Republika Hrvatska
Ministarstvo znanosti, obrazovanja i sporta

E

NACIONALNIKURIKULUMZA RANI I PREDŠKOLSKIODGOJ I OBRAZOVANJE

Zagreb, 2014.

ZZaTZagg

ZagrebZagreb, 2014.

Republika Hrvatska
Ministarstvo znanosti, obrazovanja i sporta

NACIONALNI KURIKULUM
ZA RANI I PREDŠKOLSKI ODGOJ I OBRAZOVANJE

Zagreb, 2014.

Nacionalni kurikulum za rani i predškolski odgoj i obrazovanje 1

Nacionalni kurikulum za rani i predškolski odgoj i obrazovanje
Zagreb, 2014.

Stručno povjerenstvo koje je izradilo Nacionalni kurikulum za rani i predškolski odgoj i obrazovanje:










dr. sc. Edita Slunjski, izv. prof. (voditeljica), Odsjek za pedagogiju, Filozofski fakultet, Sveučilište u
Zagrebu
dr. sc. Lidija Vujičić, izv. prof., Učiteljski fakultet, Sveučilište u Rijeci
Helena Burić, Dječji vrtić Siget, Zagreb
Kamea Jaman-Čuveljak, Dječji vrtić Trešnjevka, Zagreb
Karmen Pavlic, Dječji vrtić DIDI, Krašić i Čarobna šuma, Križevci
Ana Franko, Dječji vrtić Fijolica, Novi Vinodolski
Mara Plaza Leutar, Ministarstvo znanosti, obrazovanja i sporta
Davorka Guštin, Agencija za odgoj i obrazovanje, Podružnica Rijeka
Darija Drviš, Agencija za odgoj i obrazovanje, Zagreb.

Recenzija: dr. sc. Mirjana Šagud, izv. prof., Filozofski fakultet, Sveučilište u Zagrebu
Lektura: Sandra Ćudina, Ministarstvo znanosti, obrazovanja i sporta

Imenice i druge riječi koje se u Nacionalnome kurikulumu za rani i predškolski odgoj i obrazovanje koriste umuškome rodu odnose se i na muške i na ženske osobe.

Ministarstvo znanosti, obrazovanja i sporta
Donje Svetice 38, 10 000 Zagreb
Tel.: +385(0)1 4569 000
Faks: +385 (0) 1 4594 301
E-pošta: uzoj@mzos.hr
URL: http://www.mzos.hr

Nacionalni kurikulum za rani i predškolski odgoj i obrazovanje 2

Predgovor
Poštovana djeco, odgojitelji, stručni suradnici, ravnatelji, roditelji, skrbnici i građani!
Kvaliteta odgoja i obrazovanja za svu djecu u Republici Hrvatskoj određena je kao cilj i načelo
hrvatske odgojno-obrazovne politike koja je prepoznala potrebu za osuvremenjivanjem rada u
ustanovama ranog i predškolskog odgoja i obrazovanja prihvaćajući kurikulumski pristup kako bi
se odgovorilo razvojnim potrebama hrvatskog društva, imajući u vidu i europski i svjetski
kontekst.
Nacionalni kurikulum za rani i predškolski odgoj i obrazovanje je službeni dokument propisan u
Republici Hrvatskoj koji sadrži temeljne vrijednosti odgoja i obrazovanja djece rane i predškolske
dobi. Dokument određuje sve bitne kurikularne sastavnice koje se trebaju odražavati na
cjelokupnu organizaciju i provođenje odgojno-obrazovnoga rada u svim vrtićima u Republici
Hrvatskoj.
Dokument je utemeljen na znanstvenim i stručnim dosezima hrvatske i svjetske odgojnoobrazovne teorije i prakse ranog i predškolskog odgoja i obrazovanja koji uzima u obzir povijest i
tradiciju hrvatskoga obrazovnog identiteta.
Koncepcija dokumenta koja u središtu postavlja vrijednosti, načela i ciljeve, a ne sadržaje odgoja iobrazovanja, omogućuje prostor za autonomiju vrtića i pluralizam pedagoških ideja te predstavlja
osnovu za planiranje i organiziranje rada vrtića, uključujući i izradu kurikuluma vrtića te kurikuluma
predškole.
Bitno obilježje dokumenta je orijentiranost na ključne kompetencije koje predstavljaju temeljni
kompetencijski okvir koji je istodobno dovoljno jasan i fleksibilan kako bi pomirio individualnu idruštvenu dimenziju odgoja i obrazovanja djece.
Zahvalnost za izradu ovoga temeljnoga kurikularnog dokumenta koji se u sustavu ranog i
predškolskog odgoja i obrazovanja u Republici Hrvatskoj uvodi prvi put dugujemo mnogima:članovima i stručnjacima u području odgoja i obrazovanja Stručnog povjerenstva za izradu
nacionalnoga kurikuluma za rani i predškolski odgoj i obrazovanje, odgojiteljima, pedagozima,
psiholozima, stručnjacima edukacijsko-rehabilitacijskoga profila, sveučilišnim profesorima.
Zahvalu zaslužuju i ustanove ranog i predškolskog odgoja i obrazovanja te pojedinci koji su dalisvoj doprinos u izradi dokumenta.
Ovaj dokument svima nama pokazuje suvremeno shvaćanje djeteta i institucionalnog djetinjstva učijem je središtu aktualizacija razvojnih mogućnosti i poštovanje jedinstvene osobnosti i
dostojanstva svakog djeteta te obvezuje na ostvarenje sve dionike - kako one koji obavljaju
odgojno-obrazovnu djelatnost u ustanovama ranog i predškolskog odgoja i obrazovanja, tako i
one koji posredno sudjeluju u najhumanijoj misiji odgoja i obrazovanja.
Osobna i profesionalna odgovornost za kvalitetu odgojno-obrazovnoga procesa, zajednička
usmjerenost prema jasnoj viziji predškolske odgojno-obrazovne ustanove te otvorenost prema
djetetu bitna je pretpostavka u realizaciji ovoga dokumenta.
prof. dr. sc. Vedran Mornar,
ministar znanosti, obrazovanja i sporta

Nacionalni kurikulum za rani i predškolski odgoj i obrazovanje 3

SADRŽAJ
Uvod

5

1. Polazišta Nacionalnoga kurikuluma za rani i predškolski odgoj i obrazovanje Postojeći dokumenti Primjeri kvalitetne prakse Znanstvene studije

7
8
8
9

2. Načela Nacionalnoga kurikuluma za rani i predškolski odgoj i obrazovanje
 Fleksibilnost odgojno-obrazovnoga procesa u vrtiću
 Partnerstvo vrtića s roditeljima i širom zajednicom
 Osiguravanje kontinuiteta u odgoju i obrazovanju
 Otvorenost za kontinuirano učenje i spremnost na unapređivanje
prakse

11
12
13
15

3. Vrijednosti Nacionalnoga kurikuluma za rani i predškolski odgoj i obrazovanje Znanje Humanizam i tolerancija
 Identitet
 Odgovornost
 Autonomija
 Kreativnost

18
19
20
20
21
21
22

4. Ciljevi Nacionalnoga kurikuluma za rani i predškolski odgoj i obrazovanje Osiguranje dobrobiti za dijete
 Cjelovit razvoj, odgoj i učenje djeteta te razvoj kompetencija

23
24
26

5. Odnos Nacionalnoga kurikuluma za rani i predškolski odgoj i obrazovanje
i kurikuluma vrtića te kurikuluma predškole
5. 1. Kurikulum vrtića
 Suvremena shvaćanja djeteta i organizacija odgojno-obrazovnoga
procesa vrtića
 Kultura vrtića
 Značajke kurikuluma vrtića
 Planiranje i oblikovanje kurikuluma vrtića

16

31
32
33
37
41
44

5. 2. Kurikulum predškole
 Namjena kurikuluma predškole
 Planiranje i oblikovanje kurikuluma predškole
 Kvaliteta kurikuluma predškole

49
49
49
51

6.

Osiguranje kvalitete

53

7.

Profesionalni razvoj stručnih djelatnika vrtića

56

Nacionalni kurikulum za rani i predškolski odgoj i obrazovanje 4

Uvod
Put razvoja kvalitete odgojno-obrazovne prakse i kurikuluma vrtića dugotrajan je izahtjevan proces. U kompleksnome sustavu kao što je vrtić, nijedan dio ne može seopisati ni razumjeti bez povezanosti sa svim ostalim dijelovima koji čine cjelinu. Svaki vrtić
predstavlja tkanje višestruko isprepletenih težnji i akcija svih koji u njemu svakog dana
djeluju i sudjeluju; njihovih interakcija s prostorom i drugim osobama, njihove
komunikacije i odnosa, načina organizacije vremena i aktivnosti i slično. Zato se razvoj
odgojno-obrazovne prakse i kurikuluma u vrtiću ne može postići parcijalno i mehanički,
nego se taj proces obavlja postupno i sustavno, a kao rezultat zajedničkog promišljanja irada svih koji u njemu sudjeluju.
Kvalitetnu odgojno-obrazovnu praksu i kurikulum vrtića izgrađuju djelatnici vrtića u skladu
sa svojim profesionalnim znanjem i razumijevanjem vlastite odgojno-obrazovne prakse teosobne motiviranosti za proces njezina unapređivanja. Razvoj odgojno-obrazovne praksei kurikuluma vrtića događa se paralelno s razvojem novih vrijednosti, razumijevanja iznanja odgojitelja i drugih djelatnika vrtića, za što im je potrebno osigurati kontinuirani
profesionalni razvoj.
Kvalitetu i perspektivu razvoja odgojno-obrazovne prakse i kurikuluma vrtića određuje injegova „otvorenost“ prema van, koja uključuje spremnost na uspostavljanje suradničkih
odnosa djelatnika s obiteljima djece, drugim vrtićima i ostalim relevantnim institucijama tespremnost na povezivanje sa sustručnjacima i svim važnim tijelima lokalne zajednice.
Svijest djelatnika vrtića o važnosti povezivanja sa širim društvenim kontekstom posebno
je važna kako bi vrtić mogao kvalitetno funkcionirati u sklopu šire socijalne zajednice.
Obveza je svakog vrtića da se kontinuirano usklađuje i s nacionalnim zahtjevima koji susadržani u Nacionalnom kurikulumu za rani i predškolski odgoj i obrazovanje. Nacionalni
kurikulum za rani i predškolski odgoj i obrazovanje sadrži polazišta, vrijednosti, načela iciljeve, generirane iz višegodišnjih iskustava razvoja odgojno-obrazovne prakse ikurikuluma vrtića u Republici Hrvatskoj i dosega hrvatskih i međunarodnih znanstvenika u
području teorije ranog i predškolskog odgoja. Ta polazišta, vrijednosti, načela i ciljevi
predstavljaju okosnicu oblikovanja odgojno-obrazovnoga procesa i kurikuluma svakog
vrtića, kao i sustava ranog i predškolskog odgoja u cjelini.
Za primjenu polazišta, vrijednosti, načela i ciljeva koji su sadržani u Nacionalnome
kurikulumu za rani i predškolski odgoj i obrazovanje u odgojno-obrazovnu praksu ne
postoji gotova, univerzalno primjenjiva receptura. Svaki vrtić treba tražiti vlastiti put

Nacionalni kurikulum za rani i predškolski odgoj i obrazovanje 5

razvoja prema svojim specifičnim uvjetima, kadrovskim i prostornim mogućnostima tesocijalnom kontekstu u kojem djeluje.
Razvoj odgojno-obrazovne prakse i kurikuluma vrtića treba shvatiti kao kontinuirani
proces. Vrtić se transformira u organizaciju koja neprestano samu sebe organizira iosmišljava 1 pa unapređenje odgojno-obrazovne prakse i razvoj kurikuluma u njemu
postaje proces stalne evolucije. O tome svjedoče iskustva hrvatskih vrtića koji su u
Republici Hrvatskoj posljednjih desetak godina predstavljali predvodnike pozitivnih
promjena u razvoju kvalitetne odgojno-obrazovne prakse i kurikuluma. Oni potvrđuju da
je Nacionalni kurikulum za rani i predškolski odgoj i obrazovanje u hrvatskoj praksi ostvariv
te mogu predstavljati inspiraciju i putokaz drugim vrtićima u procesu njegove
implementacije.
Rani i predškolski odgoj i obrazovanje te skrb o djeci dio su sustava odgoja i obrazovanja
Republike Hrvatske, namijenjenoga djeci u dobi od navršenih šest mjeseci do polaska uosnovnu školu. Godina prije polaska u školu je obvezna godina predškolskog odgoja iobrazovanja za svu djecu u Republici Hrvatskoj (prikaz slikom 1.)

Slika 1. Rani i predškolski odgoj i obrazovanjerani i predškolski odgoj i obrazovanje(neobvezno)

predškola(obvezna)

od 6 mjeseci djetetova života

godina prije polaska u školu

rije polaska u školu
obvezna predškola
ppredškola pppredškola

1 Senge et. al., 2007.

Nacionalni kurikulum za rani i predškolski odgoj i obrazovanje 6

1. Polazišta
Nacionalnoga kurikuluma
za rani i predškolski odgoj i obrazovanje

Nacionalni kurikulum za rani i predškolski odgoj i obrazovanje 7

Polazišta Nacionalnoga kurikuluma za rani i predškolski odgoj i obrazovanje su postojeći
dokumenti, primjeri dobre odgojno-obrazovne prakse u Republici Hrvatskoj i svijetu teznanstvene studije o dosezima svjetske, a posebice hrvatske teorije i prakse u području
institucijskoga ranog i predškolskog odgoja i obrazovanja, zatim kurikuluma ranog
odgoja te o dosezima u području inicijalnog obrazovanja i profesionalnog razvoja
odgojitelja i drugih stručnih djelatnika vrtića, 2 publicirani u posljednjih dvadesetak
godina.

