvelusvelvolliselle kuuluvista ylläpitokustannuksista ja
etuuksista.
Siviilipalvelusmomentilta maksetut suurimmat menoerät (v. 2009) ovat olleet
Lapinjärven koulutuskeskukselle siviilipalveluksen järjestämiseen ja siviilipalveluskeskuksena toimimiseen 2,3 miljoonaa euroa, siviilipalvelusvelvollisten vapaisiin lomamatkoihin sekä päivä- ja ruokarahoihin noin 1,4 miljoonaa euroa ja palveluspaikoille maksettaviin majoituskorvauksiin 700 000 euroa. Muita menoeriä ovat
atk-asiantuntijapalvelut (siviilipalvelusrekisteri), painatuspalvelut ja käyttöoikeusmaksut (Väestörekisteri).

4.3 Entä jos siviilipalveluksen suosio
kaksinkertaistuisi?
Seuraavassa tarkastellaan esimerkinomaisesti taloudellisten kustannusten osalta
teoreettista skenaariota, jossa vuosittain koulutettaisiin 4 000 siviilipalvelusvelvollista (nykyisin koulutetaan vuosittain alle 2 000). Olettamuksena on, että lainsäädäntö ja siviilipalvelusvelvollisten peruskoulutus sekä työpalvelun toteutus pysyisivät nykyisellään.
Koulutettavien velvollisten määrän noususta valtiolle aiheutuisi lisäkustannuksia seuraavasti:•

peruskoulutusaika: ylläpito (majoitus, ruoka, terveydenhoito) + päivärahat +maksuttomat matkat•

siviilipalveluskeskukselle lisäresursseja: majoitustilat, koulutustilat ym. tiloja,
henkilökuntaa lisää (hallinto, koulutus, keittiö, siivous jne.).

Nykyisin työ- ja elinkeinoministeriö korvaa Lapinjärven kunnalle/koulutuskeskukselle sopimuksen perusteella vuosimaksuna noin 2,5 miljoonaa euroa siviilipalveluskeskuksena (ml. peruskoulutuksen järjestäminen) toimimisesta ja siviilipalveluksen järjestämisestä. Jos koulutettavien määrä kaksinkertaistettaisiin, olisivat
koulutuskeskukselle aiheutuvat kulut vähintäänkin kaksinkertaiset eli 5 miljoonaa
euroa. Tässä luvussa eivät ole mukana kustannukset uusista investoinneista (mm.
tilat), joita tarvitaan koulutettavien määrän kaksinkertaistuessa. Siviilipalvelusvelvollisten ja mahdollisesti peruskoulutusta järjestävien tahojen määrän lisääntyessä
on selvää, että tarvitaan enemmän ohjausta ja tukea hallinnolta, mikä edellyttäisi
ministeriön/hallinnonalan resurssien lisäämistä.
Myös muut kuin koulutuskeskukselle maksettavat kustannukset nousisivat. Tällaisia ovat vapaiden loma- ja komennusmatkojen kustannukset. Myös palveluspaikattomien siviilipalvelusvelvollisten määrä kasvaisi. Tämä aiheuttaisi lisäkustannuksia.
34

Lisäksi oletettavasti tietotekniikkaan liittyvät kustannukset (siviilipalvelusrekisteri)lisääntyisivät. Samoin tiedottamiseen (palveluspaikat, velvolliset) ja muun materiaalin painattamiseen yms. menevät kustannukset nousisivat. Karkeasti voidaan arvioida, että skenaarion mukaisessa tilanteessa kustannukset olisivat noin kaksi kertaa nykyisen siviilipalveluksen määrärahan käyttöä suuremmat eli noin 11 miljoonaa euroa vuodessa.
Lapinjärven koulutuskeskus pystyy nykyisillä resursseillaan (majoitus-, ruokailuja koulutustilat, henkilökunnan määrä) kouluttamaan enimmillään noin 2 000 siviilipalvelusvelvollista vuodessa olettaen, että peruskoulutusjakson pituus pidettäisiin nykyisellään (1 kuukausi). Koulutus toimii jo nykyisin tauotta. Vuodessa järjestetään 12 kappaletta kuukauden mittaista koulutusjaksoa. Jos koulutettavien määrä
lisääntyisi 4 000:en vuodessa ja koulutus toteutettaisiin Lapinjärven koulutuskeskuksessa, edellyttäisi se tilojen (majoituskapasiteetti, luokka- ja koulutustilat, ruokala jne.) kaksinkertaistamista nykyisestä. Lapinjärven kunnan antamien tietojen
mukaan koulutuskeskuksen tontilla on runsaasti käyttämätöntä rakennusoikeutta.
Tilanne, jossa Lapinjärven koulutuskeskuksen rinnalle tarvittaisiin toinen tai
useampia koulutuskeskuksia taikka peruskoulutus keskitettäisiin kokonaisuutena
johonkin toiseen paikkaan, jossa on riittävästi kapasiteettia 4 000 henkilön kouluttamiseen vuosittain, edellyttäisi lainsäädännön muuttamista. Siviilipalveluskeskuksesta, joka vastaa myös peruskoulutuksen järjestämisestä, säädetään siviilipalveluslain 7 §:n 2 momentissa. Säännöksen mukaan siviilipalveluskeskuksena toimii Lapinjärven koulutuskeskus viranomaisasemassa työ- ja elinkeinoministeriön
alaisuudessa.
Jos Lapinjärven koulutuskeskus jatkaisi toimintaansa nykyisellä kapasiteetilla
kouluttaen noin 2 000 velvollista vuodessa, tulisi perustaa toinen koulutuskeskus(tai useampia), jonka kapasiteetti olisi 2 000 velvollista vuodessa. Koulutuskeskus
voisi sijainniltaan olla Lapinjärveen nähden toisaalla ja palvella liikenneyhteyksiensä puolesta esim. Länsi-, Itä- ja Pohjois-Suomesta kotoisin olevia siviilipalvelusvelvollisia. Toisaalta useampi samaa koulutustehtävää antavan laitoksen toiminta
edellyttäisi hyvää koordinointia ja toiminnan ohjeistusta, mikä lisää tarvetta siviilipalvelusta koordinoivalle ja ohjaavalle virastolle.
Kustannusten osalta voidaan arvioida, että samankaltaisen toiminnan järjestäminen useammassa paikassa tulisi kustannuksiltaan kalliimmaksi kuin toimintojen keskittäminen yhteen toimipisteeseen, jolloin voidaan hyödyntää mm. suuruuden ekonomiaa. Rinnastusta voitaneen hakea puolustusvoimien kokemuksista
toiminnan kehittämisen suuntauksista. Siviilipalvelukseen kuuluvan peruskoulutuksen järjestämisessä on tarvittavan infrastruktuurin ja toimintojen osalta paljon
yhteneväisyyksiä.
Toinen vaihtoehto voisi olla perustaa kokonaan uusi valtakunnallinen koulutuskeskus, jossa koulutettaisiin vuosittain kaikki 4 000 velvollista. Uutta keskusta perustettaessa voitaisiin ottaa huomioon koulutettavien määrän mahdollinen
lisääntyminen jatkossa. Tämä tarkoittaisi nykymuotoisen toiminnan lopettamista
35
34

Lapinjärven koulutuskeskuksessa. Nykyinen työ- ja elinkeinoministeriön ja Lapinjärven kunnan/koulutuskeskuksen välinen sopimus siviilipalveluksen järjestämisestä ja siviilipalveluskeskuksena toimimisesta on voimassa vuoteen 2014 saakka.
Tilaratkaisun osalta ratkaisuna voisi olla puolustusvoimien käytöstä poistuneen
tai lähivuosina poistuvan varuskunnan käyttäminen koulutuskeskuksena. Varuskunnassa on yleensä valmiina vastaava infrastruktuuri, jota tarvitaan siviilipalvelusvelvollisten koulutuksessa. Tilat ovat vetoisuudeltaan yleensä niin suuret, että
kapasiteettia on. Käytöstä poistuvien varuskuntien tehokas hyödyntäminen lienee
melko haastavaa, joten yhteiskunnan (ja ennen kaikkea Senaatti-kiinteistöjen) kannalta tällainen tilojen käyttö lienee erinomainen mahdollisuus.
Kolmas vaihtoehto voisi olla eriyttää siviilipalveluskeskukselle kuuluvat hallinnolliset tehtävät peruskoulutuksen järjestämisestä siten, että peruskoulutus ostettaisiin ulkopuoliselta palvelun tuottajalta. Kyseeseen voisivat tulla esimerkiksi
aikuiskoulutuskeskukset, joilla olisi tarjota tarpeelliset asuntola- yms. hallinto- ja
tukipalvelut.
Tämä vaihtoehto olisi varsin joustava. Koulutuskapasiteettia voitaisiin hankkia
tarpeen mukaan lisää. Näin ollen siviilipalvelusvelvollisten määrän muutoksiin voitaisiin reagoida joustavasti. Valtiokaan ei tällöin sitoutuisi infrastruktuurin omistamiseen ja hallinnointiin. Lähtökohtana voisi olla, että Lapinjärven koulutuskeskus ainakin alkuvaiheessa kouluttaisi noin 2 000 siviilipalvelusvelvollista vuodessa.
Koulutuskeskus palvelisi erityisesti Etelä-Suomen alueelta (missä on suuri väestöpohja) kotoisin olevia siviilipalvelusvelvollisia. Malli mahdollistaisi myös sen, että
Lapinjärven koulutuskeskuksen toiminnassa voisi olla vuosittain esimerkiksi yksi
kuukausi, jolloin ei järjestetä koulutusta, vaan henkilökunta voisi pitää vuosilomiaan ja tehdä toiminnan suunnitteluun ja ylläpitoon liittyviä tehtäviä.
Tarpeen mukaan koulutuspalveluita olisi hankittava kilpailuttamalla lisää tarvittava määrä. Hankinnoissa voitaisiin painottaa mm. maantieteellisiä ja kielellisiä seikkoja siten, että koulutusta järjestettäisiin Länsi-, Itä- ja Pohjois-Suomen alueella. Myöhemmin myös Lapinjärven koulutuskeskuksen tarjoamat palvelut voitaisiin kilpailuttaa.
Tällainen toimintatapa edellyttäisi käytännössä sitä, että valtio (työ- ja elinkeinoministeriön hallinnonalalle mahdollisesti perustettava viranomainen, katso tarkemmin luku 7.1) ottaisi haltuunsa siviilipalveluksen hallinnoinnin, ts. siviilipalveluskeskukselle kuuluvat tehtävät lukuun ottamatta koulutuksen käytännön järjestämistä. Perustettavan uuden siviilipalvelusviranomaisen tehtäviä peruskoulutuksen
osalta olisi mm. koulutussisältöjen suunnittelu (opetussuunnitelma), koulutuksen
hankkiminen (kilpailutus), valvonta, hallintoon liittyvät tehtävät, palveluspaikkoihin
määrääminen ja tarpeen mukaan toimenpiteet palveluspaikkojen hankkimiseksi.
Siviilipalvelusvelvollisten määrän kaksinkertaistuminen (2 000 siviilipalvelusvelvollista vuodessa nykyistä enemmän) merkitsisi myös sitä, että palveluspaikkoja tulisi olla huomattavasti nykyistä enemmän (vapaita työpalvelupaikkoja on
tarjolla noin 200 kappaletta, tilanne tammikuu 2011). Uusien palveluspaikkojen
36

hankkimisessa tarvittaisiin todennäköisesti vähintäänkin aktiivista tiedotustoimintaa. Mahdollisesti valtio (siviilipalvelusviranomainen) joutuisi järjestämään palveluspaikkoja. Työryhmän työn aikana on kuitenkin tullut ilmi, että monissa organisaatioissa (valtio, kunta, järjestöt) voisi olla hyödyllistä ja mielekästä työtä tehtäväksi työpalveluna. Kyse ei ole edes välttämättä taloudellisista resursseista tai tiedon puutteesta vaan siitä, että asiaa ei ole tultu edes ajatelleeksi. Työpalvelupaikkaa
hakevien siviilipalvelusvelvollisten määrän lisääntyminen voisi kannustaa jo nykyisellään paljon siviilipalvelusvelvollisia käyttäviä, ennen kaikkea kunnallisia laitoksia
lisäämään entisestään siviilipalvelusvelvollisten käyttöä. Tällöin lähestytään nykyisellään Saksassa vallitsevaa tilannetta, jossa siviilipalvelusvelvollisilla voisi olla merkittävä rooli yhteiskunnan palveluiden järjestämisessä.
Kun palveluspaikkoja olisi kaksinkertainen määrä, se myös kaksinkertaistaisi
maksettavien majoituskorvauksien määrän (nykyisellään noin 800 000 euroa
vuodessa).

36
37

5 Kansainvälinen katsaus
Suomen tilanteen kannalta erityisen mielenkiintoista on vertailu Itävaltaan ja Sveitsiin. Ne ovat Suomen tapaan sotilaallisesti liittoutumattomia maita, joissa puolustusvoimien tärkeimmäksi tehtäväksi nähdään oman maan puolustaminen. Suomessa
varusmiespalveluksen suorittaa runsas 77 % miespuolisesta ikäluokasta (vuonna
1980 syntyneiden miesten ikäluokka), Itävallassa ja Sveitsissä kummassakin vastaava luku on 60 %.
Lisäksi on mielenkiintoista tarkastella Saksan liittotasavaltaa, koska siellä siviilipalveluksella on ollut merkittävä yhteiskunnallinen rooli ja siviilipalveluksen on
katsottu tukevan asevelvollisuuden säilyttämistä. Vaikka Saksa on luopumassa yleisestä asevelvollisuudesta kesällä 2011, siviilipalvelusvelvollisilla on ollut suuri merkitys yhteiskunnan toiminnalle sosiaali- ja terveydenhuollon tehtävissä.
RuotsiRuotsi lakkautti yleisen asevelvollisuuden vuonna 2010. Heinäkuusta 2010 alkaen
tarjolla on ollut kaikille vapaaehtoinen kolmen kuukauden palvelus. Lakkautettu
asevelvollisuus koski kaikkia 18–47-vuotiaita miehiä. Palvelusaika oli 11 kuukautta.
Koulutettavien määrä oli vähentynyt kylmän sodan aikaisesta yli 90 %:n tasosta noin
10 %:iin ikäluokan miehistä.
Norja

Jos miehellä on vakaumus, joka estää häntä suorittamasta aseellista palvelusta, hän
voi suorittaa siviilipalveluksen. Siviilipalveluksen kesto on sama kuin varusmiespalveluksen eli 12 kuukautta. Siviilipalvelus on mahdollista suorittaa monenlaisissa paikoissa aina museoista lastentarhoihin ja radioasemiin saakka.
Aikaisemmin siviilipalveluksen suoritti vuosittain 2 000 henkilöä, mutta nykyisin vain 550. Syynä on se, että varusmiespalvelus on melko helppo välttää, jos sitä ei
halua suorittaa. Samoin siviilipalvelus on helppo välttää. Noin 70 % miespuolisesta
väestöstä ei suorita varusmiespalvelusta eikä siviilipalvelusta.
TanskaJos asevelvollinen mies ei halua mennä varusmiespalvelukseen, häntä voidaan kouluttaa kansallisessa pelastusorganisaatiossa kotimaan kriisien tehtäviin. Pelastusorganisaatio tarvitsee 750 nuorta asevelvollista vuodessa kuuden kuukauden mittaiseen koulutukseen. Koulutus on sotilaskoulutuksen kaltaista, mutta se tapahtuu ilman asetta. Hiukan pienempi osa hakeutuu vaihtoehtoiseen siviilipalvelukseen, jossa on muun muassa mahdollisuus auttaa vanhoja ihmisiä ja hoitaa pieniä lapsia. Palvelusaika näissä on saman pituinen kuin varusmiespalvelus. Varusmiespalvelukseen saapuvista 6 000 varusmiehestä noin 84 % suorittaa varsinaisen
38

varusmieskoulutuksen, 10,5 % suorittaa pelastuspalvelukoulutuksen ja 5,5 % vaihtoehtoisen (hoiva)palveluksen.
Sveitsi

Mies voi suorittaa palveluksen asepalveluksena, siivilipuolustuspalveluksena (jamaksaa alennettua lisäveroa) tai vaihtoehtoisena siviilipalveluksena. Ne, jotka eivät
kykene suorittamaan mitään näistä edellämainituista, maksavat enemmän veroa(noin 3 %) kuin palveluksen suorittaneet. Siviilipalvelus kestää puolitoista kertaa
niin kauan kuin varusmiespalvelus.
Itävalta

Asevelvollinen mies voi hakeutua varusmiespalveluksen sijaan siviilipalvelukseen.
Siviilipalvelus on varusmiespalvelusta kolme kuukautta pitempi. Siviilipalveluksen suorittaa vuosittain noin 14 000 miestä. Siviilipalveluksen voi suorittaa muun
muassa•hoivatehtävissä (sairaat, vanhukset, vammaiset, lapset)•oikeuslaitoksessa•

pakolaiskeskuksissa•

natsien uhrien kotimaisia muistomerkkejä hoitaen•

kotimaisia kulttuurimuistomerkkejä hoitaen•

liikennepalveluissa•

ympäristönsuojelutehtävissä.

Saksan liittotasavalta

Saksa lakkauttaa miehiä koskevan asevelvollisuuden heinäkuussa 2011. Siihen asti
asevelvollisuuden voi suorittaa korvaavalla palveluksella. Vapautuksen asevelvollisuudesta voi saada•

yli kuuden vuoden mittaisella palveluksella avustustehtävissä, esimerkiksi
Punaisen Ristin tai vapaaehtoisen palokunnan tehtävissä•

yli kahden vuoden mittaisella palveluksella kehitysaputyössä•

poliisin palveluksessa työskentelemisen ajalta•

siviilipalveluksella.

Jos asevelvollinen kieltäytyy asepalveluksesta, hän voi suorittaa korvaavan palveluksen. Useampi ikäluokasta suorittaa siviilipalveluksen (noin 25 %) kuin varusmiespalveluksen (noin 15 %). Siviilipalveluksen voi pääsääntöisesti suorittaa sosiaalialalla tai ympäristönsuojelutehtävissä. Sosiaalialan tehtävät ovat pääosin vanhustenhoitoa, vammaisten auttamista ja sairaiden auttamista. Ympäristönsuojelulliset tehtävät voivat olla esimerkiksi luonnonsuojelualueiden hoitamista. Siviilipalvelus kestää yhdeksän kuukautta. Myös siviilipalvelus voidaan suorittaa osissa,joista ensimmäisen osan on oltava kuuden kuukauden mittainen. Osa siviilipalveluksesta voidaan suorittaa kansainvälisenä leirinä, kulttuuriprojektina tai vastaavana toimintana.
38
39

Siviilipalvelusmiesten tehtäviä ovat muun muassa•

apua tarvitsevien ihmisten hoitaminen•talonmiehen työt, käden taitoja vaativat työt sekä tekniset aputyöt•

puutarhatyöt ja maataloustyöt•

aputyöt kaupassa ja hallinnossa•

huolto- ja puhdistustyöt•

ympäristönsuojelutyöt•

kuljettajan tehtävät•

sairaidenkuljetustehtävät ja pelastustehtävät•

liikkuvan sosiaalisen avun tehtävät•

vaikeasti vammaisen henkilökohtaisen avustajan tehtävät•

aputehtävät seurakunnissa•

lasten ja nuorten kasvattajan tehtävät.

Siviilipalveluksen suorittaja voi osallistua siviilipalveluspaikan valintaan. Valintaa
varten ovat internet-sivut, joilla paikkoja esitellään ja haetaan. Siviilipalvelus voidaan suorittaa koko liittotasavallan alueella paikoissa, jotka viranomainen on vahvistanut suorituspaikaksi. Siviilipalvelusta ei voi suorittaa samassa paikassa, johon
henkilöllä on ollut aikaisemmin työsuhde. Jos siviilipalvelusmies ei hae siviilipalvelustehtäviä, viranomainen määrää hänet jonnekin siviilipalvelukseen.
Siviilipalveluksen kestoa on lyhennetty useaan otteeseen: vuonna 1990 15 kuukauteen, vuonna 1995 13 kuukauteen, vuonna 2000 11 kuukauteen, vuonna 2002
10 kuukauteen ja vuonna 2004 9 kuukauteen. Siviilipalveluksen kesto on nykyisin
kuusi kuukautta, palvelusta voi vapaaehtoisuuteen perustuen pidentää kolmella
kuukaudella. Siviilipalveluksen pituus on seurannut varusmiespalveluksen pituuden kehitystä, ne ovat kestoltaan yhtä pitkät. Perussyynä palveluksen lyhentämiselle pidetään yhteiskunnallista oikeudenmukaisuutta, sillä harva suorittaa varusmiespalveluksen tai siviilipalveluksen. Käytännössä nuori voi välttää halutessaan
joutumasta mihinkään palvelukseen ilman sanktioita. Miespuolisen ikäluokan koko
on 390 000–460 000 miestä. Näistä varusmiespalveluksen suorittaa noin 57 000 ja
siviili- tai korvaavan palveluksen noin 97 000 miestä. Näin ollen yli puolet jää vailleminkäänlaista palvelusta.
Siviilipalvelusta on pidetty merkittävänä koko Saksan julkiselle taloudelle. Sosiaalialalla on yhteensä 111 000 tehtävää, joihin siviilipalvelusmiehiä on suunniteltu käytettävän. Näistä kolmasosa on jäänyt täyttämättä. Siviilipalveluksessa oli 1.12.2009
yhteensä 77 349 henkilöä. Hoitoalan 70 000 siviilipalvelustehtävästä 26 000 oli
täyttämättä. Pääosa siviilipalvelusmiesten tehtävistä on sairaaloissa, vanhainkodeissa, vammaistenhoidossa sekä pelastuspalvelussa. Siviilipalvelusmiehille ei ole
erityistä peruskoulutusjaksoa. Työpalveluspaikan on järjestettävä 2–4 viikkoa kestävä orientoitumisjakso.
Siviilipalveluksen on katsottu olevan sidoksissa asevelvollisuuden olemassaoloon, minkä takia siviilipalveluksen on katsottu tukevan voimakkaasti asevelvollisuuden säilyttämistä. Asiantuntijat pitävät yleisesti erittäin vaikeana ja ennen
40muuta kalliina korvata siviilipalvelusmiesten työpanos muilla tavoilla tai edes lyhentää palvelusaikaa oleellisesti.
Tällä hetkellä voimassa olevassa kuuden kuukauden palvelusaikamallissa siviilipalveluksen arvioidaan muodostuvan haasteelliseksi, koska sosiaalialan tehtäviin
koulutuksen saavien varsinainen palvelusaika jää lyhyeksi. Tämän takia siviilipalvelusmiesten koulutus sosiaalialan tehtäviin ei enää kannata. Siviilipalveluspaikkoja
tarjoavat taas näkevät, että siviilipalvelusmiehille voidaan tarjota enää yksinkertaisempia tukitehtäviä.
Siviilipalvelusasioiden hallinnointia varten on liittotasavallan siviilipalvelusasioista vastaava virasto. Sen verkkosivuilla (www.zivildienst.de) on runsaasti tietoa
siviilipalveluksesta Saksassa.

40
41

II SIVIILIPALVELUKSENKEHITTÄMINEN
6 Kehittämisen lähtökohdat
Nykymuotoisen siviilipalveluksen tarve riippuu
asevelvollisuusjärjestelmän kehityksestä

Suomalainen siviilipalvelusjärjestelmä on kehitetty vaihtoehdoksi aseelliselle palvelukselle. Siviilipalveluksen pituus on ollut sidoksissa varusmiespalveluksen pituuteen. Järjestelmää on myös aikaisemmin kehitetty muun muassa palvelusajan pituuden suhteen sen mukaan kuin asevelvollisuusjärjestelmää on uudistettu.
Alla olevassa taulukossa 4 on arvioitu nykymuotoisen siviilipalvelusjärjestelmän
kehittämistarpeita eräiden asevelvollisuusjärjestelmän kehittämisvaihtoehtojen
valossa.
Taulukko 4. Nykymuotoisen siviilipalvelusjärjestelmän kehittämistarpeita eräiden asevelvollisuusjärjestelmän kehittämisvaihtoehtojen valossa.
Kehittämisvaihtoehto

Asevelvollisuus

Siviilipalvelus

Pääpiirteissään nyky-muotoinen
asevelvollisuus jatkossakin(6/9/12 kk)

Kaikki palveluskelpoiset miehet
ja vapaaehtoiset naiset otetaan
palvelukseen.

Siviilipalvelus tarvitaan
asevelvollisuuden suorittamisen
vaihtoehtona.

Nykymuotoinen asevelvollisuus,
mutta n. 50 % varusmiehistä
palvelisi vain 4 kk

Kuten yllä.

Palvelusaika lyhenee.

Valikoiva asevelvollisuus

Esim. kutsunnoissa tapahtuva
valinta, arvonta tai muu
peruste.

Siviilipalvelukseen vainne, jotka kieltäytyvät
varusmiespalveluksesta.

Vapaaehtoisuuteen perustuva
asepalvelus

Lienee vain teoreettinen
vaihtoehto.

Ei tarvetta nykymuotoiselle
siviilipalvelukselle.

Ammattiarmeija

Asevelvollisuusjärjestelmä
lakkaa tai jää ainakin rauhan
aikana pois.

Ei tarvetta nykymuotoiselle
siviilipalvelukselle.

Jos Suomessa siirrytään ammattiarmeijaan tai vapaaehtoisuuteen perustuvaan asevelvollisuuteen, siviilipalvelusjärjestelmän ylläpitäminen on tarpeetonta. Kaikissa
muissa kehittämisvaihtoehdoissa (nykyinen asevelvollisuus nykyisen pituisena tailyhennettynä sekä valikoiva asepalvelus) siviilipalvelusjärjestelmä on työryhmän
mielestä syytä säilyttää.

42

Päävaihtoehtoja siviilipalveluksen kehittämiselle

Työryhmällä ei ole ollut toimeksiantonsa puitteissa mahdollisuutta arvioida perusteellisesti siviilipalvelusjärjestelmän kokonaisuudistusta. Työryhmä on kuitenkintarkastellut alustavasti mahdollisuutta korvata nykyinen järjestelmä eräänlaisellakansalaispalvelumallilla. Tällaisessa järjestelmässä palveluksen voisi suorittaa
asepalveluksena, yhteiskunnan turvallisuutta edistävissä tehtävissä tai sosiaalija terveysalan tehtävissä. Palvelus ilmentäisi palvelusvelvollisen/kansalaisen kuulumista yhteiskuntaan, jolloin jokaisella olisi velvollisuus antaa oma panoksensa
yhteiskunnan hyväksi. Kansalaispalvelus voisi tällöin koskea kaikkia nuoria aikuisia. Uudistus vaikuttaisi erittäin voimakkaasti nykyiseen yleiseen asevelvollisuuteen
maanpuolustusjärjestelmän perusteena.
Vaihtoehtoisesti olisi periaatteessa ajateltavissa, että koko ikäluokka (sekä miehet että naiset) olisivat palvelusvelvollisia ja että järjestelmä rakennettaisiin yleisen turvallisuuden takaamisen tavoitteen pohjalle. Valtioneuvoston kanslian asettama työryhmä katsoi mietinnössään (Varautuminen ja turvallisuus, Komiteamietintö. VNK julkaisu 21/2010), että ”kun yhteiskunnan voimavarojen hyödyntäminen varautumisessa ja häiriötilanteiden hallinnassa on olennaisen tärkeää, on erityisesti kiinnitettävä huomiota viranomaisten, elinkeinoelämän, kansalaisjärjestöjen ja kansalaisten tiiviiseen yhteistoimintaan. Näin voidaan lujittaa yhteisvastuullisuutta, mikä osaltaan edistää vapaaehtoistoimintaa sekä varautumiseen liittyvää
kansalaistoimintaa” (s. 86). Periaatteessa olisikin ehkä mahdollista korvata nykyinen siviilipalvelusjärjestelmä eräänlaisella yleisellä turvallisuuspalvelulla, jossa
painottuisi yhteiskunnan kokonaisturvallisuus ja erilaiset kriisitilanteet. Tässä mallissa palvelusvelvollisuus voisi koskea koko ikäluokkaa (ts. naiset ja miehet) tai järjestelmä voitaisiin heijastaa nykyjärjestelmään siten, että siihen osallistuisivat vainmiehet ja vapaaehtoiset naiset. Myös tällainen uudistus olisi nykyisen maanpuolustusjärjestelmän kannalta erittäin merkittävä.
Nykymuotoisen siviilipalvelusjärjestelmän kehittämisen
perusvaihtoehdot

Nykyjärjestelmä ja sen toiminta on kuvattu yksityiskohtaisesti mietinnön osassa I.
Työryhmän käsityksen mukaan nykyinen siviilipalvelusjärjestelmä ja sen hallinto
toimivat tyydyttävästi ottaen huomioon järjestelmän ylläpitämiseen varatut budjettivarat. Järjestelmässä pystytään antamaan peruskoulutus kaikille siviilipalvelusvelvollisille. Lähes kaikki siviilipalvelusvelvolliset löytävät itselleen palveluspaikan koulutusjakson jälkeen. Järjestelmän ylläpito on myös valtiontalouden kannalta
varsin edullista ottaen huomioon, että koulutettuja siviilipalvelusvelvollisia on vuosittain vajaa 2000. Näin ollen varteenotettavana perusvaihtoehtona voidaan pitää
nykyisen järjestelmän jatkamista ennallaan tai lähes ennallaan.
Nykyjärjestelmän varjopuolia ovat työryhmän käsityksen mukaan siviilipalvelusjärjestelmän kytkemättömyys osaksi yhteiskunnan kokonaisturvallisuutta sekä koulutusjakson lyhyys ja tästä johtuva koulutuksen osittainen pinnallisuus. Työpalvelua
4342

kohtaan on esitetty myös kritiikkiä. Voimassa olevassa siviilipalveluslaissa siviilipalvelusvelvollisten peruskoulutusta antavan koulutuskeskuksen ylläpitäminen
ja siviilipalvelusvelvollisten valvonta on säädetty Lapinjärven kunnan tehtäväksi.
Työryhmän saamien tietojen mukaan kunta (Lapinjärven koulutuskeskus) on selviytynyt näistä tehtävistään hyvin. Järjestelyä voidaan kuitenkin pitää varsin poikkeuksellisena tapana huolehtia valtion tehtävistä. Työryhmän käsityksen mukaan
järjestely on saattanut myös olla omiaan vähentämään valtion keskushallinnon jatyö- ja elinkeinoministeriön kiinnostusta siviilipalvelusjärjestelmän kehittämiseenliittyviin kysymyksiin. Työryhmän mielestä palvelusjärjestelmää kehittämällä voitaisiin saada nykyistä huomattavasti enemmän hyötyä sekä yhteiskunnalle että
siviilipalvelusvelvollisille.
Työryhmä katsoo, että nykyjärjestelmää on ryhdyttävä kehittämään aktiivisesti.
Mietinnön loppuosassa tehdään esityksiä siviilipalvelusjärjestelmän kehittämiseksi
olettaen, että järjestelmää tarvitaan jatkossakin asevelvollisuuden korvaavana palvelusmuotona. Työryhmän mielestä keskeisimpiä nykyhetken ja tulevaisuuden
haasteita siviilipalvelusjärjestelmälle ovat seuraavat asiakokonaisuudet:•

siviilipalvelusvelvollisten tosiasiallinen sijoitettavuus poikkeusoloissa•

siviilipalveluksen pituus suhteessa asepalvelukseen (siviilipalveluksen kokeminen rangaistuksena ja sen myötä siviilipalveluksen aliarvostus yhteiskunnassa)•

siviilipalveluksen alihyödyntäminen yhteiskunnan näkökulmasta•

peruskoulutusjakson pituus ja vastaamattomuus suhteessa työpalveluun ja
epäselvä vaikuttavuus yhteiskunnallisen kokonaisedun näkökulmasta•

yhtenäisten koulutussisältöjen luominen siviilipalveluksen ja asevelvollisuuden välillä•

Lapinjärven koulutuskeskuksen palveluspaikattomat siviilipalvelusvelvolliset•

systemaattisen palautejärjestelmän puuttuminen, joka mahdollistaisi siviilipalveluksen järjestelmällisen ja johdonmukaisen kehittämisen•siviilipalvelusvelvollisten määrän mahdollinen kasvu•

asevelvollisuusjärjestelmässä tapahtuvat muutokset.

