ЗМІСТ

ВСТУП……………………………………………………………………………………………….6
РОЗДІЛ 1. ХАРАКТЕРИСТИКА ЗАПОВІДНИКА……………………………………………… 8
1.1. ЗАГАЛЬНА ІНФОРМАЦІЯ ПРО ЗАПОВІДНИК………………………………………………………...8
1.1.1. Відомості про місце розташування, межі, загальну площу Заповідника ......................... 8
1.1.2. Заінтересовані сторони ...................................................................................................... 9
1.1.3. Форма власності................................................................................................................ 10
1.1.4. Спеціальна адміністрація ................................................................................................. 10
1.1.5. Карти, геоінформаційні системи, супутникові на інші зображення ............................. 11
1.1.6. Обсяги та характер виконаних проєктних та вишукувальних робіт ............................. 121.2. ІНФОРМАЦІЯ ПРО ДОВКІЛЛЯ……………………………………………………………………. 12
1.2.1. Геологія/літологія, геоморфологія/орографія, гідрологія, клімат, ґрунти/субстрати.. 12
1.2.2. Біогеографічний контекст ................................................................................................ 29
1.2.3. Флора та рослинність ....................................................................................................... 32
1.2.3.1. Видове та ценотичне різноманіття та його збереження……………………………. 32
1.2.3.2. Рідкісні та зникаючі види рослин та їх збереження…………………………………... 39
1.2.3.3. Типові та рідкісні рослинні угруповання Зеленої книги України……………………… 52
1.2.4. Фауна (видове різноманіття, рідкісні та зникаючі види тварин, вплив окремих
представників фауни на рослинність) ....................................................................................... 53
1.2.4.1. Видове різноманіття комах, рідкісні та зникаючі види………………………………... 53
1.2.4.2. Видове різноманіття риб, рідкісні та зникаючі види…………………………………... 59
1.2.4.3. Видове різноманіття земноводних та плазунів, рідкісні та зникаючі види………….. 61
1.2.4.4. Видове різноманіття птахів, рідкісні та зникаючі види………………………………...61
1.2.4.5. Видове різноманіття ссавців, рідкісні та зникаючі види………………………………. 71
1.2.5. Різноманіття природних середовищ (екосистеми), у тому числі рідкісних типів (заКонвенцією про охорону дикої флори та фауни і природних середовищ існування в Європі від
19 вересня 1979 року) .................................................................................................................. 75
1.2.6. Ландшафтне різноманіття .............................................................................................. 76
1.2.7. Моніторинг довкілля .......................................................................................................... 94
1.2.7.1. Оцінка стану та ефективності сучасної системи моніторингу довкілля……………… 94
1.2.7.2. Перспективи розвитку системи моніторингу довкілля………………………………. 104
1.2.7.3. Забезпечення вільного доступу громадськості до інформації щодо стану довкілля.. 106
1.3. СОЦІАЛЬНО-ЕКОНОМІЧНА ТА КУЛЬТУРНА ІНФОРМАЦІЯ……………………………………….. 106
1.3.1. Історія та археологія ...................................................................................................... 106
1.3.2. Система закладів культури ............................................................................................ 126
1.3.3. Етнографічні особливості території ............................................................................ 126
1.3.4. Народні промисли ............................................................................................................ 127
1.3.5. Організація та використання території в минулому .................................................... 128
1.3.6. Історія створення Заповідника ....................................................................................... 140
1.3.7. Місцеві громади та населення ........................................................................................ 142
1.3.8. Земля................................................................................................................................. 143
1.3.9. Інфраструктура та зв'язок............................................................................................. 144
1.3.10. Промисловість ............................................................................................................... 145
1.3.11. Побутове обслуговування та громадське харчування.................................................. 146
1.3.12. Сільське господарство .................................................................................................. 147
1.3.13. Лісове господарство ...................................................................................................... 148
1.3.14. Охорона здоров'я ............................................................................................................ 159
1.3.15. Рибне господарство ....................................................................................................... 159
1.3.16. Рекреація і туризм ......................................................................................................... 159
1.3.17. Кліматичні та бальнеологічні ресурси ......................................................................... 161
1.3.18. Інформування, еколого-просвітницька діяльність, що проводиться .......................... 162
1.3.19. Наукові дослідження ..................................................................................................... 165