Postojeći dokumenti
Nacionalni kurikulum za rani i predškolski odgoj i obrazovanje polazi od sljedećih
dokumenata:







Programsko usmjerenje odgoja i obrazovanja djece predškolske dobi (1991.)3
Konvencija o pravima djeteta (2001.)4
Nacionalni okvirni kurikulum za predškolski odgoj i obrazovanje te opće obvezno isrednjoškolsko obrazovanje (2011.)5
Smjernice za strategiju obrazovanja, znanosti i tehnologije Republike Hrvatske(2012.)6
Priručnik za samovrednovanje ustanova ranoga i predškolskog odgoja i obrazovanja(2012.).7
Strategija obrazovanja, znanosti i tehnologije (2014.).8

Primjeri kvalitetne prakse
Nacionalni kurikulum za rani i predškolski odgoj i obrazovanje također polazi od primjera
dobre odgojno-obrazovne prakse vrtića u Republici Hrvatskoj.
Primjeri dobre prakse u određenom broju vrtića u Republici Hrvatskoj, prikazani i opisaniu nizu stručnih i znanstvenih publikacija domaćih autora, svjedoče o tome da je
Nacionalni kurikulum za rani i predškolski odgoj i obrazovanje u hrvatskoj praksi ostvariv, akvalitetan temelj njegove implementacije već postavljen. Taj je temelj postavljen

2 Pedagog, psiholog, stručnjak edukacijsko-rehabilitacijskog profila i sl.
3 Programsko usmjerenje odgoja i obrazovanja predškolske djece (1991.), Zagreb: Glasnik Ministarstva prosvjete i športa

7/8.
4 Konvencija o pravima djeteta (2001.), Zagreb: Državni zavod za zaštitu obitelji, materinstva i mladeži.
5 Nacionalni okvirni kurikulum za predškolski odgoj i obrazovanje te opće obvezno i srednjoškolsko obrazovanje (2011.),
Ministarstvo znanosti, obrazovanja i športa, Republika Hrvatska.
6 Smjernice za strategiju odgoja, obrazovanja, znanosti i tehnologije Republike Hrvatske (2012.), Vlada Republike Hrvatske.
7 Priručnik za samovrednovanje ustanova ranoga i predškolskog odgoja i obrazovanja (2012.), Nacionalni centar za vanjsko
vrednovanje obrazovanja.
8
Strategija obrazovanja, znanosti i tehnologije (2014.), Hrvatski sabor.

Nacionalni kurikulum za rani i predškolski odgoj i obrazovanje 8sinergijom teoretičara i praktičara ranog i predškolskog odgoja Republike Hrvatske, u
procesu višegodišnjega zajedničkog istraživanja i razvoja odgojno-obrazovne prakse ikurikuluma vrtića, uglavnom participacijskim akcijskim istraživanjima.
Iskustva vrtića koji su u Republici Hrvatskoj posljednjih petnaestak godina predstavljali„lučonoše“ kvalitetne odgojno-obrazovne prakse i čije kurikulume već obilježavaju
humanističke, sukonstruktivističke i integrirane značajke, mogu predstavljati putokaz
razvoja i pružiti vrijednu pomoć drugim ustanovama u procesu implementacije
Nacionalnoga kurikuluma za rani i predškolski odgoj i obrazovanje.
U tom procesu može pomoći i djelovanje Centra za istraživanje djetinjstva pri
Učiteljskome fakultetu Sveučilišta u Rijeci, koji sustavno okuplja zainteresiranečimbenike iz područja ranog i predškolskog odgoja i obrazovanja i potiče razmjenu
primjera kvalitetne odgojno-obrazovne prakse i kurikuluma. S tim ciljem Centar
funkcionira kao svojevrsni poligon za razvoj „zajednice teorijskog i praktičnog rada“ iomogućuje trajni pristup praktičara akademskoj zajednici.

Znanstvene studije iz područja ranog i predškolskog odgoja i obrazovanja, kurikuluma ranog odgoja teinicijalnog obrazovanja i profesionalnog razvoja odgojitelja
Nacionalni kurikulum za rani i predškolski odgoj i obrazovanje prihvaća postignuća
hrvatske i svjetske teorije i prakse u području institucijskoga ranog i predškolskog odgoja
i obrazovanja te kurikuluma ranog odgoja, kao i dosege u području inicijalnog
obrazovanja te profesionalnog razvoja odgojitelja i drugih stručnih djelatnika vrtića, koji
su opisani u domaćim znanstvenim studijama 9 te studijama objavljenim u Europi i
svijetu.10 Riječ je o radovima koji se bave različitim segmentima institucijskog odrastanja
djece rane i predškolske dobi, a koje ujedinjuje tzv. nova paradigma djetinjstva, tj. ranog i
predškolskog odgoja i obrazovanja.
Mnogi od njih publicirani su u sklopu istoimenog projekta koji je 2007. godine odobrilo
Ministarstvo znanosti, obrazovanja i športa Rebublike Hrvatske,11 a koji je okupio 14
hrvatskih znanstvenica afirmiranih u području obiteljske i predškolske pedagogije. U tom
projektu nastala je i studija Nove paradigme djetinjstva, koju je moguće sažeti u nekoliko
temeljnih postavki: Dijete je osobnost već od rođenja i treba ga ozbiljno shvaćati i poštovati.
9 Jurčević-Lozančić, 2010., 2011.; Krstović, 2009., 2011.; Ljubetić, 2013., 2014.; Maleš, 2011.; Miljak, 1997., 2007.; Petrović-

Sočo, 2007., 2009.; Slunjski, 2006., 2011.; Šagud, 2006., 2011.; Vujičić, 2011., 2014.;
10 Bruner, 2000.; Dahlberg, Moss i Pence, 1999.; Edwards i dr., 1998.; Ellis, 2004.; Elliott, 1998.; Fullan, 1999., 2002.; Giudici
i Rinaldi, 2002.; Malaguzzi, 1998.; Piaget, 1977.; Vygotsky, 1978.; Whitebread i Coltman, 2007. i dr.
11 Nove paradigme ranog odgoja (130-1301761-1772)

Nacionalni kurikulum za rani i predškolski odgoj i obrazovanje 9

 Dijete nije objekt u odgojnom procesu, već je socijalni subjekt koji participira,konstruira i, u velikoj mjeri, određuje svoj vlastiti život i razvoj.
 Djetinjstvo nije samo pripremna faza za budući život, već je životno razdoblje koje
ima svoje vrijednosti i svoju kulturu.
 Djetinjstvo je proces socijalne konstrukcije, koji djeca i odrasli zajednički
izgrađuju.
 Djetinjstvo je proces koji se kontekstualizira uvijek u relaciji s određenim
prostorom, vremenom i kulturom (sociokonstruktivizam) te varira s obzirom na
različitost uvjeta i kulture u kojima se događa. Stoga, kao što ne postoji
univerzalno dijete, ne postoji ni univerzalno djetinjstvo.
Na tim osnovama Nacionalnom kurikulumu za rani i predškolski odgoj i obrazovanje
priskrbljena je znanstvena utemeljenost i praktična provedivost.

Nacionalni kurikulum za rani i predškolski odgoj i obrazovanje 10

2. Načela
Nacionalnoga kurikuluma
za rani i predškolski odgoj i obrazovanje

Nacionalni kurikulum za rani i predškolski odgoj i obrazovanje 11

Načela, koja čine vrijednosna uporišta, dio su bitne sastavnice kojom se osigurava
unutarnja usklađenost svih sastavnica kurikuluma i partnersko djelovanje sudionika uizradi i primjeni kurikuluma. Načela su:
Vrtić osigurava uvjete za ostvarivanje visoke razine
fleksibilnosti odgojno-obrazovnoga procesa koja omogućuje
prilagodljivost konkretnim mogućnostima, potrebama iinteresima djece i odraslih u ustanovi, kao i uvjetima i kulturi
sredine u kojoj ustanova djeluje. Fleksibilno strukturiran
odgojno-obrazovni
procesomogućuje
izražavanje
prijedloga, inicijativa i sugestija djece i odraslih, a
pretpostavka je tvorbe otvorenoga, razvojnoga, humanistički
i sukonstruktivistički orijentiranoga kurikuluma ranog i
predškolskog odgoja i obrazovanja.
Fleksibilnost odgojnoobrazovnoga procesa uvrtićuNačelo fleksibilnosti jedan je od parametara kvalitete usustavu ranog i predškolskog odgoja i obrazovanja koji nije
moguće ostvariti izolirano od ostalih čimbenika kao što suvođenje, odnosi, materijalne, prostorne i organizacijske
pretpostavke, senzibilitet i spremnost djelatnika za
promjene i sl.
Temeljna pretpostavka za uspješno ostvarivanje ovog
načela u vrtiću je fleksibilnost svih čimbenika odgojnoobrazovnoga procesa, a posebice onih profesionalnoangažiranih i odgovornih za visoku razinu kvalitete
ustanove u cjelini. Prihvaćanjem i primjenom ovog načela
omogućuje se razvoj vrtića u smjeru kvalitetne zajednicekoja uči. U takvoj zajednici prihvaćaju se i stvaraju uvjeti za
uspješno zadovoljavanje potreba pojedinaca, poštovanje
njihovih prava i razvoj njihovih potencijala osobnim
tempom.
Također se osiguravaju nužni uvjeti za primjereno
odgovaranje na aktualne potrebe roditelja – partnera uodgojno–obrazovnome procesu. U vrtiću nije primjereno
postavljanje striktnih shema (vremenskih, prostornih,organizacijskih i sl.), jer one ograničavaju prihvaćanje
individualno različitih ritmova djece tj. usporavaju i/ili

Nacionalni kurikulum za rani i predškolski odgoj i obrazovanje 12onemogućavaju puninu razvoja njihovih potencijala.
Načelo fleksibilnosti također polazi od uvjerenja da je učenje
aktivni, subjektivni proces konstruiranja znanja pojedinca,
koje se izvana može samo pokrenuti, ali se njime ne možeizravno upravljati te da se ono u različitim subjektima učenja
(djece i odraslih) ne događa ni jednakim redoslijedom ni
jednakom brzinom. Primjena načela fleksibilnosti omogućuje
cjelovito učenje djece i odraslih, i to aktivnim propitivanjem
prethodno
izgrađenih
koncepataikontinuiranim
izgrađivanjem novih.
Načelo fleksibilnosti ostvaruje se uspješno u onom vrtiću
koji je ustrojen i organiziran tako da se: omogućuje poštovanje prava svakog pojedinca u
ustanovi osigurava zadovoljenje specifičnih potreba, osobnih
ritmova i individualno različitih strategija učenja djece.

Partnerstvo vrtića sroditeljima i širom
zajednicomObitelj i vrtić su dva temeljna sustava u kojem se dijete rane i
predškolske dobi razvija i raste, zadovoljava svoje osnovne
potrebe, stječe prve spoznaje o sebi i svijetu oko sebe, uči okomunikaciji i odnosima, suživotu, zajedništvu, toleranciji,razvija svoje potencijale i stječe spoznaje i vještine prijeko
potrebne za čitav život. To je moguće jedino u onim
zajednicama (obitelji i vrtiću) koje osiguravaju optimalne
uvjete cjelovitog razvoja djeteta. Kako su roditelji tj. skrbnici
djeteta (i ostali članovi uže obitelji) i odgojitelji osobe koje senajintenzivnije skrbe o djetetu i njegovoj dobrobiti, nužno je
osigurati izravnu, kvalitetnu i ohrabrujuću komunikacijumeđu njima kako bi informacije o djetetu mogle nesmetano i
dvosmjerno cirkulirati.
Roditelje tj. skrbnike djeteta treba prihvaćati i poštovati kao
ravnopravne članove vrtića – partnere, koji ustanovu
obogaćuju svojim individualnim posebnostima te svojom
vlastitom kulturom i time pridonose kvaliteti ustanove u
cjelini.
Otvorena, podržavajuća i ravnopravna komunikacija roditelja
tj. skrbnika djeteta, odgojitelja i ostalog osoblja u ustanovi

Nacionalni kurikulum za rani i predškolski odgoj i obrazovanje 13

ima zajednički cilj: primjereno odgovoriti na individualne i
razvojne potrebe djeteta i osigurati potporu njegovu
cjelovitom
razvoju.
Djelatnici
vrtićakontinuirano
komuniciraju s obiteljima kako bi što više saznali o podrijetlu
djece i stekli uvid u njihove jake strane, interese i potrebe i u
skladu s time prilagodili okruženje ustanove obiteljskoj
kulturi djeteta.
Preduvjet kvalitetne interakcije ovih dvaju čimbenika
odgojno-obrazovnoga procesa, ali i ostalih stručnih
djelatnika vrtića (pedagog, psiholog, stručnjak edukacijskorehabilitacijskog profila i sl.), je obostrana spremnost na
djelatno sudjelovanje. U kvalitetnome partnerskom odnosu
na relaciji vrtić – djetetov dom roditelje tj. skrbnike djeteta
permanentno se informira (uz pomoć brošura, letaka,
internetske
komunikacije,razmjenebilješki
tj.
dokumentacije o djetetu, radionica, diskusijskih grupa i sl.),te ih se podržava i osnažuje u roditeljskoj ulozi.
U kvalitetnom vrtiću djelatnici su senzibilizirani za
prepoznavanje specifičnih potreba roditelja tj. skrbnika
djece te im omogućuju dobivanje odgovora na pitanja koja
trenutno opterećuju njihovo roditeljsko funkcioniranje. Ukvalitetno organiziranome vrtiću, roditelji, skrbnici djece ičlanovi obitelji uključuju se u zajedničko donošenje odluka
vezanih uz razvoj, učenje i socijalni život djece u grupi.
Kvalitetan partnerski odnos odgojitelja i roditelja tj. skrbnika
djece ostvaruje se u uvjetima u kojima je roditeljima tj.
skrbnicima djece omogućeno provođenje vremena sa
svojom djecom u odgojnim skupinama, praćenje i djelatno
sudjelovanje u neposrednome odgojno-obrazovnom
procesu te upoznavanje vlastite djece u drukčijem kontekstu
od obiteljskoga. U kvalitetnom vrtiću odgojitelji i drugi
stručni djelatnici roditeljima tj. skrbnicima djece nude
različite prilike u kojima obitelji mogu učiti jedne od drugih imeđusobno se podržavati.
Suvremeno roditeljstvo shvaća se kao proces, uloga i kao
odnos u stalnoj promjeni i interakciji sa širim društvenim
kontekstom pa je osobito važno da vrtić prepozna i
odgovori na one potrebe roditelja tj. skrbnika djeteta koje su

Nacionalni kurikulum za rani i predškolski odgoj i obrazovanje 14

im u određenoj fazi njegova roditeljstva prioritet, kao
primjerice: u ponudi primjerenih programa za njegovo dijete
 u fleksibilnoj organizaciji prihvata djeteta
 u prilagođavanju dnevnog ritma (prehrana, dnevni
odmor) i sl.
 u zagovaranju prava i potreba djeteta ili u pronalaženju
potrebnih informacija i resursa te službi koje mogu
pospješiti razvoj djeteta.
Roditelji su partneri u vrtiću-zajednici koja uči te zagovornici
i promotori odgojno-obrazovnoga procesa i posrednici
prema lokalnoj zajednici. Senzibiliziranje lokalne zajednice,ali i šire društvene zajednice za potrebe ustanove, zajednička
je zadaća kako zaposlenika ustanove tako i roditelja.
Vrtići trebaju stvarati uvjete za poticanje roditeljskoga
djelatnog sudjelovanja u oblikovanju vizije ustanove teprilike za sudjelovanje roditelja u planiranju, realiziranju ievaluciji odgojno-obrazovnoga procesa.
Pretpostavke za građenje i održavanje suradničkih/partnerskih odnosa su poštovanje, prihvaćanje različitosti,
ohrabrivanje, podržavanje, aktivno slušanje i ostalaponašanja koja omogućavaju reciprocitet u razmjeni
informacija u svezi s djetetom te primjereno i usklađeno
odgojno-obrazovno djelovanje prema djetetu (roditelja iodgojitelja), a sve s ciljem djetetove dugoročne dobrobiti.