44

7 Siviilipalvelus 2020
Työryhmän käsityksen mukaan nykymuotoista ja nykyisen sisältöistä siviilipalvelusta voidaan ja sitä tulisi kehittää huomattavasti. Tällaisessa kehitysvaihtoehdossa järjestelmän toimintaan ja sen kehittämiseen sekä siviilipalveluksen sisältöön panostettaisiin nykyistä enemmän sekä taloudellisia että henkilöstöresursseja. Siviilipalveluksesta kehitettäisiin vuoteen 2020 mennessä merkittävä julkisenedun mukainen voimavara. Tässä hahmoteltu uudistus olisi täysimääräisesti toteutettuna varsin syvällinen eikä sitä sen vuoksi voitaisi toteuttaa kokonaisuudessaan
samanaikaisesti.
Jäljempänä hahmotetaan, mitä uudistus merkitsisi palveluksen sisällön suhteen
sekä mitä muutoksia uudistus edellyttäisi siviilipalvelusjärjestelmän hallinnoinnissa. Työryhmän esittämät konkreettiset kehitystoimet on sisennetty.

7.1 Siviilipalvelusjärjestelmän hallinnon
valtiollistaminen
Työryhmän työn aikana on tullut useaan otteeseen esille, että siviilipalveluksen
osalta poliittinen kiinnostavuus ja ohjaus sekä myös vastuuministeriön ohjaus siviilipalveluksen osalta on varsin vähäistä. Siviilipalveluslain 6 §:ssä säädetään, ettätyö- ja elinkeinoministeriö johtaa, ohjaa ja kehittää siviilipalvelusta. Työ- ja elinkeinoministeriössä tähän tehtävään ohjatut resurssit ovat erittäin pienet (alle 1
henkilötyövuosi).
Siviilipalveluslain 7 §:n 1 momentin mukaan siviilipalveluskeskuksena voi toimia
valtion tai kunnan viranomainen. Lain 7 §:n 3 momentissa on kuitenkin säädetty,
että siviilipalveluskeskuksena toimii Lapinjärven koulutuskeskus viranomaisasemassa työ- ja elinkeinominiteriön alaisuudessa. Sen tehtäviksi on määrätty seuraavat asiakokonaisuudet (7 § 2 momentti):
1

siviilipalvelusvelvollisten palvelukseen määrääminen;

2

siviilipalvelusvelvollisten kouluttaminen;

3

siviilipalvelusvelvollisten valvonta;

4

passilain (671/2006) 8 §:ssä tarkoitetun siviilipalvelustodistuksen antaminen
siviilipalvelusvelvollisille ennen siviilipalveluksen alkamista;

5

siviilipalvelusvelvollisten majoituskustannusten korvaamisen toimeenpano;6

siviilipalveluksen muu käytännön toimeenpano.
Työryhmä esittää, että ottaen huomioon siviilipalvelusjärjestelmän yhteiskunnallinen merkitys ja siviilipalveluskeskukselle uskotut erittäin merkittävät
viranomaistehtävät on perusteltua valtiollistaa siviilipalvelusjärjestelmän
hallintoon liittyvät tehtävät. Työ- ja elinkeinoministeriön hallinnonalalle45
44perustetaan erillinen virasto (Suomen siviilipalveluskeskus), joka vastaisi
siviilipalveluslain 7 §:n 2 momentissa mainituista tehtävistä. Tämän lisäksi
siviilipalveluskeskukselle voitaisiin siirtää siviilipalvelusrekisterin ylläpitoon
ja käyttöön liittyvät tehtävät (siviilipalveluslain pykälät 87–90).
Virastolle olisi asetettava johtokunta, joka koostuisi keskeisten ministeriöiden edustajista sekä maanpuolustusta ja siviilipalvelusjärjestelmää tuntevista yksityisen ja
kolmannen sektorin edustajista. Työ- ja elinkeinoministeriö tulosohjaisi Suomensiviilipalveluskeskusta. Ministeriön yhteydessä toimisi siviilipalvelusasiain neuvottelukunta, jonka kokoonpano olisi uudistettava. Olisi perusteltua harkita neuvottelukunnan kokoamista parlamentaariselta pohjalta.
Uusi virasto voitaisiin käynnistää Lapinjärven koulutuskeskuksessa nyt olevan
henkilöstön pohjalta täydennettynä tarvittavalla hallintohenkilöstöllä. Virasto voisi
ainakin alkuvaiheessa myös sijaita Lapinjärvellä nykyisen siviilipalveluskeskuksen
tiloissa.
Myös siviilipalvelusvelvollisten peruskoulutuksen järjestämisen osalta, etenkinjos jatkossa koulutettavien määrä lisääntyisi merkittävästi ja/tai peruskoulutusta
annettaisiin useammassa eri paikassa, korostuisi tarve siviilipalveluksen hallintoviranomaiselle. Perustettavan uuden viraston tehtäviä koulutuksen osalta voisivat
olla mm. koulutussisältöjen suunnittelu (opetussuunnitelma), koulutuksen hankkiminen (kilpailutus), koulutuksen kehittäminen ja laadunvalvonta, hallintoon liittyvät tehtävät, palveluspaikkoihin määrääminen ja tarpeen mukaan toimenpiteet palveluspaikkojen hankkimiseksi.
Johdonmukainen ja pitkäjänteinen siviilipalveluksen kehittäminen vaatii myös
viestinnän ja yhteydenpidon tehostamista palveluspaikkoihin sekä vahvaa sitoutumista yhteistyöhön. Tämä mahdollistaisi palveluspaikoilla mielekkäiden ja tarpeellisten työtehtävien tarjoamisen siviilipalvelusvelvollisille ja siten heidän työpanoksensa täysimääräisen hyödyntämisen yhteiskunnan kokonaishyödyn näkökulmasta. Lisäksi tulisi edelleen kehittää mahdollisuuksia sähköiseen asiointiin niin
siviilipalvelusvelvollisille kuin palveluspaikoillekin. Tällainen pitkäjänteinen kumppanuuksien ja tietojärjestelmien hallinta ja kehittäminen edellyttää koordinointia
sekä resurssien tarkoituksenmukaista allokointia, mistä siviilipalvelusasioiden hallintovirasto voisi vastata.
Siviilipalveluskeskus myös järjestäisi palautteen keräämisen siviilipalvelusvelvollisilta (selvitetty tarkemmin luvussa 7.8) ja järjestäisi siviilipalvelukseen liittyvän
tilastoinnin ajan vaatimusten edellyttämälle tasolle. Vertailukohtaa on haettavissa
puolustusvoimista.
Työryhmä toteaa, että siviilipalveluksesta on saatavissa erittäin vähän tutkimustietoa. Tulevaisuuden kehittämistyötä varten tarvitaan systemaattista
tutkimustietoa. Perustiedon kerääminen on aloitettava välittömästi.

46

Työryhmä katsoo, että siviilipalvelusasioiden hallintovirasto mahdollistaisi siviilipalvelusvelvollisten tehokkaamman hyödyntämisen, mikä tuottaisi hyötyä yhteiskunnalle. Ministeriön alaisuudessa ja apuna toimiva virasto mahdollistaisi myös siviilipalveluksen pitkän aikavälin aktiivisen kehittämisen.
Olisi tarpeellista lisätä siviilipalvelusasioita hoitavan henkilöstön määrää myös
työ- ja elinkeinoministeriössä sekä tiivistää työ- ja elinkeinoministeriön ja muiden
ministeriöiden, ennen kaikkea puolustusministeriön, välistä yhteistyötä siviilipalvelusasioiden kehittämisessä.
Lapinjärven koulutuskeskuksessa on nykyisin noin 30 työntekijää. Hallinnon
uudistus edellyttäisi siviilipalveluskeskuksen henkilöstön vahvistamista enintään
kymmenellä henkilöllä sekä arviolta 2–4 henkilötyövuoden lisäpanostusta työ- ja
elinkeinoministeriössä. Uudistuksesta aiheutuva lisäkustannus valtion välittömiin
menoihin olisi arviolta kaksi miljoonaa euroa.
Hallinnon uudistaminen edellyttäisi siviilipalveluksesta annetun lainsäädännön
uudistamista. Työryhmän arvion mukaan uudistus voitaisiin toteuttaa aikaisintaan
vuoden 2013 alusta lukien.

7.2 Koulutuksen uudistaminen
Yleistä peruskoulutuksen kehittämisestä

Vähäisimmillään voitaisiin tyytyä nykyisen opetussuunnitelman tarkistamiseen.
Tällä hetkellä ongelmaksi koetaan se, että annettava koulutus ei ole riittävän
tavoitteellista. Lähes ainoa kontrolloitava asia on läsnäolo koulutuksessa. Koulutusjakson tulisi olla minimissään kaksi viikkoa, jolloin jaksolla ehditään käydä
läpi siviilipalveluksen suorittamisen kannalta kaikki oleellinen toiminta. Osa luennoista tulisi olla selkeästi kaikille pakollisia, mutta myös valinnanmahdollisuuksia
tulisi lisätä. Kahden viikon aloitusjakson jälkeen tulisi olla mahdollista myös syventää jotain osa-aluetta kesken työpalvelun tapahtuvalla koulutuksella. Tietotekniikan tehostettu mukaan ottaminen koulutusjakson toteutukseen avaisi paljon lisää
toteuttamiskelpoisia malleja.
Toinen järjestämistapa voisi olla vuorottelumalli, jossa koulutus ja työpalvelu
vuorottelevat.
Eräs mahdollisuus olisi järjestelmä, jossa siviilipalveluksen voisi aloittaa joustavasti milloin henkilö itse haluaa, jolloin hän menee ensin joksikin aikaa työpalveluun ja tulee koulutukseen myöhemmin. Tämä malli ei kuitenkaan ole tarkoituksenmukainen, sillä se aiheuttaisi lukumäärällistä epätasaisuutta eri saapumiserien välillä ja kokonaiskoordinaatio siviilipalvelustoiminnan ylläpidosta heikkenisi entisestään.
Toiveita ja mahdollisuuksiakin hyvin monentyyppisen koulutuksen järjestämiseksi on olemassa, mutta usein rajoitteena tulee vastaan koulutusjakson pituus.
Vaihtoehtona voisi olla valinnaisuuden lisääminen ja eräänlaisen koulutustarjottimen luominen, josta velvollinen voisi valita itseään ja työpalvelupaikkaa
46
47

motivoivimmat osat ja siten muodostaa oman lukujärjestyksensä. Tämä edellyttäisi
kuitenkin lisäresursointia.
Peruskoulutusjakson sisällön kehittämisen koordinointi

Koulutusjakson opetussuunnitelman kehittämistä varten voisi olla pysyväisluonteinen esim. siviilipalvelusasiain neuvottelukunnan alainen jaosto, jossa olisi edustettuna pedagogista osaamista, keskeisimpien koulutettavien aihekokonaisuuksien
ammattilaisia, jonkin siviilipalveluspaikan, Lapinjärven koulutuskeskuksen ja työja elinkeinoministeriön sekä relevanttien muiden ministeriöiden edustus.
Yhtenä vaihtoehtona koulutuksen sisällön uudelleenarvioinnin lisäksi voisi olla
nykyisen koulutusjakson jakaminen siviilipalveluksen alkuun ja loppuun. Ensimmäisellä ja kestoltaan pidemmällä jaksolla annetaan siviilipalveluksen perusteet
ja mahdollinen palveluspaikassa toimimiseen orientoiva koulutus. Siviilipalveluksen lopussa toisella ja lyhyemmällä jaksolla jatkettaisiin tarpeen mukaan yleisillä
ja kertaavilla koulutuspaketeilla (esim. hätäensiapu), mutta ennen kaikkea pyrittäisiin kolmeen tavoitteeseen:•ehkäisemään syrjäytymistä loppukeskustelujen kautta, joissa kartoitetaan
siviilipalveluksen suorittaneen jatkosuunnitelmia, tarpeen vaatiessa työnohjaajien kanssa•

kerätään järjestelmällisesti palautetta siviilipalvelusjärjestelmän ja palvelustehtävien edelleen kehittämiseksi•

seurataan ja kannustetaan siviilipalveluksen suorittaneita huolehtimaan fyysisestä kunnostaan myös jatkossa: fyysisen kunnon mittaaminen sen selvittämiseksi, miten fyysinen kunto ja liikuntatottumukset ovat kehittyneet palveluksen aikana.

Näin jaksotettuna siviilipalveluksen koulutusjakso muodostaisi sekä työpalvelukseen valmistavan osan että nk. siviilipalveluksesta kotiutumisen.
Siviilipalveluksen päätösjakson toteuttamiseen liittyy kuitenkin monia käytännön haasteita:•

Johtuen siitä, että siviilipalvelusvelvollisten työpalvelus alkaa ja päättyy eri
ajankohtina, ei siviilipalvelusvelvollisia saataisi koottua päätösjaksolle koulutuserittäin. Toisaalta voidaan kysyä, olisiko tästä mitään haittaa?

•

Voidaan myös kysyä, onko mieltä kutsua työpalveluksensa päättänyt siviilipalvelusvelvollinen palveluksensa viimeisiksi päiviksi Siviilipalveluskeskukseen?

•

Päätösjakson järjestämisestä aiheutuisi kustannuksia valtiolle. Myös nykyjärjestelyin Siviilipalveluskeskuksen tilat asettavat rajoituksia. Jos päätösjakso
toteutettaisiin lyhentämällä vastaavalla ajalla peruskoulutusjaksoa, ts. Lapinjärven koulutuskeskuksen kapasiteettia ei lisättäisi, aiheutuisi tästä silti lisäkustannuksia matkoista ja hallinnoinnista.

•

Siviilipalvelusvelvollisten palveluksen lopusta johtuen mielekkään ja motivoivan ohjelman suunnittelu voi olla haastavaa.

48

Peruskoulutusjakson pelastus- ja väestönsuojelukoulutuksentavoitteiden selkeyttäminen

Luvussa 7.5 esitetyllä tavalla ei liene tarvetta siviilipalvelusvelvollisten käyttämiselle
ja sijoittamiselle joihinkin tiettyihin poikkeusolojen ja kriisitilanteiden tehtäviin.
Tästä johtuu, että peruskoulutusjaksolla annettava pelastustoiminnan ja väestönsuojelun koulutus voisi tähdätä pelkästään normaaliolojen onnettomuustilanteisiin.
Tämä koulutus palvelisi luonnollisestikin myös poikkeusolojen tilanteita ja hyödyttäisi myös palveluspaikkoja. Ehdotus ei välttämättä edellyttäisi säädösmuutoksia.
Yhteiskuntaa muutoin hyödyntävien taitojen koulutuksen
kehittäminen

Siviilipalvelusvelvolliset hyödyttävät palveluspaikkaa koko vuoden, joten koulutusjakso voisi tarjota yhteiskuntaa palvelevaa sisältöä ja suuntautua mahdollisimman
konkreettisiin, olemassa oleviin kriiseihin. Tällaisia voisivat olla esimerkiksi lähisuhdeväkivallan uhka ja työpaikka- tai koulukiusaaminen. Myös arkielämän (työpaikan) vaaratilanteet ja ennaltaehkäisevyys esimerkiksi ympäristöasioissa ovat
tärkeitä painotussisältöjä. Samalla ne ovat yhteiskunnallisesti hyödyttäviä toimintakokonaisuuksia. Koulutusjaksolla voitaisiin tarkastella yhteiskunnan toimintaa
kriisissä, jossa yhteiskunnan keskeiset toiminnat, kuten sähkönjakelu, ovat lamautuneet. Tällöin voisi olla hyvinkin konkreettisia koulutussisältöjä kyseisistä tilanteista selviytymiseksi.
Norjalaisessa siviilipalvelusjärjestelmässä käytössä oleva väkivaltaongelmien torjunta kouluissa -suuntautumisvaihtoehto ei ole Suomessa saanut vastaavaa suosiota kuin Norjassa. Koulut, joissa siviilipalvelusvelvolliset ensisijaisesti palvelustaansuorittavat, eivät tunne tätä suuntautumisvaihtoehtoa riittävän hyvin. Merkitystä on
myös sillä, että palveluspaikka joutuu maksamaan siviilipalvelusvelvollisen ylläpidosta. Norjassa valtio vastaa kaikkien siviilipalvelusvelvollisten kuluista, joten palveluspaikkojen löytäminen on helpompaa. Siviilipalveluskeskus on laatinut työryhmän työn kuluessa ehdotuksen ”Väkivallan ennaltaehkäisy ja seurauksien lievittäminen” -suuntautumisvaihtoehdon sisällyttämisestä kaikkiin koulutuseriin.
Siviilipalvelukseen ja asevelvollisuuteen mahdollisesti liittyvät
yhtenäiset koulutussisällöt

Työryhmän asettamispäätöksessä erääksi tehtäväksi annettiin selvittää mahdollisuus luoda siviilipalvelukseen ja asevelvollisuuteen yhtenäisiä koulutussisältöjä.
Yhtenäisiä koulutussisältöjä on nykyisellään vähän. Kyseeseen voisivat tulla seuraavat aiheet:•turvallisuuspolitiikka: Suomen turvallisuuspolitiikan perusteet, lähialueiden
keskeiset turvallisuuspoliittiset perusteet (Nato, EU, Venäjä) ja sodan oikeussääntöjen perusteet

48
49

•

turvallisuuskasvatus: terveys- ja tapakasvatus, terveyden ja sairauden hoito,
sosiaaliasiat sekä henkeä pelastava ja muu ensiapu, liikenneturvallisuus, huumausaineet ja ympäristönsuojelu•

kirkollinen opetus: maanpuolustuksen etiikka, uskonto, elämänkatsomus ja
kansalaisvastuu sekä elämän vaiheet ja haasteet•

liikuntakasvatus yleisesti (mm. oppitunnit lihashuollosta, oikea harjoittelu,
fyysinen suorituskyky ja sen merkitys, käytännön liikuntakoulutus).
Työryhmä katsoo, että ei ole järkevää lähteä toteuttamaan keinotekoisesti yhteisiä koulutussisältöjä. Lisäksi on otettava huomioon, että osa siviilipalvelusvelvollisista on hakeutunut siviilipalvelukseen vakaumuksellisista
syistä, mikä ei tue pyrkimystä yhteisten koulutussisältöjen kehittämiseksi
asevelvollisuuden ja siviilipalveluksen välille. Asiaa voidaan kuitenkin tarkastella jatkossa varusmieskoulutusta ja siviilipalveluksen peruskoulutusjaksoa
kehitettäessä.

Peruskoulutusjakson poistaminen

Eräs vaihtoehto voisi olla luopua kokonaan peruskoulutusjaksosta. Tällöin siviilipalveluksesta valtiolle aiheutuvat kustannukset alenisivat, koska ei tarvittaisi Lapinjärven koulutuskeskusta (tilat, henkilöstö yms.).
Peruskoulutuksen poistaminen korostaisi työnantajan velvollisuutta huolehtia
siviilipalvelusvelvollisesta. Näihin asioihin kuuluvat muun muassa siviilipalvelusvelvollisen velvollisuuksien ja oikeuksien selvittäminen sekä työturvallisuusasiat.
Tämä voisi asettaa siviilipalvelusvelvolliset eriarvoiseen asemaan ja aiheuttaisi palveluspaikoille lisätyötä. Toisaalta järjestely antaisi neljä viikkoa lisäaikaa työpalveluun. Tällä voi olla merkitystä mielekkäiden työpalveluspaikkojen saamisessa, etenkin jos siviilipalveluksen kokonaiskesto lyhenisi myöhemmin nykyisestä.
Saksassa, jossa vuosittain on palvellut noin 100 000 siviilipalvelusmiestä, ei ollut
erityistä peruskoulutusta (kts. luku 5).
Tässä yhteydessä tulisi selvitettäväksi, olisiko mahdollista antaa riittävässä määrin nyt peruskoulutuskaudella annettavat tiedot ja valmiudet muilla keinoin, esim.
omatoimiseen valmentautumiseen perustuen verkko-oppimisympäristössä ja työpalvelupaikan toimesta.
Tulisi myös selvittää, miten avustettaisiin ja opastettaisiin palveluspaikan hakemisessa niitä siviilipalvelusvelvollisia, joilla ei ole valmiiksi työpalvelupaikkaa.
Nykyisin tämä tehdään Lapinjärven koulutuskeskuksessa peruskoulutusjakson
aikana ja tarvittaessa sen jälkeen.
Lisäksi tulisi selvittää, mikä merkitys peruskoulutusjaksolla on niiden velvollisten
osalta, joiden työelämävalmiudet ovat puutteelliset. Aiheutuisiko tästä ongelmia palveluspaikoilla? Olisi todennäköistä, että olisi tarvetta palveluspaikalle, jossa näille
siviilipalvelusvelvollisille olisi tarjolla mahdollisuus työelämävalmiuksien lisäämiseen ja jossa voitaisiin kiinnittää erityistä huomiota heidän sopeutumiseensa.
50

7.3 Työpalvelun sisällön uudistaminen
Siviilipalveluslain 3 §:n mukaan siviilipalvelukseen kuuluu yhteiskunnalle hyödyllinen siviililuonteinen työpalvelu. Lain 15 §:n mukaan siviilipalveluskeskus määrää
siviilipalveluspaikan, jossa siviilipalvelusvelvollinen suorittaa työpalvelun. Ennen
työpalvelumääräyksen antamista siviilipalvelusvelvollista ja siviilipalveluspaikkaa
on kuultava. Seurakuntaan, yhdistykseen tai säätiön palvelukseen voidaan kuitenkin määrätä ainoastaan siviilipalvelusvelvollisen antaman nimenomaisen suostumuksen perusteella.
Tällä hetkellä lähes kaikki siviilipalvelusvelvolliset hankkivat itse siviilipalveluspaikkansa, jonka siviilipalveluskeskus hyväksyy. Erityistä siviilipalveluspaikkoihin
ohjausta ei juurikaan ole käytössä, eikä siviilipalveluspaikkojen kanssa työryhmän
saamien tietojen mukaan tehdä juurikaan yhteistyötä siviilipalveluksen sisällön johdonmukaiseksi kehittämiseksi ja työpalvelun sisällön seuraamiseksi.
Työryhmän mielestä siviilipalvelusvelvollisia tulisi aktiivisesti kannustaa ja ohjata yhteiskunnan kannalta mahdollisimman hyödyllisiin palveluspaikkoihin. Joka tapauksessa tulisi harkita luopumista siitä, että palveluspaikattomat siviilipalvelusvelvolliset (noin 50 henkilöä, tilanne tammikuu
2011) suorittavat työpalvelua Lapinjärven koulutuskeskuksessa. Työryhmä
esittää, että siviilipalveluskeskus määräisi työpalveluspaikan niille velvollisille, jotka eivät työpalveluspaikkaa saa itse järjestettyä.
Näin vältettäisiin palveluspaikattomien turhautuminen Lapinjärven koulutuskeskuksessa. Tämä voisi myös edesauttaa siviilipalveluksen arvostuksen kasvattamista. Lisäksi se lisäisi yhdenvertaisuutta varusmiespalveluksessa oleviin nähden,
koska monet varusmiespalvelustaan suorittavat joutuvat tahtomattaan palvelukseen hyvinkin kauas kotiseudultaan, eivätkä he voi vaikuttaa palveluspaikkansa
sijaintiin. Uudistuksen vuoksi poistuisi Siviilipalveluskeskuksen käytöstä työvoimaa noin 50 henkilön verran. Vakinaisen henkilöstön työpanoksesta menee kuitenkin nyt osa palveluspaikattomien ohjaamiseen. Lapinjärven koulutuskeskuksen
karkean arvion mukaan koko palveluspaikattomien työpanos voitaisiin korvata kolmesta neljään palkatulla työntekijällä.
Palkatun henkilökunnan lisääminen aiheuttaisi jonkin verran lisäkustannuksia Lapinjärven koulutuskeskuksen toiminnalle. Toisaalta valtio säästäisi palveluspaikattomien ylläpidosta nykyisellään aiheutuvat noin 100 000 euron vuotuiset kustannukset. Lisäksi yhteiskunnallisesti tarkasteltuna palveluspaikattomien
työpanos olisi joidenkin muiden yleishyödyllisten tahojen käytettävissä (palveluspaikka vastaa siviilipalvelusvelvollisen ylläpidosta aiheutuvista kustannuksista).
Toinen vaihtoehto palveluspaikattomien mahdollisen poistumisen myötä Lapinjärven koulutuskeskukselle aiheutuvan työvoimatarpeen tyydyttämiseksi olisi se, että
koulutuskeskus voisi ottaa tosiasiallisten tarpeidensa mukaisesti palvelukseensa
50
51siviilipalvelusvelvollisia samoilla ehdoilla kuin muutkin vastaavat kuntien tai valtion laitokset.
Työpalveluun määräämisen aktiivinen käyttäminen saattaisi vähentää niiden
siviilipalvelukseen hakeutuvien määrää, jotka kokevat varusmiespalveluksen epämiellyttävänä, mutta eivät ole ennakolta hankkineet itselleen työpalvelupaikkaa.
Työpalvelupaikkaan määrätyn siviilipalvelusvelvollisen motivaatio voi joissakintapauksissa olla heikohko, mikä saattaa aiheuttaa työmotivaatio- ja kurinpito-ongelmia palveluspaikalla. Tämä voisi vaikuttaa kielteisesti siihen, miten palveluspaikat
käyttävät siviilipalvelusvelvollisia ja voisi lisätä painetta siihen, että valtio kantaisi
suuremman taloudellisen vastuun palveluspaikkaan määrättyjen siviilipalvelusvelvollisten kustannuksista.
Nykyisen käytännön, jossa palveluspaikkoja ei aktiivisesti määrätä, hyvä puoli on
se, että siviilipalvelusvelvolliset saavat valita sellaisen työn, mikä kiinnostaa heitä
itseään. Aktiivinen palveluspaikkoihin määrääminen muiden kuin palveluspaikattomien siviilipalvelusvelvollisten osalta edellyttäisi mm. huomattavasti nykyistä mittavampaa yhteistyötä palveluspaikkojen kanssa.
Työryhmä esittää, että vaikka päädyttäisiin nykytilan jatkamiseen, olisi luonnollista kehittää palveluspaikattomien työskentelyä kohti mielekkäämpää työpalvelua.
Lähtökohtana palveluspaikattomilla voisi olla työpalvelun aloittaminen esimerkiksi kahden viikon koulutusjaksolla, jossa tehdään yhteistyötä koulutusjaksojen kanssa. Tämä toimisi luontevasti esimerkiksi palo-, pelastus- ja väestönsuojelu -ryhmän toiminnoissa. Muita konkreettisia tehtäviä voisivat olla varhaisen
puuttumisen päihdeneuvonta, vartiointiin ja taloturvallisuuteen liittyvät kokonaisuudet, vapaaehtoinen pelastuspalvelu, hiv-työ terveyspisteissä ja öljyntorjunta.
Eri aihealueiden osalta voitaisiin muodostaa resurssikeskuksia esimerkiksi jo toimivien muiden organisaatioiden tai laitosten yhteyteen, mikä tuottaisi lisäarvoa
yhteiskunnan toimintoihin.
Työryhmä ei ole katsonut tarkoituksenmukaiseksi selvittää laajemmin mahdollisuutta suorittaa siviilipalvelus ulkomailla. Ulkomaanpalvelukseen liittyy lukuisia
haasteita. Perustellusti voidaan kysyä, miksi siviilipalvelus pitäisi voida suorittaa
ulkomailla, kun kyse on kansalaisvelvollisuuden täyttämisestä ja kotimaassakin on
tehtäviä, joissa voi olla hyödyksi yhteiskunnalle. Lisäksi on muistettava, että laissa
säädettyä siviilipalvelusta suorittavien osalta valtiolla on erityinen tarve varmistua
heidän fyysisestä, terveydellisestä ja henkisestä turvallisuudesta, mikä on vaikeampaa ulkomailla kuin Suomessa.