РОЗДІЛ 2.ВИЗНАЧЕННЯ РІОРИТЕТІВ ТА ПРОБЛЕМ ……………………………………………………….172
2.1. НАЙВАЖЛИВІШІ ЦІННОСТІ ЗАПОВІДНИКА ТА ПРІОРИТЕТИ ЩОДО ЇХ ЗБЕРЕЖЕННЯ…………….. 171
2.1.1. Цінності біорізноманіття та пріоритети щодо їх збереження. ................................. 171
2.1.1.1. Цінності щодо флори та рослинності………………………………………………….. 171
2.1.1.2. Цінні види комах і пріоритети щодо їх збереження………………………………….. 171
2.1.1.3. Цінні види риб і пріоритети щодо їх збереження…………………………………….. 173
2.1.1.4. Цінні види птахів і пріоритети щодо їх збереження………………………………….. 174
2.1.1.5. Цінні види ссавців і пріоритети щодо їх збереження………………………………… 174
2.1.2. Ландшафтне різноманіття та пріоритети щодо їх збереження ............................... 174
2.1.3. Соціальні та економічні цінності та пріоритети щодо їх збереження ...................... 177
2.1.4. Цінності для науково-дослідної діяльності та пріоритети щодо їх збереження ....... 178
2.1.5. Екологічні освітньо-виховні цінності та пріоритети щодо їх збереження................. 179
2.1.6. Культурні та історичні цінності та пріоритети щодо їх збереження....................... 179
2.1.7. Естетичні цінності та пріоритети щодо їх збереження ............................................ 180
2.2. ВИЗНАЧЕННЯ ТА ОЦІНКА ПРОБЛЕМ, ЩО ВИМАГАЮТЬ ВТРУЧАННЯ, У ТОМУ ЧИСЛІ ТИХ, ЩОВИКЛИКАНІ ДІЯЛЬНІСТЮ ЛЮДИНИ НА ПРИЛЕГЛИХ ТЕРИТОРІЯХ, ЇХ РАНЖУВАННЯ…………………. 181
2.2.1. Житлове та промислове будівництво ............................................................................ 181
2.2.2. Сільське господарство та аквакультура ....................................................................... 181
2.2.3. Енергетика та видобувна промисловість ...................................................................... 181
2.2.4. Транспорт ........................................................................................................................ 181
2.2.5. Використання біологічних ресурсів (вирубування лісу, полювання, збір ягід, грибів,лікарських трав, випасання тощо) ........................................................................................... 182
2.2.6. Рекреація та туризм ....................................................................................................... 183
2.2.7. Інвазійні та інші проблемні види..................................................................................... 183
2.2.8. Забруднення території.................................................................................................... 183
2.2.8.1. Радіоактивне забруднення території – структура та складові……………………….. 184
2.2.8.2. Шляхи виносу радіонуклідів за межі зони відчуження………………………………. 185
2.2.8.3. Бар’єрна функція………………………………………………………………………... 186
2.2.8.4. Радіаційно-екологічний моніторинг та його результати на території Заповідника…188
2.2.8.5. Радіаційно-небезпечні об’єкти…………………………………………………………. 190
2.2.8.6. Радіоекологічні полігони……………………………………………………………….. 191
2.2.8.7. Юридичні засади діяльності в зоні відчуження та забезпечення радіаційної
безпеки…………………………………………………………………………………………… 192
2.2.9. Зміна клімату і погодні умови ......................................................................................... 193
2.2.10. Вплив геологічних процесів (зсуви, землетруси тощо)………………………...............196
2.2.11. Проблеми повязані з транскордонними впливами та їх ранжуванням……………....197
2.3. АНАЛІЗ ВИКОНАННЯ ПОПЕРЕДНЬОГО ПРОЕКТУ ОРГАНІЗАЦІЇ ТЕРИТОРІЇ………………………. 197
2.4. ОЦІНКА СИСТЕМИ УПРАВЛІННЯ……………………………………………………………….. 197
РОЗДІЛ 3. СТРАТЕГІЯ РОЗВИТКУ ЗАПОВІДНИКА НА ДЕСЯТЬ РОКІВ …………….......212
3.1. СТРАТЕГІЧНІ ЗАВДАННЯ З РОЗВИТКУ ЗАПОВІДНИКА НА ДЕСЯТЬ РОКІВ………………………… 211Розділ 1. Збереження та відтворення природних комплексів та об’єктів ............................... 211
Стратегічне завдання 1.1. Відновлення природних ландшафтів та збереження оселищ..... 211
Стратегічне завдання 1.2. Збереження видів рослин та рослинних угруповань…………….211Стратегічне завдання 1.3. Збереження рідкісних видів комах та місць їх мешкання……... 212
Стратегічне завдання 1.4. Збереження рідкісних представників іхтіофауни та сприяння
відновленню умов розмноження та зимівлі аборигенних видів риб………………………….. 212
Стратегічне завдання 1.5. Розвиток заходів із збереження птахів та покращення умов їхмешкання…………………………………………………………………………………………. 213