Osiguravanje
kontinuiteta u odgoju iobrazovanju

Osiguravanje kontinuiteta u odgoju i obrazovanju jedna je odiznimno važnih zadaća Nacionalnoga kurikuluma za rani i
predškolski odgoj i obrazovanje jer stvara polazište i
osigurava uvjete za zadovoljavanje jednog od temeljnih
prava djeteta - prava na odgoj i obrazovanje.
Pretpostavke za uspostavljanje kontinuiteta u odgoju iobrazovanju su: Kvalitetna suradnja (partnerstvo) u sklopu i međurazličitim razinama odgojno-obrazovnoga sustava(podsustava).
 Kvalitetna suradnja svih podsustava s obiteljima djece i

Nacionalni kurikulum za rani i predškolski odgoj i obrazovanje 15

lokalne zajednice.
Osnovni cilj kvalitetne suradnje/partnerstva međupodsustavima i njihove kvalitetnije suradnje s obiteljima ilokalnom zajednicom jest premošćivanje barijera koje
izazivaju stres i nezadovoljstvo u djece, roditelja i prosvjetnih
djelatnika prije i tijekom prijelaza u sklopu podsustava temeđu sustavima.
Temeljna zadaća Nacionalnoga kurikuluma za rani i predškolski
odgoj i obrazovanje jest osigurati pretpostavke za nesmetanu
i što „prirodniju“ prohodnost/kontinuitet u odgoju iobrazovanju i to: Suradnjom vrtića i škole - podrazumijeva zajedničko
djelovanje svih sudionika koje je usmjereno na dijete injegovu dobrobit, vodeći računa ponajprije opsihofizičkim osobinama djece, njihovim potrebama i
mogućnostima, a u cilju cjelovitog razvoja, odgoja iobrazovanja djece;
 Unapređivanjem uvjeta za kvalitetan odgojnoobrazovni kontinuitet putem stalnog podizanja razina
osobnih i profesionalnih kompetencija (cjeloživotno
učenje) stručnjaka svih stručnih profila u odgojnoobrazovnim ustanovama
Krajnji cilj kvalitetne suradnje svih podsustava jest njihova
spremnost i pripremljenost za primjereni prihvat djeteta i
postizanje kontinuiteta njegova razvoja, odgoja i učenja.

Otvorenost za
kontinuirano učenje ispremnost na
unapređivanje prakse

Podlogu tvorbe kurikuluma ranog i predškolskog odgoja iobrazovanja predstavlja okruženje vrtića, a ne izdvojenisadržaji učenja ili predmetna područja. Briga o postizanju iodržavanju kvalitete tog okruženja (različite dimenzijeokruženja) predstavlja temeljni preduvjet kvalitete odgojnoobrazovnog procesa u vrtiću.
Otvorenost za kontinuirano učenje i spremnost na
unapređivanje prakse moguće je osnaživati uz pomoć:
 kontinuiranog istraživanja i unapređivanja kvalitete
odgojno-obrazovnoga pocesa od samih praktičara –odgojitelja i drugih stručnih djelatnika vrtića;

Nacionalni kurikulum za rani i predškolski odgoj i obrazovanje 16

osposobljavanja praktičara – odgojitelja i drugih
stručnih djelatnika vrtića za istraživanje i aktivno
promišljanje vlastite odgojno-obrazovne prakse (narazini inicijalnog obrazovanja
i profesionalnog
razvoja), u smjeru razvoja refleksivne prakse irefleksivnog profesionalizma;
povezivanja svih sudionika odgojno-obrazovnoga
procesa koji uče, istražuju i mijenjaju odgojnu iobrazovnu praksu i dijele to iskustvo s drugima(posebice sustručnjacima i roditeljima) u zajednice kojeuče. To osigurava oživotvorenje ideja sadržanih u
Nacionalnome kurikulumu za rani i predškolski odgoj iobrazovanje u samu odgojno-obrazovnu praksu.

Profesionalno povezivanje i razmjenu znanja i iskustava
praktičara moguće je ostvarivati i u sklopu tzv. razvojnih
centara 12 koji predstavljaju mogući oblik potpore
profesionalnome razvoju odgojitelja i drugih stručnih
djelatnika vrtića. Razvojnim centrom može biti imenovan
onaj vrtić koji je i sam dosegao visoku razinu kvalitete
odgojno-obrazovne prakse tj. postao centrom izvrsnosti.
Kvaliteta odgojne prakse u razvojnim centrima podliježe
permanentnom unutarnjem i vanjskom vrednovanju čiji su
kriteriji usklađeni s temeljnim idejama Nacionalnoga
kurikuluma za rani i predškolski odgoj i obrazovanje.

12 Pravilnik o vježbaonicama i pokusnim programima u dječjim vrtićima te o dječjim vrtićima kao stručno-razvojnim

centrima, čl. 17. - 18. U: Zakon o predškolskom odgoju i naobrazbi, Narodne novine, br. 10/1997, Zagreb, Ministarstvo
znanosti, obrazovanja i športa.

Nacionalni kurikulum za rani i predškolski odgoj i obrazovanje 17

3. Vrijednosti
Nacionalnoga kurikuluma
za rani i predškolski odgoj i obrazovanje

Nacionalni kurikulum za rani i predškolski odgoj i obrazovanje 18

Vrijednosti se izvode iz najboljega humanističkog naslijeđa društva i civilizacije, na
pojedinačnoj i društvenoj razini. One predstavljaju stalni orijentir za ostvarivanje odgojnoobrazovnih ciljeva i potku odgojno-obrazovnog sustava od rane i predškolske dobi djeteta
do završetka njegova školovanja.
Vrijednosti usmjeravaju odgojno-obrazovno djelovanje ka osiguravanju individualne idruštvene dobrobiti, u skladu s time kakvu se djecu i kakvo se društvo želi razviti.
Temeljne vrijednosti Nacionalnoga kurikuluma za rani i predškolski odgoj i obrazovanje
proizlaze iz opredijeljenosti hrvatske obrazovne politike za cjeloviti osobni razvoj djeteta,za čuvanje i razvijanje nacionalne, duhovne, materijalne i prirodne baštine Republike
Hrvatske, za europski suživot te za stvaranje društva znanja i vrijednosti koje će omogućiti
napredak i održivi razvoj.
Nacionalni kurikulum za rani i predškolski odgoj i obrazovanje promiče planiranje i
djelovanje odgoja i obrazovanja utemeljenog na vrijednostima koje bi iz perspektive
povijesti, kulture, suvremenih događaja i projekcija budućnosti trebale unaprjeđivati
intelektualni, društveni, moralni, duhovni i motorički razvoj djece, a to su: znanje identitet
 humanizam i tolerancija
 odgovornost autonomija
 kreativnost.

ZnanjeZnanje, obrazovanje i cjeloživotno učenje su temeljni pokretači
razvoja svakog pojedinca i društva u cjelini. Znanje djetetu omogućuju
razumijevanje i kritičko promišljanje svega što ga okružuje, snalaženje
u novim situacijama te uspjeh u svakidašnje životu i svim kasnijim
etapama institucijskog obrazovanja. U vrtiću dijete stječe znanje
aktivno, oslanjajući se na svoj urođeni istraživački i otkrivački
potencijal. Ono se razvija u poticajnome socijalnom i fizičkomokruženju vrtića, u interakciji s materijalima i drugom djecom te uz
neizravnu potporu odgojitelja. U ranoj i predškolskoj dobi posebno jevažno djetetu osigurati radost otkrivanja i učenja koje se najvišeoslanja na igru i druge djetetu zanimljive aktivnosti. Vrtić djetetu treba
omogućiti da samo sebe percipira kao kompetentnog i uspješnog
učenika te razvija različite strategije učenja. U takvim uvjetima dijete
stječe kompetenciju „učenja učenja“, kao temelj ostvarivanja
koncepta cjeloživotnog učenja.

Nacionalni kurikulum za rani i predškolski odgoj i obrazovanje 19

Humanizam itolerancija

Humanizam i tolerancija podrazumijevaju prihvaćanje i poštovanježivog bića i njegova dostojanstva te ostvarivanje pravednosti kaoživotnog načela. Ona uključuje visoku razinu osjetljivosti odraslih
osoba za djecu i razvoj osjetljivosti djece za druge tj. za vršnjake,članove svoje obitelji, okolinu i cjelokupno životno okružje.
Humanizam i tolerancija u odgoju i obrazovanju ostvaruju se razvojem
senzibiliziteta djece za potrebe drugih, prihvaćanje drugih i shvaćanje
važnosti međusobne povezanosti s njima. Ona je nužna za uspješno
snalaženje u životnom kontekstu koji obilježava pluralizam kultura terodnih, rasnih, etničkih, vjerskih, nacionalnih razlika i socijalnog
statusa.
Afirmacija humanizma i tolerancije podrazumijeva oblikovanje
odgojno-obrazovnog pristupa temeljenog na
suosjećanju,
prihvaćanju i međusobnom pružanju potpore, kao i osposobljavanju
djeteta za razumijevanja svojih prava, obveza i odgovornosti te prava,
obveza i odgovornosti drugih.
U vrtiću djeca uče prepoznati i prihvatiti svoje i tuđe potrebe,
poštovati različitosti i graditi skrbne odnose s drugima te zajednoorganizirati aktivnosti koje mogu moralno, materijalno i duhovno
podizati kvalitetu života cjelokupne grupe tj. zajednice. Zato je uvrtiću potrebno napustiti unificirane, jedinstvene standarde za svu
djecu u korist poštovanja i prihvaćanja različitosti djece. Takav pristup
promovira inkluziju djece s posebnim potrebama i pravima u redoviti
odgojno-obrazovni program vrtića. Vrtić treba omogućiti afirmaciju
ideje ostvarivanja prava djece na jednake šanse, tj. ostvarivanje
jednakih prava za sve.

Identitet

Odgoj i obrazovanje pridonose izgradnji osobnog te kulturnog i
nacionalnog identiteta djeteta. Doba globalizacije, koje obilježava
miješanje različitih kultura, svjetonazora i religija, zahtijeva odgoj iobrazovanje koje djetetu omogućuju da oblikuje identitet „građaninasvijeta“, a pritom sačuva svoj nacionalni identitet i svoju kulturu te
društvenu, moralnu, jezičnu i duhovnu baštinu.
Rani i predškolski odgoj i obrazovanje bude i potiču razvoj osobnog
identiteta djeteta te ga osnažuju da bude dosljedno samo sebi, razvija
samopoštovanje, stvara pozitivnu sliku o sebi te izgrađuje osjećaj
sigurnosti u susretu s novim ljudima i iskustvima u užem i širem

Nacionalni kurikulum za rani i predškolski odgoj i obrazovanje 20

socijalnom okruženju. Sva djeca imaju pravo na odgoj i obrazovanje
koje prihvaća i podržava različitost identiteta svakog djeteta i njegove
obitelji. To podrazumijeva odstupanje od stereotipa i predrasuda bilo
koje vrste te prihvaćanje individualnih posebnosti svakog djeteta i
osiguranje individualnoga pristupa svakom djetetu. Vrtić treba djetetu
pomoći da razumije sebe i vlastiti identitet, ali i identitet drugih s
kojima se susreće u vrtiću i široj socijalnoj zajednici.

Odgovornost

Autonomija

Odgoj i obrazovanje trebaju poticati aktivno sudjelovanje djece u
društvenom životu i promicati njihovu odgovornost prema općem
društvenom dobru, prirodi te prema sebi samima i drugima. U ranom i
predškolskom odgoju promiče se razvoj sposobnosti djeteta za
proaktivno i konstruktivno sudjelovanje u životu zajednice te učenje ovlastitim i tuđim pravima, obvezama, načinima djelovanja u zajednici i
mogućnostima doprinosa zajedničkoj dobrobiti. Odgovorno ponašanje
pretpostavlja smislen i savjestan odnos između osobne slobode i
odgovornosti djeteta. Vrtić djeci treba omogućiti slobodu izbora
aktivnosti, sadržaja, patrnera za aktivnosti, prostora i načina
oblikovanja aktivnosti te ih poticati da za svoje izbore uče preuzimati
odgovornost. Djecu treba poticati i sustavno osposobljavati na
samoprocjenu vlastitog djelovanja, mišljenja, učenja, komunikacije s
drugima i sl., kao osnovne alatke razvoja odgovornosti.
Autonomija se ostvaruje odgojno-obrazovnim procesom
usmjerenim razvoju samostalnog mišljenja, odlučivanja i djelovanja
djeteta. Ona se razvija poticanjem inicijativnosti i samoorganizacije
djeteta u oblikovanju vlastitih aktivnosti. Dijete se potiče na
donošenje odluka i vršenje izbora, ostvarenje vlastitih prava teiznošenje i zastupanje vlastitog mišljenja. Razvoj osobne autonomije
i emancipacije djeteta događa se u primjerenome fizičkom isocijalnom kontekstu vrtića, usmjerenom na stvaranje i održavanje
prihvaćanja i recipročnih odnosa. U podržavajućem i
neugrožavajućem okruženju vrtića djeca razvijaju neovisnost,
kritičke sposobnosti, samopouzdanje i racionalan pristup životu.
Visoko mjesto autonomije kao vrijednosti u odgojiteljevoj
implicitnoj pedagogiji i oblikovanju odgojno-obrazovnoga procesa
temeljne su pretpostavke razvoja autonomije djeteta rane i
predškolske dobi.
Kreativnost kao odgojna vrijednost predstavlja osnovu razvoja
djeteta u inicijativnu i inovativnu osobu koja je u stanju prepoznati,
inicirati i oblikovati različite kreativne aktivnosti i pronalaziti

Nacionalni kurikulum za rani i predškolski odgoj i obrazovanje 21

Kreativnost

originalne pristupe rješavanju različitih problema. Ta odgojna
vrijednost oslanja se na prihvaćanje prirodne kreativnosti djeteta,
koju tijekom odgojno-obrazovnoga procesa treba njegovati, poticati
i razvijati različitim oblicima izražavanja i stvaranja. Vrtić djetetu
osigurava raznovrsne mogućnosti izražavanja i stvaralačke prerade
vlastitih ideja, načina razumijevanja i doživljaja. U oblikovanju
odgojno-obrazovnoga procesa posebno se cijeni i potiče razvoj
divergentnog mišljenja djeteta, i to u svim vrstama aktivnosti,
područjima učenja i komunikaciji.
Različite kognitivno-simboličke ekspresije djeteta shvaćaju se kao
alatka za bolje razumijevanje djeteta i integralni dio cjeline odgojnoobrazovnoga procesa u vrtiću.