52

7.4 Siviilipalveluksen pituus ja
siviilipalvelusaikojen mahdollinen eriyttäminen
Siviilipalveluksen pituudesta on julkisessa keskustelussa esitetty mm. seuraavanlaisia näkemyksiä:•

Lyhennetään siviilipalvelusaika varusmiespalveluksen lyhimmän palvelusajan
pituiseksi (nykyisellään 180 vrk).

•

Sovitetaan siviilipalvelusaika keskimääräisen varusmiespalveluksen pituiseksi(tällä hetkellä 275 vrk).

•

Pidetään siviilipalvelusaika pisimmän varusmiespalvelusajan pituisena (362vrk).

Siviilipalvelusaika oli vuoden 2008 alussa voimaan tulleeseen lakiin saakka 395
vuorokautta. Tuolloin siviilipalvelusaika lyheni noin kuukaudella ja on nyt 362
vuorokautta.
Siviilipalveluksen pituutta arvioitiin viimeksi uutta siviilipalveluslakia säädettäessä. Lakia koskevan hallituksen esityksen mukaan:”Euroopan neuvoston Sosiaalisten oikeuksien komitea totesi vuonna 2004
antamassaan päätöslauselmassa, että siviilipalvelusvelvollisten yli kaksinkertainen palvelusaika yleisimpään varusmiespalvelusaikaan verrattuna ei ole
Euroopan sosiaalisen peruskirjan 1 § 2 artiklan mukainen. Artiklan mukaan
sopimuksen allekirjoittajat sitoutuvat suojelemaan tehokkaasti työntekijän
oikeutta ansaita elantonsa itse valitsemassaan ammatissa. Komitea toteaa,
että pitkä palvelusaika merkitsee tämän oikeuden epäsuhtaista rajoittamista.
Amnesty International on jo usean vuoden ajan adoptoinut suomalaisia aseistakieltäytyjiä mielipidevankeina, koska katsoo siviilipalveluksen keston rangaistuksen luontoiseksi.
Siviilipalvelusajan ja varusmiespalvelusajan vertailussa on huomioitava, että
varusmiesten palvelusaika määräytyy yksipuolisesti sotilaskäskynä. Varusmies voi kuitenkin omalla käyttäytymisellään ja hakeutumisellaan pyrkiä vaikuttamaan hänelle määräytyvään palvelusaikaan. Lyhyin varusmiespalvelusaika on 180 vuorokautta. Lyhyimmän ajan palvelee 47 % varusmiehistä. 270
vuorokauden mittaisen palveluksen suorittaa 17 % varusmiehistä ja 362 vuorokauden mittaisen palveluksen suorittaa 36 % varusmiehistä.
Aseeton palvelus puolustusvoimissa kestää voimassa olevan lain mukaan 330
vuorokautta. Aseettoman varusmiespalveluksen suorittaa vuosittain noin 50
asevelvollista. Uuden asevelvollisuuslakiehdotuksen mukaan aseeton palvelu
olisi yleensä 270 vuorokautta, mutta koulutuksen niin edellyttäessä aseetonta
palvelusta voitaisiin jatkossa määrätä suorittamaan myös 362 vuorokautta.
Keskimääräinen varusmiespalvelusaika on noin 8,55 kuukautta.
53
52

Varusmiespalvelukseen sisältyy kertausharjoitusvelvollisuus, jonka enimmäiskesto on miehistöllä 40 päivää, miehistön erityistaitoa vaativiin koulutetuilla
75 päivää ja aliupseerilla, opistoupseerilla ja upseerilla 100 päivää. Perustuslaissa ilmaistun yhdenvertaisuusperiaatteen mukaisesti eri palvelusmuotojen
tulee olla keskenään yhdenvertaiset kokonaisrasittavuudeltaan. Kokonaisrasittavuuden kannalta merkityksellisiä seikkoja ovat muun muassa palveluksen
fyysinen ja psyykkinen rasittavuus, palvelusajan pituus, työ- ja koulutusajan
menetys, perheestä erottaminen, palvelukseen liittyvät asuinpaikan ja liikkumisvapauden rajoitukset.
Palvelusmuotojen rasittavuutta vertailtaessa on otettava huomioon niiden erilaiset lähtökohdat ja toteuttamistapa. Varusmiespalvelus suoritetaan suljetuissa varuskuntaolosuhteissa, joista poistuminen myös vapaa-ajalla on ainaluvanvaraista. Siviilipalvelus suoritetaan kokonaisuudessaan siviiliolosuhteissa ja palvelusvelvollisella on palveluksen ajan mahdollisuus normaalin viikkotyöajan (enintään 40 tuntia) mahdollistamaan vapaa-aikaan, jolloin liikkumista tai muutakaan toimintaa ei ole miltään osin rajoitettu. Varusmies asuu
palvelusaikanaan varuskunnassa. Lomat myönnetään erikseen ja niiden ajankohtaan voi vaikuttaa vain rajallisesti. Viikkovapaita ei myönnetä säännöllisesti. Siviilipalvelusvelvollinen voi useimmiten asua kotonaan, yhdessä mahdollisen perheensä kanssa ja hänellä on yleensä mahdollisuus säännöllisiin
viikkovapaisiin. Siviilipalvelusvelvollisen mahdollisuudet työn tekoon, opiskeluihin, perhesuhteiden ja sosiaalisen verkoston ylläpitämiseen palvelusaikana
ovat varusmiehiä paremmat.
Palvelusmuotojen hyvin erilaisista suorittamisolosuhteista huolimatta siviilipalveluksen kokonaiskestolla tulisi olla merkittävin painoarvo punnittaessa
palvelusmuotojen kokonaisrasittavuutta.” (HE 140/2007 vp, s. 31–32).
Nykyisin varusmiespalveluksessa palvelusajat jakaantuvat seuraavasti:
Palvelusaika, vrk

Suorittajien osuus, %180 vrk

40

270

15

362

45

Varusmiesten yleisin palvelusaika on 12 kuukautta. Laskennallinen keskimääräinen
palvelusaika on 275 vuorokautta eli hieman yli yhdeksän kuukautta.
Työryhmä katsoo, että siviilipalvelusajan pituutta ei ole nyt tarvetta
lyhentää. Jos varusmiespalvelusaikaa lyhennetään, on asiaa syytä tarkastella uudelleen. Työryhmän mielestä olisi kuitenkin perusteltua selvittää,54olisiko oikeuden- ja tarkoituksenmukaista, että erityisen paljon julkista hyötyä
palvelevissa tehtävissä, jotka olisivat luonteeltaan erittäin intensiivisiä, palvelusaika olisi ns. tavanomaista siviilipalvelusta lyhyempi. Asiaa tulisi lähestyä palveluksen kokonaisrasittavuuden tarkastelun kautta. Tällaisiin tehtäviin
tulisi olla perusteellinen koulutus, ja osallistujilla tulisi olla velvollisuus osallistua toimintaan myös siviilipalveluksen päättymisen jälkeen. Kyseeseen voisivat tulla esimerkiksi pelastusalaan liittyvät tehtävät.

7.5 Siviilipalvelusvelvollisten tosiasiallinensijoitettavuus poikkeusoloissa
Työryhmän tehtävänä oli myös arvioida siviilipalvelusvelvollisten tosiasiallista sijoitettavuutta poikkeusoloissa. Valtioneuvoston selonteossa, Suomen turvallisuus- ja
puolustuspolitiikka 2009, todetaan, että siviilipalvelusta tulee jatkossa kehittää siihen suuntaan, että sen sisältö palvelee yhteiskunnan erilaisia kriisivalmiuksia. Siviilipalvelusvelvolliset tulee ottaa huomioon varauduttaessa erilaisiin kriiseihin.
Siviilipalveluslaissa säädetään, että siviilipalvelusvelvollisten peruskoulutusjaksolla annetaan väestönsuojeluun ja pelastustoimintaan liittyviä yleisiä valmiuksia(2 §). Siviilipalvelusrekisteriä pidetään mm. siviilipalvelusvelvollisten poikkeusolojen aikaista sijoittamista varten (87 §).
Siviilipalveluksen kehittämisen kannalta on ratkaisevaa, pyritäänkö siviilipalveluksella vastaamaan mahdollisiin poikkeusolojen turvallisuusuhkiin ja tilanteisiin vai pyritäänkö siviilipalveluksella saavutettava hyöty hyödyntämään välittömästi. Tämä koskee niin kaikille siviilipalvelusvelvollisille annettavaa peruskoulutusta kuin palveluspaikoilla suoritettavaa työpalvelua.
Poikkeusoloissa ja kriisitilanteissa nykyaikaisen yhteiskunnan resurssitarpeet
kohdistuvat erityisesti eri alojen asiantuntijoihin, esimerkiksi terveydenhuollon ja
pelastusalan ammattihenkilöstöön. Tällaista erityisosaamista vaativaa henkilöstöä
on vaikea tai jopa mahdoton korvata. Nykyaikainen yhteiskunta ja sen järjestelmät
ovat varsin monimutkaisia. Useissa, nimenomaan pelastus- ja terveydenhuollon tehtävissä, maallikot saattavat jopa vaarantaa oman tai muiden henkilöiden turvallisuuden. Lisäksi ei-ammattilaiset tarvitsevat paljon ammattihenkilöstön ohjausta ja valvontaa, joten lisähenkilöstöstä koituva hyöty saatetaan menettää. Näin ollen poikkeusoloissa eri toiminnoissa tarvittavan lisähenkilöstön on pääsääntöisesti oltava
ao. alan tai siihen läheisesti liittyvän alan koulutuksen tai relevanttia työkokemusta
omaavia henkilöitä.
Ruotsissa on aikanaan kokeiltu siviilipalvelusvelvollisten kouluttamista pelastuslaitosten käyttöön, mutta sisäasiainministeriöstä saadun tiedon mukaan tästä luovuttiin, koska pelastuslaitokset eivät kokeneet tarvitsevansa tällaista henkilöstöä.
Lisäksi siviilipalvelusvelvollisista aiheutui pelastuslaitoksille majoitukseen, muonitukseen ja ylläpitoon liittyviä velvollisuuksia.

55
54

Poikkeusoloissa lisäresurssitarpeita omaavat organisaatiot suunnittelevat poikkeusolojen toimintansa jo normaalioloissa. Henkilöstöresurssien suunnittelu ja
varaaminen on kiinteä osa poikkeusolojen suunnittelua. Tiedossa ei ole, että esimerkiksi pelastusalan organisaatioilla olisi tarpeita niin sanottujen maallikoiden käyttämiseen poikkeusoloissa. Organisaatiot, esimerkiksi pelastuslaitokset, sairaalat
ja muut terveydenhuollon yksiköt, hankkivat tarvitsemansa lisähenkilöstön muun
muassa sisäisin siirron, tehtäviä priorisoimalla ja palkkaamalla mahdollisuuksien
mukaan lisähenkilöstöä. Yhteiskunta voi tukea tätä informaatio-ohjauksella esimerkiksi ELY-keskusten toimesta.
Ääritilanteessa voidaan valmiuslain (1080/1991) 21–24 §:ssä säädetyllä tavalla
velvoittaa ihmisiä osoitettuihin työtehtäviin. Lain 22 §:ssä on nimenomainen säännös, joka koskee terveydenhuoltoalan henkilöstöä. Näin saadaan käyttöön henkilöt,
joilla on relevanttia osaamista, mutta jotka eivät ole asianomaisen toimialan tehtävissä (esimerkiksi nykyisin jonkin toisen toimialan tehtävissä työskentelevät henkilöt ja viime vuosien aikana eläkkeelle siirtyneet alan työntekijät). Tarvittaessa voidaan työvelvollisuutta käyttäen tietenkin myös ohjata maallikoita tehtäviin, jotka
ovat tarkoituksenmukaisesti ja turvallisesti suoritettavissa ilman erityisosaamista,
ja joissa tarvitaan paljon työntekijöitä.
Kriisitilanteessakin yhteiskunnan tulee jatkaa toimintaansa mahdollisimman häiriöttömästi. Siksi onkin syytä ottaa huomioon, että siviilipalvelusvelvollisten irrottaminen ja käyttäminen joissakin kohteissa aputyövoimana aiheuttaa sen, että henkilöt ovat poissa omista normaaliolojen tehtävistään, joissa he todennäköisesti ovat
ammattilaisia ja siten avainhenkilöitä organisaatioissaan.
Henkilöstön varaaminen ja sijoittaminen poikkeusoloja varten vaatii huolellisista
suunnittelua ja hallinnointia. Puolustusvoimilla on järjestelmä, jossa asevelvolliset
ovat sijoitettuna sodan ajan tehtäviin (joukkoihin). Vastaavan järjestelmän luominen
siviilipalveluksen puolelle (siviilivaranto) ei ole tarkoituksenmukaista, eikä nykyinen siviilipalvelusrekisteri sellaisenaan siihen sovellu. Järjestelmän ylläpito vaatisi
huomattavia resursseja, mm. yksittäisiä henkilöitä koskevien osoite- yms. tietojen
ylläpidon osalta sekä poikkeusolojen sijoituspaikkojen hallinnoinnin osalta (mihin
tehtäviin ja organisaatioihin siviilipalvelusvelvollisia sijoitettaisiin, sijoitusten tarkistaminen ja päivittäminen jne.). Lisäksi tehtäviin varaaminen vaatisi paljon käytännön valmisteluita ja järjestelyitä (muun muassa, miten palvelukseen kutsuminen tapahtuu teknisesti) sekä operatiivisen järjestelmän palvelukseen kutsumisesta
päättämiseksi eri tilanteissa.
Siviilipalvelusvelvollisten käytettävyys työpalvelujakson aikana erilaisissa kriisitilanteissa vaatisi myös edellä kuvattuja järjestelmiä. Lisäksi sillä, että siviilipalvelusvelvollinen saattaa joutua työpalvelun aikana komennukselle joihinkin muihin tehtäviin, vähentäisi palveluspaikkojen kiinnostusta käyttää siviilipalvelusvelvollisia,koska palveluspaikoille on tärkeää pystyä allokoimaan resursseja pitkäjänteisesti.
Sijoitettavuus poikkeus- tai kriisitilanteiden varalle toteutuu jollakin tapaa jonykyisellään vapaaehtoisuuteen perustuen niiden siviilipalvelusvelvollisten osalta,
56

jotka saavat öljyntorjuntakoulutuksen. He voivat liittyä WWF:n vapaaehtoisiin öljyntorjuntajoukkoihin. Tiedossa on, että hyvin harvat siviilipalvelusvelvolliset lähtevät mukaan tähän toimintaan, joten tosiasiallisesti annettu koulutus jää hyödyntämättä. Lisäksi on otettava huomioon, että vaikka siviilipalvelusvelvollinen liittyisikin öljyntorjuntajoukkoihin, ei öljyntorjuntatehtäviä, joissa käytettäisiin vapaaehtoisia, ole kovin usein.
Öljyntorjunnassa tarvitaan suuria sekä hyvin organisoituja ja johdettuja joukkoja.
Yksittäisillä kansalaisilla ei ole roolia öljyntorjuntatehtävissä. Jos öljyntorjuntakoulutusta jatketaan Siviilipalveluskeskuksessa, olisikin merkityksellistä, että koulutukseen käytettyjä resursseja vastaan saataisiin yhteiskunnalle tosiasiallista hyötyä siten, että esimerkiksi WWF:n öljyntorjuntajoukkoihin saataisiin reserviä koulutetuista siviilipalvelusvelvollisista. Siksi rekrytointia öljyntorjuntajoukkoihin tulisi
merkittävästi tehostaa. Tulisi harkita, onko koulutuksen antaminen pelkästään hyvä
tietää –tasolla tarkoituksenmukaista, jollei siviilipalvelusvelvollisilla itsellään ole
motivaatiota hyödyntää taitoja. Vastaavalla ajalla ja resursseilla voitaisiin kouluttaa
vastaavasti joitakin muita arjen turvallisuustaitoja.
Työryhmä esittää, että:a)Luovutaan tavoitteesta käyttää siviilipalvelusvelvollisia kriisitilanteessa joissakin erityisissä tehtävissä, ts. siviilipalvelusvelvollisia koskevan sijoittamissuunnitelman laatimisesta. Tämä edellyttäisi lainsäädäntömuutoksia. Muutoksella olisi pieniä vaikutuksia peruskoulutusjakson sisältöön, mutta työpalveluun ei mitään vaikutuksia. Työvoimansaanti kriisitilanteissa on turvattu valmiuslain säännöksillä.

2)

Kohdennetaan peruskoulutusjakson turvallisuuskoulutus normaaliolojen riskeihin ja vahvistamaan arjen turvallisuutta. Koska koulutus
johtuen mm. ajan rajallisuudesta, jää melko pintapuoliseksi ja teoriapainotteiseksi, on tarkoituksenmukaista kohdentaa tavoitteet tähän. Nämä
taidot tukevat myös toimintaa mahdollisissa poikkeusoloissa ja palvelevat yhteiskunnan kokonaisturvallisuutta kartuttamalla yksilön henkilökohtaisia kriisivalmiuksia.

3)

Kannustetaan siviilipalvelusvelvollisia hyödyntämään ja syventämään koulutuksessa saamiaan turvallisuustaitoja myöhemmin
elämässään tuomalla peruskoulutusjaksolla esille vapaaehtoisten järjestöjen turvallisuustyötä ja mahdollisuuksia toimia järjestöissä yhteiskunnan hyödyksi. Tällaisia järjestöjä voisivat olla mm.
Suomen Punainen Risti, vapaapalokunnat, WWF-Suomi, Vapaaehtoinenpelastuspalvelu.

Vaikka siviilipalvelusvelvollisia koskevan sijoittamissuunnitelman laatimisesta luovuttaisiin, olisi osalla siviilipalvelusvelvollisista sellaista osaamista, jonka vuoksi
56
57

heillä olisi sijoitus johonkin kriisiajan organisaatioon. Siksi olisi tarkoituksenmukaista, että asevelvollisuuden yhteiskunnallisia vaikutuksia selvittäneen työryhmän esittämällä tavalla kehitettäisiin keskitetty henkilöiden varausrekisteri, jossa
on muiden viranomaisten kuin puolustusvoimien poikkeusolojen tehtävät (Suomalainen asevelvollisuus s. 52 ja 55). Asian jatkoselvittely voisi kuulua luontevasti
sisäasiainministeriölle.

7.6 Naiset siviilipalveluksessa
Työryhmän mielestä yhdenvertaisuuden vuoksi naisilla tulisi olla, ainakin vapaaehtoisena, mahdollisuus suorittaa siviilipalvelus samaan tapaan
kuin asepalvelus.
Naisille suunnatun vapaaehtoisen siviilipalveluksen kiinnostavuutta voitaneen arvioida naisten vapaehtoiseen asepalvelukseen hakeutumisen perusteella. Viime vuosina noin 500 naista on vuosittain hakeutunut suorittamaan naisten vapaaehtoista
asepalvelusta. Vuosittain noin 400 naista (noin 1 % naisikäluokasta) aloittaa vapaaehtoisen asepalveluksen ja noin 300 suorittaa sen loppuun asti. Naisista siis 25 %keskeyttää palveluksen. Naisilla on oikeus keskeyttää varusmiespalvelus omalla
ilmoituksellaan 45 ensimmäisen palveluspäivän aikana. Toisaalta palveluksen loppuun asti suorittavat naiset ovat varsin motivoituneita (Suomalainen asevelvollisuus s. 47).
Voitaneen siis arvioida, että mahdollisen naisten vapaaehtoisen siviilipalveluksen suosio jäisi kokonaisuuden kannalta melko marginaaliseksi. Joillekin naisille siviilipalvelus voisi toimia työharjoittelun omaisena mahdollisuutena saada
työkokemusta henkilön kannalta mielenkiintoiselta alalta ja mahdollisesti auttaa myös työpaikan saamisessa. Tällä voisi olla merkitystä yksilön kannalta erityisesti tilanteessa, jossa työllistyminen on esimerkiksi taloudellisen taantuman
takia vaikeaa.
Vaikka naisten kiinnostus vapaaehtoiseen siviilipalvelukseen olisi vapaaehtoisen asepalveluksen luokkaa, nykyjärjestelmä kykenisi sen vaivatta hoitamaan, eikä
yhteiskunnalle aiheutuisi merkittäviä lisäkustannuksia. Siviilipalveluksen suorittamiseen motivoituneiden naisten voitaneen uskoa hankkivan itselleen jo ennakkoon
palveluspaikan työpalvelua varten. Tulisi erityisesti arvioida, olisiko siviilipalveluksen avaamisella naisille myönteisiä vaikutuksia koko siviilipalvelusjärjestelmälle ja
sen julkiselle kuvalle sekä lisäisikö se siviilipalveluksessa olevien miesten palvelusmotivaatiota, kuten on tapahtunut puolustusvoimissa naisten vapaaehtoisen asepalveluksen myötä.
Siviilipalveluksen avaaminen naisille edellyttäisi lainsäädäntötoimia. Sen perustana voisi olla erityislaki, joka mahdollistaa naisille vapaaehtoisen siviilipalveluksen suorittamiseen. Selvitettävänä olisi varmastikin lukuisia kysymyksiä, jotka liittyvät esimerkiksi palveluksen keskeyttämiseen, kurinpitotoimiin ja palvelusehtoihin.
58

7.7 Siviilipalveluksen aikainen liikuntakasvatus
Työryhmän mielestä kansanterveyden edistämisen näkökulmasta olisi
tarkoituksenmukaista, että siviilipalvelusvelvollisia kannustettaisiin
ja ohjattaisiin terveisiin elämäntapoihin ja liikuntaharrastukseen vastaavaan tapaan kuin varusmiespalveluksessa. Tästä olisi tarpeen säätää
siviilipalveluslaissa.
Liikuntakoulutuksen määrän lisäämisen esteenä siviilipalveluksen peruskoulutusjaksolla nykykäytännöllä on se, että siviilipalvelusvelvollisten terveydentila tuleeolla tarkastettu, ennen kuin heidät voidaan velvoittaa liikuntakoulutukseen. Käytännössä lääkärintarkastukset saadaan suoritettua koko koulutuserälle vasta ennen
viimeistä koulutusviikkoa. Viimeiselle viikolle on opetusohjelmassa tavanomaisesti
suunniteltu yksi palvelusohjelman mukainen liikuntasuoritus.
Koulutusohjelman mukaisen liikunnan määrää voitaisiin lisätä tekemällä lääkärintarkastukset heti ensimmäisellä koulutusviikolla. Lääkärintarkastuksissa voitaisiin tarpeen mukaan käyttää ulkopuolista työvoimaa. Tästä aiheutuisi jonkin verran lisäkustannuksia.
Nousujohteisuuden ja motivaation lisäämiseksi voitaisiin siviilipalvelusvelvollisille tehdä kuntotestaus palveluksen alussa Siviilipalveluskeskuksessa ja lopputestaus ennen kotiutumista samoilla testeillä kuin varusmiespalveluksessa ikäluokan tieteellisen vertailtavuuden säilyttämiseksi. Tämä voitaisiin toteuttaa esimerkiksi ostopalveluna kaupallisilta toimijoilta työpalveluspaikkakunnilla. Jos palvelusta kehitetään siten, että siihen liittyy Siviilipalveluskeskuksessa suoritettava päätösjakso, kuntotestaus ja kunto-ohjelman laatiminen voitaisiin toteuttaa osana sitä
(kts. luku 7.2).
Lisäksi melko pienellä resursoinnilla olisi toteutettavissa kunto-ohjelman laatiminen sekä siviilipalveluksen ajaksi että myös palveluksen jälkeistä aikaa varten.
Liikuntakasvatuksen osalta tulee ottaa huomioon, että siviilipalvelusvelvollisilleei ole ohjattua liikuntaa kuin peruskoulutusjaksolla. Koska peruskoulutusjakso on
kestoltaan varsin lyhyt (neljä viikkoa), ei sen aikana voida tehokkaallakaan liikuntakoulutuksella saada aikaan muutoksia liikuntatottumuksissa. Siksi olisi tärkeää,
että liikuntaan kannustettaisiin työpalvelun aikana ja siihen tarjottaisiin mahdollisuuksia. Yksi mahdollisuus olisi kannustaa palveluspaikkoja tarjoamaan siviilipalvelusvelvollisten käyttöön samoja liikuntamahdollisuuksia kuin palkatulle henkilöstölle (esimerkiksi kuntosali tai liikuntaryhmät). Toisaalta palveluspaikoille lienee
vaikeaa asettaa esim. velvoitetta tarjota siviilipalvelusvelvollisille liikuntamahdollisuuksia tai valvoa liikuntasuorituksia.
Työpalvelun aikaisen liikunnan toteuttaminen pakollisina suoritteina vaatisi
muun muassa muutosta siviilipalveluslakiin ja on muistakin syistä johtuen epärealistista. Vapaaehtoiseen liikuntaan työpalvelun aikana voitaisiin kannustaa esimerkiksi kuntoisuuslomilla, jotka voisivat olla sidottuja liikuntasuoritusten määrään.
58
59

Tähän liittyy tosin monia haasteita, mm. liikuntasuoritusten varmentaminen ja tasapuolisuuden säilyttäminen varusmiespalvelukseen nähden. Varusmiehillä viikkoohjelman mukaiseen liikuntakoulutukseen osallistuminen ei tuota kuntoisuuslomaa.