Стратегічне завдання 1.6. Заходи з охорони ссавців, покращення умов їх мешкання………213Розділ 2. Охорона та захист природних комплексів та об’єктів Заповідника......................... 215
Стратегічне завдання 2.1. Посилення режиму охорони території…………………………. 216
Стратегічне завдання 2.2. Заходи з попередження порушень природоохоронного
законодавства та інформаційне забезпечення діяльності служби державної охорони........216
Стратегічне завдання 2.3. Забезпечення протипожежного впорядкування території……217Розділ 3. Проведення наукових досліджень і спостережень за станом природного
середовища, здійснення фонового екологічного моніторингу ................................................ 220
Стратегічне завдання 3.1. Розвиток наукових досліджень в рамках підготовки Літопису
природи…………………………………………………………………………………………… 220Стратегічне завдання 3.2. Розробка та реалізація програми охорони видів та природних
комплексів Заповідника з метою адаптації до зміни клімату……………………………….. 220
Стратегічне завдання 3.3. Реалізація заходів, спрямованих на підвищення міжнародного
статусу території Заповідника……………………………………………………………….. 221
Стратегічне завдання 3.4. Оцінка стану інвазійних видів та їх впливу на природні комплекси
Заповідника………………………………………………………………………………………. 221
Стратегічне завдання 3.5. Популяризація наукових досліджень Заповідника………………221Стратегічне завдання 3.6. Організація системи моніторингу в межах Заповідника……... 222
Розділ 4. Розвиток екологічної освітньо-виховної роботи....................................................... 223
Стратегічне завдання 4.1. Формування та розвиток системи еколого-просвітницької
діяльності………………………………………………………………………………………… 223Стратегічне завдання 4.2. Розвиток еколого-просвітницької інфраструктури…………... 223
Розділ 5. Розвиток рекреаційної діяльності Заповідника ......................................................... 224
Стратегічне завдання 5.1. Розвиток туристичної інфраструктури в межах Заповідника 224Стратегічне завдання 5.2. Розвиток рекламно-видавничої та інформаційної діяльності
Заповідника………………………………………………………………………………………. 224
Розділ 6. Забезпечення підтримки та підвищення бар'єрної функції Заповідника ................. 225
Стратегічне завдання 6.1. Підвищення рівня взаємодії між різними підрозділами
Заповідника та установами зони відчуження………………………………………………… 225Розділ 7. Адміністративно-організаційна діяльність ............................................................... 226
3.2. ФУНКЦІОНАЛЬНЕ ЗОНУВАННЯ ТА РЕЖИМ ТЕРИТОРІЇ ЗАПОВІДНИКА
226
3.2.1. Обґрунтування функціонального зонування та площі функціональних зон .................. 226
3.2.2. Режим функціональних зон в межах Заповідника ......................................................... 233
3.2.3. Характеристика територій та об’єктів ПЗФ, які розташовані в межах
Чорнобильського радіаційно-екологічного біосферного заповідника...................................... 235
3.3. ОСОБЛИВОСТІ ВИКОРИСТАННЯ ПРИРОДНИХ РЕСУРСІВ ЧОРНОБИЛЬСЬКОГО РАДІАЦІЙНОЕКОЛОГІЧНОГО БІОСФЕРНОГО ЗАПОВІДНИКА……………………………………………………… 251Перелік використаних скорочень
АН – Академія наукасоц. – асоціація
Бернська конвенція – Конвенція проохорону дикої флори та фауни і природних
середовищ існування в Європі, 19.09.1979
р., м. Берн, Швейцарія, приєднання України
згідно із Законом України від 29.10.1996 р.
№ 436/96-ВРВашингтонська конвенція – Конвенція проміжнародну торгівлю видами дикої фауни іфлори, що перебувають під загрозою
зникнення (Вашингтон, 03.03.1973 р.,Україна приєдналася згідно із Законом
України від 14.05.1999 № 662-ХІV)
ВБУ – водно-болотне угіддя
вид. – виділ
в т. ч. – в тому числі
га – гектар
ГІС – географічна інформаційна система
год. – година
грн – гривня
ДАЗВ – Державне агентство України зуправління зоною відчуження
Держлісагентство – Державне агентство
лісових ресурсів України
див. – дивись
дн. – деньДМСК–Державний
міжобласний
спеціальний комбінат
ДСП - Державне спеціалізоване
підприємство
ЄЧС – Європейський червоний список
тварин і рослин, що знаходяться підзагрозою зникнення у світовому масштабі;Заповідник – Чорнобильський радіаційноекологічний біосферний заповідник
ЗКУ – Зелена книга України
кв. – квартал
кг – кілограм
КМУ – Кабінет Міністрів України
км – кілометр
км2 – кілометр квадратний
ЮНЕСКО – Організація Об’єднаних
Націй з питань освіти, науки і культури0С – градус шкали Цельсія