Nacionalni kurikulum za rani i predškolski odgoj i obrazovanje 22

4. Ciljevi
Nacionalnoga kurikuluma
za rani i predškolski odgoj i obrazovanje

Nacionalni kurikulum za rani i predškolski odgoj i obrazovanje 23

Osiguravanje dobrobiti za dijete
Nacionalni kurikulum za rani i predškolski odgoj i obrazovanje usmjeren je premaosiguranju dobrobiti za dijete. Osiguranje dobrobiti je multidimenzionalni, interaktivni,
dinamični i kontekstualni proces kojim se integrira zdravo i uspješno individualno
funkcioniranje te pozitivni socijalni odnosi u kvalitetnom okruženju vrtića.
Osiguravanje dobrobiti za dijete podrazumijeva usmjerenost planiranja odgojnoobrazovnog procesa na dijete i njegovu dobrobit. Razumijevanje dobrobiti i njezinih
dimenzija proizlazi iz znanja i očekivanja odgojitelja te njegovih shvaćanja djeteta,
djetinjstva, socijalizacije, odgoja i obrazovanja, što znači da je psihološki, pedagoški ididaktički utemeljeno. Planiranje odgojno-obrazovnoga procesa usmjereno je na
promišljanje dobrobiti i načine na koji se ona može ostvariti, a ne na parcijalne ciljeve, tj.
područja i sadržaje učenja, nezavisno od individualnih značajki svakog djeteta.
Nacionalni kurikulum za rani i predškolski odgoj i obrazovanje uključuje: osobnu,
emocionalnu i tjelesnu, obrazovnu i socijalnu dobrobit djeteta.
 subjektivan osjećaj; biti zdrav, zadovoljan i osjećati se
dobro

Osobna,emocionalna itjelesna dobrobit

Ona uključuje: razvoj motoričkih vještina
 usvajanje higijenskih, prehrambenih i kretnih navika kao
preduvjeta zdravlja
 uživanje u različitim interakcijama i aktivnostima
 otvorenost djeteta prema svijetu oko sebe i prema novim
iskustvima
 smirenost (odsutnost osjećaja ugroženosti, nemira,
zabrinutosti)
 samoprihvaćanje djeteta (nepotiskivanje emocija,
prihvaćanje sebe) samopoštovanje i samosvijest djeteta
 sposobnost privremene odgode zadovoljavanja svojih
potreba razvoj identiteta djeteta (osobnog i socijalnog)
 spremnost djeteta na donošenje odluka koje se odnose nanjegove aktivnosti
 razvoj samostalnosti mišljenja i djelovanja
 procjenjivanje mogućih posljedica svojih akcija tj.

Nacionalni kurikulum za rani i predškolski odgoj i obrazovanje 24razmatranje načina njihova ostvarenja
inicijativnost i inovativnost djeteta
samoiniciranje i samoorganiziranje vlastitih aktivnosti
promišljanje i samoprocjena vlastitih
aktivnosti i postignuća.

 uspješno funkcioniranje i razvijanje osobnih potencijala(spoznajnih, umjetničkih, motoričkih...)Obrazovna
dobrobitOna uključuje: radoznalost i inicijativnost djeteta
 kreativnost, stvaralački potencijal djeteta
 percepcija sebe kao osobe koja može i voli učiti
 otkrivanje radosti i korisnosti učenja
 propitivanje vlastitih ideja i teorija (metakognitivne
sposobnosti djeteta) stvaranje i zastupanje novih ideja
 argumentirano iznošenje vlastitih načina razmišljanja
 identifikaciju različitih izvora učenja i njihovu raznovrsnu
primjenu
 idejnu izradu i vođenje projekata (djetetovih i onih
potaknutih od odgojitelja)
 visoku uključenost djeteta u odgojno-obrazovne aktivnosti(zaokupljenost)
 osvještavanje procesa vlastitog učenja, upravljanja njime i
postupno preuzimanje odgovornosti za taj proces samoprocjenu djeteta u području učenja.
 uspješno interpersonalno (socijalno) funkcioniranje irazvijanje socijalnih kompetencija
Ona uključuje: razumijevanje i prihvaćanje drugih i njihovih različitosti(proizašlih iz vjerskih, rasnih, nacionalnih, kulturoloških i
drugih različitosti ili posebnih potreba) usklađenost s obrascima, pravilima, normama izahtjevima socijalne grupe/zajednice uspostavljanje, razvijanje i održavanje kvalitetnih odnosa
djeteta s drugom djecom i odraslima aktivno sudjelovanje, pregovaranje i konstruktivno

Nacionalni kurikulum za rani i predškolski odgoj i obrazovanje 25

Socijalna dobrobit








rješavanje konfliktnih situacija
zajedničko (usklađeno) djelovanje djeteta s drugima(djecom i odraslima)
etičnost, solidarnost i tolerancija djeteta u komunikaciji s
drugimamogućnost prilagodbe djeteta novim, promjenjivim
situacijama i okolnostima (fleksibilnost i adaptabilnost)
percepciju sebe kao važnog dijela zajednice/okruženja
osjećaj prihvaćenosti i pripadanja
percepciju sebe kao člana zajednice koji ima priliku imogućnosti pružanja doprinosa zajednici
odgovorno ponašanje djeteta prema sebi i drugima

Cjelovit razvoj, odgoj i učenje djeteta te razvoj kompetencijaVažan cilj Nacionalnoga kurikuluma za rani i predškolski odgoj i obrazovanje je cjelovit
razvoj, odgoj i učenje djece te razvoj njihovih kompetencija. Postizanje ovog cilja temelji
se na shvaćanju djeteta kao cjelovitog bića te prihvaćanju integrirane prirode njegova
učenja u organizaciji odgojno-obrazovnoga procesa u vrtiću.
Različiti segmenti odgojno-obrazovnoga procesa (zaštita, njega, odgoj, obrazovanje)
trebaju biti integrirani u cjelinu, tj. utkani u sve segmente zajedničkog življenja djeteta s
drugom djecom i odraslima u vrtiću, a ne vremenski i sadržajno parcelizirani. Nacionalni
kurikulum za rani i predškolski odgoj i obrazovanje usmjeren je prema razvoju različitih
kompetencija djece te odražava načela: Kompetencije djece su razvojne, nisu statične pa se potiče njihov razvoj i prati
kontinuirano, a ne jednokratno ili povremeno (jednokratnim, periodičkim
mjerenjem); Uspješnost djeteta u obavljanju određenih aktivnosti određuje splet više
različitih kompetencija, čiji se pojavni oblici suptilno pretapaju s pojavnim
oblicima mnogih drugih kompetencija. Zato se kompetencije djece procjenjuju
cjelovito, a ne izdvojeno iz konteksta cjeline ostalih; Djeca jednake kronološke dobi mogu se u velikoj mjeri razlikovati po svojim
razvojnim mogućnostima i kompetencijama. Zato se kompetencije potiču ipromatraju u kontekstu razvojnih mogućnosti svakog djeteta posebno, a nenjegove kronološke dobi.

Nacionalni kurikulum za rani i predškolski odgoj i obrazovanje 26

Posebna pažnja posvećuje se kompetencijama koje u ranoj dobi predstavljaju okosnicu
razvoja svih ostalih, a osobito razvoju samopoštovanja, samopouzdanja i pozitivne slike
djeteta o sebi.

Ključne kompetencije za cjeloživotno učenje
Nacionalnim kurikulumom za rani i predškolski odgoj i obrazovanje potiče se i osnažuje
razvoj osam temeljnih kompetencija za cjeloživotno učenje, koje je obrazovna politika RH
prihvatila iz Europske unije,13 a to su:
1. Komunikacija na materinskome jeziku
2. Komunikacija na stranim jezicima
3. Matematička kompetencija i osnovne kompetencije u prirodoslovlju
4. Digitalna kompetencija
5. Učiti kako učiti
6. Socijalna i građanska kompetencija
7. Inicijativnost i poduzetnost
8. Kulturna svijest i izražavanje.

1. Komunikacija namaterinskome jeziku

U ranoj i predškolskoj dobi komunikacija na materinskomejeziku osnažuje se osposobljavanjem djeteta za pravilno
usmeno izražavanje i bilježenje vlastitih misli, osjećaja,doživljaja i iskustava u različitim, za njega svhovitim i smislenim
aktivnostima. U ranoj i predškolskoj dobi bilježenje može imati
oblik grafičkih ili nekih drugih reprezentacija koje predstavljaju
podlogu za razvoj rane pismenosti. Zato se u ranoj i
predškolskoj dobi u djece potiče razvoj svijesti o različitim
mogućnostima bilježenja vlastitih ideja i njihovoj praktičnoj
uporabi te razumijevanje važnosti i korisnosti pisanja.
Komunikacija na materinskome jeziku uključuje i razvoj svijesti
djeteta o utjecaju jezika na druge i potrebi uporabe jezika na
pozitivan i društveno odgovoran način. Ova kompetencija
razvija se u takvoj organizaciji odgojno-obrazovnoga procesa
vrtića koja se oslanja na stvaranje poticajnoga jezičnogokruženja te poticanje djece na raznolike socijalne interakcije s
drugom djecom i odraslima.
Dijete rane i predškolske dobi strani jezik uči u poticajnome
jezičnom kontekstu, u igri i drugim za njega svrhovitim

13 Recommendation of the European Parliament and of the Council of 18 December for lifelong learning (2006/962/EC)

Nacionalni kurikulum za rani i predškolski odgoj i obrazovanje 27

2. Komunikacija na
stranim jezicima

aktivnostima. Za to je najprimjereniji situacijski pristup učenju,
koji djetetu omogućuje upoznavanje, razumijevanje i smisleno
korištenje stranoga jezika u nizu različitih aktivnosti i situacija.
Poučavanje stranoga jezika ne provodi se posebno oblikovanim
metodičkim postupcima, nego je strani jezik utkan usvakidašnje odgojno-obrazovne aktivnosti vrtića. Razvoju ove
kompetencije pridonosi i poticanje međukulturnoga
razumijevanja i komunikacije djece s drugim subjektima uodgojno-obrazovnoj ustanovi, kao i s onima izvan nje.

Matematička kompetencija razvija se poticanjem djeteta na
razvijanje i primjenu matematičkoga mišljenja u rješavanju
problema, u različitim aktivnostima i svakidašnjim situacijama.
Prirodoslovna kompetencija razvija se poticanjem djeteta na
postavljanja pitanja, istraživanje, otkrivanje i zaključivanje ozakonitostima u svijetu prirode te primjenu prirodoslovnoga
3. Matematička
znanja u svakidašnjem životu. Ove kompetencije također
kompetencija i osnovne uključuju i razumijevanje promjena uzrokovanih ljudskom
kompetencije u
djelatnošću te odgovornosti pojedinca za njih, kao i očuvanje
prirodoslovlju
prirode i njezinih resursa. Ove kompetencije razvijaju se u
takvoj organizaciji odgojno-obrazovnoga procesa vrtića koja seoslanjana
stvaranje
poticajnoga
matematičkog
iprirodoslovnog okruženja, osnaživanje samoiniciranih isamoorganiziranih aktivnosti djece te osiguranje primjerene
potpore odgojitelja u zoni sljedećeg razvoja djece.