7.8 Eräitä muita kehittämisehdotuksia
Kutsuntojen kehittäminen

Maanpuolustusvelvollisuuden ensimmäinen näkyvä merkki nuorille miehille ovat
kutsunnat. Tällä hetkellä puolustusvoimat järjestää kutsunnat, joten tilaisuuksissa paino on luonnollisesti varusmiespalveluksen suorittamisessa. Siviilipalvelus voitaisiin tuoda kutsunnoissa paremmin esille kertomalla, mitä siviilipalvelus on. Tiedon antamisessa kutsuntavelvollisille voitaisiin hyödyntää ainakin osin
verkkomateriaaleja.
Nykyisin jopa 20 % miespuoleisesta ikäluokasta karsiutuu pois suorittamatta minkäänlaista palvelusta. Heistä osa voi olla suuressa vaarassa syrjäytyä. Tähän on jo
kiinnitetty huomiota niin sanotulla ”aikalisä”-hankkeella. Tulisiko siviilipalveluksenkin jotenkin pyrkiä vastaamaan myös tähän väestönosaan? Työryhmä kiinnittää
huomiota eri palvelusmuotojen ulkopuolelle jäävien nuorten miesten syrjäytymisriskiin, vaikka se ei suoranaisesti kuulunutkaan työryhmän tehtäväksiantoon. Syrjäytymisestä aiheutuu yksilölle suuria haittoja, ja nuoren aikuisen syrjäytyminen tuleeyhteiskunnalle taloudellisesti erittäin kalliiksi.
Asevelvollisuuden yhteiskunnallisia vaikutuksia selvittäneen työryhmän raportin (Suomalainen asevelvollisuus) mukaan kutsuntatilaisuus on erinomainen tilaisuus tavoittaa syrjäytymisvaarassa olevat nuoret. Raportin mukaan kutsuntoja voisivat käyttää hyväkseen yhä useammat viranomaiset ja muut toimijat yhteiskunnallisten myönteisten vaikutusten maksimoimiseksi. Puolustusministeriö ja puolustusvoimat ovat ryhtyneet toimenpiteisiin kutsuntatilaisuuden kehittämiseksi. Tarkoituksena on kokeilla ja kerätä kokemuksia eri toimijoiden osallistumisesta kutsuntatilaisuuteen syksyllä 2011.
Jos kutsuntoja kehittämällä varusmiespalveluksen keskeyttävien määrä vähenisi,
alentaisi se osaltaan myös puolustusvoimien kustannuksia.
Siirtyminen varusmiespalveluksesta siviilipalvelukseen

Asevelvollisuuden yhteiskunnallisia vaikutuksia selvittäneen työryhmän raportissa(Suomalainen asevelvollisuus s. 45) esitetään ajatus, että henkilö siirtyisi siviilipalvelukseen suoraan varusmiespalveluksesta. Raporttia varten tehdyssä tutkimuksessa varusmiespalveluksen keskeyttäneistä ja siviilipalvelukseen siirtyneistä lähes
kaikki olivat sitä mieltä, ettei varusmiespalveluksen keskeyttämisen ja siviilipalveluksen alkamisen välisen tauon pituudella olisi ollut vaikutusta keskeyttämispäätökseen ja siviilipalvelukseen hakeutumiseen.
Käytännössä hyvin nopea siirtyminen siviilipalvelukseen on hankala toteuttaa.
Kesken varusmiespalveluksen siviilipalvelukseen hakeutuva voi joutua odottamaan
60

pitkänkin aikaa ennen kuin hän pääsee jatkamaan palvelustaan. Peruskoulutusjaksot Lapinjärvellä alkavat kerran kuussa, eikä aina voida taata, että seuraavaksi alkavassa koulutuserässä on tilaa.
Työryhmän mielestä olisi perusteltua, että varusmiespalveluksensa keskeyttävä pääsisi siviilipalvelukseen kuuluvaan peruskoulutukseen mahdollisimman nopeasti keskeyttämisen jälkeen, jotta siviilipalvelus ei olennaisesti hidastaisi muita tulevaisuuden suunnitelmia erityisesti jatko-opintojen osalta. Tämä tukisi muun muassa tavoitetta pidentää työuria.
Palautteen kerääminen siviilipalveluksen suorittamisesta

Työryhmän mielestä siviilipalveluksessa tulee toteuttaa kartoittava alkukysely palveluksen alussa (Lapinjärven koulutuskeskuksessa) ja toinen kysely
palveluksen päättyessä vastaavaan tapaan kuin asepalveluksessa. Käytännön toteutuksessa voitaisiin hyödyntää jotakin verkkosovellusta ja puolustusvoimien kokemuksia vastaavantyyppisistä kyselyistä.
Alkukyselyllä voitaisiin selvittää siviilipalvelusvelvollisten odotuksia ja taustoja.
Loppukyselyllä voitaisiin selvittää siviilipalveluksen aikana saatuja kokemuksia ja
oppeja sekä peruskoulutusjakson ja ylipäätänsä siviilipalveluksen kehittämismahdollisuuksia. Siviilipalveluskeskus tulisi velvoittaa seuraamaan kyselyiden tuloksia. Niitä voitaisiin käyttää peruskoulutuksen, työpalvelun ja koko siviilipalvelujärjestelmän kehittämiseen. Lisäksi palautteita voitaisiin käyttää tukena työpalvelupaikkojen valvonnassa.

60
61

Liite 1
Eriävä mielipide

12 kuukauden siviilipalveluksen kokonaisrasittavuus on huomattavasti suurempi
kuin lyhimmän varusmiespalveluksen. Varusmiespalveluksen keskimääräinen
pituus on 275 vuorokautta, eli hieman yli yhdeksän kuukautta. Käytännössä yksittäinen varusmies pystyy myös omilla toimintatavoillaan itse vaikuttamaan palvelusaikansa pituuteen. Siviilipalveluksessa samaa vaihtoehtoa ei ole, mikä korostaa varusmies- ja siviilipalvelusaikojen keskinäistä epätasa-arvoisuutta. Palvelusajan kansantaloudelliset ja yhteiskunnalliset vaikutukset syntyvät siitä, miten kauan ihminen on
poissa työelämästä tai opinnoistaan. Myös tästä näkökulmasta 12 kuukauden siviilipalveluksen kuormittavuus on yhä huomattavasti suurempi kuin lyhimmän tai edes
pituudeltaan keskimääräisen varusmiespalveluksen.
Me allekirjoittaneet katsomme että ylläesitetyt puoltavat siviilipalvelusajanlyhentämistä.
Eekku Aromaa				Tarja Cronberg

Suomen Sadankomitea ry		

Suomen Rauhanliitto

pääsihteeri				puheenjohtaja

62

Liite 2
Eriävä mielipide

Siviilipalveluksen kehittämistyöryhmän jäsenenä yhdyn työryhmän ehdotuksiin
lukuun ottamatta siviilipalvelusajan pituutta koskevaan ehdotukseen. Työryhmän
raportin sivulla 6 työryhmän keskeiset ehdotukset kohdassa todetaan, että ”Työryhmä katsoo, että siviilipalvelusajan pituutta ei ole nyt tarvetta lyhentää.”
Aihepiiriä ei käsitelty työryhmässä riittävän perusteellisesti, jotta asiaan voisi
ottaa kantaa. Toiseksi siviilipalvelusajan pituuden osalta työryhmämenettely erosi
muiden ehdotusten valmistelusta. Työryhmässä pyrittiin muiden ehdotusten osalta
saavuttamaan yksimielisyys, mutta siviilipalvelusajan pituuden osalta käytäntö oli
toinen. Työryhmän todettua, ettei sillä ollut yksimielisyyttä siviilipalvelusajasta,
ehdotukseen päädyttiin äänestyksen kautta.
Siviilipalvelusajan pituutta arvioitaessa tulisi varusmiespalvelusajan pituuden
ohella samalla huomioida myös muita näkökulmia. Vuoden 2007 hallituksen esityksen (HE 140/2007 vp) yleisperusteissa (s. 25) todettiin muun muassa, että:”Siviilipalvelus rajoittaa yksilön toimintamahdollisuuksia, katkaisee väliaikaisesti mahdollisen työuran ja pidentää opiskeluaikaa. Valtion kannalta haittanäkökulma on erityisen suuri työelämässään ja opinnoissaan aktiivisten nuorten kohdalla, koska valtio menettää verotuloja ja siviilipalvelusvelvollisen valmistuminen
oppilaitoksista viivästyy. Siviilipalveluksen keston lyheneminen 362 vuorokauteen
vähentäisi niiden opiskelijoiden määrää, jotka maanpuolustusvelvollisuuden suorittamisen takia menettävät kaksi opintovuotta ja pienentäisi siten omalta osaltaan
edellä mainittuja haittavaikutuksia.”
Siviilipalveluksen ja varusmiespalveluksen kokonaisrasittavuuden vertailuun liittyen kyseisen hallituksen esityksen yksityiskohtaisissa perusteluissa (s. 31-32) huomautettiin myös, että:”Palvelusmuotojen hyvin erilaisista suorittamisolosuhteista huolimatta siviilipalveluksen kokonaiskestolla tulisi olla merkittävin painoarvo punnittaessa palvelusmuotojen kokonaisrasittavuutta. Palveluksen kokonaiskesto ratkaisee sen, miten
pitkään asianomainen on sidoksissa palveluksen suorittamiseen ja poissa normaalin kokoaikatyön tai opiskelun piiristä. Palvelusajan pituudella on myös merkittävä
vaikutus taloudellisten asioiden hoitamisen ja muun muassa velkojen maksukyvyn
kannalta.”
Työryhmässä ei käsitelty siviilipalvelusajan pituutta tästä näkökulmasta, eikä
ryhmän käytössä ollut tietoa siitä, missä määrin siviilipalveluksen keston lyhentämisen 362 päivään katsotaan pienentäneen edellä mainittuja haittavaikutuksia. Vaikka
kyseinen lakimuutos on kohtuullisen tuore ja kokemusta sen käytännön vaikutuksista on vasta rajallisesti, siviilipalvelusajan pituuteen on vaikea ottaa kantaa ilman
selvitystä asiasta.
63
62

Suomalainen siviilipalvelus nähdään usein myös edelleen rankaisevan pitkänä
vaihtoehtona asepalvelukselle.
Maire Kolimaa
neuvotteleva virkamies
Sosiaali- ja terveysministeriö

64

Liite 3

Siviilipalveluslaki 28.12.2007/1466
Eduskunnan päätöksen mukaisesti säädetään:

1 lukuYleiset säännökset
1§
Soveltamisala
Tässä laissa säädetään maanpuolustusvelvollisuuteen perustuvasta siviilipalvelusvelvollisuudesta.
Asevelvollinen, jonka vakaumukseen
perustuvat syyt estävät häntä suorittamasta
asevelvollisuuslaissa (1438/2007) säädettyä palvelusta, vapautetaan sen suorittamisesta ja määrätään suorittamaan siviilipalvelusta niin kuin tässä laissa säädetään.
Tätä lakia sovelletaan myös naiseen,joka hakeutuu siviilipalvelukseen naisten
vapaa-ehtoisesta asepalveluksesta annetunlain (194/1995) 4 §:n 1 momentissa säädetyn määräajan jälkeen.
2§
Määritelmät
Tässä laissa tarkoitetaan:1) siviilipalvelusvelvollisella henkilöä, joka on hyväksytty suorittamaansiviilipalvelusta;
2) siviilipalveluspaikalla viranomaista
ja yhteisöä, jonka siviilipalveluskeskus on
hyväksynyt siviilipalveluspaikaksi;3) peruskoulutusjaksolla siviilipalvelus-keskuksessa siviilipalveluksen alkaessa suoritettavaa palvelusjaksoa, jonka
tarkoituksena on tukea yleisiä kansalaisvalmiuksia, antaa väestönsuojeluun japelastustoimintaan liittyviä yleisiä valmiuksia sekä antaa valmiudet työpalvelun
suorittamiselle;4) työpalvelulla siviilipalveluspaikassa
peruskoulutusjakson jälkeen suoritettavaa
siviilipalvelusta;
5) siviilivarannolla siviilipalveluksen
suorittaneita taikka asevelvollisuuslain tai
naisten vapaaehtoisesta asepalveluksesta

annetun lain mukaisen palveluksen jälkeen siviilipalvelukseen hyväksyttyjä henkilöitä sen vuoden loppuun, jona he täyttävät 50 vuotta;
6) lisävarannolla siviilipalvelusvelvollisia, jotka eivät ole vielä aloittaneet siviilipalveluksen suorittamista tai ovat sen keskeyttäneet, sekä siviilipalvelusvelvollisia,
jotka eivät enää kuulu siviilivarantoon,
sen vuoden loppuun, jona he täyttävät 60
vuotta;7) täydennyspalveluksella asevelvollisuuslain tai naisten vapaaehtoisesta asepalveluksesta annetun lain mukaisen palveluksen jälkeen siviilipalvelukseen hyväksytyille annettavaa täydennyskoulutusta.
3§
Siviilipalveluksen sisältö
Siviilipalvelukseen kuuluu peruskoulutusjakso, yhteiskunnalle hyödyllinen siviililuonteinen työpalvelu, täydennyspalvelus, ylimääräinen palvelus ja liikekannallepanon aikainen palvelus.
Työpalvelu suoritetaan lähinnä sosiaalija terveydenhuollon, opetus- ja kulttuuritoimen, pelastustoimen, väestönsuojelun
tai ympäristönsuojelun tehtävissä.
4§
Siviilipalvelusaika
Siviilipalvelusaika on 362 päivää.
5§
Siviilipalvelusvelvollisuus
Siviilipalvelusvelvollinen on palveluksessa taikka kuuluu siviilivarantoon tai
lisävarantoon.
Siviilipalvelukseen sisältyvä peruskoulutus- ja työpalveluvelvollisuus päättyvät
sen vuoden lopussa, jona siviilipalvelusvelvollinen täyttää 30 vuotta.
65

2 luku
Siviilipalvelusviranomaiset
6§
Työ- ja elinkeinoministeriö ja siviilipalvelusasiain neuvottelukunta
Työ- ja elinkeinoministeriö johtaa, ohjaa
ja kehittää siviilipalvelusta.
Työ- ja elinkeinoministeriön apuna siviilipalveluksen kehittämisessä ja suunnittelussa toimii valtioneuvoston asettama siviilipalvelusasiain neuvottelukunta. Neuvottelukunnan toimikaudesta, kokoonpanosta
ja tarkemmista tehtävistä säädetään valtioneuvoston asetuksella.
7§
Siviilipalveluskeskus
Siviilipalveluskeskuksena voi toimia
valtion tai kunnan viranomainen.
Siviilipalveluskeskuksen tehtävät ovat:
1) siviilipalvelusvelvollisten palvelukseen määrääminen;
2) siviilipalvelusvelvollisten kouluttaminen;
3) siviilipalvelusvelvollisten valvonta;
4) passilain (671/2006) 8 §:ssä tarkoitetun siviilipalvelustodistuksen antaminen
siviilipalvelusvelvollisille ennen siviilipalveluksen alkamista;
5) siviilipalvelusvelvollisten majoituskustannusten korvaamisen toimeenpano;6) siviilipalveluksen muu käytännön
toimeenpano.
Siviilipalveluskeskuksena toimii Lapinjärven koulutuskeskus viranomaisasemassa
työ- ja elinkeinoministeriön alaisuudessa.
Työ- ja elinkeinoministeriö korvaa
siviilipalveluskeskukselle sen toiminnasta aiheutuvat kustannukset sopimuksen
mukaan.
8§Siviilipalveluspaikat
Siviilipalveluspaikan tehtävänä on siviilipalvelusvelvollisen palvelustehtävien
66

määrääminen, palvelustehtäviin liittyvän
perehdyttämisen järjestäminen sekä siviilipalvelusvelvollisen ylläpito, palvelukseen
liittyvä valvonta ja rekisteritietojen ylläpitäminen palveluksen aikana. Lisäksi siviilipalveluspaikan on pyydettäessä annettava
palveluksessaan olevalle siviilipalvelusvelvolliselle passin hakemista varten passilain
8 §:ssä tarkoitettu siviilipalvelustodistus.
Siviilipalveluspaikkana voi toimia siviilipalveluskeskus tai sen hyväksymä:
1) valtion viranomainen tai liikelaitos,
valtion itsenäinen julkisoikeudellinen laitos tai julkisoikeudellinen yhdistys;2) kunnan viranomainen;
3) uskonnonvapauslain (453/2003)
2 §:ssä tarkoitettu uskonnollinen yhdyskunta tai sen seurakunta;
4) yleishyödyllistä toimintaa harjoittava
yksityisoikeudellinen yhteisö, yhdistys tai
säätiö.
Siviilipalveluspaikkana ei voi kuitenkaan toimia:
1) puoluerekisteriin merkitty puolue;2) työmarkkinajärjestö;3) yhteisö, jonka pääasiallisena tarkoituksena on voiton tai muun välittömän
taloudellisen ansion hankkiminen yhteisölle tai sen toimintaan osallisille.
Siviilipalvelusasioita käsittelevä siviilipalveluskeskuksen ja siviilipalveluspaikan
henkilöstö toimivat tämän lain mukaisia
tehtäviä hoitaessaan virkavastuulla.
9§
Siviilipalveluspaikkahakemuksen käsittely ja siviilipalveluspaikkaoikeuden
peruuttaminen
Siviilipalveluskeskus päättää siviilipalveluspaikan hyväksymisestä hakemuksesta. Hakemus on tehtävä kirjallisesti jasiihen tulee sisältyä tarpeelliset tiedot hakijan edellytyksistä selviytyä siviilipalveluspaikalta edellytettävistä taloudellisista ja
hallinnollisista velvoitteista. Hakemukseen
ja sen hyväksymistä koskevaan päätökseen
on sisällytettävä myös tieto 45 §:ssä tarkoitetusta siviilipalvelusvelvollisten valvonnasta vastaavasta henkilöstä.
Siviilipalveluskeskuksen on pyydettävä siviilipalveluspaikkahakemuksesta

pääesikunnan lausunto ennen 8 §:n 2
momentin 3 kohdassa tarkoitetun uskonnollisen yhdyskunnan ja saman momentin
4 kohdassa tarkoitetun yhteisön hakemuksen ratkaisemista.
Jos siviilipalveluspaikka olennaisesti laiminlyö 8 §:n 1 momentissa tarkoitetut velvoitteensa, siviilipalveluskeskus voi siviilipalveluspaikkaa kuultuaan peruuttaa siltä
oikeuden toimia siviilipalveluspaikkana.
Peruuttamispäätös on tehtävä kirjallisesti.
Päätös ei estä uuden siviilipalveluspaikkahakemuksen tekemistä.
10 §Siviilipalvelusvelvollistensijoitusvelvollisuus
Ilman siviilipalveluspaikkaa jäävien
siviilipalvelusvelvollisten määrän ylittäessä siviilipalveluskeskuksen majoitusja työhönsijoitusresurssit valtioneuvoston on määrättävä viipymättä työ- ja elinkeinoministeriön esittelystä eri ministeriöiden hallinnonaloille siviilipalvelukseen
sijoitettavien siviilipalvelusvelvollisten
vähimmäislukumäärä.
11 §Tarkemmat säännökset
Siviilipalveluspaikkahakemuksen käsittelystä säädetään tarkemmin valtioneuvoston asetuksella.
Siviilipalveluskeskuksen henkilökunnasta ja henkilöstön kelpoisuusvaatimuksista säädetään valtioneuvoston asetuksella.
3 lukuSiviilipalvelusvelvollisuuden
alkaminen ja siviilipalveluspaikan
määräytyminen
12 §Siviilipalvelukseen hakeminen
Asevelvollinen voi hakea siviilipalvelukseen ennen asevelvollisuuslain mukaista

palvelusta, sen aikana tai sen jälkeen.
Hakemusta ei saa tehdä ennen kutsuntoja.
Hakemus siviilipalvelukseen on toimitettava kutsunnassa kutsuntalautakunnalle, asevelvollisen ollessa palveluksessa
joukko-osaston komentajalle ja muulloin siviilipalveluskeskukselle tai puolustusvoimien aluetoimistolle. Hakemus on
tehtävä työ- ja elinkeinoministeriön vahvistamalle lomakkeelle, ja siinä on annettava vakuutus 1 §:ssä tarkoitetuista vakaumukseen perustuvista syistä. Hakemus on
allekirjoitettava.
Ulkomailla pysyvästi asuva asevelvollinen voi toimittaa siviilipalvelushakemuksensa myös Suomen suurlähetystöön, muuhun diplomaattiseen edustustoon tai konsulaattiin. Hakemuksesta on sitä vastaanotettaessa tarkistettava 17 §:n 1 momentissa tarkoitetut yhteystiedot, jonka jälkeen
se on viipymättä toimitettava puolustusvoimien aluetoimistolle.
13 §Siviilipalvelushakemuksen käsittely
Siviilipalvelushakemus on käsiteltävä
viipymättä. Kutsuntalautakunnan tai puolustusvoimien aluetoimiston on hyväksyttävä hakemus, jos se täyttää 12 §:ssä asetetut vaatimukset. Joukko-osaston komentajan ja siviilipalveluskeskuksen on toimitettava saapunut hakemus hyväksymistä
varten puolustusvoimien aluetoimistolle.
Kutsuntalautakunnan ja puolustusvoimien
aluetoimiston on viipymättä ilmoitettava
siviilipalveluskeskukselle siviilipalvelushakemuksen hyväksymisestä.
Hakija on hakemuksen hyväksymisen jälkeen siviilipalvelusvelvollinen ja
vapautettu asevelvollisuuslaissa tai naisten vapaaehtoisesta asepalveluksesta annetussa laissa tarkoitetun palveluksen suorittamisesta.
Asevelvollisuuslain tai naisten vapaaehtoisesta asepalveluksesta annetun lain
mukaisen palveluksen suorittaneen siviilipalvelusvelvollisen asemasta 64 §:ssä tarkoitetun ylimääräistä palvelusta koskevan päätöksen ja 65 §:ssä tarkoitetun liikekannallepanon aikana säädetään 18, 64 ja
65 §:ssä.
67
66

14 §
Siviilipalvelukseen määrääminen
Siviilipalveluskeskus määrää siviilipalvelusvelvollisen aloittamaan palveluksensa
siviilipalvelushakemuksen hyväksymisvuoden tai kahden sitä seuraavan kalenterivuoden kuluessa, jollei siviilipalvelusvelvolliselle myönnetä lykkäystä.
Palveluksen alkamista koskeva määräys tulee antaa todisteellisesti tiedoksisiviilipalvelusvelvolliselle viimeistään
kaksi kuukautta ennen palveluksen alkua.
Määräys voidaan antaa tiedoksi myös
lyhyemmässä ajassa sen kalenterivuoden alusta, jona siviilipalvelusvelvollinen
täyttää 29 vuotta, tai muulloinkin hänen
suostumuksellaan.
Ulkomailla oleskelevalle palveluksen
alkamista koskeva määräys voidaan lähettää asianomaiseen Suomen suurlähetystöön, muuhun diplomaattiseen edustustoon
tai konsulaattiin siviilipalvelusvelvolliselle
toimitettavaksi.
Siviilipalveluskeskuksen on tarvittaessa
pyydettävä poliisilta virka-apua siviilipalvelusvelvollisen etsimiseksi ja määräyksen
toimittamiseksi hänelle.
Laillisen esteen takia määräaikana siviilipalvelukseen saapumatta jääneen on aloitettava palveluksensa heti esteen lakattua,jollei siviilipalveluskeskus ole määrännyt
häntä palvelukseen muuna ajankohtana.
15 §Siviilipalveluspaikan määrääminen
Siviilipalveluskeskus määrää siviilipalveluspaikan, jossa siviilipalvelusvelvollinen suorittaa työpalvelun. Ennen työpalvelumääräyksen antamista siviilipalvelusvelvollista ja siviilipalveluspaikkaa on kuultava. Siviilipalvelusvelvollinen voidaan
määrätä työpalveluun 8 §:n 2 momentin
3 tai 4 kohdassa tarkoitettuun siviilipalveluspaikkaan ainoastaan hänen antamansa
nimenomaisen suostumuksen perusteella.
Siviilipalvelusvelvollisen vakaumus jaäidinkieli on otettava huomioon siviilipalveluspaikkaa määrättäessä. Suomen- tai
68

ruotsinkielisellä siviilipalvelusvelvollisella on oikeus suorittaa siviilipalveluksensa äidinkielellään.
Siviilipalvelusvelvollinen ei saa palvelusaikana olla palveluspaikkaansa työtai virkasuhteessa eikä tehdä siviilipalveluspaikalle siviilipalvelukseen kuuluvien
työtehtävien ulkopuolista, vastikkeellista
työtä. Siviilipalveluspaikka ei saa palvelusaikana maksaa siviilipalvelusvelvolliselle siviilipalvelustehtävistä tai työtehtävistä johtuvaa palkkaa, palkkiota tai muuta
vastiketta.
16 §Siviilipalveluspaikan siirto palveluksen
aikanaSiviilipalveluskeskus päättää siviilipalvelusvelvollisen tai siviilipalveluspaikan
hakemuksesta siviilipalvelusvelvollisen
siirrosta toiseen siviilipalveluspaikkaan
palveluksen aikana. Siirtohakemus on tehtävä kirjallisesti, ja siitä tulee ilmetä siirron
peruste ja uutta siviilipalveluspaikkaa koskevat toivomukset.
Siviilipalveluskeskus voi palveluksen
asianmukaisen suorittamisen turvaamiseksi tai merkittävän yleisen edun niin vaatiessa päättää siviilipalveluspaikan siirrosta
myös omasta aloitteestaan.
Ennen siirtoa koskevaa päätöstä siviilipalveluskeskuksen on kuultava siviilipalvelusvelvollista, hänen nykyistä siviilipalveluspaikkaansa ja uutta siviilipalveluspaikkaa. Kuulemisvelvoitteesta voidaan
kuitenkin poiketa, jos siirtotarve on kiireellinen ja perustuu 2 momentissa tarkoitettuun merkittävään yleiseen etuun.
17 §Siviilipalvelusvelvollisen
tiedonantovelvollisuus
Siviilipalvelusvelvollisen tulee huolehtia siitä, että hänen asuinpaikkansa, osoitteensa ja muut yhteystietonsa sekä palveluskelpoisuuteensa vaikuttavat seikat ovat
siviilipalveluskeskuksen tiedossa.
Siviilipalvelusvelvollisen on annettava
1 momentissa tarkoitetut tiedot siviili-

palveluskeskukselle tämän niitä tiedustellessa sekä vastattava siviilipalveluskeskuksen toimittamaan kirjalliseen kyselyyn 14
päivän kuluessa päivästä, jona hän on saanut kyselystä tiedon.

4 lukuSiviilipalvelushakemuksen käsittely
erityisoloissa
18 §Siviilipalvelukseen hakeminen
erityisoloissa
Jos asevelvollinen jättää siviilipalvelushakemuksen sen jälkeen, kun tasavallanpresidentti on antanut asevelvollisuuslain
83 §:ssä tarkoitetun päätöksen ylimääräisestä palveluksesta taikka päätöksen puolustusvoimien osittaisesta tai yleisestä liikekannallepanosta, hakemus toimitetaan
välittömästi tämän lain 19 §:ssä tarkoitetun asevelvollisten vakaumuksentutkintalautakunnan ratkaistavaksi.
Asevelvollisuuslain tai naisten vapaaehtoisesta asepalveluksesta annetun lain
mukaisen palveluksen suorittanut asevelvollinen, joka on hyväksytty siviilipalvelukseen, mutta joka ei ole ennen 1 momentissa tarkoitetun ylimääräistä palvelusta
taikka puolustusvoimien osittaista tai
yleistä liikekannallepanon alkamista koskevan päätöksen antamista aloittanut täydennyspalvelusta taikka jonka hakemus
siviilipalvelukseen on ratkaisemattomana
vireillä ennen 1 momentissa tarkoitetun
päätöksen antamista, on velvollinen vakaumuksentutkintalautakunnan pyynnöstä
antamaan selvityksen vakaumuksestaan.
Asevelvollisen vakaumuksentutkintalautakunnalle antama selvitys vakaumuksesta
käsitellään 2 momentissa tarkoitetussa
tilanteessa uutena siviilipalvelushakemuksena niiden asevelvollisten osalta, jotka on
jo hyväksytty siviilipalvelukseen. Vakaumuksentutkintalautakunnan antama päätös poistaa samalla asevelvolliselle aiemmin annetun siviilipalvelushakemusta koskevan päätöksen.