м3 – метр кубічний
Міндовкілля – Міністерство захисту
довкілля та природних ресурсів України
НАН – Національна академія наукНДР – науково-дослідна робота
НС – надзвичайна ситуація
НТР – науково-технічна радаод. – одиниць
ОДА – обласна державна адміністрація
ПЗФ – природно-заповідний фондПНДВ – природоохоронне науководослідне відділення
Проєкт – Проєкт організації території
Чорнобильського радіаційно-екологічного
біосферного заповідника та охорони йогоприродних комплексів
Проєкт лісовпорядкування – Проєкт
організації і розвитку лісового господарства
Державного агентства України з управління
зоною відчуження на території Державного
спеціалізованого підприємства «Північна
Пуща», ВО «Укрдержліспроект», 2017ПТК – природно-територіальний комплекс
р. – рік
Регіональний (обласний) «червоний»список видів рослин – Список регіонально
рідкісних, зникаючих видів рослин і грибів,які потребують охорони у Київській області
(затверджений рішенням Київської
обласної ради від 07.02.2012 № 285-15-VI)РМ УРСР – Рада Міністрів Української
Радянської Соціалістичної Республіки
Рамсарська конвенція – Конвенція проводно-болотні
угіддя,щомаютьміжнародне значення, головним чином, яксередовище існування водоплавних птахів,02 лютого 1971 року,м. Рамсар,Іран,визнання
України
учасницею
Конвенції згідно із Законом України
від 29.10.1996 р. № 437/96-ВР
с. – сторінка
СДО – служба державної охорони
СПП – станція пожежна (природоохоронна)т – тона
тис. – тисяча