4. Digitalna
kompetencija

U ranoj i predškolskoj dobi digitalna kompetencija razvija se
upoznavanjem djeteta s informacijsko-komunikacijskom
tehnologijom i mogućnostima njezine uporabe u različitim
aktivnostima. Ona je u vrtiću važan resurs učenja djeteta, alatka
dokumentiranja odgojno-obrazovnih aktivnosti i pomoć uosposobljavanju djeteta za samoevaluaciju vlastitih aktivnosti i
procesa učenja. Ova kompetencija razvija se u takvoj
organizaciji odgojno-obrazovnoga procesa vrtića u kojoj je i
djeci, a ne samo odraslima, omogućeno korištenje računala uaktivnostima planiranja, realizacije i evaluacije odgojnoobrazovnoga procesa.
Ova kompetencija razvija se osposobljavanjem djeteta za
osvještavanje procesa vlastitog učenja te uključivanjem djeteta
u planiranje i organiziranje tog procesa. Učiti kako učiti

Nacionalni kurikulum za rani i predškolski odgoj i obrazovanje 28

5. Učiti kako učiti

6. Socijalna i građanska
kompetencija

7. Inicijativnost i
poduzetnost

zahtijeva preusmjeravanje pozornosti odgojitelja sa sadržaja
poučavanja na procese učenja djeteta te poticanje djeteta na
stvaranje strategije vlastitog učenja. Ova kompetencija razvija
se u takvoj organizaciji odgojno-obrazovnoga procesa vrtića
koja je usmjerena osnaživanju metakognitivnih sposobnosti
djece
tepoticanju
njihovasamomotiviranogisamoregulirajućeg učenja.
Socijalna i građanska kompetencija razvijaju se poticanjem
djeteta na odgovorno ponašanje, pozitivan i tolerantan odnos
prema drugima, međuljudsku i međukulturnu suradnju,
uzajamno pomaganje i prihvaćanje različitosti; samopoštovanjei poštovanje drugih te osposobljavanje za učinkovito
sudjelovanje u razvoju demokratskih odnosa u vrtiću, zajednici i
društvu na načelima pravednosti i mirotvorstva. Ove
kompetencije razvijaju se u takvoj organizaciji odgojnoobrazovnoga procesa vrtića koja se oslanja na stvaranje
poticajnoga socijalnog okruženja, poticanje djece na iznošenje iargumentiranje svojih stajališta te uključivanje djece u
donošenje odluka koje se odnose na njihovo življenje u vrtiću.
Inicijativnost i poduzetnost odnose se na sposobnost djeteta
da vlastite ideje iznosi i ostvaruje u različitim aktivnostima iprojektima. One uključuju stvaralaštvo, inovativnost ispremnost djeteta na preuzimanje rizika, samoiniciranje isamoorganiziranje vlastitih aktivnosti te planiranje i vođenje
vlastitih aktivnosti i projekata. Ove kompetencije čine temelj
stjecanja različitog znanja, vještina i sposobnosti djeteta terazvoj njegova samopouzdanja i samopoštovanja. One se
razvijaju u takvoj organizaciji odgojno-obrazovnoga procesa
vrtića koja se oslanja na poticanje samoiniciranih isamoorganiziranih aktivnosti djece te osiguranje primjerene
potpore djetetu da svoje ideje i zamisli propituje, isprobava isamoevaluira. Prihvaćanje i poticanje inicijativnosti i
poduzetnosti djeteta u oblikovanju odgojno-obrazovnog
procesa djetetu omogućuje prakticiranje uloge aktivnog
sukonstruktora kurikuluma.
Kulturna svijest i izražavanje razvijaju se poticanjem
stvaralačkog izražavanja ideja, iskustva i emocija djeteta u nizu
umjetničkih područja koja uključuju glazbu, ples, kazališnu,književnu i vizualnu umjetnost. One se osnažuju i razvojem

Nacionalni kurikulum za rani i predškolski odgoj i obrazovanje 29

8. Kulturna svijest iizražavanje

svijesti djeteta o lokalnoj, nacionalnoj i europskoj kulturnoj
baštini i njihovu mjestu u svijetu. Također je važno
osposobljavati dijete za razumijevanje kulturne i jezične
raznolikosti Europe i svijeta te razvijati svijest djeteta o važnosti
estetskih čimbenika u vrtićkim aktivnostima i svakidašnjem
životu. Ove kompetencije razvijaju se u vrtiću čije okruženje
zadovoljava visoke estetske standarde i u kojemu se djeca
potiču na različite oblike stvaralačke prerade svojih doživljaja iiskustava, u nizu umjetničkih područja i izražajnih medija.

Nacionalni kurikulum za rani i predškolski odgoj i obrazovanje 30

5. Odnos
Nacionalnoga kurikuluma
za rani i predškolski odgoj i obrazovanje ikurikuluma vrtića tekurikuluma predškole

Nacionalni kurikulum za rani i predškolski odgoj i obrazovanje 31

Nacionalni kurikulum za rani i predškolski odgoj i obrazovanje je službeni dokument
propisan u Republici Hrvatskoj koji sadrži temeljne vrijednosti odgoja i obrazovanja djece
u vrtiću. Polazišta ovog dokumenata su načela slobode, otvorenosti i raznolikosti, koja setrebaju odražavati na cjelokupnu organizaciju i provođenje odgojno-obrazovnoga rada usvim vrtićima u Republici Hrvatskoj.
Njime se afirmiraju ideje pluralizma i slobode u primjeni pedagoških ideja i koncepcija,
različitosti u vrstama i oblicima provođenja programa te demokratizacije društva prema
subjektima koji se smatraju nositeljima programa, što predstavlja podlogu za razvoj
različitih odgojno-obrazovnih koncepcija u vrtićima.
Nacionalni kurikulum za rani i predškolski odgoj i obrazovanje usmjeren je prema
ostvarivanju specifičnih ciljeva (osiguranju dobrobiti za dijete, poticanju cjelovitog razvoja,
odgoja i učenja djece te razvoja kompetencija, ostvarivanju prava djece na jednake šanse,
tj. ostvarivanju jednakih prava za sve), utemeljen na specifičnim polazištima (postojećim
dokumentima i suvremenom shvaćanju djeteta i organizacije vrtića) i odražava specifična
načela (fleksibilnost odgojno-obrazovnoga procesa, partnerstvo vrtića s roditeljima iširom zajednicom, osiguranje kontinuiteta u odgoju i obrazovanju te otvorenost za
kontinuirano učenje i spremnost na unapređivanje prakse). Ti ciljevi, polazišta i načela
predstavljaju osnovu oblikovanja kurikuluma vrtića i kurikuluma predškole.

5. 1. Kurikulum vrtića

Kurikulum vrtića je odgojno-obrazovna koncepcija koja se zajednički razvija, tj.
sukonstruira u određenome vrtiću i koja korespondira s kvalitetom uvjeta (fizičkog isocijalnog okruženja) za življenje, učenje i odgoj djece u njemu. Kurikulum vrtića
podrazumijeva ukupnost odgojno-obrazovnih interakcija u sklopu fizičkog i socijalnogokruženja vrtića, koja uključuje djecu i odrasle.
Kurikulum vrtića predstavlja implementaciju tj. način provedbe Nacionalnoga kurikuluma
za rani i predškolski odgoj i obrazovanje u pojedinome vrtiću s obzirom na njegove
posebnosti. Kurikulum vrtića u svakoj ustanovi oblikuje se s obzirom na specifičan
kontekst tj. njezinu kulturu te kulturu i tradiciju okruženja u kojem se ustanova nalazi.
Kvalitetu kurikuluma vrtića određuju kontekstualni uvjeti u njemu (kvaliteta prostornomaterijalog i socijalnog okruženja te organizacijska kultura), koje se kontinuirano
propituje i unapređuje.

Nacionalni kurikulum za rani i predškolski odgoj i obrazovanje 32

Kvalitetan kurikulum vrtića ima integriranu i razvojnu prirodu te humanističku isukonstruktivističku orijentaciju. Ostvarivanje kvalitetnog kurikuluma vrtića
podrazumijeva stvaranje odgovarajućih organizacijskih uvjeta koji se temelje na
suvremenom shvaćanju djeteta, tj. shvaćanju djeteta kao cjelovitog bića, kao istraživača iaktivnog stvaratelja znanja, kao socijalnog subjekta sa specifičnim potrebama, pravima ikulturom, kao aktivnoga građanina zajednice te kao kreativnog bića sa specifičnim
stvaralačkim i izražajnim potencijalima.

Suvremena shvaćanja djeteta iorganizacija odgojno-obrazovnoga procesa vrtića
Vrtić je mjesto cjelovitog razvoja,
odgoja i učenja djeteta ako se u njemu:

Dijete je cjelovito biće
Nacionalni kurikulum ranog i predškolskog
odgoja i obrazovanja temelji se na
cjelovitom shvaćanju procesa njege,
odgoja i učenja djece, koji su međusobno
povezani i utkani u svaki segment
zajedničkog življenja djeteta s drugom
djecom i odraslima u vrtiću. Kvaliteta
odgoja i obrazovanja djece proizlazi izkvalitete njihova svakidašnjeg življenja uvrtiću i toj se kvaliteti posvećuje velikapažnja.
Učenje djeteta je cjelovito, a ne rascjepkano
po predmetnim tj. metodičkim područjima.
Odgojno-obrazovni proces zahtijeva visoku
razinuprilagodljivosti
konkretnim
mogućnostima,
različitim
potrebama,
sposobnostima i interesima djece. Odgojnoobrazovni proces oblikuje se cjelovito, nedijeli se sadržajno niti vremenski.

- kontinuirano stvara primjereno
odgojno-obrazovno okruženje u kojem
dijeteima
priliku
ostvarivati
raznovrsne interakcije s prostorom,materijalima, drugom djecom i
odraslima- odgojno-obrazovni proces oblikuje
tako da svaka aktivnost istodobno
podupire različite aspekte cjelovitoga
razvoja djeteta te ujedinjuje različita
područja njegova učenja
- istodobno održavaju različite
aktivnosti djece
potičusamoinicirane
isamoorganizirane aktivnosti djece- osiguravaju prilike djeci da vlastite
aktivnosti razvijaju u smjeru koji je zanjih svrhovit- osnažuje prirodna znatiželje djece i
poštuju njihovi interesi i potrebe- djecu potiče na samoprocjenu i
preuzimanje odgovornosti za svoje
izbore i ponašanje

Nacionalni kurikulum za rani i predškolski odgoj i obrazovanje 33

Dijete je istraživač i aktivni stvaratelj
znanjaNacionalni kurikulum ranog i predškolskog
odgoja i obrazovanja polazi od shvaćanja
učenja djeteta kao rezultata njegova
aktivnog i angažiranog sudjelovanja urazličitim aktivnostima. Djeca uče u igri te
uz istraživačke i druge aktivnosti koje su
za njih svrhovite, tj. neposrednim
iskustvom s raznovrsnim resursima
učenja. Pritom stupaju u raznovrsne
interakcije s drugom djecom i odraslima
koji ih podržavaju. Osnažuje sesamoorganizacijski,
istraživačkiiotkrivački potencijal aktivnosti djece te se
osiguravaju oni oblici odgojiteljeve
potporekoji
angažiraju
misaonekapacitete djece i koji ih potiču na
refleksiju o vlastitim iskustvima.
Takvo shvaćanje učenja svoje teorijsko
uporište pronalazi u teoriji konstruktivizma
i sociokonstruktivizma te važnosti poticanja
razvoja metakognitivnih sposobnosti djece.

Vrtić je mjesto istraživanja, otkrivanja iaktivnog učenja ako se u njemu:- stvaraju organizacijski uvjeti(okruženje) koji djeci omogućuju
istraživanje različitih fenomena testjecanje raznovrsnih iskustava,
znanja i razumijevanja- djeci omogućuje slobodan izbor
aktivnosti i partnera u procesu učenja
- djecu potiče na istraživanje,
otkrivanje i rješavanje problema- djecu potiče na višestruko
propitivanje,
interpretiranjeireinterpretiranje postojećih iskustava
i pretpostavki- djecu potiče na planiranje,organiziranje i reflektiranje o vlastitim
aktivnostima i procesu učenja
osnažujesamoorganizacijski
potencijal aktivnosti djece- osiguravaju neizravni oblici potpore
učenju djeteta koji potiču njegovo
samostalno otkrivanje, razmišljanje,
rješavanje problema- potiče autonomija i emancipacija
djece u procesu učenja i prihvaća
njegova
vlastita
dinamikaisamoregulacijske snage.

Nacionalni kurikulum za rani i predškolski odgoj i obrazovanje 34

Dijete je socijalni subjekt sa specifičnim
potrebama, pravima i kulturom

Nacionalni kurikulum ranog i predškolskog
odgoja i obrazovanja polazi od shvaćanja
djeteta kao socijalnoga subjekta tj.
aktivnoga sustvaratelja vlastitog razvoja,
kulture, odgoja i učenja, koji aktivno
sudjelujeuoblikovanju
odgojnoobrazovnoga
procesa.
Dijeteje
individuum kojeg obilježavaju njegove
jedinstvene kvalitete i ima vlastito
mišljenje, kulturu i prava. Svako dijete,neovisno o kronološkoj dobi, razvojnim
mogućnostima i posebnim potrebama, ili
pak vjerskim, nacionalnim, ekonomskim i
drugim posebnostima njegove obitelji,
predstavlja ravnopravnu i jednako
vrijednu jedinku, sa svojim jedinstvenim
potrebama, mogućnostima i pravima.
Djeca s posebnim potrebama i pravima
smatraju se ravnopravnim članovima
zajednice koji su aktivno uključeni u sve
segmente
redovitoga
odgojnoobrazovnog procesa, a ne izolirani ili
segregirani entitet. Vrtić je sustav
međusobno prepletenih i recipročnih
odnosa različitih socijalnih subjekata koji
se poštuju i podržavaju.

Vrtić je mjesto kvalitetnih odnosa,
suradnje i tolerancije ako se u njemu:- osiguravaju prava djeci na jednakostšansi i uživanje jednakih prava za sve- stvara inkluzivno okruženje tj. poštuje
i prihvaća svaki oblik različitosti djece injihovih obitelji- prepoznaje i prihvaća subjektivitet
svakog djeteta- razvijaju recipročni, responzivni
odnosi djece s drugom djecom i
odraslima u ozračju povjerenja
djecu
potičenaučenjekomunikacijskih tehnika i socijalno
prihvatljivog ponašanja
- djecu potiče na samoprocjenu, tj.
uspostavljanjeuzročno-posljedičneveze između vlastitih izbora i ponašanja
i
ponašanja
ostalihsudionika
odgojnoga procesa- ostvaruje fleksibilan pristup uoblikovanju
odgojno-obrazovnoga
procesa i napušta svaki oblik
uniformiranja aktivnosti djece- uspostavlja partnerstvo s roditeljima
tj. skrbnicima djece i širom socijalnomzajednicom.

Nacionalni kurikulum za rani i predškolski odgoj i obrazovanje 35

Dijete je kreativno biće sa specifičnim
stvaralačkim i izražajnim potencijalima

Vrtić je mjesto stvaranja i izražavanja urazličitim izražajnim formama ako se u
njemu:

Nacionalni kurikulum za rani i predškolski
odgoj i obrazovanje polazi od shvaćanja
djeteta kao kreativnog bića sa specifičnim
stvaralačkim i izražajnim potencijalima.

- osnažuju različiti simbolički izričaji
djeteta, koji uključuju likovne, grafičke,
kretne, verbalne, gestikulacijske i druge
ekspresivne modalitete- djecu potiče na korištenje različitih
izražajnih medija- djecu potiče na stvaralačkoizražavanja vlastitih ideja, iskustava iemocija u nizu „umjetničkih“ područja- potiču aktivnosti djece koje seoslanjaju na kreativno stvaranje, a ne
na uvježbavanje i ponavljanje- napuštaju klišeji i sheme u svakome
segmentu
odgojno-obrazovnoga
procesa- djecu potiče na čuđenje, fascinaciju iuočavanje detalja- potiče inicijativa djece u području
stvaralaštva- djecu potiče na promišljanje o novim
perspektivama
imogućnostimaizražavanja- pažnja posvećuje samom procesu
stvaranja i izražavanja djeteta, a ne(samo) rezultatu tog procesa.