19 §Asevelvollisten
vakaumuksentutkintalautakunta
Työ- ja elinkeinoministeriön yhteydessä toimii asevelvollisuuslain 83 ja
86 §:ssä tarkoitetun ylimääräistä palvelusta koskevan päätöksen tai liikekannallepanon aikana yksi tai useampi
vakaumuksentutkintalautakunta.
Lautakunnan tehtävänä on suorittaa vakaumuksen tutkinta sekä käsitellä ja ratkaista 18 §:ssä tarkoitetut
siviilipalvelushakemukset.
20 §Lautakunnan asettaminen ja jäsenten
kelpoisuusvaatimukset
Valtioneuvosto nimittää lautakunnan
välittömästi tasavallan presidentin annettua asevelvollisuuslain 83 §:ssä tarkoitetun päätöksen ylimääräisestä palveluksesta
taikka päätöksen puolustusvoimien osittaisesta tai yleisestä liikekannallepanosta.
Nimityspäätös tehdään toistaiseksi. Nimityspäätös raukeaa ylimääräisestä palveluksesta annetun päätöksen lakattua olemasta
voimassa tai liikekannallepanotilanteen
päätyttyä.
Lautakunnassa on puheenjohtaja, varapuheenjohtajana toimiva lakimiesjäsen,vähintään majurin arvoinen asevelvollisuusasioihin ja kokonaismaanpuolustukseen perehtynyt sotilasjäsen, siviilipalvelusasioihin perehtynyt jäsen, psykiatrian erikoiskoulutuksen saanut lääkärijäsen, uskonnollisiin ja eettisiin vakaumuksiin perehtynyt ylemmän korkeakoulututkinnon suorittanut jäsen sekä esittelijänä
toimiva lakimiessihteeri. Puheenjohtajaa
lukuun ottamatta jäsenille tulee määrätä
henkilökohtaiset varajäsenet.
Lautakunnassa tulee olla puolustushallinnon, siviilipalvelusviranomaisen ja oikeushallinnon edustus. Puheenjohtajan ja varapuheenjohtajana toimivan lakimiesjäsenen
tulee olla tuomarinvirkaan oikeuttavan tutkinnon suorittaneita ja tuomarin tehtäviin
perehtyneitä. Puheenjohtajan ja varapuheenjohtajana toimivan lakimiesjäsenen
69
68sekä lakimiessihteerin tulee edustaa asevelvollisuus- ja siviilipalvelusviranomaisista riippumatonta tahoa. Lautakunta on
päätösvaltainen, kun puheenjohtaja tai
varapuheenjohtaja, lakimiessihteeri javähintään puolet muista jäsenistä on paikalla. Läsnä olevien jäsenten enemmistö ei
saa olla siviilipalvelusviranomaisen ja puolustushallinnon edustajia.
Lautakunnan jäsenet toimivat tuomarin vastuulla. Lautakunnan puheenjohtajalla, varapuheenjohtajalla ja jäsenillä onnäissä tehtävissään tuomariin verrattava
virassapysymisoikeus.
21 §Siviilipalvelushakemuksen käsittely
lautakunnassa
Siviilipalvelushakemus on käsiteltävä
viivytyksettä. Lautakunnan on hyväksyttävä siviilipalvelushakemus, mikäli hakija
osoittaa vakaumuksensa luonteeltaan pysyväksi ja todelliseksi ja, että vakaumus estää
suorittamasta asevelvollisuuslaissa säädettyä palvelusta. Hakija voidaan hakemuksen käsittelyn ajaksi siirtää aseettomiin tai
siviilipalvelustehtäviin.
Hakemukset käsitellään lautakunnan
istunnossa esittelystä. Istunnon puheenjohtajana toimii lautakunnan puheenjohtaja tai varapuheenjohtaja. Esittelijänä toimii lakimiessihteeri.
Lautakunnan päätökseksi tulee se mielipide, jota enemmistö kannattaa. Äänten
mennessä tasan päätökseksi tulee se mielipide, johon puheenjohtaja on yhtynyt.
Lautakunnan päätös annetaan välittömästi todisteellisesti tiedoksi hakijalle jatiedoksi puolustusvoimien aluetoimistolle
sekä siviilipalveluskeskukselle. Uuden
siviilipalvelushakemuksen jättäminen ei
estä päätöksen täytäntöönpanoa.
Muutoksenhausta lautakunnan antamaan
päätökseen säädetään 98 §:ssä.
22 §Tarkemmat säännökset
Tarkempia säännöksiä vakaumuksentutkintalautakunnan organisaatiosta,
70

henkilöstöstä, asioiden käsittelystä ja toiminnasta voidaan antaa valtioneuvoston
asetuksella.
5 lukuPalveluskelpoisuus, vapauttaminen ja lykkäys siviilipalveluksen
suorittamisesta
23 §Palveluskelpoisuus
Siviilipalvelukseen voidaan määrätä vain palveluskelpoinen siviilipalvelusvelvollinen. Päätöksen palveluskelpoisuudesta ja sen muutoksesta tekeesiviilipalveluskeskus.
Palveluskelpoisuudella tarkoitetaan, että
siviilipalvelusvelvollinen suoriutuu tai
hänen voidaan olettaa suoriutuvan siviilipalveluksesta. Lisäksi edellytetään, että
siviilipalvelusvelvollinen ei palvelusta
suorittaessaan vaaranna omaa tai muiden
palvelusturvallisuutta tai työturvallisuutta.
Palveluskelpoisuus määritellään niiden tietojen perusteella, jotka siviilipalvelusvelvollisesta, hänen terveydentilastaan
sekä hänen fyysisestä ja henkisestä suorituskyvystään saadaan:
1) terveydenhuollon ammattihenkilön
tarkastuksessa;2) siviilipalvelusvelvolliselta itseltään;
tai3) 93 §:ssä tarkoitetuilta tahoilta.
Terveydentilan arvioinnissa ja palveluskelpoisuuden määrittelyssä on pyrittävä
yhdenmukaiseen käytäntöön asevelvollisuuslain mukaista palvelusta suorittavien
kanssa.
24 §Terveystarkastus
Siviilipalveluskeskus tai siviilipalveluspaikka voi palveluksen aikana määrätä
siviilipalvelusvelvollisen hänen terveydentilansa toteamiseksi osoittamansa lääkärin
tai muun terveydenhuollon ammattihenkilön tarkastukseen tai tutkimukseen, jos se
on tarpeen palvelustehtävien hoitamisen

edellytysten selvittämiseksi tai palveluskelpoisuuden määrittämiseksi. Siviilipalveluskeskus voi antaa siviilipalvelusvelvolliselle vastaavan määräyksen jo ennen
palvelukseen määräämistä tai palveluksen
aloittamista.
Siviilipalveluskeskuksen on tarkistettava
siviilipalvelusvelvollisen terveydentila ja
palveluskelpoisuus kolmen viikon kuluessa palveluksen alkamisesta. Siviilipalveluskeskuksen tai siviilipalveluspaikan on
lisäksi tarvittaessa tarkistettava siviilipalvelusvelvollisen terveydentila palveluksen
aikana ja sen päättyessä. Täydennyspalveluksen, ylimääräisen palveluksen tai liikekannallepanon aikaisen palveluksen aikana
siviilipalveluskeskus tarkistaa siviilipalvelusvelvollisen terveydentilan ainoastaan
tarvittaessa.
25 §Huumausaineen käyttöä selvittävä
tutkimusEdellä 24 §:ssä tarkoitetussa tutkimuksessa siviilipalvelusvelvolliselta voidaan
tämän suostumuksella selvittää myös huumausainelain (1289/1993) 2 §:ssä tarkoitetun huumausaineen käyttö.
Siviilipalveluskeskus tai siviilipalveluspaikka voi velvoittaa siviilipalvelusvelvollisen palveluksensa aikana esittämään yksityisyyden suojasta työelämässä
annetun lain (759/2004) 6 §:ssä tarkoitetun huumausainetestiä koskevan todistuksen, jos on perusteltua aihetta epäillä, että
siviilipalvelusvelvollinen on huumausaineiden vaikutuksen alaisena palveluksessa tai että hänellä on riippuvuus huumausaineista. Edellytyksenä on lisäksi,että testaaminen on välttämätöntä siviilipalvelusvelvollisen palveluskelpoisuuden selvittämiseksi ja hän toimii sellaisissa tehtävissä, jotka edellyttävät erityistä tarkkuutta, luotettavuutta, itsenäistä
harkintakykyä tai hyvää reagointikykyä ja
jossa tehtävien suorittaminen huumausaineen vaikutuksen alaisena tai huumausaineista riippuvaisena voi:
1) vaarantaa siviilipalvelusvelvollisen
itsensä tai toisen henkeä, terveyttä, palvelusturvallisuutta tai työturvallisuutta;

2) vaarantaa maanpuolustusta tai valtion
turvallisuutta;
3) vaarantaa liikenneturvallisuutta;
4) lisätä merkittävien ympäristövahinkojen riskiä;5) vaarantaa palvelustehtävissä saatujen
tietojen suojaa, käytettävyyttä, eheyttä tai
laatua ja siten aiheuttaa haittaa tai vahinkoa
salassapitosäännösten suojaamille yleisilleeduille tai vaarantaa rekisteröityjen yksityisyyden suojaa tai oikeuksia; taikka6) vaarantaa liike- tai ammattisalaisuutta
taikka aiheuttaa työnantajalle tai tämän asiakkaalle vähäistä suurempaa taloudellista
vahinkoa, jos liike- tai ammattisalaisuuden vaarantamista taikka taloudellisen riskin syntymistä ei voida muiden keinojen
avulla estää.
Siviilipalvelusvelvollinen voidaan velvoittaa esittämään 2 momentissa tarkoitettu todistus myös, jos hän hoitaa tehtäviä,joihin pysyväisluonteisesti ja olennaisesti
kuuluu ilman muiden henkilöiden läsnäoloa tapahtuvaa alaikäisen kasvatusta, opetusta, hoitoa tai muuta huolenpitoa taikka
muuta työskentelyä henkilökohtaisessa
vuorovaikutuksessa alaikäisen kanssa.
Huumausainetestiin ja sitä koskevaan
todistukseen sovelletaan työterveyshuoltolain (1383/2001) 19 §:ää.
Siviilipalveluskeskus tai siviilipalveluspaikka vastaavat huumausaineen käyttöä
selvittävän tutkimuksen teettämisestä jasiitä aiheutuvista kustannuksista.
Jos siviilipalvelusvelvollinen kieltäytyy esittämästä 2 momentissa tarkoitettua
todistusta huumausainetestistä ja siviilipalveluspaikalla on perusteltu syy epäillä,
että siviilipalvelusvelvollisella on riippuvuus huumausaineista tai että hän suorittaa palvelusta huumausaineiden vaikutuksen alaisena, palveluskelpoisuus on välittömästi arvioitava 24 §:ssä tarkoitetussa terveystarkastuksessa saatavan muun selvityksen perusteella.
HuumausaineL 1289/1993 on kumottu
L:lla 373/2008, ks. HuumausaineL
373/2008 3 §.

71
70

26 §
Vapauttaminen palveluskelpoisuuden
puuttumisen perusteella
Siviilipalveluskeskus voi vapauttaa siviilipalveluksen suorittamisesta rauhan aikana
kokonaan tai määräajaksi siviilipalvelusvelvollisen, joka ei ole palveluskelpoinen.
Palveluskelpoisuuden tilapäisen puuttumisen takia siviilipalvelusvelvollinen vapautetaan palveluksesta määräajaksi. Tällöin siviilipalveluskeskus määrää siviilipalvelusvelvollisen myöhemmin toimitettavaan terveystarkastukseen. Vapautus määräajaksi voidaan antaa yhden tai useamman kerran enintään kolmeksi vuodeksi kerrallaan.
Jos palvelusvelvollinen on 2 momentin perusteella määrätty uudelleen tarkastettavaksi ja häntä ei ole terveystarkastuksissa
kertaakaan todettu palveluskelpoiseksi, hänet
vapautetaan palveluksesta rauhan aikana viimeistään sinä vuonna, jona hän täyttää 25
vuotta. Vapauttamisen edellytyksenä onlisäksi, että asianomainen on osallistunut
hänelle määrättyihin lääkärintarkastuksiin.
27 §Vapauttaminen toisessa valtiossa suoritetun palveluksen perusteella
Siviilipalveluskeskus voi siviilipalvelusvelvollisen kirjallisen hakemuksen perusteella vapauttaa rauhan aikana kokonaan
tai osittain siviilipalveluksen suorittamisesta siviilipalvelusvelvollisen Suomen
kansalaisen, jolla on tai on ollut myös toisen valtion kansalaisuus ja joka on suorittanut sanotussa valtiossa asevelvollisen rauhanaikaiseen palvelusvelvollisuuteen kuuluvaa palvelusta vähintään neljä kuukautta.
28 §Vapauttaminen toisen valtion kansalaisuuden perusteella
Siviilipalveluskeskus voi siviilipalvelusvelvollisen kirjallisen hakemuksen perusteella vapauttaa rauhan aikana siviilipalveluksen suorittamisesta siviilipalvelusvelvollisen Suomen kansalaisen, jolla on72

myös toisen valtion kansalaisuus. Vapauttamisen edellytyksenä on, että asianomaisen asuinpaikka ei ole Suomessa, ja hän
osoittaa, että hänen tosiasialliset siteensä
perheen, opiskelun, toimeentulon taikka
muiden henkilökohtaisten asioiden osalta
ovat muualle kuin Suomeen.
Edellä 1 momentissa tarkoitettu päätös
voidaan peruuttaa ja asianomainen voidaan
määrätä siviilipalvelukseen, jos vapauttamisen edellytyksissä on tapahtunut olennainen muutos sen vuoksi, että siviilipalvelusvelvollinen on ennen sen vuoden loppua, jona hän täyttää 30 vuotta, muuttanut
asumaan Suomeen.
29 §Ulkomailla asuvan toisen valtion kansalaisen palvelukseen määrääminen
Siviilipalveluskeskuksen tulee jättää palvelukseen määräämättä siviilipalvelusvelvollinen, jolla on myös toisen valtion kansalaisuus ja jonka asuinpaikka on viimeiset seitsemän vuotta ollut muualla kuin Suomessa.
Siviilipalveluskeskus voi 1 momentin
estämättä kuitenkin määrätä palvelukseen
siviilipalvelusvelvollisen, joka muuttaa
Suomeen ennen kuin hän täyttää 30 vuotta.
30 §Toisen valtion kansalaisuuteen
vetoaminen
Siviilipalvelusvelvollinen, joka vetoaa
toisen valtion kansalaisuuteen tai kansainväliseen sopimukseen, on velvollinen toimittamaan siviilipalveluskeskukselle selvityksen kansalaisuuksistaan ja siviilipalvelusvelvollisuuden suorittamisesta muussa
valtiossa.
Siviilipalvelusvelvollisuuden suorittamisesta määrätään lisäksi Suomea velvoittavissa kansainvälisissä sopimuksissa.
31 §Lykkäyksen hakeminen
Siviilipalveluskeskus voi antaa siviilipalveluksen suorittamisesta lykkäystä

enintään kolmeksi vuodeksi kerrallaan, joslykkäys on katsottava erittäin tarpeelliseksi:
1) ammattiin valmistumisen vuoksi;2) opiskelun vuoksi;
3) taloudellisten asioiden järjestämisen
vuoksi; tai4) muun erityisen henkilökohtaisen syyn
vuoksi.
Lykkäyshakemus on tehtävä siviilipalveluskeskukselle kirjallisesti. Hakemuksessa
tulee esittää selvitys lykkäyksen perusteesta sekä ilmoittaa aika, jolle lykkäystä
haetaan.
Kansanedustajana toimivalle, valtioneuvoston jäsenelle ja Euroopan parlamentin
jäsenelle on tämän kirjallisen ilmoituksen
perusteella annettava lykkäystä, jos se on
tarpeen kyseisen tehtävän hoitamista varten. Siviilipalvelus on kuitenkin aloitettava
viimeistään sinä vuonna, jona siviilipalvelusvelvollinen täyttää 29 vuotta. Ilmoitus
on toimitettava siviilipalveluskeskukselle
ja siihen on liitettävä selvitys tehtävästä.
Lykkäystä voi hakea myös siviilipalveluksen aikana.
32 §Lykkäyspäätös
Lykkäyspäätöksessä on mainittava lykkäyksen alkamis- ja päättymispäivä.
Lykkäystä ei saa antaa pidemmäksi
ajaksi kuin sen kalenterivuoden loppuun,jona siviilipalvelusvelvollinen täyttää 28
vuotta. Lykkäyshakemus on käsiteltävä
kiireellisesti.
33 §Lykkäyksen keskeyttäminen
Siviilipalvelusvelvollisen on haettava
lykkäyksen keskeyttämistä siviilipalveluskeskukselta kirjallisesti.
Siviilipalveluskeskus voi arvioida terveydellisen syyn takia määräajaksi palveluksen suorittamisesta vapautetun palveluskelpoisuuden jo ennen määräajan
päättymistä, jos siviilipalvelusvelvollinen pyytää lykkäyksen keskeyttämistä
ja toimittaa siviilipalveluskeskukseen

palveluskelpoisuuden arviointia varten
lääkärintodistuksen.
34 §Palveluksen aloittamisvelvollisuus
Siviilipalveluksesta vapauttamista tai
siviilipalveluksen lykkäystä koskevan
hakemuksen tekeminen tai niitä koskevasta päätöksestä valittaminen ei ole laillinen este palvelukseen saapumiselle.
Siviilipalveluskeskuksen tulee määrätä
siviilipalvelusvelvollinen aloittamaan palveluksensa mahdollisimman pian lykkäyksen päätyttyä. Määräajaksi palveluksen
suorittamisesta vapautettu on määrättävä
aloittamaan palvelus mahdollisimman pianpalveluskelpoiseksi tulon jälkeen.

6 lukuSiviilipalveluksen suorittaminen ja
siviilipalveluksen päättyminen
35 §Siviilipalvelusvelvollisten oikeuksien
rajoittaminen
Siviilipalvelusvelvollisen oikeuksia ei
saa tämän lain nojalla rajoittaa enempää
kuin palvelusvelvollisuuden suorittaminen sekä siviilipalvelusvelvollisten ja muiden henkilöiden turvallisuus välttämättä
vaativat.
36 §Vakaumuksen suoja
Siviilipalvelus on järjestettävä siten, etteivät palvelustehtävät ole ristiriidassa siviilipalvelusvelvollisen vakaumuksen kanssa.
Jos siviilipalvelusvelvollinen ilmoittaa
siviilipalveluspaikan tai palvelustehtävien
olevan vastoin hänen vakaumustaan, siviilipalveluskeskus voi määrätä hänet toiseensiviilipalveluspaikkaan tai siviilipalveluspaikka voi määrätä hänet toisiin tehtäviin.
73
72

37 §
Syrjintäkielto
Siviilipalvelusta täytäntöönpantaessa
ketään ei saa ilman hyväksyttävää syytä
asettaa eri asemaan iän, alkuperän, kielen,
uskonnon, vakaumuksen, mielipiteen, terveydentilan, vammaisuuden, sukupuolen,
seksuaalisen suuntautumisen tai muun henkilöön liittyvän syyn perusteella.
38 §Siviilipalvelusvelvollisen velvollisuudet
Siviilipalvelusvelvollisen tulee suorittaa tunnollisesti hänelle tämän lain nojalla
määrätyt palvelustehtävät siviilipalveluspaikan osoittamassa työpisteessä sekä noudattaa siviilipalveluskeskuksen ja siviilipalveluspaikan lain mukaan antamia työnjohdollisia määräyksiä.
39 §Siviilipalvelusvelvollisen työ- ja vapaaaika sekä työturvallisuus
Siviilipalvelusvelvollisen on noudatettava siviilipalveluspaikan hänelle määräämää työaikaa. Säännöllinen työaika on
vähintään 36 viikkotuntia ja enintään 40
viikkotuntia.
Siviilipalvelusvelvollisen tekemään
työhön sovelletaan työturvallisuuslakia(738/2002). Siviilipalvelukseen sovelletaan työterveyshuoltolakia, jos tässä laissa
ei toisin säädetä.
Siviilipalvelusvelvollisella on oikeus
lepoa ja virkistystä varten tarpeelliseen riittävään vapaa-aikaan.
40 §
Lomat
Siviilipalvelusvelvollisella on oikeus
ilman erikseen esitettävää syytä myönnettävään 18 päivän henkilökohtaiseenlomaan ja oman lapsen syntymän yhteydessä pidettävään 12 päivän isyysvapaaseen. Jos siviilipalvelusvelvollinen on
74

palvelusaikana erityisesti kunnostautunut,
hänelle voidaan myöntää kuntoisuuslomaa
yhteensä enintään 20 päivää. Siviilipalvelusta suorittavan naisen raskauden, synnytyksen ja äitiyden perusteella annettavat
lomat määräytyvät vastaavasti kuin naisten vapaaehtoisesta asepalveluksesta annetussa laissa säädetään.
Siviilipalvelusvelvolliselle voidaan
lisäksi antaa painavista henkilökohtaisista
syistä lomaa yhteensä enintään 180 päivää.
Siviilipalveluspaikka päättää loman
antamisesta ja loman ajankohdasta. Edellä
2 momentissa tarkoitetun loman myöntää
kuitenkin siviilipalveluspaikan 45 §:ssä
tarkoitettu vastuuhenkilö.
41 §Siviilipalveluksen suorittaminen
ulkomailla
Siviilipalvelus suoritetaan Suomessa
lukuun ottamatta mahdollisia lyhyehköjä
komennusmatkoja ulkomaille.
Siviilipalveluspaikka voi siviilipalvelusvelvollisen suostumuksen perusteellamäärätä hänet korkeintaan 14 vuorokauden ulkomaan komennusmatkalle.
Siviilipalveluskeskus voi siviilipalveluspaikan hakemuksesta ja palvelusvelvollisen suostumuksella määrätä hänet korkeintaan 2 kuukauden ulkomaan komennusmatkalle, jos siihen on työ- tai koulutustehtävään liittyvä erityinen syy. Hakemus on tehtävä siviilipalveluskeskukselle kirjallisesti
ja siinä tulee esittää palvelusvelvollisen kirjallinen suostumus sekä selvitys siviilipalvelusvelvollisen työtehtävistä, palvelusolosuhteista ja palvelusturvallisuudesta.
Ulkomailla suoritettavan palveluksen
matkakustannuksista ja ylläpidosta vastaa
siviilipalveluspaikka.
42 §Palvelustehtävistä vapauttaminen
Siviilipalveluspaikka voi myöntää siviilipalvelusvelvolliselle vapautuksen palvelustehtävien suorittamisesta ja oikeuden
lyhytaikaisesti poistua siviilipalveluspaikasta seuraavilla perusteilla:

1) sairaudesta tai vammasta toipuminen;
2) lähiomaisen kuolema tai äkillinen
vakava sairaus; taikka3) muu henkilökohtainen pakottava syy.
43 §Palvelusajan laskeminen
Siviilipalvelusvelvollisen palvelusaika
lasketaan siitä päivästä, jolloin siviilipalvelusvelvollinen saapuu palvelukseen. Palvelusaikaan lasketaan palveluksen aloittamispäivä ja kotiuttamispäivä.
Palvelusaikaan ei lasketa päiviä, jotka
siviilipalvelusvelvollinen on:1) luvattomasti poissa palveluksesta;
2) 40 §:n 2 momentissa tarkoitetulla henkilökohtaisista syistä annetulla lomalla;
3) tahallisesti itse aiheuttamansa vamman tai sairauden vuoksi palvelukseen
kykenemätön;4) rikoksesta epäiltynä pidätettynä tai
vangittuna.
44 §Kotiuttaminen
Siviilipalveluspaikan on kotiutettava
siviilipalvelusvelvollinen, kun:1) hän on kokonaan suorittanut tämän
lain mukaisen palveluksensa;
2) hän on täyttänyt 30 vuotta ja hänen
palvelusvelvollisuutensa on päättynyt
tämän lain 5 §:n 2 momentin perusteella;3) hänet on 26–28 §:n perusteella vapautettu siviilipalveluksen suorittamisesta;
4) hän on menettänyt Suomen
kansalaisuuden;
5) hänelle on palvelusaikana myönnetty
lykkäystä;
6) häntä vastaan on tehty rikosilmoitus
siviilipalveluksesta kieltäytymisestä tai
siviilipalvelusrikoksesta; tai7) hänelle muusta kuin siviilipalveluksesta kieltäytymisestä tai siviilipalvelusrikoksesta tuomitun vankeusrangaistuksen
täytäntöönpano alkaa.
Siviilipalveluskeskus voi harkintansa
mukaan kotiuttaa siviilipalvelusvelvollisen, jos:

1) hän on lääkärinlausunnon mukaan
pitkähkön ajan palvelukseen kykenemätön; taikka
2) hän on tehnyt siviilipalveluspaikkaan,
sen henkilökuntaan, asiakkaaseen tai omaisuuteen kohdistuvan vakavan rikoksen tai
käyttäytyy tavalla, joka osoittaa, että hän
vakavasti vaarantaa palvelusturvallisuutta
tai työturvallisuutta.
Ennen 2 momentissa tarkoitetun perusteen mukaista kotiuttamista siviilipalveluskeskuksen on kuultava siviilipalvelusvelvollista ja siviilipalveluspaikkaa.
Siviilipalveluspaikan tai siviilipalveluskeskuksen on annettava siviilipalvelusvelvolliselle
kotiuttamispäätös,josta ilmenee suoritettu palvelusaika ja
kotiuttamisperuste.
45 §Siviilipalvelusvelvollisten valvonta ja
palvelustehtävien määrääminen
Siviilipalveluspaikalla on oltava siviilipalvelusvelvollisten valvonnasta vastaava vastuuhenkilö. Siviilipalveluspaikka
on velvollinen välittömästi ilmoittamaansiviilipalveluskeskukselle, jos vastuuhenkilö vaihtuu sekä uuden vastuuhenkilön
yhteystiedot.
Palvelustehtävien määrääminen ja työpalveluun liittyvän perehdyttämisen järjestäminen kuuluu 1 momentissa tarkoitetulle
vastuuhenkilölle tai hänen määräämälleen
siviilipalveluspaikan palveluksessa olevalle muulle henkilölle.
7 lukuSiviilipalvelusvelvollisen ylläpito ja
etuudet46 §Siviilipalvelusvelvollisen ylläpito
Siviilipalvelusvelvollisella on palvelusaikana oikeus maksuttomaan majoitukseen, ruokailuun, palvelustehtävien edellyttämään erityisvaatetukseen ja -varusteisiin, terveydenhuoltoon samoin kuin
75
74

päivärahaan sekä maksuttomiin palvelusmatkoihin ja lomamatkoihin.
Valtio vastaa siviilipalvelusvelvollisen maksuttomista matkoista aiheutuvista
kustannuksista. Siviilipalveluspaikka vastaa muista peruskoulutuksessa tai työpalvelussa olevalle siviilipalvelusvelvolliselle kuuluvista ylläpitokustannuksista ja
etuuksista.
Täydennyspalveluksessa, ylimääräisessä
palveluksessa tai liikekannallepanon aikaisessa palveluksessa olevan siviilipalvelusvelvollisen ylläpidosta vastaa kaikilta osin
valtio.
47 §Majoituskustannukset
Siviilipalveluspaikka osoittaa kirjallisesti siviilipalvelusvelvolliselle majoituksen työpalvelun alkaessa. Valtio korvaa
siviilipalveluspaikalle siviilipalvelusvelvollisen kuukausittaiset majoituskustannukset osoitetun majoituksen sijaintipaikkakunnan mukaan seuraavasti:
I kuntaryhmä: Espoo, Helsinki, Kauniainen ja Vantaa enintään 250 euroa;
II kuntaryhmä: Muut kunnat enintään
150 euroa.
Majoituskustannukset korvataan enintään toteutuneiden asumiskustannusten
mukaisesti. Korvattavia majoituskustannuksia ovat vuokra, muu vastike tai niihin
rinnastettava muu sopimukseen perustuva
kiinteän suuruinen kuukausittainen asumismeno, ei kuitenkaan rahoitusvastike tai
asuntolainan pääomalyhennys. Korvausta
ei makseta siviilipalveluskeskukselle.
Jos siviilipalvelusvelvollinen osoitetaan majoittumaan siviilipalvelusvelvollisen vanhempien omistamaan tai vuokraamaan asuntoon, on korvattavien majoituskustannusten määrä enintään 100 euroa
kuukaudessa.
Siviilipalveluspaikan on laskutettava
maksetut majoituskustannukset siviilipalveluskeskukselta takautuvasti viimeistään sen kalenterivuoden päättyessä,
johon majoituskustannukset kohdistuvat.
Siviilipalveluspaikan on esitettävä maksamistaan majoituskustannuksista luotettava selvitys.
76

Majoituskustannusten korvaamiseen liittyvästä menettelystä voidaan säätää tarkemmin valtioneuvoston asetuksella.
48 §Päiväraha ja ruokaraha
Siviilipalveluspaikka maksaa siviilipalvelusvelvolliselle päivärahan, joka onsama kuin asevelvollisuuslain mukaista
palvelusta suorittavan päiväraha.
Jos siviilipalveluspaikka ei järjestä ruokailua, sen on maksettava siviilipalvelusvelvolliselle ruokaraha, jonka määrä onsama kuin asevelvollisuuslain mukaista
palvelusta suorittavalle komennusmatkan
ajalta maksettava ruokaraha.
Päivärahaa ja ruokarahaa ei makseta niiltä
päiviltä, joita ei lueta palvelusaikaan. Ruokarahaa ei makseta myöskään palveluspäiviltä, jolloin siviilipalvelusvelvollinen on
lomalla tai viikkovapaalla siviilipalveluspaikan osoittaman majoituksen ulkopuolella.
49 §Terveydenhuolto
Siviilipalveluspaikka järjestää siviilipalvelusvelvolliselle
maksuttoman
terveydenhuollon.
Siviilipalvelusvelvollisen terveystarkastuksesta ja palveluskelpoisuustarkastuksesta säädetään 24 §:ssä. Siviilipalvelusvelvollisella on lisäksi palveluksen aikana
oikeus päästä lääkärin tai muun terveydenhuollon ammattihenkilön tarkastukseen
ja saada lääkärin määräämää palveluksen
suorittamisen kannalta tarpeellista hoitoa.
50 §Täydennyspalvelusta, ylimääräistä palvelusta ja liikekannallepanon aikaista
palvelusta suorittavan päiväraha sekä
palkkaTäydennyspalveluksessa, ylimääräisessä
palveluksessa ja liikekannallepanon aikaisessa palveluksessa olevalla on oikeus
48 §:ssä säädetyn päivärahan lisäksi palkkaan, jonka määrä on sama kuin reservinkertausharjoituksiin kutsutulle asevelvolliselle palvelusajalta suoritettava miehistön
reserviläispalkka.
Mitä 48 §:n 3 momentissa säädetään päivärahan menettämisestä, koskee vastaavasti myös tämän pykälän 1 momentissa
tarkoitettua palkkaa.
51 §Työmatkat
Siviilipalveluspaikka vastaa kustannuksista, jotka aiheutuvat sen määräämistä
komennusmatkoista, sekä kustannuksista,
jotka aiheutuvat siviilipalvelusvelvollisen
päivittäisistä työmatkoista siviilipalveluspaikan osoittaman majoituspaikan ja siviilipalveluspaikan välillä. Jos siviilipalveluspaikka ei ole järjestänyt siviilipalvelusvelvollisen komennusmatkalle majoitusta, siviilipalvelusvelvolliselle suoritetaan majoitusraha, jonka määrä on samakuin asevelvollisuuslain mukaista palvelusta suorittavalle komennusmatkan ajalta
maksettava majoitusraha.
Työmatkakustannusten korvaamisesta
säädetään tarkemmin työ- ja elinkeinoministeriön asetuksella.
52 §Palvelusmatkojen korvaaminen
Siviilipalvelusvelvollisella on oikeus
saada valtion kustantama matka tai korvaus
kustannuksista, jos ne aiheutuvat siirtymisestä siviilipalveluspaikasta toiseen taikka
koti- tai asuinpaikkakunnan ja palveluspaikkakunnan välisestä matkasta, jonka
perusteena on siviilipalvelukseen, täydennyspalvelukseen, ylimääräiseen palvelukseen tai liikekannallepanon aikaiseen palvelukseen saapuminen taikka palveluksesta kotiuttaminen. Matkakustannukset
ulkomailta ja ulkomaille korvataan vain,
jos siviilipalvelusvelvollisen vakinainenasuinpaikka ei ole Suomessa.
Siviilipalvelusvelvolliselle korvataan
valtion varoista myös yksi Suomessa
tehty matka siviilipalvelusta koskevaan
työhaastatteluun, jos se tapahtuu hänen
asuin- tai kotipaikkakuntansa ulkopuolella.