куб. м – кубічний метркв. м – квадратний метрл-во – лісництво
ЛПС – лісова пожежна станція
м – метр
м2 – метр квадратний

форм. – формація
ЧЗВ – Чорнобильська зона відчуження
ЧКУ – Червона книга України
чол. – чоловік
шт. – штука

6

ВСТУП
Чорнобильський радіаційно-екологічний біосферний заповідник створено Указом
Президента України від 26.04.2016 № 174 «Про створення Чорнобильського радіаційноекологічного біосферного заповідника».
Заповідник розташований в межах зони відчуження і зони безумовного
(обов'язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок
Чорнобильської катастрофи. Загальна площа Заповідника становить 226964,7 га земель
державної власності, які передаються йому в постійне користування.
Заповідник створено з метою збереження в природному стані найбільш типових
природних комплексів Полісся, забезпечення підтримки та підвищення бар'єрної функції
Чорнобильської зони відчуження та зони безумовного (обов'язкового) відселення,стабілізації гідрологічного режиму та реабілітації територій, забруднених радіонуклідами,сприяння організації та проведенню міжнародних наукових досліджень зурахуванням Закону України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного
забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та відповідно до статті 53 Закону
України «Про природно-заповідний фонд України».
Основними завданнями Заповідника є:забезпечення підтримки та підвищення бар'єрної функції зони відчуження та зонибезумовного (обов'язкового) відселення;стабілізація гідрологічного режиму та реабілітації територій, забруднених
радіонуклідами;сприяння організації та проведенню міжнародних наукових досліджень;мінімізація екологічної небезпеки та збереження природних багатств зонивідчуження і зони безумовного (обов'язкового) відселення;збереження в природному стані найбільш типових природних комплексів Полісся;здійснення фонового екологічного моніторингу та радіаційної обстановки;вивчення навколишнього природного середовища;відтворення та збереження природних екосистем;проведення періодичних інвентаризацій природних ресурсів;дослідження поточних явищ природи та процесів, які відбуваються в екосистемах;здійснення наукових досліджень у сфері охорони навколишнього природного
середовища;збереження природної різноманітності ландшафтів, генофонду тваринного ірослинного світу, підтримання загального екологічного балансу;додержання режиму території зони відчуження та зони безумовного (обов'язкового)відселення;забезпечення охорони території Заповідника з усіма природними об'єктами;запобігання винесенню радіонуклідів з території зон і радіоактивному забрудненню
навколишнього середовища;моніторинг стану природного середовища та медико-біологічний моніторинг;утримання території в належному санітарному і пожежобезпечному стані;застосування методів фіксації радіонуклідів на місцевості;організація протипожежної охорони природних комплексів;проведення екологічної освітньо-виховної роботи тощо.
Заповідник у своїй діяльності керується Конституцією України, Земельним,Лісовим та Водним кодексами України, законами України «Про охорону навколишнього
природного середовища», «Про природно-заповідний фонд України», «Про наукову інауково-технічну діяльність», «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного
забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи», Правилами радіаційної безпеки при7проведенні робіт у зоні відчуження і зоні безумовного (обов’язкового) відселення,затвердженими наказом Міністерства охорони здоров’я України та Міністерства України зпитань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків
Чорнобильської катастрофи від 04.04.2008 № 179/276, зареєстрованим в Міністерстві
юстиції України 14.08.2008 за № 754/15445, Основними санітарними правилами
забезпечення радіаційної безпеки України, затвердженими наказом Міністерства охорони
здоров’я України від 02.02.2005 № 54, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України
20.05.2005 за № 552/10832, іншими законодавчими та нормативно-правовими актами, цимПроєктом та Положенням про Чорнобильський радіаційно-екологічний біосферний
заповідник, затвердженим наказом Міністерства екології та природних ресурсів України
від 03.02.2017 № 43 (у редакції наказу Міністерства енергетики та захисту довкілля
України від 11.11.2019 № 383).

8РОЗДІЛ 1. ХАРАКТЕРИСТИКА ЗАПОВІДНИКА
1.1. Загальна інформація про Заповідник
1.1.1. Відомості про місце розташування, межі, загальну площу Заповідника
Адміністративно Заповідник знаходиться у Вишгородському районі Київської
області в межах Чорнобильської зони відчуження та зони безумовного (обов'язкового)відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок катастрофи наЧорнобильській АЕС (рис. 1.1). До території Заповідника погоджено в установленому
порядку включення 226964,7 га земель державної власності, що перебувають у постійному
користуванні в Державного агентства України з управління зоною відчуження,вилучаються у цього землекористувача та надаються Заповіднику в постійне
користування.

Рис. 1.1. Межі Чорнобильського радіаційно-екологічного біосферного заповідникаДо території Заповідника увійшла 30-кілометрова Чорнобильська зона відчуження ізона безумовного (обов'язкового) відселення за винятком 10-кілометрової зони, дерозташовані: промисловий майданчик ДСП «Чорнобильська АЕС», комплекс «Вектор»,ПЗРВ «Буряківка».
Окрім того до Заповідника не були включені наступні дороги та об’єкти :залізнична колія напрямку Чернігів-Овруч, а також її смуга відведення (ширина 60 м);автомобільна дорога загального користування державного значення Р-56 ЧернігівПакуль-КПП «Славутич» та смуга відведення автомобільної дороги Р-56 (шириною 23 м);автомобільна дорога загального користування державного значення Р-02 Київ Іванків - Овруч та автомобільна дорога загального користування державного значення