Djeca mogu
svoje ideje, načine
razumijevanja i doživljaje stvaralački
prerađivati i izražavati. Djeca imaju
različite
mogućnosti
simboličkogizražavanja, koje uključuju likovne,
grafičke, kretne, verbalne, gestikulacijske imnoge druge ekspresivne modalitete.
Različite kognitivno-simboličke ekspresije
djece shvaćaju se kao integralni dio cjelineodgojno-obrazovnoga procesa. Korištenje
različitih izražajnih medija olakšavameđusobno razumijevanje djece s drugom
djecom i odgojiteljima, potiče razvoj
novog znanja i razumijevanja te vodi kafirmaciji stvaralačkih potencijala djece.
Kreativnost je sastavnica cjelokupnoga
odgojno-obrazovnog procesa vrtića iutkana u sve segmente kurikuluma.

Nacionalni kurikulum za rani i predškolski odgoj i obrazovanje 36

Dijete je aktivni građanin zajednice

Nacionalni kurikulum za rani i predškolski
odgoj i obrazovanje polazi od shvaćanja
djetetakao
aktivnogagrađanina
zajednice, koji ima vlastita prava i u stanju
je aktivno sudjelovati u oblikovanju života
zajednice vrtića, zajedno sa svojom obiteljii širom zajednicom. Dijete je aktivni,
jednako vrijedni sudionik u procesu
vlastitog odgoja i obrazovanja.
Ostvarivanje
prava
djetetanasudjelovanje, koje se ističe i u Konvenciji opravima djeteta, 14 predstavlja važan
preduvjet razvoja njegovih različitih, aosobito građanskih kompetencija. One se
razvijaju poticanjem razvoja samostalnog i
kritičkog mišljenja djece te ohrabrivanjem
djece na donošenje vlastitih sudova. U
djece se potiče razvoj sposobnosti kako bi
se razvijali u aktivne, odgovorne i
inicijativne
osobe.
To
iziskuje
demokratizaciju cjelokupnog ustroja vrtića
tj. humanizaciju interpersonalnih odnosana svim socijalnim razinama.

Vrtić je mjesto demokratičnogživljenja, aktivnog sudjelovanja isuodlučivanja djeteta ako se u njemu:- djecu uvažava i ako im se omogućuje
ostvarenje
prava
zajamčenih
Konvencijom o pravima djeteta- uspostavljaju i održavaju kvalitetni
odnosi s djecom- djecu potiče na sudjelovanje udonošenju odluka koje se odnose na
njihov odgoj i učenje
- djecu osposobljava za demokratski
dijalog s ostalim sudionicima procesa- osigurava sloboda i potiče razvoj
odgovornosti svih članova- djecu osposobljava za samoprocjenu isamodisciplinu- djecu potiče na aktivno sudjelovanje uraspravama tj. slobodno iznošenje
različitih stajališta- osnažuje inicijativa djece, koju se cijeni
i uzima u obzir kao osnovu promišljanja
različitih
segmenataodgojnoobrazovnoga procesa- djecu potiče na osmišljavanje,
iniciranje i organiziranje vlastitih
aktivnosti i (su)upravljanje razvojem tih
aktivnosti

Kultura vrtića
Perspektivu implementacije Nacionalnoga kurikuluma za rani i predškolski odgoj iobrazovanje u velikoj mjeri određuje kultura svakog vrtića. Zato svaki vrtić treba
kontinuirano raditi na upoznavanju i unapređenju vlastite kulture. Kultura odgojnoobrazovne ustanove utječe na način kako ljudi razmišljaju, osjećaju i rade, kakoorganiziraju, oblikuju te podržavaju procese učenja odgojitelja i djece.

14 Konvencija o pravima djeteta, 2001., Državni zavod za zaštitu obitelji, materinstva i mladeži.

Nacionalni kurikulum za rani i predškolski odgoj i obrazovanje 37

Kultura svakog vrtića je prepoznatljiva u zajedničkim temeljnim postavkama iuvjerenjima odgojitelja, ravnatelja i drugih stručnih djelatnika vrtića, administrativnog,
pomoćnog osoblja i roditelja, a karakteristična je za djelovanje tog vrtića. Prepoznaje sepo međusobnim odnosima ljudi, njihovu zajedničkom radu, upravljanju ustanovom,
organizacijskom i fizičkom okruženju te stupnju usmjerenosti na kontinuirano učenje iistraživanje odgojno-obrazovne prakse u svrhu njezina unaprjeđenja. Kultura vrtića
uključuje određene kontekstualne čimbenike (prostorno-materijalno i socijalnookruženje vrtića) te vođenje vrtića.
Prostorno-materijalno okruženje vrtića odražava ipromovira vrijednosti na kojima se temelji Nacionalni
kurikulum za rani i predškolski odgoj i obrazovanje.
Kvalitetno prostorno-materijalno okruženje vrtića jeesencijalni izvor učenja djece s obzirom na to da ona uče
aktivno (istražujući, čineći) te surađujući s drugom djecom i
odraslima.
U stvaranju prostorno-materijalnog okruženja za učenje
naglasak je na prihvaćanju prirode učenja djeteta koja je
integrirana tj. holistička pa se različite odgojno-obrazovne
aktivnosti ne dijele po područjima koja pripadaju određenim
metodikama ili predmetnim područjima.

Poticajno prostornomaterijalno okruženje
vrtićaOrganiziranje prostorno-materijalnog okruženja vrtića
uključuje osiguranje bogatstva i promišljenosti izbora
materijala koji djecu:
 potiču na otkrivanje i rješavanje problema omogućuju postavljanje hipoteza, istraživanje,eksperimentiranjeikonstruiranje
znanjai
razumijevanja.
Raznovrsnost, raznolikost i stalna dostupnost materijala
promoviraju neovisnost i autonomiju učenja djece. Sadržajno
bogatstvo materijala djeci različitih interesa i različitih
razvojnih mogućnosti pružaju različite izbore. Poticajnookruženje vrtića djetetu omogućuje svakidašnje stupanje uinterakcije s različitim sadržajima učenja (npr. glazbenim,
jezičnim, matematičkim, prirodoslovnim i drugim), koje za
njega trebaju imati istraživački karakter.
Kvalitetno okruženje djeci omogućuje istraživanje različitih
logičkih, matematičkih i fizikalnih fenomena i pojava,

Nacionalni kurikulum za rani i predškolski odgoj i obrazovanje 38

istraživanja prirode, istraživanja različitih mogućnosti
organizacije prostora, istraživanja zvukova, tonova, melodija,
glazbe i pokreta, istraživanja različitih likovnih tehnika irazličitih mogućnosti njihova korištenja i slično.
Okruženje za učenje treba biti multisenzorično tj. djecu
poticati na istraživanje i angažiranje različitih senzoričkih
modaliteta (istraživanje tekstura, mirisa, zvukova, tonova,
melodija, pokreta i sl.).
Prostorna organizacija vrtića određuje i kvalitetu socijalnihinterakcija djece međusobno, kao i djece s odgojiteljem, pa je
usmjerena promoviranju susreta, komunikacije i interakcija. U
prostornoj organizaciji važno je osigurati osjećaj pripadanja idobrodošlice na način da okruženje i pedagoški procesodražavaju različita obilježja sve djece i njihovih obitelji.
Kvalitetno strukturirane prostorne cjeline vrtića („centri
aktivnosti“, „kutići“) potiču grupiranje djece u manje skupine iomogućuju kvalitetne interakcije.
Prostorno okruženje vrtića treba biti ugodno i što višenalikovati obiteljskom.

Poticajno socijalnookruženje vrtića

Socijalno okruženje vrtića temelji se na demokratičnim
osnovama, što uključuje međusobno poštovanje iostvarivanje recipročne komunikacije svih sudionika odgojnoobrazovnoga procesa. Takav oblik zajedničkog življenja vodi
autonomiji i emancipaciji djece, odgojitelja i ostalih čimbenika
odgojno-obrazovnoga procesa. On omogućuje i preuzimanjeosobne i zajedničke odgovornosti svih subjekata za sam tijek,
ali i za krajnji ishod institucijskog odgoja i obrazovanja:
sretno, kompetentno i samopouzdano dijete, osposobljeno
za preuzimanje inicijative, zauzimanje za sebe i odgovorno
ponašanje prema sebi i drugima.
Kvaliteta i intenzitet međusobnih odnosa djece i odraslih, kao
i odraslih međusobno, predstavljaju nezaobilazne preduvjete
kvalitete odgojno-obrazovnoga procesa pa suradničke ipartnerske odnose treba postići na svim socijalnim razinama
vrtića. Uspostavljanje partnerskog odnosa odraslih s djecom

Nacionalni kurikulum za rani i predškolski odgoj i obrazovanje 39

uključuje mogućnosti suodlučivanja djece o pitanjima koja se
odnose na njihovo življenje, odgoj i učenje u vrtiću.
Suradnja odgojitelja međusobno te odgojitelja s drugim
stručnim djelatnicima vrtića izravno se odražava na kvalitetu
komunikacije i međusobnu suradnju djece koja je potrebna za
stjecanje njihovih socijalnih, intelektualnih i drugih iskustava, iizgrađivanje socijalne kompetencije.
Interakcija i suradnja djece (različitih mogućnosti,
sposobnosti, kao i različitih kronoloških dobi) sadrži visoki
obrazovni potencijal zbog čega se posebno potiče i podržava.
Aktivnosti koje djecu potiču na međusobno raspravljanje,
pregovaranje i dogovaranje podloga su suradničkog učenja
djece tj. zajedničke izgradnje njihova razumijevanja i znanja.
Važnu dimenziju socijalnog okruženja predstavlja i kvaliteta
govorno-komunikacijskoga konteksta jer djeca jezik(materinski i strani) uče aktivnim sudjelovanjem u bogatome
jezično-komunikacijskom kontekstu (okruženju). On uključuje
bogatstvo interakcija djece s drugom djecom i odraslima jer
djeca govor ne uče na temelju izravne pouke, nego aktivno tj.
govoreći.
Okruženje i cjelokupni odgojno-obrazovni pristup
odgojitelja djecu potiče na raspravu i međusobnu razmjenu
ideja i znanja, isprobavanje i korigiranje postojećih (vlastitih)
teorija i razumijevanja te kontinuirano izgrađivanje novih, i tou socijalnoj interakciji s drugom djecom i uz neizravnu
potporu odraslih.
Cijene se i afirmiraju posebnosti svakog djeteta te se prihvaća
njegov specifičan doprinos zajedničkom učenju i razvoju.

Kvalitetnom suživotu djece i odraslih u vrtiću, temeljenom na
demokratičnim načelima, međusobnom poštovanju ikvalitetnoj komunikaciji, pridonosi i ravnomjerna distribucija
moći u vrtiću. Ona uključuje i kvalitetno vođenje ustanove ikvalitetno vođenje u ustanovi, što zahtijeva voditeljske i
menadžerske vještine svih čimbenika (ravnatelj - stručni
suradnici - odgojitelji - djeca - roditelji).

Nacionalni kurikulum za rani i predškolski odgoj i obrazovanje 40Vođenje vrtića i u vrtiću

Primjereno i odgovorno distribuirana moć u vrtiću važan ječimbenik postizanja fleksibilnosti odgojno-obrazovnoga
procesa, oslobađanja kreativnih i ostalih potencijala svakog
pojedinca u vrtiću i očuvanja ljudskih potencijala ustanove.
Distribuirano vođenje temelji se na uvjerenju da svi uključeni u
odgojno-obrazovni proces imaju mogućnost doprinosa
ostvarivanju zajednički donesene vizije ustanove, u skladu sasvojim sposobnostima, ulogom i/ili trenutnom pozicijom.
Distribuirana moć omogućava izgradnju i stalno
nadograđivanje zajedničke vizije koja je temelj stalnog
podizanja ukupne razine kvalitete odgojno-obrazovne prakseu vrtiću. Vizija razvoja ustanove koju dijele svi sudionici
odgojno-obrazovnoga procesa treba biti u skladu s načelima
Nacionalnoga kurikuluma za rani i predškolski odgoj iobrazovanje te s interesima uže i šire lokalne zajednice, autemeljena na humanim vrijednostima i uvjerenjima,
civilizacijskim tečevinama te povijesnoj baštini.

Značajke kurikuluma vrtića

Integrirani

Kurikulum ranog i predškolskog odgoja treba obuhvaćati
sva područja djetetova razvoja u jednoj cjelini kako bi
odgovarao prirodi djeteta i njegovu podučavanju. Aktivnosti
djece ne strukturiraju se prema izdvojenim metodičkim
područjima niti se na bilo koji način sadržajno i vremenski
odjeljuju. To znači odstupanje od pozitivističke koncepcije
učenja tj. korištenja kontroliranih metoda poučavanja iprenošenja razlomljenih čestica znanja u korist
omogućavanja svrhovite aktivnosti za dijete, osiguranja
kvalitete njegovih iskustava i ostvarenja dinamičnog pristupa
učenju. Djeci se osiguravaju različiti izbori i osnažuje
samoorganizacijski potencijal njihovih aktivnosti tj. osnažuje
njihova neovisnost i samostalnost u aktivnostima. To
zahtijeva stvaranje stimulativnog okruženja u kojem djeca
imaju slobodu istraživanja i stjecanja različitog znanja, i tofizičkog (koja proizlaze iz konkretnih, senzornih iskustava

Nacionalni kurikulum za rani i predškolski odgoj i obrazovanje 41

djece), socijalnog (koja proizlaze iz raznovrsnih interakcija tj.
izravnog iskustva življenja s drugima) i logičkog (koja djeca
izgrađuju asimilirajući nove informacije, akomodirajući
prethodno znanje u skladu s novim idejama).
U organizaciji odgojno-obrazovnoga procesa dijete
prema svojim interesima, potrebama i mogućnostima
slobodno bira sadržaje svojih aktivnosti i partnere te
istražuje i uči na način koji je za njega smislen i svrhovit.
Kurikulum ranog i predškolskog odgoja obilježava razvojna,
otvorena i dinamična priroda. U organizaciji odgojnoobrazovnoga procesa to podrazumijeva odstupanje od
striktnog planiranja sadržaja učenja i aktivnosti djece u korist
praćenja i podupiranja trenutnih interesa i mogućnosti djece.
Odgojitelj organizira okruženje za učenje, prati i procjenjuje
postojeće interese, znanje i razumijevanje djece te nastojiomogućiti njihov daljnji razvoj u sklopu novih intervencija uokruženju i stimuliranja rasprava s djecom i među djecom.