Edellytyksenä korvauksen maksamiselle
on, että siviilipalvelusvelvollinen esittää
siviilipalveluspaikan antaman todistuksen
haastattelukäynnistä.
Matkakustannukset korvataan edullisimman julkisen kulkuneuvon käyttämisestä
aiheutuvien kustannusten mukaisesti.
Matkakustannusten korvaamisesta ja siihen
liittyvistä menettelyistä säädetään tarkemmintyö- ja elinkeinoministeriön asetuksella.
53 §Maksuttomat lomamatkat
Siviilipalvelusvelvollisella on oikeus
palvelusaikanaan vähintään kahteen edestakaiseen lomamatkaan palveluskuukautta
kohden tai korvaukseen matkakustannuksista koti- tai asuinpaikkakunnalleen taikka
erityisestä syystä myös muulle sellaiselle
paikkakunnalle Suomessa, jonne hänelläon erityisiä henkilökohtaisia siteitä. Ulkomailla vakinaisesti asuvalla on palvelusaikanaan oikeus vähintään yhteen lomamatkaan koti- tai asuinpaikkakunnalleen
ulkomailla.
Matkat on tehtävä olosuhteet huomioon
ottaen valtiolle edullisimmalla tavalla.
Työ- ja elinkeinoministeriön asetuksella
säädetään tarkemmin maksuttomien lomamatkojen määrästä ja matkakustannusten
korvaamisesta ottaen huomioon asevelvollisuuslain mukaista palvelusta suorittavien
lomamatkojen lukumäärät.
54 §Sosiaaliturvaa koskeva neuvonta
Siviilipalvelusvelvollisella on oikeus tarvittaessa saada siviilipalveluskeskukselta
neuvontaa palvelukseensa liittyvissä sosiaaliturvaa koskevissa asioissa.
55 §Siviilipalvelusvelvollisen työ- ja virkasuhteen jatkuminen
Palvelukseen määrätyn siviilipalvelusvelvollisen työ- ja virkasuhteen jatkumisesta
säädetään maanpuolustusvelvollisuutta
7776

täyttävän työ- ja virkasuhteen jatkumisesta
annetussa laissa (305/2009).
Siviilipalveluskeskuksen johtajan taitämän määräämän on annettava palveluksessa olevalle ennen palveluksen päättymistä tai keskeytymistä tieto edellä mainitun lain 5 §:ssä säädetystä.
56 §Siviilipalvelusvelvolliselle kuuluvat
muut etuudet
Siviilipalvelusvelvolliseen sovelletaan,
mitä asevelvollisen taloudellisista ja sosiaalisista etuuksista muussa laissa tai asetuksessa säädetään, jollei tässä laissa toisin säädetä.
57 §Siviilipalveluksen järjestämisestä aiheutuvat ennakoimattomat kustannukset
Työ- ja elinkeinoministeriö voi kirjallisen
hakemuksen perusteella korvata siviilipalveluspaikalle siviilipalveluksen järjestämisestä aiheutuneita poikkeuksellisia ja ennakoimattomia kustannuksia, jos niitä voidaan pitää siviilipalveluspaikan taloudellisiin edellytyksiin nähden kohtuuttomina.
8 lukuTäydennyspalvelus
58 §Täydennyspalvelusvelvollisuus
Täydennyspalvelukseen on velvollinen osallistumaan siviilipalvelusvelvollinen, joka on suorittanut asevelvollisuuslain tai naisten vapaaehtoisesta asepalveluksesta annetun lain mukaisen palveluksen ja jonka hakemus siviilipalvelukseen
on hyväksytty mainitun palveluksen suorittamisen jälkeen.
Täydennyspalvelusvelvollisuus päättyy
sen vuoden lopussa, jona siviilipalvelusvelvollinen täyttää 50 vuotta.
Täydennyspalvelusaika on enintään 40
päivää.
78

59 §Täydennyspalvelukseen määrääminen
Siviilipalveluskeskus järjestää täydennyspalvelusta koulutuksena ja käytännön
harjoitteluna. Siviilipalveluskeskus määrää täydennyspalveluksen ajankohdasta,täydennyspalveluspaikasta ja palveluksen
kestosta.
Siviilipalvelusvelvolliselle on toimitettava
määräys täydennyspalvelukseen 12 kuukauden kuluessa siviilipalvelushakemuksen
hyväksymisestä. Määräys voidaan täytäntöönpanon edellyttäessä toimittaa myöhemmin, kuitenkin viimeistään ennen täydennyspalvelusvelvollisuuden päättymistä.
Siviilipalveluskeskuksen on annettava
täydennyspalvelusta koskeva määräys
siviilipalvelusvelvolliselle todisteellisesti
tiedoksi viimeistään kaksi kuukautta ennen
täydennyspalveluksen alkua.
60 §Täydennyspalvelusta koskevan määräyksen peruuttaminen
Siviilipalveluskeskus voi peruuttaa täydennyspalvelukseen antamansa määräyksen, jos siviilipalvelusvelvollinen on ennen
palveluksen alkamista vammautunut tai sairastunut niin, ettei hän kykene suoriutumaan
suunnitellusta täydennyspalveluksesta. Määräys voidaan lisäksi peruuttaa, jos täydennyspalvelukseen määrätty asuu pysyvästi
ulkomailla eikä siviilipalveluskeskuksellaole ollut tästä tietoa määräystä annettaessa.
61 §Täydennyspalveluksesta vapauttaminen
Siviilipalveluskeskus
voi
hakemuksesta myöntää vapautuksen määrätystä
täydennyspalveluksesta
siviilipalvelusvelvolliselle:
1) jolle vapautus on tämän perheolojen
tai taloudellisten olojen taikka ammatin tai
elinkeinon vuoksi erittäin tarpeellinen;
2) jonka opintojen aloittaminen tai eteneminen tuntuvasti vaikeutuisi ilman
vapauttamista;

3) jonka osallistuminen täydennyspalvelukseen erityisen vakavasti haittaisi tai
vahingoittaisi hänen työnantajansa toimintaa; tai4) muun erityisen henkilökohtaisen syyn
vuoksi.
Siviilipalvelusvelvolliselle on annettava
uusi täydennyspalvelusmääräys välittömästi vapautusperusteen lakattua.
Vapautusta on haettava kirjallisesti
siviilipalveluskeskukselta. Hakemukseen
on liitettävä selvitys vapauttamisen perusteesta. Vapautus koskee vain vapauttamispäätöksessä yksilöityä täydennyspalvelusta eikä se estä uuden täydennyspalvelusmääräyksen antamista. Vapauttamishakemus ei ole pätevä syy jäädä pois
palveluksesta.
Kansanedustajan tehtävää, valtioneuvoston jäsenyyttä tai Euroopan parlamentin jäsenyyttä hoitava siviilipalvelusvelvollinen vapautetaan täydennyspalveluksesta
hänen siviilipalveluskeskukselle tekemänsä ilmoituksen perusteella, jos vapauttaminen on tarpeen mainitun tehtävän hoitamista varten. Ilmoitus on tehtävä siviilipalveluskeskukselle kirjallisesti ja siihen
on liitettävä selvitys tehtävästä.
62 §Lomat täydennyspalveluksen aikana
Siviilipalveluskeskus voi myöntää täydennyspalvelusta suorittavalle vain 40§:n 1 momentissa tarkoitettua isyysvapaata ja 2 momentissa tarkoitettua lomaa
painavasta henkilökohtaisesta syystä.
Siviilipalvelusvelvollisella ei ole täydennyspalveluksen aikana oikeutta tämän
lain 40 §:n 1 momentissa tarkoitettuun
kuntoisuuslomaan ja henkilökohtaiseenlomaan.
63 §Täydennyspalvelukseen sovellettavat
muut säännökset
Jos 58–62 §:ssä ei toisin säädetä, täydennyspalvelukseen sovelletaan siviilipalvelusvelvollista ja palveluksen suorittamista
koskevia säännöksiä.

Täydennyspalvelukseen ei kuitenkaan
sovelleta 14 §:n 1 ja 2 momenttia, 31–33§:ää, 39 §:n 1 momenttia eikä 41 §:ää.
9 lukuYlimääräinen palvelus ja palvelus liikekannallepanon aikana
64 §Ylimääräinen palvelus
Ylimääräisen palveluksen tarkoituksena
on vallitseva häiriötilanne ja sen vaatimukset huomioon ottaen harjoittaa ja täydentää
siviilipalvelusvelvollisten siviililuonteisiin
tehtäviin liittyviä kriisivalmiuksia siten,
että siviilipalvelusvelvolliset ovat toimintakykyisiä ja määrättävissä liikekannallepanon aikaiseen palvelukseen.
Tasavallan presidentti voi päättää normaaliolojen vakavassa häiriötilanteessa tai
poikkeusoloissa valtioneuvoston esityksestä, että siviilipalveluskeskus voi määrätä siviilivarantoon kuuluvia siviilipalvelusvelvollisia ylimääräiseen palvelukseen.
Palvelus voidaan määrätä alkamaan heti.
Ylimääräistä palvelusta koskevan päätöksen kestoon ja peruuttamiseen samoin
kuin ylimääräisestä palveluksesta vapauttamiseen ja kotiuttamiseen sovelletaan
asevelvollisuuslain 83–85 §:ää. Vapauttamis- ja kotiuttamispäätöksen tekeesiviilipalveluskeskus.
65 §Liikekannallepanon aikainen palvelus
Tasavallan presidentti päättää valtioneuvoston esityksestä siviilipalvelusvelvollisten liikekannallepanosta.
Siviilipalvelusvelvolliset määrätään
liikekannallepanon aikaiseen palvelukseen siviilipalveluskeskuksen määräyksellä tai tarvittaessa työ- ja elinkeinoministeriön kuulutuksella. Palvelukseen
voidaan määrätä astumaan heti. Asevelvollisuuslain 86 §:ssä tarkoitetun puolustusvoimien osittaisen liikekannallepanon
79
78

aikana palvelukseen voidaan määrätä
siviilivarantoon kuuluva siviilipalvelusvelvollinen. Puolustusvoimien yleisen liikekannallepanon aikana palvelukseen voidaan määrätä myös lisävarantoon kuuluva siviilipalvelusvelvollinen,
50 vuotta täyttäneet voidaan määrätä palvelukseen kuitenkin ainoastaan eduskunnan suostumuksella.
Asevelvollisuuden suorittamisesta rauhan aikana terveydellisistä syistä vapautettu siviilipalvelusvelvollinen voidaan yleisen liikekannallepanon aikana
määrätä 24 §:ssä tarkoitettuun palveluskelpoisuustarkastukseen sekä määrätä palvelukseen, jos hänet todetaan
palveluskelpoiseksi.
Siviilipalvelusvelvollisen liikekannallepanon aikainen palvelus tapahtuu siviilipalveluskeskuksen johtamana ja alaisuudessa taikka pelastuslain (468/2003)
4 §:ssä tarkoitettujen pelastusviranomaisten, mainitun lain 6 §:n 1 momentin 5–10
kohdassa tarkoitettujen pelastustoimintaan ja väestönsuojeluun osallistuvien eriviranomaisten taikka opetusministeriön ja
sen alaisten virastojen johtamana ja alaisuudessa. Edellä tarkoitetut viranomaiset toimivat liikekannallepanon aikana
siviilipalveluspaikkoina.
Puolustusvoimilla on 4 momentin estämättä oikeus määrätä liikekannallepanon
aikaiseen palvelukseen siviilipalvelusvelvollinen tai siviilipalvelukseen hakeutunut,joka on 18 §:n nojalla velvollinen toimittamaan selvityksen vakaumuksestaan vakaumuksentutkintalautakunnalle ja, jonka tutkittu vakaumus ei estä sijoittamista puolustusvoimien palvelukseen.
Siviilipalveluskeskus määrää liikekannallepanotilanteessa 4 momentissa tarkoitettujen viranomaisten käyttöön niiden pyynnöstä tarpeelliseksi katsomansa
määrän siviilipalvelusvelvollisia, joita ei
ole 67 §:n 1 ja 2 momentin mukaisesti
vapautettu palveluksesta tai varattu terveydenhuollon ammattihenkilöstöä poikkeusoloissa koskevan varausjärjestelmän
puitteissa terveydenhuollon tehtäviin
taikka määrätty valmiuslain (1080/1991)
mukaisesti suorittamaan yleistä työvelvollisuutta tai terveydenhuollon
työvelvollisuutta.
80

66 §Ylimääräiseen palvelukseen ja liikekannallepanon aikaiseen palvelukseen sovellettavat säännökset
Ylimääräiseen palvelukseen ja liikekannallepanon aikaiseen palvelukseen sovelletaan 23–26 ja 35–38 §:n, 39 §:n 2 ja 3
momentin, 42 ja 43 §:n sekä 44 §:n 1
momentin 4 kohdan ja 2 momentin säännöksiä palveluksen järjestämisestä.
67 §Palvelukseen määräämättä jättäminen
hakemuksesta yleisen edun vuoksi
Siviilipalveluskeskus voi työnantajan
hakemuksesta jättää siviilipalvelusvelvollisen määräämättä ylimääräiseen palvelukseen ja liikekannallepanon aikaiseen palvelukseen, jos siviilipalvelusvelvollisen määrääminen palvelukseen saattaisi vaarantaa
yleistä taloutta tai muita yhteiskunnan kannalta merkityksellisiä yleisiä etuja.
Ylimääräiseen palvelukseen ja liikekannallepanon aikaiseen palvelukseen jätetään
kutsumatta myös siviilipalvelusvelvollinen, joka toimii 31 §:n 3 momentissa tarkoitetussa tehtävässä.
Työ- ja elinkeinoministeriön asetuksella
voidaan säätää tarkemmin 1 momentissa
tarkoitetusta hakemusmenettelystä.
10 luku
Palvelusrikkomukset ja kurinpito
68 §Palvelusrikkomus
Siviilipalvelusvelvollinen, joka laiminlyö 38 §:ssä tarkoitetut palvelustehtävien
suorittamiseen liittyvät velvoitteensa tai
toimii muutoin vastoin palvelusvelvoitteitaan, voidaan määrätä kurinpitorangaistukseen siten kuin tässä laissa säädetään. Siviilipalveluspaikan 45 §:ssä tarkoitetun vastuuhenkilön tulee tehdä palvelusrikkomuksesta tiedon saatuaan siviilipalveluskeskukselle kirjallinen palvelusrikkomusilmoitus,

jollei asiaa sen vähäisen merkityksen
vuoksi jätetä sillensä tai suullisen huomautuksen varaan.
69 §Palvelusrikkomuksen tutkinta
Siviilipalveluskeskuksen on palvelusrikkomusilmoituksen saatuaan suoritettava tutkinta palvelusrikkomuksen selvittämiseksi. Siviilipalveluskeskuksen on
asiaa tutkiessaan hankittava asian ratkaisemiseksi tarvittava aineisto rikkomuksesta, siitä epäillyn siviilipalvelusvelvollisen syyllisyydestä ja muista asiaan vaikuttavista seikoista.
Siviilipalveluskeskuksen on laadittava
tutkinnasta pöytäkirja. Tutkinnassa on
suullisesti kuultava siviilipalvelusvelvollista. Siviilipalveluskeskuksen on annettava siviilipalvelusvelvolliselle todisteellisesti määräys kuulemistilaisuuteen.
Ennen kuulemista siviilipalvelusvelvolliselle on ilmoitettava, mistä asiasta ja missä
ominaisuudessa häntä kuullaan. Kuuleminen suoritetaan siviilipalveluskeskuksen
määräämänä aikana joko siviilipalveluspaikassa tai siviilipalveluskeskuksessa.
Kuulustelukertomus on annettava siviilipalvelusvelvolliselle hänen luettavakseen
ja tarkistettavakseen ja siihen on merkittävä siviilipalvelusvelvollisen tekemät
huomautukset.
Siviilipalvelusvelvolliselle on ennen
kurinpitoasian ratkaisemista varattava tilaisuus tutustua tutkintapöytäkirjaan ja muuhun tutkinnassa kertyneeseen aineistoon
sekä antaa niiden johdosta selityksensä.
70 §Kurinpitorangaistukset
Siviilipalvelusvelvolliselle, joka on syyllistynyt palvelusrikkomukseen, voidaan
määrätä kurinpitorangaistuksena:1) kirjallinen varoitus;
2) työtä yli säännönmukaisen työajan;
3) päivärahan menetys; tai4) henkilökohtaisten lomaoikeuksien
menetys.

Samasta rikkomuksesta voidaan määrätä vain yhtä rangaistuslajia oleva kurinpitorangaistus.
Päivärahan menetys voidaan palvelusaikana määrätä korkeintaan kaksi kertaa ja
enintään 30 päivältä kerrallaan. Työtä yli
säännönmukaisen työajan voidaan määrätä
enintään neljä tuntia päivässä enintään viiden päivän ajaksi rangaistuskertaa kohti.
Henkilökohtaisten lomaoikeuksien menetys voi olla enintään neljä päivää rangaistuskertaa kohti.
71 §Kurinpitorangaistuksen määrääminen
Siviilipalveluskeskus määrää kurinpitorangaistuksen sen jälkeen, kun se on suorittanut loppuun palvelusrikkomusta koskevan tutkinnan. Kurinpitorangaistus on
määrättävä kuukauden kuluessa suullisen kuulemisen suorittamisesta. Siviilipalveluskeskus tekee kurinpitoasiassa
kirjallisen päätöksen, josta on käytävä
ilmi rikkomus, rikkomuksen tekoaika ja-paikka, kurinpitorangaistuksen laji ja
määrä, sovelletut lainkohdat ja päätöksen
perustelut.
Kurinpitorangaistuksen tulee olla oikeudenmukaisessa suhteessa palvelusrikkomukseen. Rangaistusta harkittaessa on
otettava huomioon ne olosuhteet, joissa
rikkomus on tehty, siviilipalvelusvelvollisen oma pyrkimys estää tai lieventää rikkomuksen vaikutuksia sekä siviilipalvelusvelvollisen aikaisempi palvelus ja
käyttäytyminen.
Kurinpitorangaistus voidaan jättää määräämättä tai asia jättää suullisen huomautuksen varaan, jos palvelusrikkomus
on johtunut olosuhteet huomioon ottaen
anteeksi annettavasta huolimattomuudesta, ajattelemattomuudesta tai tietämättömyydestä taikka jos rikkomusta on muuten pidettävä vähäisenä.
Kurinpitopäätös on päivättävä ja allekirjoitettava. Siviilipalveluskeskuksen on
annettava päätös todisteellisesti tiedoksisiviilipalvelusvelvolliselle. Päätökseen taisiihen liittyvään tiedoksiantotodistukseen
on merkittävä sen tiedoksiantoaika. Päätökseen on liitettävä muutoksenhakuosoitus.
81
80

11 luku

75 §Siviilipalvelusvelvollisuuden
rikkominen

Siviilipalvelusrikos

72 §Tiedonantovelvollisuuden rikkominen
Siviilipalvelusvelvollinen, joka toistuvasti jättää vastaamatta 17 §:ssä tarkoitettuun siviilipalveluskeskuksen todisteellisesti toimittamaan kirjalliseen tiedusteluun, on tuomittava, jollei teosta muualla
laissa säädetä ankarampaa rangaistusta,
tiedonantovelvollisuuden rikkomisesta
sakkoon.
73 §Täydennyspalvelusvelvollisuuden
rikkominen
Siviilipalvelusvelvollinen, joka saatuaan
määräyksen täydennyspalvelukseen jättää
saapumatta palvelukseen, lopettaa palveluksen tai kieltäytyy palveluksesta, on tuomittava täydennyspalvelusvelvollisuuden
rikkomisesta sakkoon.
74 §Siviilipalveluksesta kieltäytyminen
Siviilipalvelusvelvollinen, joka jättää
saapumatta tämän lain 3 §:ssä tarkoitettuun
peruskoulutukseen tai työpalveluun, lopettaa sen tai ilmoittaa kirjallisesti kieltäytyvänsä siviilipalveluksesta, on tuomittava
siviilipalveluksesta kieltäytymisestä vankeuteen ajaksi, joka vastaa puolta hänen
jäljellä olevasta palvelusajastaan.
Siviilipalveluksesta kieltäytymisestä
tuomittua vankeusrangaistusta suorittava
voidaan päästää ehdonalaiseen vapauteen,
jos hän sitoutuu suorittamaan jäljellä olevan siviilipalveluksensa asianmukaisesti
loppuun. Edellytyksenä on lisäksi, että 5§:n 2 momentissa säädetty ikäraja ei estä
palveluksen suorittamista.
Siviilipalveluksesta kieltäytymisestä saa
tuomita rangaistukseen vain kerran.
82

Siviilipalvelusvelvollinen, joka hänelle
määrätystä kurinpitorangaistuksesta huolimatta edelleen olennaisesti laiminlyö 38§:n mukaisen palvelusvelvollisuutensa, on
tuomittava siviilipalvelusrikoksesta vankeuteen ajaksi, joka vastaa enintään puolta
hänen jäljellä olevasta palvelusajastaan.
Siviilipalvelusrikoksesta tuomittua vankeusrangaistusta suorittava voidaan päästää ehdonalaiseen vapauteen, jos hän sitoutuu suorittamaan jäljellä olevan palveluksensa asianmukaisesti loppuun. Edellytyksenä on lisäksi, että 5 §:n 2 momentissa säädetty ikäraja ei estä palveluksen
suorittamista.
Jos siviilipalvelusrikoksesta on tuomittu
vankeutta vähemmän kuin puolet jäljellä
olevasta palvelusajasta, määrää siviilipalveluskeskus tuomitun jatkamaan siviilipalveluksen suorittamista vankeusrangaistuksen jälkeen jäljellä olevan palvelusajan mukaisesti. Vankeusrangaistuksen jälkeen jäljellä oleva palvelusaika lasketaan siten, että yksi rangaistuslaitoksessa suoritettu päivä vastaa kahta päivää
siviilipalveluksessa.
Siviilipalveluskeskus määrää jäljellä olevan palveluksen aloittamisesta siviilipalvelusrikoksesta annetun tuomion tultua lainvoimaiseksi taikka vankeusrangaistuksen suorittamisen tai raukeamisen jälkeen.
Siviilipalvelusrikoksesta tuomitun palvelusvelvollisuus jatkuu palvelusvelvollisuuden loppuunsaattamisen niin edellyttäessä
myös sen vuoden päätyttyä, jona siviilipalvelusvelvollinen on täyttänyt 30 vuotta.
76 §Siviilipalveluksesta kieltäytyminen ylimääräisen palveluksen tai liikekannallepanon aikana
Siviilipalvelusvelvollinen, joka saatuaan
määräyksen ylimääräiseen palvelukseen
tai liikekannallepanon aikana jättää saapumatta palvelukseen, lopettaa palveluksen tai kieltäytyy palveluksesta, on tuomittava siviilipalveluksesta kieltäytymisestäylimääräisen palveluksen tai liikekannallepanon aikana vankeuteen enintään kahdeksi vuodeksi.
77 §Siviilipalvelusrikos ylimääräisen palveluksen tai liikekannallepanon aikana
Siviilipalvelusvelvollinen, joka ylimääräisen palveluksen tai liikekannallepanon aikana hänelle määrätystä kurinpitorangaistuksesta huolimatta edelleen olennaisesti laiminlyö palvelukseen kuuluvan
velvollisuutensa, on tuomittava siviilipalvelusrikoksesta ylimääräisen palveluksen
tai liikekannallepanon aikana vankeuteen
enintään kahdeksi vuodeksi.
Siviilipalvelusrikoksesta ylimääräisen
palveluksen tai liikekannallepanon aikana
tuomitaan myös siviilipalvelusvelvollinen,
joka tarkoituksenaan välttää siviilipalvelusvelvollisuuden suorittamista:
1) vahingoittaa itseään tai terveyttään
taikka yrittää sitä; tai2) esittää siviilipalvelusviranomaiselle
väärän tiedon.
78 §Rikosilmoitus
Rikosilmoituksen 72–77 §:ssä tarkoitetuista rikoksista tekee siviilipalveluskeskus
siviilipalveluspaikan toimittaman palvelusrikkomusilmoituksen perusteella. Rikosilmoitus on tehtävä siviilipalvelusvelvollisen kotipaikan tai siviilipalveluskeskuksen
sijaintipaikkakunnan poliisille. Rikosilmoituksessa on mainittava siviilipalvelusvelvollisen suorittama ja jäljellä oleva palvelusaika sekä asian tutkimiseen vaikuttavat seikat.
Virallinen syyttäjä ei saa nostaa syytettä 72–77 §:ssä tarkoitetusta rikoksesta,
ellei siviilipalveluskeskus ole tehnyt siitä
rikosilmoitusta.
Siviilipalvelusvelvollinen, jota vastaan on tehty rikosilmoitus 74 tai 75 §:ssä
tarkoitetusta rikoksesta, on välittömästi
kotiutettava.

79 §Uusi palvelusmääräys
Jos siviilipalvelusvelvollista, jota vastaan on tehty rikosilmoitus siviilipalveluksesta kieltäytymisestä tai siviilipalvelusrikoksesta, ei syytetä kyseisistä rikoksista tai häntä ei tuomita niistä vankeusrangaistukseen, siviilipalveluskeskuksen
on määrättävä hänet uudelleen palvelukseen. Aika, jonka siviilipalvelusvelvollinen on asian tutkinnan vuoksi ollut vapautensa menettäneenä, luetaan tällöin hänen
palvelusajakseen siten, että yksi päivä
vapaudenmenetystä vastaa kahta päivää
siviilipalveluksessa.
80 §Rikosoikeudellisten säännösten ja rangaistusmääräysmenettelyn soveltaminen
Edellä 72–77 §:ssä tarkoitettujen rikosten käsittelyyn sovelletaan, mitä oikeudenkäynnistä rikosasioissa sekä sakkorangaistuksesta, vankeusrangaistuksesta ja sen täytäntöönpanosta säädetään, jollei tässä laissa
toisin säädetä. Rangaistus 72 §:ssä tarkoitetusta tiedonantovelvollisuuden rikkomisesta ja 73 §:ssä tarkoitetusta täydennyspalvelusvelvollisuuden rikkomisesta voidaan määrätä myös rangaistusmääräysmenettelystä annetun lain (692/1993) mukaisessa rangaistusmääräysmenettelyssä.
81 §Siviilipalveluksesta kieltäytymistä ja siviilipalvelusrikosta koskevat
erityissäännökset
Edellä 74 tai 75 §:n nojalla tuomittua
vankeusrangaistusta ei saa määrätä ehdolliseksi eikä sen sijasta saa määrätä yhdyskuntapalvelua. Vankeusrangaistus tuomitaan täysin päivin. Vankeutta voidaan tuomita vähemmän kuin rikoslain (39/1889)
2 c luvun 2 §:n 2 momentissa säädetty
vähimmäisaika.
Edellä 74 tai 75 §:n mukaisesta rikoksesta ja muusta rikoksesta ei saa määrätä
yhteistä vankeusrangaistusta eikä niistä
83
82

tuomittua vankeusrangaistusta saa yhdistää eikä laskea yhteen muusta rikoksesta
tuomitun rangaistuksen kanssa. Jos muusta
rikoksesta tuomittu vankeusrangaistus tai
sakon muuntorangaistus tulee täytäntöönpantavaksi samanaikaisesti siviilipalvelusrikoksesta tai siviilipalveluksesta kieltäytymisestä tuomitun rangaistuksen kanssa,
pannaan ensin täytäntöön muusta rikoksesta tuomittu rangaistus.
Siviilipalveluksesta kieltäytymisestä tai
siviilipalvelusrikoksesta tuomittua vankeusrangaistusta suorittavaa henkilöä ei
saa sijoittaa valvottuun koevapauteen.
Edellä 74–77 §:n nojalla tuomittua vankeusrangaistusta ei merkitä rikosrekisteriin
eikä sitä saa ottaa huomioon myöhemmin
rangaistuksen koventamisperusteena.
82 §Ehdonalainen vapaus
Ehdonalaisessa vapaudessa 74 tai 75 §:nmukaisesta rikoksesta annetun tuomion
perusteella olevan siviilipalvelusvelvollisen koeaika on jäljellä oleva palvelusaika.
Jäljellä olevan palvelusajan määrää siviilipalveluskeskus saatuaan vankilaviranomaiselta tiedon suoritetusta rangaistuksesta. Ellei erityisiä syitä ole, siviilipalvelusvelvollista ei määrätä valvontaan.
Ehdonalaiseen vapauteen siirtyneen jäljellä oleva palvelusaika lasketaan siten, että
yksi rangaistuslaitoksessa suoritettu päivä
vastaa kahta päivää siviilipalveluksessa.
Ehdonalaisen vapauden 83 §:n perusteella menettänyttä ei päästetä uudelleen
ehdonalaiseen vapauteen.
83 §Ehdonalaisen vapauden menettäminen
Jos 74 §:n mukaisesta siviilipalveluksesta kieltäytymisestä tuomittu ehdonalaisessa vapaudessa ollessaan syyllistyy 74 tai 75 §:n mukaiseen rikokseen,
hänet tuomitaan niistä säädetyn rangaistuksen asemasta menettämään ehdonalainen vapautensa.
84

Jos 75 §:n mukaisesta siviilipalvelusrikoksesta tuomittu ehdonalaisessa vapaudessa ollessaan syyllistyy uudelleen siviilipalvelusrikokseen, hänet tuomitaan
menettämään ehdonalainen vapautensa.
Lisäksi tuomioistuin voi määrätä hänelle
uuden rangaistuksen 75 §:n 1 momentin
mukaisesti.
Tuomiossa on ilmoitettava, miten paljon vankeusrangaistusta on vielä suoritettava ottaen huomioon aikaisemmin suoritettu rangaistus ja siviilipalvelus. Laskennassa kaksi siviilipalveluspäivää vastaa
yhtä vankeuspäivää.
84 §Vankeusrangaistuksen raukeaminen
Siviilipalveluksesta kieltäytymisestä
tai siviilipalvelusrikoksesta tuomittu vankeusrangaistus raukeaa, jollei rangaistuksen täytäntöönpano ole alkanut viiden vuoden kuluessa lainvoiman saaneen tuomion
antamispäivästä tai, jos täytäntöönpano on
keskeytynyt, keskeytymispäivästä.
Vankeusrangaistus raukeaa myös, josehdonalaiseen vapauteen päästetty on ollut
jäljellä olevan palvelusajan siviilipalveluksessa tai hänet on vapautettu palveluksesta
terveydellisillä perusteilla.
85 §Siviilipalvelusvelvollisuuden päättyminen vankeusrangaistuksen johdosta
Siviilipalvelusvelvollisuus päättyy, kun
siviilipalveluksesta kieltäytymisestä tuomittu on kokonaan suorittanut vankeusrangaistuksen tai kun vankeusrangaistus
on rauennut.
Siviilipalvelusrikoksesta tuomitun palvelusvelvollisuus jatkuu tarvittaessa myös
vankeusrangaistuksen raukeamisen tai suorittamisen jälkeen edellä 75 §:n 4 momentissa mainituin tavoin, jollei palvelusvelvollista ole vapautettu palveluksesta terveydellisillä perusteilla.
Rangaistuslaitoksen on ilmoitettava 1 ja
2 momentissa tarkoitetun henkilön vapautumisesta siviilipalveluskeskukselle.

86 §Oikeudenkäynti sekä tuomioistuimen ja
virallisen syyttäjän tiedonantovelvollisuus
Syyte 72–77 §:ssä tarkoitetusta rikoksesta voidaan tutkia siviilipalvelusvelvollisen kotipaikan tai siviilipalveluskeskuksen sijaintipaikkakunnan yleisessä
alioikeudessa.
Tuomioistuimen on ilmoitettava siviilipalveluskeskukselle 72–77 §:ssä koskevassa asiassa tekemästään ratkaisusta
tai asian sillensä jättämisestä. Virallisen syyttäjän on annettava vastaava
ilmoitus, jos hän tekee mainittuja rikoksia koskevassa asiassa päätöksen jättää
syyttämättä.
Jos tuomioistuimessa sen käsitellessä
72–77 §:ssä tarkoitettua rikosta vastaajana olevalla ei ole oikeudenkäyntiavustajaa tai -asiamiestä ja asian laadun vuoksi
tai muusta syystä voidaan olettaa, ettei hän
pysty yksin valvomaan oikeuttaan, hänelleon määrättävä oikeudenkäyntiavustaja.
Oikeudenkäyntiavustaja voidaan määrätä myös esitutkinnan aikana riippumatta
siitä, tuleeko asia tuomioistuimen käsiteltäväksi. Avustajan määräämisestä ja avustajalle suoritettavasta palkkiosta ja korvauksesta on voimassa, mitä niistä säädetään
oikeudenkäynnistä rikosasioissa annetunlain (689/1997) 2 luvussa.
12 luku
Rekisterit ja tietosuoja
87 §Siviilipalvelusrekisteri ja sen
käyttötarkoitus
Siviilipalvelusrekisteri on siviilipalvelusvelvollisia koskeva automaattisen tietojenkäsittelyn avulla pidettävä valtakunnallinen henkilörekisteri. Siviilipalvelusrekisteriä pidetään palvelukseen hakemista,
määräämistä, palveluksen suunnittelua ja
järjestämistä, palveluskelpoisuuden määrittämistä, valvontaa sekä siviilipalvelusvelvollisten poikkeusolojen aikaista sijoittamista varten.

Siviilipalvelusrekisteriin voi kuulua
myös manuaalisesti pidettäviä siviilipalvelusvelvollisuuden suorittamiseen liittyviä
asiakirjoja.
88 §Rekisterinpitäjät
Työ- ja elinkeinoministeriö vastaa siviilipalvelusrekisterin yleisestä toimivuudesta,
tietoturvallisuudesta, rekisteriin talletettavien tietotyyppien määrittelystä sekä rekisteritoimintojen yhtenäisyydestä.
Työ- ja elinkeinoministeriö määrittelee
eri käyttäjäryhmille työtehtävien edellyttämät käyttöoikeudet siviilipalvelusrekisteriin. Työ- ja elinkeinoministeriö myöntää
käyttöoikeudet työ- ja elinkeinoministeriön
ja siviilipalveluskeskuksen henkilöstölle
sekä 45 §:ssä tarkoitetuille siviilipalveluspaikkojen vastuuhenkilöille. Vastuuhenkilöt myöntävät työ- ja elinkeinoministeriön
antaman luvan puitteissa siviilipalvelusrekisteriin rajatut käyttöoikeudet siviilipalveluspaikan muille siviilipalvelusvelvollisten
asioita hoitaville henkilöille.
Siviilipalveluskeskus vastaa rekisterinpitäjälle henkilötietolain (523/1999) mukaan
säädetyistä muista tehtävistä.
Siviilipalvelusrekisterin käyttäjänä ja
ylläpitäjänä toimivat työ- ja elinkeinoministeriö ja siviilipalveluskeskus toimivaltaansa kuuluvien tehtävien osalta. Siviilipalveluspaikat toimivat siviilipalvelusrekisterin käyttäjänä ja ylläpitäjänä palveluksessaan olevien siviilipalvelusvelvollisten
jäljempänä 90 §:n 1 momentissa yksilöityjen tietojen osalta.
Siviilipalveluskeskuksen ja siviilipalveluspaikan lääkärit toimivat rekisterinpitäjänä siviilipalvelusvelvollisen lääkärintarkastuskorttiin merkittävien tietojen
osalta.
89 §Vastuu siviilipalvelusrekisteriin talletetuista tiedoista
Rekisterinpitäjä, joka tallettaa siviilipalvelusrekisteriin tietoja, vastaa rekisteriin talletettujen tietojen virheettömyydestä
8584sekä tallettamisen ja käytön laillisuudesta
omien tehtäviensä hoidossa.
90 §Rekisterin tietosisältö
Siviilipalvelusrekisteriin merkitään
87 §:ssä tarkoitettujen tehtävien hoitamista
varten siviilipalvelusvelvollisesta seuraavat tiedot:
1) nimi ja nimihistoria siitä lukien, kun
henkilö on täyttänyt 15 vuotta;
2) henkilötunnus;
3) sukupuoli;4) äidinkieli;5) kansalaisuus;6) siviilisääty;7) koulutus;
8) ammatti;
9) ajokorttitiedot;10) kotikunta, osoite- ja muutyhteystiedot;11) vajaavaltaisuutta ja edunvalvojaa
koskevat tiedot;12) palveluskelpoisuustiedot;13) palveluspaikkaan ja -aikaan liittyvät
tiedot;14) palvelustehtävien suorittamiseen liittyvät tiedot;15) palveluksen keskeyttämis- ja
kotiuttamistiedot;16) matkaoikeuksien määrittämistä, käyttämistä ja tarkistamista koskevat tiedot;17) lähiomaisen nimi ja osoite;18) tiedot annetuista kurinpitorangaistuksista ja seuraamuksista.
Siviilipalvelusvelvollisesta pidetään
lisäksi lääkärintarkastuskorttia, johon
siviilipalveluskeskuksen ja siviilipalveluspaikan lääkäri merkitsee palveluksen
suorittamisen kannalta tarpeelliset terveydentilatiedot.
Siviilipalvelusrekisteriin voidaan lisäksi
tallettaa:
1) tieto vakaumuksesta ja uskonnollisesta yhdyskunnasta, jos sillä on merkitystä palveluksen järjestämisen tai siviilipalveluspaikan määräämisen kannalta;2) siviilipalveluksesta kieltäytymistä,
siviilipalvelusrikosta, tiedonantovelvollisuuden rikkomista ja täydennyspalvelusvelvollisuuden rikkomista koskevat tiedot
86

rikosilmoituksesta, rikoksen seuraamuksesta ja vankeusrangaistuksen täytäntöönpanosta sekä tieto muusta rikoksesta tuomitusta vankeusrangaistuksesta, jos sillä
on merkitystä siviilipalvelusvelvollisen
palveluksen tai sijoituksen kannalta;3) siviilipalvelusvelvollisen tavoittamista ja palvelukseen määräämistä varten
tieto siitä, onko siviilipalvelusvelvollinen
säilytettävänä rangaistuslaitoksessa tai hoidettavana sairaalassa tai muussa sosiaalitai terveydenhuollon laitoksessa;
4) diagnoositiedot, lääkärinlausunnot ja
muut terveydentilatiedot, joilla on merkitystä palveluskelpoisuuden määrittämisen
ja tarkistamisen sekä työpalveluun sijoittamisen ja poikkeusolojen sijoitettavuuden
arvioinnin kannalta;5) siviilipalvelukseen määräämistä koskevat tiedot;
6) tässä laissa tarkoitettuun muutoksenhakuun liittyvät tiedot.
91 §Henkilökortin ja lääkärintarkastuskortin säilyttäminen ja siirtäminen
Siviilipalveluspaikka toimittaa siviilipalvelusvelvollisen lääkärintarkastuskortin siviilipalvelusvelvolliselle osoittamalleen terveydenhuolto-organisaatiolle.
Siviilipalvelusvelvollisen vaihtaessa
siviilipalveluspaikkaa siviilipalveluspaikan on siirrettävä manuaalinen henkilökortti sekä lääkärintarkastuskortti välittömästi uuteen siviilipalveluspaikkaan.
Siviilipalvelusvelvollisen kotiuduttua lääkärintarkastuskortti ja henkilökortti on toimitettava välittömästi siviilipalveluskeskukseen.
92 §Tietojen poistaminen
siviilipalvelusrekisteristä
Siviilipalvelusvelvollista
koskevat
90 §:n 1 momentissa määritellyt tiedot ja
90 §:n 2 momentissa tarkoitetut lääkärintarkastuskorttiin merkittävät tiedot poistetaan siviilipalvelusrekisteristä sen vuoden
lopussa, jona siviilipalvelusvelvollinen

täyttää 60 vuotta. Tiedot siirretään tällöin
sota-arkistoon.
Edellä 90 §:n 3 momentissa tarkoitetut
siviilipalvelusvelvollista koskevat tiedot
poistetaan siviilipalvelusrekisteristä viiden vuoden kuluttua siitä, kun siviilipalvelusvelvollinen on kotiutunut täysin palvelleena. Jos tieto on saatu ja merkitty rekisteriin suoritetun palveluksen jälkeen siviilipalvelusvelvollisen kuuluessa siviilivarantoon tai lisävarantoon, tieto poistetaan
viiden vuoden kuluttua tiedon merkitsemisestä, kuitenkin viimeistään sen vuoden lopussa, jona siviilipalvelusvelvollinen täyttää 60 vuotta.
Jos siviilipalveluskeskuksena toimiva
viranomainen vaihtuu, siviilipalveluskeskuksen on välittömästi luovutettava siviilipalvelusrekisteri järjestettynä uudellesiviilipalveluskeskukselle.
Arkistotoimen tehtävistä ja arkistoon
siirrettävistä asiakirjoista säädetään arkistolaissa (831/1994).
93 §Ulkopuoliset tietolähteet
Siviilipalveluskeskuksella ja työ- ja elinkeinoministeriöllä on oikeus saada salassapitosäännösten estämättä siviilipalvelusrekisteriä varten niille laissa säädettyjen tehtävien suorittamiseksi seuraavia tietoja:
1) väestötietojärjestelmästä väestötietolain (507/1993) 4 §:n 1 momentin 1–4
kohdassa tarkoitetut tiedot ja 3 momentissa tarkoitettu uskontokuntaan kuulumista koskeva tieto siviilipalveluksen järjestämistä ja siviilipalvelusvelvollisten valvontaa varten;2) sotilasviranomaiselta palvelusaikaan vaikuttavat tiedot, palveluskelpoisuustiedot sekä terveydentilatiedot, josniillä on merkitystä siviilipalvelusvelvollisen palveluskelpoisuutta koskevaa asiaa
käsiteltäessä;
3) siviilipalvelusvelvollisen palveluskelpoisuutta tutkineelta terveyskeskukselta ja lääkäriltä terveydentilatiedot, josniillä on merkitystä palveluskelpoisuutta
tarkistettaessa;
4) terveyskeskukselta, mielenterveystoimistolta, sairaalalta tai muulta mielen-terveystyötä tekevältä taholta tiedot mielenterveyslaissa (1116/1990) tarkoitettujen
mielenterveyspalvelujen antamisesta siviilipalvelusvelvolliselle, jos niillä on merkitystä palveluskelpoisuuden tai palveluksen
järjestämisen kannalta;
5) Maahanmuuttovirastolta henkilön
kansalaisuutta koskevat tiedot sen selvittämiseksi, onko henkilö palvelusvelvollinen Suomessa;
6) poliisi-, syyttäjä- ja vankeinhoitoviranomaiselta siviilipalveluksesta kieltäytymistä, siviilipalvelusrikosta, tiedonantovelvollisuuden rikkomista tai täydennyspalvelusvelvollisuuden rikkomista koskevaa rikosilmoitusta, syyteharkintaa, rikoksen seuraamusta ja vankeusrangaistuksen
täytäntöönpanoa koskevat tiedot siviilipalveluksen järjestämistä ja siviilipalvelusvelvollisten valvontaa varten;7) oikeushallinnon tietojärjestelmistä tiedot tuomioistuimessa ratkaistuista rikosasioista, joissa on tuomittu vankeusrangaistus, siviilipalvelusvelvollisen palveluskelpoisuuden ja sijoitettavuuden arvioimiseksi; tietojen saamisesta rikosrekisteristä
säädetään kuitenkin rikosrekisterilaissa(770/1993);
8) vankeinhoitoviranomaisilta tiedot
rangaistuslaitoksessa säilytettävästä siviilipalvelusvelvollisesta ja tämän vapautumisajankohdasta siviilipalvelukseen määräämistä ja siviilipalveluksen järjestämistä
varten;9) sosiaali- tai terveydenhuollon laitokselta ja vastaavalta laitokselta tieto siviilipalvelusvelvollisesta, joka ei pääse laitoksesta vapaasti poistumaan, sekä tieto siviilipalvelukseen määrätyn vapautumisajankohdasta siviilipalvelukseen määräämistä
ja siviilipalveluksen järjestämistä varten;10) Kansaneläkelaitokselta tieto siviilipalvelusvelvollisesta, jolle on myönnetty kansaneläkelain (568/2007) mukainen työkyvyttömyyseläke tai vammaistukilain (124/1988) mukainen vammaistuki
palveluskelpoisuuden ja sijoitettavuuden
selvittämiseksi;
11) työvelvollisuusrekisteriä poikkeusoloissa ylläpitävältä työ- ja elinkeinoministeriöltä tieto siviilipalvelusvelvollisesta, jolle on valmiuslain mukaisesti annettu työmääräys työvelvollisena
87
86

liikekannallepanon aikaista palvelukseenmääräämistä varten.
Siviilipalveluspaikalla on oikeus saada
seuraavat tiedot:
1) siviilipalveluskeskukselta ennen yksittäisen siviilipalvelusvelvollisen valintaa
välttämättömät tiedot palvelukseen otettavan siviilipalvelusvelvollisen koulutuksesta ja työkokemuksesta työhön soveltuvuuden arviointia varten;2) siviilipalvelusvelvollisen palveluskelpoisuutta tutkineelta lääkäriltä salassapitosäännösten estämättä tiedot palveluksessaan olevan siviilipalvelusvelvollisen terveydentilasta, jos niillä on merkitystä palveluskelpoisuuden kannalta.
Työ- ja elinkeinoministeriöllä ja siviilipalveluskeskuksella on oikeus saada 1
momentissa tarkoitetut tiedot teknisen
käyttöyhteyden avulla siten kuin siitä asianomaisen rekisterinpitäjän kanssa sovitaan. Ennen tietojen luovuttamista rekisterinpitäjän on esitettävä selvitys tietojen suojauksesta henkilötietolain 32 §:n 1
momentissa tarkoitetulla tavalla.
VäestötietoL 507/1993 on kumottu L:lla
661/2009, ks. L väestötietojärjestelmästä
ja Väestörekisterikeskuksen varmennepalveluista 661/2009 13 §. VammaistukiL 124/1988 on kumottu L:lla vammaisetuuksista 570/2007. Ks. HenkilötietoL 523/1999 32 § 1 mom.
94 §Tietojen luovuttaminen
Sen lisäksi, mitä viranomaisten toiminnan julkisuudesta annetussa laissa(621/1999) säädetään, siviilipalvelusrekisteristä voidaan salassapitosäännösten
estämättä luovuttaa Maahanmuuttovirastolle siviilipalveluksen suorittamista koskevia tietoja kansalaisuusasiain käsittelemistä varten ja palveluksessa olevan tai
olleen siviilipalvelusvelvollisen työnantajalle pyynnöstä tieto palveluksen päättymisen ajankohdasta maanpuolustusvelvollisuutta täyttävän työ- ja virkasuhteen jatkumisesta annetun lain 5 §:n soveltamiseksi,jos työnantaja osoittaa työ- tai virkasuhteen
olevan voimassa. (8.5.2009/307)
88

Rekisterinpitäjä saa luovuttaa tässä
pykälässä mainitut tiedot teknisen käyttöyhteyden avulla tai konekielisessä muodossa. Ennen tietojen luovuttamista teknisen käyttöyhteyden avulla tietoja pyytävän
on esitettävä selvitys tietojen suojauksesta
henkilötietolain 32 §:n 1 momentissa tarkoitetulla tavalla.
13 lukuMuutoksenhaku
95 §Muutoksenhaku kutsuntalautakunnan tai puolustusvoimien aluetoimiston
päätökseen
Muutoksen hakemiseen kutsuntalautakunnan tai puolustusvoimien aluetoimiston
12 §:ssä tarkoitettua hakemusta koskevaan
päätökseen sovelletaan asevelvollisuuslain
12 luvun säännöksiä muutoksen hakemisesta
kutsuntalautakunnan tai aluetoimiston asevelvollisuusasiassa tekemään päätökseen.
96 §Muutoksenhaku siviilipalveluskeskuksen
ja siviilipalveluspaikan päätökseen
Siviilipalveluskeskuksen siviilipalveluspaikan määräämistä ja siviilipalveluspaikan siirtoa koskevaan päätökseen saa hakea
muutosta valittamalla siihen hallinto-oikeuteen, jonka tuomiopiirissä siviilipalveluskeskus sijaitsee. Valituskirjelmä on toimitettava
siviilipalveluskeskukselle 14 päivän kuluessa siitä, kun päätös on annettu hakijalle
tiedoksi. Siviilipalveluskeskuksen on toimitettava valituskirjelmä ja siihen liittyvät asiakirjat sekä lausuntonsa valitusviranomaiselle
viipymättä. Valitus on käsiteltävä kiireellisesti. Valitus ei estä päätöksen täytäntöönpanoa, ellei valitusviranomainen toisin määrää.
Jollei tässä laissa toisin säädetä, siviilipalveluskeskuksen antamaan muuhun kuin
1 momentissa tarkoitettuun päätökseen ja
siviilipalveluspaikan antamaan päätökseen saa hakea muutosta valittamalla siihen hallinto-oikeuteen, jonka tuomiopiirissä
päätöksen tehnyt viranomainen sijaitsee.

Siviilipalvelukseen määräämistä, palveluksen keskeyttämistä, lykkäämistä, palveluksesta vapauttamista tai kotiuttamista koskeva
valitus ei estä päätöksen täytäntöönpanoa,
jollei valitusviranomainen toisin määrää.
Hallinto-oikeuden päätökseen saa hakea
muutosta valittamalla korkeimpaan hallinto-oikeuteen, jos korkein hallinto-oikeus
myöntää valitusluvan.
97 §Muutoksenhaku
kurinpitorangaistukseen
Siviilipalvelusvelvollinen, jolle on määrätty kurinpitorangaistus, saa hakea muutosta rangaistuksen määräämistä koskevaan päätökseen valittamalla siihen hallinto-oikeuteen, jonka tuomiopiirissä siviilipalveluskeskus sijaitsee.
Valituskirjelmä on toimitettava siviilipalveluskeskukseen 14 päivän kuluessa siitä,
kun päätös on annettu siviilipalvelusvelvolliselle tiedoksi. Siviilipalveluskeskuksen on viipymättä toimitettava valituskirjelmä ja siihen liittyvät asiakirjat sekä lausuntonsa valitusviranomaiselle. Valitus on
käsiteltävä kiireellisesti.
Kurinpitorangaistusta ei saa panna täytäntöön ennen kuin päätös on lainvoimainen.
Jos päätöksestä on valitettu hallinto-oikeuteen, rangaistuksen saa kuitenkin panna täytäntöön sen jälkeen, kun hallinto-oikeus onantanut valituksen johdosta päätöksensä.
Kurinpitorangaistus voidaan kuitenkinpanna täytäntöön välittömästi siviilipalveluskeskuksen päätöksen antamisen jälkeen,jollei kurinpitorangaistuksen täytäntöönpanosiviilipalvelusvelvollisen jäljellä olevan palvelusajan kuluessa muutoin ole mahdollista.
Hallinto-oikeuden päätökseen saa hakea
muutosta valittamalla korkeimpaan hallinto-oikeuteen, jos korkein hallinto-oikeus
myöntää valitusluvan.
98 §Muutoksenhaku asevelvollisten vakaumuksentutkintalautakunnan päätökseen
Vakaumuksentutkintalautakunnan siviilipalvelukseen hyväksymistä koskevaan

päätökseen saa hakea muutosta valittamalla Helsingin hallinto-oikeuteen 14 päivän kuluessa siitä, kun päätös on annettu
hakijalle tiedoksi.
Päätökseen liittyvät asiakirjat on toimitettava valitusajan kuluessa hallinto-oikeudelle. Hallinto-oikeuden on käsiteltävä
valitus kiireellisenä. Valitus ei estä päätöksen täytäntöönpanoa, ellei hallinto-oikeus
toisin määrää.
Hallinto-oikeuden päätökseen saa hakea
muutosta valittamalla korkeimpaan hallinto-oikeuteen, jos korkein hallinto-oikeus
myöntää valitusluvan.
99 §Hallintolainkäyttölain soveltaminen
Sen lisäksi, mitä 95–98 §:ssä säädetään,
muutoksenhakuun sovelletaan hallintolainkäyttölakia (586/1996).
14 luku
Erinäiset säännökset
100 §Hakeutuminen asevelvollisuuslain tai
naisten vapaaehtoisesta asepalveluksesta
annetun lain mukaiseen palvelukseen
Siviilipalvelusvelvollisen, joka haluaa
siirtyä suorittamaan asevelvollisuuslain
tai naisten vapaaehtoisesta asepalveluksesta annetun lain mukaista palvelusta, on
haettava tätä kirjallisesti siviilipalveluskeskukselta. Hakemus on viipymättä hyväksyttävä, jos siinä ilmoitetaan, ettei 1 §:ssä
tarkoitettu vakaumus enää estä mainittujen
lakien mukaisen palveluksen suorittamista
ja jos siviilipalvelusvelvollista ei ole aikaisemmin vastaavan hakemuksen perusteellahyväksytty siviilipalveluksesta asevelvollisuuslain tai naisten vapaaehtoisesta asepalveluksesta annetun lain mukaiseen palvelukseen. Hakemusta ei saa tehdä enää siviilipalveluksen aloittamisen jälkeen eikä senvuoden päätyttyä, jona siviilipalvelusvelvollinen on täyttänyt 28 vuotta.
Jos 1 momentissa tarkoitettu hakemus on
jätetty siviilipalvelusvelvollisen jo saatua
89
88määräyksen siviilipalvelukseen, siviilipalvelusvelvollisen on kuitenkin noudatettava annettua määräystä siihen asti, kunnes
siviilipalveluskeskus ratkaisee hakemuksen ja peruuttaa antamansa määräyksen.
Siviilipalveluskeskuksen on viipymättä
ilmoitettava hakemuksen hyväksymisestä
puolustusvoimien aluetoimistolle.
101 §Palvelusaika siirryttäessä asevelvollisuuslain tai naisten vapaaehtoisesta asepalveluksesta annetun lain mukaisesta
palveluksesta siviilipalvelukseen
Siviilipalveluskeskus määrää asevelvollisuuslain tai naisten vapaaehtoisesta asepalveluksesta annetun lain mukaisesta palveluksesta siviilipalvelukseen siirtyvän jäljellä
olevan siviilipalvelusajan siten, että tämän
lain mukaisesta 362 vuorokauden palvelusajasta vähennetään ylöspäin pyöristettynä
luku, joka saadaan, kun jo suoritettujen palveluspäivien määrä kerrotaan suhdeluvulla,
joka saadaan jakamalla 362 vuorokauden
mittainen siviilipalvelusaika asianomaiselle
asevelvollisuuslain tai naisten vapaaehtoisesta asepalveluksesta annetun lain perusteella määräytyneellä palvelusajalla.
Mitä tässä pykälässä säädetään, ei koske
asevelvollisuuslain tai naisten vapaaehtoisesta asepalveluksesta annetun lain mukaisen palveluksen jälkeen siviilipalvelukseen
hakeutunutta siviilipalvelusvelvollista.

104 §Viranomaisten tiedonantovelvollisuus
Työ- ja elinkeinoministeriön, siviilipalveluskeskuksen ja puolustusvoimien
on annettava kutsunnanalaisille riittävät tiedot mahdollisuudesta hakeutua
siviilipalvelukseen ja siviilipalveluksen
sisällöstä.
15 luku
Voimaantulo- ja siirtymäsäännökset
105 §

102 §

Voimaantulo

Hallinnon yleislakien soveltaminen

Tämä laki tulee voimaan 1 päivänä tammikuuta 2008.

Tämän lain mukaisen hallintoasian käsittelyssä sovelletaan hallintolakia (434/2003),
kielilakia (423/2003), henkilötietolakia ja
viranomaisten toiminnan julkisuudesta annettua lakia, jollei tässä laissa toisin säädetä.
103 §Poliisin virka-apu siviilipalvelusvelvollisen toimittamiseksi palvelukseen
Jos siviilipalvelusvelvollinen jättää saapumatta palvelukseen tai lopettaa sen,90

siviilipalveluspaikan on ilman aiheetonta
viivytystä pyydettävä siviilipalvelusvelvollisen kotipaikkakunnan tai siviilipalveluspaikan sijaintipaikkakunnan poliisilta virka-apua hänen etsimiseksi ja palvelukseen toimittamiseksi. Poliisin on tarvittaessa ryhdyttävä toimenpiteisiin tavoittamatta jääneen siviilipalvelusvelvollisen
etsintäkuuluttamiseksi.
Poliisin on viipymättä toimitettava siviilipalvelusvelvollinen siviilipalveluspaikkaansa, jollei hän kirjallisesti kieltäydy
siviilipalveluksesta tai jollei hänellä ole
laillista estettä poissaololleen. Poliisin on
toimitettava siviilipalveluspaikkaan kieltäytymisilmoitus tai selvitys laillisesta
esteestä.

106 §Kumottavat säännökset
Tällä lailla kumotaan 30 päivänä joulukuuta 1991 annettu siviilipalveluslaki(1723/1991) siihen myöhemmin tehtyine
muutoksineen.
Jos muussa laissa tai asetuksessa viitataan tämän lain voimaan tullessa voimassaolleeseen siviilipalveluslakiin, sen sijasta
sovelletaan tätä lakia.