Razvojni

Pozorno praćenje onoga što djeca rade, kako razmišljaju,
koje strategije rješavanja problema koriste i kako pritomsurađuju odgojitelju predstavlja temelj novih, promišljenih
intervencija u oblikovanju odgojno-obrazovnoga procesa,
koje nije moguće striktno planirati (znatno) unaprijed.
Kvaliteta sudjelovanja odgojitelja u procesu učenja djeteta
nije proporcionalna broju njegovih izravnih intervencija,nego usklađenosti tih intervencija sa situacijom. U prvi plan
stavlja se kvaliteta iskustava djeteta i dinamičan pristup
njihovu učenju, dok je sadržaj učenja samo partner u
dinamičnom dijalogu s djetetom, koji pomaže transformirati
njegovo iskustvo i razumijevanje.
U oblikovanju kurikuluma planira se ono što djeca mogu
učiti, a ne ono što bi trebala činiti. To znači da se naglasak
stavlja na oblikovanje uvjeta za učenje djece tj. situacije koje
pogoduju određenim aktivnostima učenja, a ne sameaktivnosti, odnosno njihov precizan tijek.
Kurikulum ranog i predškolskog odgoja usmjeren je razvoju
autonomije i emancipacije djece u procesu odgoja iobrazovanja.
Posebnose
cijenesamoiniciraneiNacionalni kurikulum za rani i predškolski odgoj i obrazovanje 42

samoorganizirane aktivnosti djece koje odgojitelj potiče ipodržava, a u koje se, prema potrebi, i izravno uključuje.

Humanistički

U oblikovanju kurikuluma, u čijoj je potki samoaktualiziranje
djeteta, polazi se od djeteta i potiče razvoj njegovih
potencijala, a ne njegova poslušnost, konformizam i
receptivnost. Djecu se potiče na samostalno i kritičko
razmišljanje, a njihove perspektive se prihvaćaju. Posebno seosnažuje identitet i samopoštovanje djece.
Djecu se kontinuirano osposobljava za samoprocjenu te im se
osigurava iskustvo preuzimanja odgovornosti i prakticiranje
odgovornog ponašanja. To se operacionalizira odgojem iobrazovanjem za demokratski način života, i to cjelokupnimokruženjem vrtića u kojem dominiraju sloboda, odgovornost,
tolerancija, poštenje i pravda. Za to je potreban neautoritaran
i demokratičan ustroj vrtića, tj. oblikovanje socijalnogokruženja u kojem se dijete razumije i poštuje. To se najviše
ogleda u osjetljivosti odgojitelja za različite potrebe djece(emocionalne i druge) te primjerenom i pravodobnom
odgovaranju na njih. Riječ je o mnoštvu svakidašnjih
interakcija djece s odraslima iz kojih djeca mogu iščitati da je
odraslima do njih stalo, da ih vole, razumiju i poštuju te da jevrtić mjesto ugode, zadovoljstva, pripadanja i kvalitetnih
odnosa.
Kurikulum ranog i predškolskog odgoja obilježava shvaćanje
učenja kao stvaranja tj. konstruiranja i sukonstruiranja znanja.
Znanje se shvaća kao konstrukcija osobe koja uči i ovisi onjezinu prethodnom iskustvu i mnogim drugim individualnim
posebnostima te načinu na koji ona interpretira određeno
iskustvo (učenja). Presudnu ulogu u procesu učenja
predstavlja vlastita aktivnost djeteta te kontekst u kojem seučenje događa. To odstupa od tradicionalnog shvaćanja
znanja kao nečega statičnog, što se može na predvidljive
načine prenijeti djetetu.

Konstruktivistički isukonstruktivistički

U oblikovanju kurikuluma odgojitelj potiče dijete na
promišljanje i kreiranje novog znanja temeljenog na
promišljanju, a ne memoriranju i repeticiji već postojećega.
Takav pristup odstupa od uvjerenja da sva djeca određene

Nacionalni kurikulum za rani i predškolski odgoj i obrazovanje 43

kronološke dobi uče na jednak način, da imaju jednaka
predznanja i interese te da su im razvojne potrebe i
mogućnosti istovjetne. Time se napušta praksa uprosjećivanja
djece, a težište stavlja na razvoj individualiteta i identiteta
svakog djeteta te poticanje njegova samoregulirajućeg
učenja.
Učenje je i socijalni proces u kojem različitost perspektiva,
znanja i razumijevanja djece predstavlja snažan potencijal
zajedničkog učenja. Znanje nastaje u procesu zajedničke
konstrukcije ili sukonstrukcije subjekata koji uče i ono je
najbolje kad je sudioničko, proaktivno i suradničko.
Takav kurikulum realizira se u pedagoški pripremljenomokruženju, kvalitetnome socijalnom kontekstu (mogućnost
stupanja djeteta u raznovrsne socijalne interakcije s drugom
djecom i nenametljiv, ali podržavajući pristup odgojitelja) te
demokratičnome ustroju vrtića.

Planiranje i oblikovanje kurikuluma vrtića
S obzirom na aktivnu, integriranu i istraživačku prirodu učenja djece te razvojne,
integrirane, humanističke i sukonstruktivistički orijentirane značajke kurikuluma, planiraju
se kontekstualni uvjeti (okruženje) za održavanje različitih odgojno-obrazovnih aktivnosti
i stjecanje raznovrsnih iskustava djece, a ne precizan tijek njihovih aktivnosti niti
fragmentirani sadržaji učenja.
U planiranju kurikuluma posebno je važno pažljivo praćenje, promatranje i razumijevanje
djece, kao i dokumentiranje njihovih aktivnosti. Dokumentiranje i zajedničkointerpretiranje aktivnosti djece predstavlja podlogu za pripremu okruženja, primjerenih
odgojno-obrazovnih intervencija odgojitelja i usklađivanja njegova cjelokupnoga odgojnoobrazovnog rada s individualnim različitostima djece (različitim interesima,
mogućnostima, potrebama, predznanjem, stilovima učenja).
Planiranje kurikuluma temelji se na kvalitetnoj komunikaciji i profesionalnoj suradnji
odgojitelja, kao i drugih stručnih djelatnika vrtića. Ono uključuje zajedničko promišljanje,
realizaciju i evaluaciju odgojno-obrazovnoga procesa, odražavajući uvjerenje da je
kvalitetna odgojno-obrazovna praksa kolektivno, a ne individualno postignuće.

Nacionalni kurikulum za rani i predškolski odgoj i obrazovanje 44

Dokumentiranje u planiranju i oblikovanju kurikuluma vrtića

Dokumentiranje podrazumijeva sustavno prikupljanje dokumentacije (etnografskih
zapisa), koja omogućuje promatranje i bolje razumijevanje akcija djeteta, a time iosiguranje kvalitetnije potpore njegovu razvoju. Ona pridonosi kreiranju kulture
uključenosti i dijaloga između svih sudionika u vrtiću.
Oblici dokumentacije su pisane anegdotske bilješke, dnevnici, transkripti razgovora
različitih subjekata i druge narativne forme, dječji likovni radove, grafički prikazi i makete
te audio i video zapisi, fotografije, slajdovi i dr. Dokumentiranje je i samo po sebi
istraživački proces koji se razvija paralelno s razvojem čimbenika koji poduzimaju
dokumentiranje pa se njegove namjene i oblici navode samo okvirno.

Namjene dokumentiranja

Procjena postignuća ikompetencija djece

Dokumentacija omogućuje vizualizaciju načina na koji sedijete razvija i uči. Djecu se promatra u mnogim situacijama
i na mnogo načina kako bi se stvorila što cjelovitija slika onjihovim interesima, aktivnostima, mogućnostima ikompetencijama.
Prikupljena dokumentacija odgojiteljima omogućuje
razumijevanje djece i procese njihova odgoja i učenja tj.
razinu postignutih kompetencija. Svrha dokumentacije nije
dijete procijeniti u određenim kategorijama niti ga
kategorizirati prema općenitim razvojnim razinama, negoga gledati, slušati i razumjeti, i na tim osnovama podržati
proces njegova odgoja i učenja.

Nacionalni kurikulum za rani i predškolski odgoj i obrazovanje 45

Dokumentiranje
odgojiteljima
omogućuje
bolje
razumijevanje različitih segmenata odgojno-obrazovnoga
procesa, a osobito kvalitetu okruženja za učenje djece ikvalitetu vlastitih odgojno-obrazovnih intervencija. Onoolakšava procjenjivanje aktualnog znanja i razumijevanja
djece te modificiranje složenosti ponuđenih materijala iaktivnosti.

Oblikovanje
kurikuluma

Dokumentiranje omogućuje osiguranje specifične potpore
procesu odgoja i učenja svakog djeteta posebno, usklađene s
njegovim individualnim i razvojnim mogućnostima,kognitivnim strategijama i drugim posebnostima. Onoolakšava razumijevanje aktivnosti koje su u tijeku tepromišljanje načina na koji bi se njihov razvoj mogaopodržati. Time postaje osnovnom alatkom razvoja
kurikuluma.
Dokumentacija
omogućuje
posredovanje
različitih
segmenata odgojno-obrazovnoga procesa roditeljima tj.
skrbnicima djece. Ona olakšava razumijevanje djeteta injegova odgoja i obrazovanja pa predstavlja temelj
izgradnje partnerstva s roditeljima i doprinos razvoju
njihovih roditeljskih kompetencija.

Partnerstvo s
roditeljima ikomunikacija saširom socijalnomzajednicom

Dokumentacija
omogućuje
posredovanje
kultureinstitucijskog djetinjstva zainteresiranim čimbenicima izvan
vrtića, kao i bolje razumijevanje složenih procesa koji sedogađaju u njoj. Time pridonosi oblikovanju kurikuluma i
afirmaciji vrtića, kao i institucijskoga ranog i predškolskog
odgoja i obrazovanja u cjelini.

Oblici dokumentiranja

Individualni portfolio

Individualna dokumentacija o djeci
Postignuća djece prema vremenu održavanja
aktivnosti ili područjima učenja
Foto, audio i video zapisi

Nacionalni kurikulum za rani i predškolski odgoj i obrazovanje 46

Slike i crteži djece
Pisani uratci djece koji se oslanjaju na:
 simbole (slova, brojeve) improvizirane grafikone
 pisma i knjige koje su izradila djeca i sl.

Uratci djece(individualni izajednički)
Dokumentiranje
aktivnosti djece

Verbalni izričaji djece: hipoteze
 diskusije
 pitanja
Izričaji glazbom
Izričaji pokretom
Dramski izričaji
Konstrukcije i drugi trodimenzionalni radovi
djece

Samorefleksije djece

Dokumentacija djece: različiti individualni i zajednički uratci
 prikazi grafičke reprezentacije konstrukcije
Snimke razgovora
Foto i video snimke
Plakati i panoi

Narativni oblici

Bilješke za:
 odgojitelje i druge stručne djelatnike
vrtića djecu roditelje
 profesionalnu zajednicu učenja
 izložbe i prezentacije

Opservacije
postignuća djece

Praćenje postignuća i sposobnosti djece
Anegdotske bilješke
Foto i video zapisi

Individualni i grupni
portfolio

Individualna i zajednička dokumentacija o: različitim aspektima okruženja injihovoj ulozi u oblikovanju kurikuluma
 različitim iskustvima i aktivnostima
djece
 različitim socijalnim interakcijama
djece različitim
oblicima
suradnjesroditeljima i drugim čimbenicima i sl.

Nacionalni kurikulum za rani i predškolski odgoj i obrazovanje 47

Foto, audio i video zapisi
Bilješke odgojitelja

Dokumentiranje
aktivnosti
odgojitelja

Samorefleksije izajedničke refleksije
odgojitelja i drugih
stručnih djelatnika uvrtićuSamorefleksije i zajedničke refleksije odgojiteljao: kvaliteti odgojno-obrazovnih
intervencija odgojitelja u aktivnostima
djece
 kvaliteti različitih aspekata i cjelineodgojno-obrazovnog procesa
 kvaliteti suradnje s roditeljima
 kvaliteti suradnje s članovima stručnog
tima i idrugim čimbenicima i sl.
Snimke razgovora
Foto i video snimke
Anegdotske bilješke

Nacionalni kurikulum za rani i predškolski odgoj i obrazovanje 48

5. 2. Kurikulum predškole

Namjena kurikuluma predškole
Kurikulum predškole podrazumijeva kurikulum namijenjen odgojno-obrazovnome radu s
djecom koja nisu obuhvaćena nijednim oblikom redovnoga programa vrtića, a u godini su
prije polaska u školu. Godina prije polaska u školu je obvezna godina predškolskog odgoja
i obrazovanja za svu djecu u Republici Hrvatskoj. Kurikulum predškole djetetu treba
osigurati prilike za stjecanje iskustava kvalitetnoga institucijskoga predškolskog odgoja iobrazovanja. Kurikulum predškole odražava vrijednosti, ciljeve, načela i polazišta
istaknuta u Nacionalnom kurikulumu za rani i predškolski odgoj i obrazovanje i sadrži
značajke kurikuluma vrtića.
Kurikulum predškole treba uzeti u obzir specifičan kontekst odrastanja djeteta tj. kulturu i
tradiciju okruženja u kojem živi dijete i njegova obitelj i u kojem se nalazi ustanova u kojoj
se provodi kurikulum predškole. On se provodi u vrtiću ili iznimno u nekoj drugoj ustanovi
ako u blizini nema vrtića i ako ta ustanova djetetu može osigurati jednaki odgojnoobrazovni standard tj. jednaku kvalitetu fizičkog i socijalnog okruženja kao vrtić.
Kurikulum predškole provodi odgojitelj, a u iznimnim slučajevima neki drugi stručnjak
osposobljen za razumijevanje posebnosti predškolskog odgoja i ostvarivanje odgojnoobrazovnoga rada s djecom predškolske dobi.