107 §
Siirtymäsäännökset
Tämän lain säännöksiä sovelletaan jäljempänä säädetyin poikkeuksin myössiviilipalvelusvelvolliseen, joka on aloittanut siviilipalveluksensa ennen tämän lain
voimaantuloa.
Ennen tämän lain voimaantuloa palveluksensa aloittaneeseen siviilipalvelusvelvolliseen ei sovelleta palvelusaikaa koskevaa 4 §:ää eikä 40 §:n 1 momentin säännöksiä henkilökohtaisten lomien määrästä.
Mitä 18 §:n 2 momentissa säädetään,
ei sovelleta, jos palveluksen suorittanuton hyväksytty siviilipalvelukseen ennen
tämän lain voimaantuloa.
Tämän lain 8 luvun täydennyspalvelusvelvollisuutta koskevia säännöksiä eisovelleta siviilipalvelusvelvolliseen, joka
on suorittanut asevelvollisuuslain tai naisten vapaaehtoisesta asepalveluksesta annetun lain mukaisen palveluksen ja hyväksytty siviilipalvelukseen ennen tämän lain
voimaantuloa.
Tämän lain voimaantulo ei vaikuta lain
voimaan tullessa voimassa olleen lainnojalla annettuihin palveluksen aloittamista tai lykkäyksen myöntämistä koskeviin päätöksiin.
Ennen tämän lain voimaantuloa tapahtuneet palvelusrikkomukset ratkaistaan
menettelyn ja seuraamusten osalta palvelusrikkomuksen tekohetkellä voimassa
olleiden säännösten mukaisesti.
Tämän lain voimaan tullessa pääesikunta
luovuttaa siviilipalvelusrekisteriin asevelvollisuusrekisterissä olevat siviilipalvelusvelvollisten perustiedot, palveluskelpoisuustiedot ja palveluskelpoisuuden määräytymistä koskevat terveydentilatiedot
sekä siviilipalvelusvelvollisia koskevat tiedot tämän lain 67 §:ssä tarkoitetuista hakemuksista ja päätöksistä.
Tämän lain voimaan tullessa työ- ja elinkeinoministeriössä vireillä olevat palveluspaikkahakemukset sekä sotilaslääneissä
vireillä olevat 67 §:ssä tarkoitetut hakemukset tulee viran puolesta siirtää siviilipalveluskeskukseen ratkaistaviksi.
Ennen tämän lain voimaantuloa voidaan
ryhtyä lain voimaantulon edellyttämiin
toimenpiteisiin.

9190Liite 4
Siviilipalvelusvelvollisten perustuskoulutusjakson
opetussuunnitelma

					

OPETUSSUUNNITELMA					2010 toteutuksen mukaan

SIVIILIPALVELUKSEN KOULUTUSJAKSO

1 Yleistä
Siviilipalvelukseen kuuluu peruskoulutusjakso, yhteiskunnalle hyödyllinen siviililuontoinen työpalvelu, ylimääräinen harjoitus ja liikekannallepanon aikainen
palvelus (Siviilipalveluslaki 2 §). Siviilipalvelukseen kuuluva peruskoulutusjakso
suoritetaan Lapinjärven koulutuskeskuksessa ja sen suorittavat kaikki siviilipalvelusvelvolliset palveluksen alussa. Peruskoulutusjakson tarkoituksena on tukea
yleisiä kansalaisvalmiuksia, antaa väestönsuojeluun ja pelastustoimintaan liittyviä yleisiä valmiuksia sekä antaa perusteet työpalvelun suorittamiselle (Siviilipalveluslaki 2 §).
Peruskoulutusjakson ja työpalvelun yhteenlaskettu pituus on 362 vuorokautta.
Siviilipalvelukseen hakeutuu vuosittain noin 2 500 asevelvollista. Vuosittain koulutetaan noin 1 600–1 800 siviilipalvelusvelvollista. Koulutus toteutetaan kahdessatoista koulutuserässä.
Tämän opetussuunnitelman valmistelutyöstä on vastannut työministeriön
asettama työryhmä. Vuosina 2008–2010 sitä on kehitetty eteenpäin Lapinjärven
koulutuskeskuksessa.

2 Peruskoulutuksen tavoite
Peruskoulutusjakson tavoitteena on vastata siviilipalveluslain asettamia vaatimuksia. Sen tulee vastata sekä normaali- että poikkeusolojen vaateita (YETT). Peruskoulutuksen tavoitteena on lisätä siviilipalvelusvelvollisten yleisiä kansalaisvalmiuksia, antaa väestön suojeluun ja pelastustoimintaan liittyviä yleisiä valmiuksia sekä
antaa perusteet työpalvelun suorittamiselle siviilipalveluslain 2 §:n mukaan. Peruskoulutusjakson aikana siviilipalvelusvelvollinen saa tietoa työturvallisuuteen liittyvistä kysymyksistä. Koulutusjakso kokonaisuudessaan on yleishyödyllinen ja sen
aikana siviilipalvelusvelvollisella on mahdollisuus hankkia työelämässä myöhemminkin tarvittavia tietoja ja taitoja.
92

3 Peruskoulutusjakson rakenne
Peruskoulutusjakson pituus on 28 vuorokautta. Työaika koulutusjaksolla on 36 oppituntia viikossa, koko koulutusjaksolla opetustuntien määrä on 144 oppituntia. Opetus voidaan toteuttaa päivä- tai iltaopetuksena.

4 Koulutusjakson sisältö
4.1 Kaikille yhteiset aiheet
Tavoite:Kaikille yhteisten aiheiden tavoitteena on luoda perusta siviilipalveluksen suorittamiselle. Siviilipalvelusvelvollinen tuntee siviilipalveluslainsäädännön ja tietää siviilipalvelusvelvollisen oikeudet ja velvollisuudet. Hänellä on yleisnäkemys yleisen asevelvollisuuden, siviilipalveluksen ja aseistakieltäytymisen historiasta. Hän tiedostaa
työelämän pelisääntöjen merkityksen ja osaa ottaa työpalveluksensa aikana huomioon työturvallisuuteen vaikuttavia tekijöitä. Siviilipalvelusvelvollinen hallitsee arjen
turvallisuuden perustaidot sekä hänellä on SPR:n EA-1 tasoa vastaavat ensiaputaidot. Kaikille yhteisten aiheiden yhteenlaskettu oppituntimäärä on 90 oppituntia.
Opetuskokonaisuudet:

Tutustuminen siviilipalveluskeskukseen ja koulutusjaksoon liittyvät infotilaisuudet

15 oppituntia•

johtajan tunti•

koulutusjakson esittely•

terveydenhoitajan info•

ruokalainfo•

huoltoinfo ja siivous•

respan toiminta ja lomakeinfo•

tutustuminen koulutuskeskuksen tiloihin ja alueeseen•tutustuminen omaan ryhmään ja ryhmäytyminen•

palautteen antaminen•

lähtöselvitykset

Siviilipalveluslaki ja -asetus•

9 oppituntia

siviilipalveluslain ja -asetuksen sisältö•

siviilipalvelusviranomaiset ja näiden tehtävät•

siviilipalvelusvelvollisuuden alkaminen ja siviilipalveluspaikan määräytyminen•

siviilipalvelushakemuksen käsittely erityisoloissa•

palveluskelpoisuus, vapauttaminen ja lykkäys siviilipalveluksen suorittamisesta•

siviilipalveluksen suorittaminen ja siviilipalveluksen päättyminen
93
92

•

siviilipalvelusvelvollisen ylläpito ja etuudet + Kela-info•

ylimääräinen harjoitus ja palvelus liikekannallepanon aikana•

palvelusrikkomukset ja kurinpito•

siviilipalvelusvelvollisuuden rikkominen•rekisterit ja tietosuoja•

muutoksenhaku

Yleisen asevelvollisuuden historia•

Suomen puolustus historiassa ja nykypäivänä•

siviilipalveluslain kehittyminen nykyiseen muotoonsa•

aseistakieltäytymisen historia•

yleinen asevelvollisuus muissa maissa

Ensiapu 1

8 oppituntia

16 oppituntia•

ensiapua vaativat tilanteet ja niiden ehkäisy•

auttajana toimiminen•

toiminta onnettomuuden ja sairauskohtauksen sattuessa•

tajuttomalle annettava ensiapu•

painelu-puhalluselvytys•

harjoituksia•

haavat ja hallitsematon verenvuoto•

palovammat ja muut sokkiin johtavat tilanteet•

sairauskohtaukset•

erityyppiset haavat•

eriasteiset palovammat ja sähkötapaturmat•

murtumat•nivelvammat•

myrkytykset

Liikunta ja terveyskasvatus

16 oppituntia•

terveelliset elämäntavat (ravinto, seksuaaliterveys ym.)•riippuvuudet (huumeet, alkoholi, lääkkeet ym.)•liikunnan merkitys yleiskuntoa ja terveyttä ylläpitävänä tekijänä•

liikunta•

parisuhdeväkivallan ennaltaehkäisy (Lyömätön linja)

Suvaitsevaisuus

4 oppituntia•

miksi erilaisuus pelottaa?

•

ennakkoluulot eri ryhmiä kohtaan•

eri uskontojen ja kulttuurien rauhanomainen rinnakkaiselo•

vieraspelko, syrjintä, rasismi

94Liikenneturvallisuus•

suomalainen liikenteen turvavisio•

turvallinen liikennekäyttäytyminen•

asenteet liikenteessä

Työelämän pelisäännöt

2 oppituntia

4 oppituntia•

työturvallisuus työpaikoilla•työhyvinvointi: henkinen ja fyysinen kuormittuminen, työyhteisön ilmapiiri,
työstressi•

työpaikkakiusaaminen ja sen ehkäiseminen•

tasa-arvo työelämässä•

käyttäytyminen työpaikalla

Tehostettu palveluspaikan hakeminen

16 oppituntia(palveluspaikattomille)•

palveluspaikan hakeminen•

cv:n laatiminen, omien vahvuuksien tunnistaminen•

yhteydenotot potentiaalisiin palveluspaikkoihin•

haastatteluun valmistautuminen•

palveluspaikan hakusuunnitelman laatiminen ohjatusti

4.2 Suuntautumisvaihtoehto 1: Palo-, pelastus- ja väestönsuojelu

Palo-, pelastus- ja väestönsuojelun suuntautumisvaihtoehdon tavoitteena on valmentaa siviilipalvelusvelvollisia toimimaan pelastustoiminaan ja väestönsuojeluun liittyvissä avustavissa tehtävissä sekä lisätä valmiuksia toimia tapaturmia ehkäisevästi.
Hän tuntee suurten yleisötilaisuuksien turvallisuuteen vaikuttavat tekijät ja tarvittaessa kykenee osallistumaan aktiivisesti tilaisuuksien turvallisuuden suunnitteluun
ja toteutukseen. Opetuskokonaisuuden jälkeen siviilipalvelusvelvollinen ymmärtää
arjen turvallisuuden merkityksen ja osaa toimia itse turvallisuusnäkökohdat huomioon ottaen. Suuntautumisvaihtoehdon kokonaistuntimäärä on 54 opetustuntia.
Paloturvallisuus ja alkusammutus•

paloriskien tunnistaminen•

paloturvallinen ympäristö•

poistuminen palavasta rakennuksesta•

sammutusvälineet ja alkusammutus•

yhteistyö paloviranomaisten kanssa•

käytännön harjoitukset

Varautuminen, väestönsuojelu ja kadonneen etsintä•

väestönsuojeluun varautuminen•

poikkeusoloihin varautuminen

12 opetustuntia

14 opetustuntia

95
94

•

viranomaisten rooli ja tehtävät, taustalla vaikuttava lainsäädäntö•

evakuointi•

Vapaaehtoiseen pelastuspalveluun tutustuminen ja etsintäharjoitus

Suurten yleisötilaisuuksien turvallisuus

22 opetustuntia•

vastuu turvallisuudesta•

lupamenettely ja viranomaisyhteistyö•

pelastussuunnitelma•

tapahtuma-alueen turvallisuus•

yleisötilaisuus käyttötarkoituksesta poikkeavassa sisätilassa•

vaaralliset aineet ja erikoistehosteet•

viestiliikenne•

varautuminen onnettomuuksiin•

toiminta onnettomuustilanteissa•

tilapäismajoituksen organisoiminen•

harjoitustehtävät

Henkinen ensiapu

6 opetustuntia•

mitä henkinen ensiapu on?

•

sokkivaihe, reaktiovaihe, korjaamisvaihe, uudelleen suuntautumisen vaihe•

traumaattisen kriisin erityispiirteet•

kriisireaktiot•

henkinen ensiapu käytännössä

4.3 Suuntautumisvaihtoehto 2: Ympäristön ja kulttuuriomaisuuden
suojelu

Ympäristön ja kulttuuriomaisuuden suojelun suuntautumisvaihtoehdon tavoitteena
on valmentaa siviilipalvelusvelvollisia toimimaan erilaisissa avustavissa tehtävissä
ympäristöonnettomuuksissa ja kulttuuriomaisuuden suojeluun liittyvissä tehtävissä. Opetuskokonaisuuden jälkeen siviilipalvelusvelvollinen ymmärtää luonnon
monimuotoisuuden merkityksen ja tuntee keinoja luonnon suojelemiseksi. Hänellä
on valmiudet toimia öljyntorjuntatehtävissä ja hoitaa öljyyntyneitä lintuja. Hän
ymmärtää maamme kulttuuriomaisuuden merkityksen ja hänellä on valmiuksia toimia kulttuuriomaisuuden suojeluun liittyvissä avustavissa tehtävissä. Suuntautumisvaihtoehdon kokonaistuntimäärä on 54 opetustuntia.
Ympäristökasvatus•luonnon monimuotoisuuden säilyttäminen•

ympäristöuhat

•ilmaston muutos ja sen torjuminen•

luonnon suojeleminen•

kansalaisen vaikutuskeinot yhteiskunnassa

96

14 opetustuntia

Kehitysmaatieto

4 opetustuntia•

mitä on kehitys/edistys?

•

mihin perustuu jako kehitysmaihin ja kehittyneisiin maihin•

Suomi ja kehitysyhteistyöÖljyntorjunta ja öljyyntyneiden lintujen käsittely

10 opetustuntia•öljykuljetukset ja öljyonnettomuuden uhka Itämerellä•öljyntorjunnan viranomaiset ja vastuunjako•

WWF:n vapaaehtoiset öljyntorjuntajoukot•

siviilipalvelusvelvolliset öljyntorjunnassa•öljyonnettomuuden jälkeen•

karttaharjoitukset•ryhmänjohtajana toimiminen•

tutustuminen öljyntorjuntakalustoon ja pelastusviranomaisen toimintaan•

käytännön harjoitukset•

lintujen pelastaminen öljyonnettomuudessa•

lintujen puhdistusyksikkö, logistiikka ja pelastusviranomaisen rooli•

lintujen hoitoprosessi pyydystämisestä vapauttamiseen

Kulttuuriomaisuuden suojelu

14 opetustuntia•

suomen kulttuuriomaisuus, mistä se muodostuu?

•

Haagin yleissopimus•

eri toimijat kulttuuriomaisuuden suojelussa•

kulttuuriomaisuuteen kohdistuvat normaali- ja poikkeusolojen uhat sekä niihin varautuminen•

kansakunnan kulttuuri-identiteetin vahvistaminen•

oman lähiympäristön kulttuuriomaisuuden tunnistaminen•

kulttuuriomaisuuden suojelu, käytännön pelastustoimenpiteet

Luonnonkatastrofit ihmiskunnan uhkana

8 opetustuntia•

riskien maantiede, hazardimaantiede•luonnononnettomuudet, ihmiskunnan onnettomuudet, ympäristöonnettomuudet•

riskien tunnistaminen ja todennäköisyyden arviointi•

riskien analysointi ja tulkinta•

voiko luonnonkatastrofeihin varautua?

•

toiminta katastrofitilanteessa

Varautuminen ja  väestönsuojelu

4 opetustuntia•

väestönsuojeluun varautuminen•

poikkeusoloihin varautuminen•

viranomaisten rooli ja tehtävät, taustalla vaikuttava lainsäädäntö•

evakuointi
9697

4.4 Suuntautumisvaihtoehto 3: Yleissivistys ja kansalaisvalmiudet

Yleissivistyksen ja kansalaisvalmiuksien suuntautumisvaihtoehdon tavoitteena
on tukea siviilipalvelusvelvollisten henkistä kasvua vastuuntuntoisiksi kansalaisiksi. Opetuskokonaisuuden jälkeen siviilipalvelusvelvollisen mielenkiinto yhteiskunnallisiin asioihin on herännyt. Hän ymmärtää historiallisen jatkuvuuden merkityksen. Hän oppii kunnioittamaan ihmisoikeuksia ja demokratiaa, toisia ihmisiä
ja omaisuutta. Hän tuntee aseellisten konfliktien taustatekijöitä sekä konfliktin jälkeisen jälleenrakennuksen kipukohtia. Siviilipalvelusvelvollinen oppii vastuulliseksi
ja aktiiviseksi kansalaiseksi suhteessa sekä omaan kotimaahansa että koko maailmaan. Suuntautumisvaihtoehdon opetustuntien määrä on 54 opetustuntia.
Poliittiset ideologiat ja yhteiskunnallinen

16 opetustuntia

osallistuminen•

poliittisten ideologioiden peruspiirteet•

velvollisen oma sijoittuminen poliittiselle kartalle•

Suomen puoluejärjestelmä ja sen kehittyminen•

kansalaisen vaikutuskeinot – muodolliset ja epämuodolliset•

järjestötoiminta•

suomalaisen demokratian kehityssuunnat tulevaisuudessa•

yksilön merkitys yhteiskunnallisena toimijana

Ympäristökasvatus•luonnon monimuotoisuuden säilyttäminen•

ympäristöuhat

•ilmaston muutos ja sen torjuminen•

luonnon suojeleminen

Aseelliset konfliktit ja eheyttävä konfliktinratkaisu

4 opetustuntia

16 opetustuntia•

aseellisten konfliktien taustatekijät, syyt ja selitykset•kansainvälisen humanitaarisen oikeuden perusperiaatteet (Geneven sopimuk-•

sotarikokset, niiden selvittäminen, niistä rankaiseminen ja yhteisön toipuminen•

sodankäynnin psykologiaa

set) ja Punaisen Ristin toiminta•

avustustoiminta konfliktitilanteessa•

konfliktin jälkeinen jälleenrakennus, inhimillisen turvallisuuden rakentaminen•

aseellisen konfliktin estäminen tai hillitseminen: Gandhi ja muut väkivallattoman vastarinnan klassikot•

sovittelun periaatteet

Ihmisoikeudet

4 opetustuntia•

YK ja ihmisoikeuksien julistus•

muut kansainväliset sopimukset (mm. Lapsen oikeuksien sopimus)

98•ihmisoikeudet: universaaleja vai kulttuurisidonnaisia•

mitkä kohdat toteutuvat helpoimmin – mitkä vaikeimmin

Kehitysmaatieto

4 opetustuntia•

mitä on kehitys/edistys•

mihin perustuu jako kehitysmaihin ja kehittyneisiin maihin•

globalisaatio: plussat ja miinukset•

Suomi ja kehitysyhteistyö

Elämänhallinta•

oman elämän hallinta•

onnellisuus•

elämänlaatu•

itsetunto ja ihmisenä kasvaminen•

sosiaaliturva Suomessa•

arjen turvallisuus

Miehisyyden myytit

6 opetustuntia

4 opetustuntia•

mieheyden kuva, miehenä olemiseen liittyvät mielikuvat•

mieheksi kasvaminen ja kasvattaminen•

mies vai ihminen – onko sukupuolella väliä•

miten miehisyys ja väkivalta liittyvät yhteen?

•

perheväkivalta, sen syyt ja mahdollisuudet ehkäistä sitä

5 Käytettävät opetusmenetelmät
Siviilipalveluksen koulutusjaksolla käytetään monipuolisesti aikuisopetukseen
soveltuvia opetusmenetelmiä. Käytettäviä menetelmiä aiheen mukaan voivat olla:•

alustukset ja luennot•

vuorovaikutteiset oppimistilanteet•

case-kuvaukset•

ongelmanratkaisutehtävät•

projektitehtävät•

pari- tai ryhmätyöskentely•

käytännön harjoitukset•tutustumiskäynnit•

yksilöohjaus

Kouluttajat valmistavat itse koulutuksessa käytettävän materiaalin hyödyntäen
monipuolisesti kirjallisuutta, lehtiä, verkkomateriaalia sekä alan järjestöjen tuottamia aineistoja.

9899

Työ- ja elinkeinoministeriön julkaisuja

Konserni 9/2011

Arbets- och näringsministeriets publikationer

Koncernen 9/2011

MEE Publications
Tekijät | Författare | Authors

Concern 9/2011
Julkaisuaika | Publiceringstid | Date

Mars 2011
Ordförande: överdirektör Raimo Luoma
Sekreterare: handelsrådet Tomi Lounema

Toimeksiantaja(t) | Uppdragsgivare | Commissioned by

Työ- ja elinkeinoministeriö
Arbets- och näringsministeriet
Ministry of Employment and the Economy
Toimielimen asettamispäivä |Organets tillsättningsdatum | Date of appointment

20.9.2010
Julkaisun nimi | Titel | Title

Civiltjänsten 2020 – Betänkande av arbetsgruppen för utveckling av civiltjänsten
Tiivistelmä | Referat | Abstract

Enligt arbetsgruppens åsikt måste man aktivt börja utveckla civiltjänstsystemet. Civiltjänsten bör fram till år 2020 utvecklas tillen betydande resurs som är förenlig med allmänintresset. Under arbetsgruppens arbetstid har vid flera tillfällen kommit fram
att det politiska intresset för och den politiska styrningen av civiltjänsten inte är särskilt betydande. Arbetsgruppen lägger
fram många förslag till utveckling av civiltjänstsystemet med antagandet att tjänstgöringsformen även i fortsättningen behövs
som en ersättning av värnplikten.
Arbetsgruppens viktigaste förslag är:• Uppgifterna i anslutning till administrationen av civiltjänstsystemet förstatligas. Inom arbets- och näringsministeriet förvaltningsområde inrättas ett separat ämbetsverk (Finland civiltjänstcentral).
• Civiltjänstgörarna bör aktivt uppmuntras och sändas till tjänstgöringsställen som är så nyttiga som möjligt för samhället.
Systemet att civiltjänstgörare utan tjänstgöringsplats utför arbetstjänst vid Lappträsk utbildningscentral frångås. Civiltjänstcentralen förordnar en arbetstjänstplats för de civiltjänstgörare som inte själva kan ordna en sådan.
• Det finns just nu inget behov av att förkorta civiltjänsttidens längd. Om tiden för beväringstjänsten förkortas finns det skäl
att behandla saken på nytt.
• Målet att i krislägen utnyttja civiltjänstgörare för vissa specialuppgifter frångås. Säkerhetsutbildningen under grundutbildningsperioden inriktas på riskerna under normala förhållanden.
• Kvinnor ska åtminstone frivilligt ha möjlighet att fullgöra civiltjänsten på samma sätt som militärtjänsten.
• Gemensamt utbildningsinnehåll för civiltjänst och värnplikt ska inte skapas på ett konstgjort sätt.
• Den som avbryter sin beväringstjänst bör så snabbt som möjligt efter avbrytandet komma in på den grundutbildning som
hör till civiltjänsten.
• Civiltjänstgörarna bör uppmuntras och läras att leva sunt och ägna sig åt idrott och motion.
• En kartläggande inledande förfrågning i början av civiltjänstgöringen och en förfrågning till när tjänstgöringen upphör,
genomförs.
Till betänkandet hänför sig i fråga om civiltjänsttidens längd två avvikande meningar.
Kontaktperson vid arbets- och näringsministeriet: Avdelningen för arbetslivs- och marknadsfrågor/Tomi Lounema,
tfn 010 606 2697
Asiasanat | Nyckelord | Key words

Civiltjänst, civiltjänsteplikt, civiltjänstgörare
ISSN

ISBN

1797-3562

978-952-227-504-2

Kokonaissivumäärä | Sidoantal | Pages

Kieli | Språk | Language

Hinta | Pris | Price101

Suomi, finska, finnish

20 €Julkaisija | Utgivare | Published byKustantaja | Förläggare | Sold by

Työ- ja elinkeinoministeriö
Arbets- och näringsministeriet
Ministry of Employment and the Economy

Edita Publishing Oy / Ab / Ltd

Työ- ja elinkeinoministeriön julkaisuja

Konserni 9/2011

Arbets- och näringsministeriets publikationer

Koncernen 9/2011

MEE Publications
Tekijät | Författare | Authors

Concern 9/2011
Julkaisuaika | Publiceringstid | Date

March 2011
Chair: Director General Raimo Luoma
Secretary: Commercial Counsellor Tomi Lounema

Toimeksiantaja(t) | Uppdragsgivare | Commissioned by

Työ- ja elinkeinoministeriö
Arbets- och näringsministeriet
Ministry of Employment and the Economy
Toimielimen asettamispäivä |Organets tillsättningsdatum | Date of appointment

20 September 2010
Julkaisun nimi | Titel | Title

Non-Military Service 2020 – Working Group Report on the Development of Non-Military Service
Tiivistelmä | Referat | Abstract

The working group is of the view that active efforts are needed to develop the system of non-military service. By 2020, nonmilitary service would be developed into a significant resource serving the public interest. During its work, the working grouphas found on several occasions that non-military service attracts little political interest and guidance. The working group puts
forward several proposals for the development of the non-military service system, assuming that in the future, non-military
service will be required as an alternative to conscription.
Key proposals by the working group are:• Tasks related to the administration of the non-military service system would be handled by the state. A separate agency
would be established in the Ministry of Employment and the Economy’s administrative sector (Centre for Non-MilitaryService of Finland).
• People liable for non-military service should be actively encouraged and guided to perform their service at locations where
it would benefit society as much as possible. The practice, whereby people who have not found a service location performtheir work service at the Lapinjärvi training centre, would be abandoned. The Centre for Non-Military Service would assign
a service location for those who do not manage to arrange it for themselves.
• There is no need to shorten the term of non-military service at present. If the term of conscription is shortened, the issue
should then be re-examined.
• The goal of assigning some special duties in a crisis situation to people performing non-military service should beabandoned. The safety training, provided during the basic training period, would focus on risks under normal conditions.
• Women should have the opportunity to voluntarily perform non-military service, in the same way as military service.
• There would be no artificial provision of common training content for non-military service and military service.
• Those who interrupt their military service should have access to the basic training included in non-military service as soon
as possible after the interruption.
• People liable for non-military service should be encouraged and guided to adopt healthy lifestyles and exercise.
• An initial survey for charting purposes would be carried out in the beginning of non-military service, and another survey
at the end of the service.
As concerns the term of non-military service, the report includes two dissenting opinions.
Contact person within the Ministry of Employment and the Economy: Labour and trade department/Tomi Lounema,tel. +358 (0)10 606 2697
Asiasanat | Nyckelord | Key words

Non-military service, liability for non-military service, person liable for non-military service
ISSN

ISBN

1797-3562

978-952-227-504-2

Kokonaissivumäärä | Sidoantal | Pages

Kieli | Språk | Language

Hinta | Pris | Price101

Suomi, finska, finnish

20 €Julkaisija | Utgivare | Published byKustantaja | Förläggare | Sold by

Työ- ja elinkeinoministeriö
Arbets- och näringsministeriet
Ministry of Employment and the Economy

Edita Publishing Oy / Ab / LtdSiviilipalvelus 2020 – Siviilipalveluksen
kehittämistyöryhmän mietintö
Työ- ja elinkeinoministeriö asetti ajalle 20.9.2010–28.2.2011 työryhmän, jonka tehtävänä oli selvittää siviilipalvelusjärjestelmän kehittämismahdollisuudet, mukaan
lukien siviilipalveluksen pituuteen liittyvät kysymykset. Selvitystyössä työryhmän oli arvioitava siviilipalvelusvelvollisten tosiasiallista sijoitettavuutta poikkeusoloissa sekä mahdollisuutta luoda siviilipalvelukseen ja asevelvollisuuteen yhtenäisiä
koulutussisältöjä.
Siviilipalveluksen ja varusmiespalveluksen keskeinen ero liittyy palveluksen sisältöön. Varusmiespalvelus koostuu pääosin koulutuksesta ja harjoittelusta. Siviilipalveluksen 12 kuukauden palvelusaika koostuu neljän viikon peruskoulutuksesta ja
11 kuukauden työpalvelusta, joka suoritetaan palveluspaikoilla. Siviilipalveluksen
valitsee palvelusmuodokseen vuosittain noin 2 500 asevelvollista, joka vastaa noin
7 prosenttia koko miesikäluokasta ikäluokan koosta riippuen.
Työryhmä katsoo, että siviilipalvelusjärjestelmää on ryhdyttävä kehittämään
aktiivisesti. Työryhmä tekee lukuisia esityksiä siviilipalvelusjärjestelmän kehittämiseksi olettaen, että järjestelmää tarvitaan jatkossakin asevelvollisuuden korvaavana
palvelusmuotona. Siviilipalveluksesta kehitettäisiin vuoteen 2020 mennessä merkittävä julkisen edun mukainen voimavara. Työryhmän työn aikana on tullut useaan
otteeseen esille, että siviilipalveluksen osalta poliittinen kiinnostavuus ja ohjaus onvarsin vähäistä. Työryhmän mielestä on perusteltua valtiollistaa siviilipalveluskeskuksen tehtävät.

Edita Publishing Oy
PL 800, 00043 Edita
Vaihde 020 450 00
Edita asiakaspalvelu
Puhelin 020 450 05
Faksi 020 450 2380
Edita-kirjakauppa Helsingissä
Kustantajien Kirjakulma
Sanomatalo, Elielinaukio 1
Puhelin 020 450 2566

Painettu
ISSN 1797-3554
ISBN 978-952-227-503-5
Verkkojulkaisu
ISSN 1797-3562
ISBN 978-952-227-504-2