Planiranje i oblikovanje kurikuluma predškole
Planiranje kurikuluma predškole temelji se na jednakim polazištima, ciljevima i načelima
kao i kurikulum vrtića i ne sadrži elemente „školifikacije“ u bilo kojem obliku. To načelo
temelji se na suvremenom shvaćanju djeteta i procesa njegova ranog odgoja iobrazovanja.
U skladu s tim, odgojno-obrazovni rad s djecom u godini prije polaska u školu planira se i
oblikuje cjelovito (tematski, projektno), a ne parcelizirano (kao međusobno nepovezane
aktivnosti, izdvojena područja učenja, uvježbavanje posebnih vještina i sl.). U kurikulumu
predškole planiraju se kontekstualni uvjeti (okruženje) za održavanje različitih odgojno-

Nacionalni kurikulum za rani i predškolski odgoj i obrazovanje 49

obrazovnih aktivnosti i stjecanje raznovrsnih odgojno-obrazovnih iskustava djece, a ne
precizan tijek njihovih aktivnosti niti fragmentirani sadržaji učenja.
Planiranje sadržaja kurikuluma predškole temelji se na promatranju i slušanju djece idogovaranju s djecom, pri čemu su interesi djece i njihove individualne i razvojne
mogućnosti najvažniji kriterij. Posebna pozornost usmjerava se utvrđivanju postojećeg
iskustva, znanja i razumijevanja djece te oblikovanju uvjeta za njihovo nadograđivanje.
Djecu se kontinuirano potiče na sudjelovanje, promišljanje i planiranje novih iskustava
učenja s odgojiteljem. Odgojno-obrazovne aktivnosti temelje se na istraživanju,
otkrivanju, promišljanju, rješavanju problema i raspravi djeteta s drugom djecom i
odgojiteljem te korištenju različitih izvora učenja. Djecu se potiče na izražavanje u sklopu
različitih vrsta reprezentacija (crtanje, slikanje, građenje, konstruiranje i sl.), koje imolakšavaju razumijevanje i integriranje koncepata kojima se bave te korištenje simbola za
izradu pisanih bilješki u njima svrhovitome kontekstu. Izravne intervencije odgojitelja uodgojno-obrazovnim aktivnostima temelje se na dobrom razumijevanju djece i smjera
razvoja njihovih aktivnosti te promišljanju načina na koji bi se svakom djetetu mogao
osigurati prijelaz u zonu sljedećega razvoja.
U planiranju i oblikovanju kurikuluma predškole naglasak se stavlja na:
poticanje cjelovitog razvoja, odgoja i učenja djece te osiguranje primjerene
potpore razvoju kompetencija, usklađene s individualnim posebnostima i
razvojnim karakteristikama svakog djetetaostvarivanje individualiziranoga i fleksibilnoga odgojno-obrazovnog
pristupa kojim se omogućava zadovoljenje različitih potreba djece(tjelesnih, emocionalnih, spoznajnih, socijalnih, komunikacijskih i sl.)

prihvaćanje igre i drugih aktivnosti koje pridonose svrhovitom učenju icjelovitom razvoju djece te razvoju navika tjelesnog vježbanja i očuvanja
vlastitoga zdravlja

učenje koje treba biti nestandardizirani proces, a koji se događa usvrhovitome kontekstu u sklopu kojeg djeca uče istraživanjem, otkrivanjem irješavanjem problema

poticanje samoiniciranog učenja djece i osposobljavanje djece za planiranje ievaluaciju vlastitog učenja te upravljanje tim procesomstvaranje primjerenog okruženja za spontano bogaćenje rječnika, kvalitetnoizražavanje i razvoj razumijevanja, slušanja, govora i jezika odnosno
razvijanje predčitačkih i grafomotoričkih vještina u kontekstualno
povezanim situacijama

Nacionalni kurikulum za rani i predškolski odgoj i obrazovanje 50



kontekstualno uočavanje odnosa među predmetima i pojavama te poticanje
i osnaživanje istraživačkih interesa djece za matematičko-logičke iprirodoslovne aktivnosti



upoznavanje djece s informacijsko-komunikacijskom tehnologijom i
mogućnostima njezina iskorištavanja u svrhu obogaćivanja i produbljivanja
njihova učenja



poticanje djece na iskazivanje i realizaciju vlastitih interesa i ideja, razvoj
kritičkog mišljenja te nesmetano planiranje, organiziranje i provedbu
aktivnosti

razvoj sposobnosti djece za aktivno sudjelovanje u društvenim i kulturnimdogađajima

razvoj sposobnosti djece za komunikaciju u multikulturnoj i višejezičnojmeđunarodnoj zajednici

razvoj osobnih potencijala djece (spoznajnih, umjetničkih, motoričkih i sl.)

prihvaćanje i poticanje kreativnog izražavanja ideja, iskustava i osjećaja
djece u raznim umjetničkim područjima i izražajnim medijimapoticanje djece na poštovanje i njegovanje vlastite kulturne i povijesne
baštine

razvoj socijalnih kompetencija djece osiguravanjem sigurnih i podržavajućih
kontekstualnih uvjeta koji omogućuju privikavanje na izvanobiteljski i
institucijski kontekst, potiču kulturu komunikacije, zajedničkog življenja iophođenja, razvoj socijalno-emocionalnih veza s vršnjacima, suradničko
učenje, nenasilno rješavanje sukoba, timski rad – dogovaranje i podjela
uloga, preuzimanje odgovornosti za vlastito ponašanje i postupke premasebi, drugima i okruženju itd.



poticanje djece da osvijeste važnost obiteljskog i institucijskog okruženja za
njihov život, odgoj i učenje.

Kvaliteta kurikuluma predškole
Pedagoška promišljenost odgojno-obrazovnih aktivnosti te osiguranje svrhovitosti i
smislenosti aktivnosti za djecu predstavljaju najvažnije kriterije kvalitete odgojnoobrazovnoga rada s djecom u predškoli. Da bi to bilo moguće, u vrtiću (ili iznimno u
nekoj drugoj odgojno-obrazovnoj ustanovi) u kojemu se provodi kurikulum predškole

Nacionalni kurikulum za rani i predškolski odgoj i obrazovanje 51

treba stvoriti odgovarajuće organizacijske uvjete koji se temelje na suvremenomshvaćanju djeteta tj. shvaćanju djeteta kao cjelovitog bića, kao istraživača i aktivnog
stvaratelja znanja, kao socijalnoga subjekta sa specifičnim potrebama, pravima ikulturom, kao aktivnoga građanina zajednice te kao kreativnog bića sa specifičnim
stvaralačkim i izražajnim potencijalima.
Kvalitetu kurikuluma predškole uvelike određuju organizacijski i kontekstualni uvjeti
ustanove u kojoj se provodi (kvaliteta prostorno-materijalnog i socijalnog okruženja i dr.)te pedagoška osposobljenost odgojitelja. Zato veliku pozornost treba posvetiti
osiguranju kvalitete kao i profesionalnom razvoju odgojitelja na sličan način kao u
kurikulumu vrtića, a kako je opisano u poglavljima koja slijede.

Nacionalni kurikulum za rani i predškolski odgoj i obrazovanje 52

6. Osiguranje kvalitete

Nacionalni kurikulum za rani i predškolski odgoj i obrazovanje 53

Usmjerenost na osiguravanje visoke razine kvalitete odgojno-obrazovne prakse ikurikuluma temeljno je polazište, orijentacija i kontinuirana zadaća svih podsustava
Nacionalnoga odgojno-obrazovnog sustava. Visoka razina kvalitete odgojno-obrazovnoga
sustava u Republici Hrvatskoj, a posebice u podsustavu ranog i predškolskog odgoja iobrazovanja (s obzirom na najosjetljiviju i najranjiviju dob djece u ustanovama) je
imperativ.
Jedno od temeljnih obilježja kvalitete je njezin stalni rast pa je obveza svih čimbenika
odgojno-obrazovnoga procesa (odraslih i djece) stalno promišljati, diskutirati i evaluirati
kvalitetu odgojno-obrazovne prakse i djelovati u smjeru njezina stalnog unapređivanja.
Kvalitetu podsustava čini ukupnost utjecaja (okruženje, ozračje, vođenje, odnosi,
komunikacija, uvjerenja, vrijednosti, ponašanja itd.) nužnih i korisnih za razvoj, odgoj iučenje djece.
Kvaliteta je rezultat promišljenog, a ne stihijskog djelovanja pa je potrebno prema
unaprijed utvrđenim/dogovorenim standardima (kriterijima, indikatorima) stalno
analizirati postojeću praksu, uočavati i isticati dobre primjere i posebice, „kritične točke“
te usmjeravati djelovanje pojedinca/ustanove prema unapređivanju „postojećega
najboljeg“ i otklanjanju utvrđenih nedostataka.
Kurikulum ranog i predškolskog odgoja i obrazovanja u vrtiću dinamičan je, ovisan o nizučimbenika (veličina, uvjeti, lokacija, vizija, ljudski potencijali, osnivač, ustroj itd.) i
specifičan za svaku ustanovu pa je iznimno značajna unutarnja procjena kvalitete
ustanove u skladu s važećim parametrima (kriterijima/indikatorima/standardima) koji su
referentna točka u odnosu na koju se unutarnja procjena čini. 15 Osim zajednički
dogovorenih standarda, svaka ustanova može izraditi i vlastite (dodatne) standarde kojina najprimjereniji način zadovoljavaju njezine specifične potrebe (i odgovaraju njezinu
kurikulumu), što podupire autonomiju svake ustanove.
Osim unutarnje (samo)procjene, vrtići podliježu i stalnom vanjskom vrednovanju čiji su
kriteriji unaprijed poznati (dogovoreni) i međusobno usklađeni. Unutarnja i vanjska(samo)procjena kvalitete ustanova ranog i predškolskog odgoja i obrazovanja obuhvaća:


cjelinu (ukupnost funkcioniranja ustanove – pravna uređenost, primjena
pedagoškog standarda, ukupna kvaliteta odgojno-obrazovnoga procesa itd.
pojedine segmente - praćenje napredovanja djece, poštovanje prava djece,
roditelja i ostalih čimbenika, inkluzija djece s posebnim potrebama,usavršavanje stručnjaka u ustanovi itd.

15 Priručnik za samovrednovanje ustanova ranoga i predškolskog odgoja i obrazovanja. Zagreb: NCVVO, 2012.

Nacionalni kurikulum za rani i predškolski odgoj i obrazovanje 54Važan element unutarnje procjene kvalitete ustanove jest osposobljenost svih čimbenika
odgojno-obrazovnoga procesa (odraslih i djece) za stalnu i kvalitetnu samoprocjenu.
Trajno unapređivanje vlastitih osobnih i profesionalnih kompetencija jest obveza odraslih i
postulat u radu s djecom, a njime se želi pružiti primjeren model djeci kako bi se
osposobila za samounapređivanje (samoregulacija vlastitog ponašanja) svojih postignuća
i izgradnju odnosa s vršnjacima i ostalima u ustanovi i izvan nje.

Čimbenici vrednovanja kurikulumaČimbenici
vrednovanja
kurikuluma u vrtiću

Čimbenici
vrednovanja
kurikuluma izvan
vrtića

Odgojitelji i drugi stručni djelatnici u vrtiću



Djeca



Roditelji

Refleksivni prijatelji iz drugih vrtića i akademske zajednice,čimbenici mreže profesionalne zajednice učenja



Nadležne institucije (Odjeli za obrazovanje lokalne
zajednice, Ministarstvo znanosti, obrazovanja i sporta,
Agencija za odgoj i obrazovanje, Nacionalni centar za
vanjsko vrednovanje obrazovanja i dr.)

Nacionalni kurikulum za rani i predškolski odgoj i obrazovanje 55

7. Profesionalni razvoj
stručnih djelatnika vrtića

Nacionalni kurikulum za rani i predškolski odgoj i obrazovanje 56

Kvalitetno inicijalno obrazovanje i kontinuirani profesionalni razvoj stručnih djelatnika
vrtića imaju izravni utjecaj na implementaciju Nacionalnoga kurikuluma za rani i predškolski
odgoj i obrazovanje. Kvalitetna odgojno-obrazovna praksa vrtića i kurikulum koji se iz nje
generira ostvaruje se i razvija „iznutra“, od odgojitelja i drugih stručnih djelatnika vrtića,za što im je potrebno osigurati primjereno kontinuirano profesionalno učenje i razvoj.
Profesionalni razvoj odgojitelja treba rezultirati ne samo pomacima u znanju, nego ipromjenama u njegovim uvjerenjima i djelovanju. Zbog tog su razloga primjereniji oni
oblici profesionalnog usavršavanja koji imaju ne samo informacijski, nego itransformacijski potencijal tj. oni koji imaju istraživačka obilježja i omogućuju propitivanje
uvjerenja, iskustava i svakidašnje prakse odgojitelja. Uvjerenja filtriraju znanje i upravljaju
ponašanjem odgojitelja pa se unapređenje prakse neće dogoditi ako nije povezano s
propitivanjem i mijenjanjem tih uvjerenja i cjelokupne odgojne filozofije odgojitelja.16
Profesionalni razvoj odgojitelja potrebno je usmjeriti prema razvoju njihovih istraživačkih irefleksivnih umijeća, što se postiže sudjelovanjem u akcijskim istraživanjima, po
mogućnosti pod supervizijom akademskih znanstvenih istraživača. Jačanje
samoorganizacijskog potencijala vrtića vodi osiguranju kontinuiteta u unapređenju
odgojno-obrazovne prakse i trajnosti postignutih promjena. To zahtijeva spremnost
odgojitelja i drugih stručnih djelatnika vrtića na prihvaćanje novih oblika profesionalnog
učenja, što se ne svodi na povremene aktivnosti u koje su uključeni samo odabrani
pojedinci, nego podrazumijeva kontinuirani proces istraživanja i zajedničkog učenja svih
stručnih djelatnika ustanove.
Aktivnosti usmjerene profesionalnome razvoju stručnih djelatnika u vrtiću planiraju sekurikulumom vrtića. Odgojitelji i ostali stručni djelatnici vrtića pripremaju i programe
usavršavanja koji uključuju individualne i grupne oblike rada na razini ustanove i izvan nje.
Među oblicima profesionalnog usavršavanja izvan vrtića posebno mjesto zauzima
stvaranje profesionalnih zajednica učenja (umrežavanje vrtića). Profesionalne zajednice
učenja usmjerene su k poticanju odgojitelja i svih drugih subjekata odgojno-obrazovnoga
procesa na kontinuiranu razmjenu svojih profesionalnih ekspertiza, uvida i znanja, kaoosnove njihova zajedničkog učenja i razvoja. Potrebno je jačati ulogu fakulteta u izradi
programa profesionalnoga razvoja te licenciranju odgojitelja, stručnih suradnika iravnatelja.
Ovako shvaćenome profesionalnom razvoju stručnih djelatnika vrtića pridonosi isudjelovanje u različitim programima profesionalnog usavršavanja, koji uključuju
predavanja stručnjaka, radionice, prezentiranje primjera dobre prakse i slično, u skladu s
preporukama EU-a.
16 Priručnik za samovrednovanje ustanova ranoga i predškolskog odgoja i obrazovanja, Nacionalni centar za vanjsko

vrednovanje obrazovanja, Zagreb, 2012.

Nacionalni kurikulum za rani i predškolski odgoj i obrazovanje 57