9
Т-10-35 /Р02/ - станція Вільча - контрольно-пропускний пункт «Вільча-Олександрівка» тасмуга відведення автомобільних доріг Р02 та Т-10-35 (шириною 24 м);смуги відведення автомобільних доріг: м. Чорнобиль - КПП «Овруч» (звідгалуженням до с. Мар’янівка та ПЗРВ «Буряківка»), КПП «Дитятки» - КПП «Прип’ять»(з відгалуженням на ДСП «ЧАЕС», КПП «Зелений Мис» та с. Старі Соколи), м. Прип’ять ПЗРВ «Буряківка» (шириною 28,2 м);території контрольно-пропускних пунктів: «Дитятки» (площа 8,0000 га), «ВільчаОлександрівка» (площа 10,0000 га), «Паришів» (площа 1,0000 га), «Паришів-2» (площа
1,0000 га), «Зелений мис» (площа 1,0000 га), «Старі Соколи» (площа 1,0000 га), «Діброва»(площа 1,0000 га), «Овруч» (площа 1,0000 га);забруднені території: земельна ділянка поблизу станції «Вільча» (площа 65,0000
га), кладовище техніки біля с. Розсоха (площа 46,0000 га), земельна ділянка ЦДО-2 (площа
22,5000 га).
Межі Заповідника на півночі і північному сході співпадають з державним кордоном
України та Білорусі (рис. 1.1.), на сході – з Межиріченським регіональним ландшафтним
парком, розташованим у Чернігівському районі Чернігівської області. З західного бокуЗаповідник межує з Коростенським районом Житомирської області. На півдні Заповідник
обмежено межами 30-кілометрової Чорнобильської зони відчуження та зони безумовного
(обов’язкового) відселення у межах Вишгородського району Київської області.
1.1.2. Зацікавлені сторони
Враховуючи радіаційно-екологічну специфіку Заповідника, слід відзначити велику
кількість зацікавлених сторін (установ), які умовно можна розділити на кілька груп.
До першої групи слід віднести установи та організації, які опікуються питанням
радіаційної безпеки як в межах України, так і за її межами. Основними серед них є ДАЗВта підприємства, які здійснюють свою діяльність в межах зони відчуження, іпідпорядковані ДАЗВ. Діяльність у зоні відчуження даними установами здійснюється затакими напрямами:підтримка бар’єрної функції та забезпечення функціонування об’єктів
інфраструктури;зняття Чорнобильської АЕС з експлуатації та перетворення об’єкта «Укриття» наекологічно безпечну систему;безпечне поводження з радіоактивними відходами, у тому числі тими, щоутворились внаслідок Чорнобильської катастрофи, та відпрацьованим ядерним паливом;підтримання у безпечному стані побудованих після Чорнобильської катастрофи
об’єктів локалізації радіоактивних відходів;очищення та дезактивація забрудненої території.
До другої групи зацікавлених сторін слід віднести наукові установи. Враховуючи
специфіку території, Заповідник на сьогодні є найбільшим полігоном для вивчення
різноманітних природних та антропогенних змін в екосистемах регіону. Як відомо,радіаційна катастрофа на Чорнобильській АЕС спричинила значні зміни у природному
середовищі. Масштаби аварії зумовили необхідність комплексних досліджень впливів
радіаційного забруднення на екосистеми. Відразу після аварії багато наукових установ
розпочали дослідження, створивши у зоні відчуження мережу науково-дослідних
полігонів для ведення систематичних спостережень за екосистемами в цілому, їхокремими елементами, абіотичним середовищем тощо. Дослідженнями на території
сучасного Заповідника займались Інститут географії НАН України, Інститут гідробіологіїНАН України, Інститут ядерних досліджень НАН України, Національний університет
біоресурсів і природокористування, ДСП «Екоцентр» та інші наукові установи. Слідтакож вказати на значний інтерес міжнародних науковців до території Заповідника.

10До третьої групи слід віднести туристичні та освітні установи, які організовують
відвідування території як Зони відчуження, так і безпосередньо територію Заповідника. Насьогодні цю діяльність здійснюють окремі туроператори, отримуючи дозволи навідвідування території. В рамках цієї діяльності відвідувачі можуть ознайомитися зголовними туристичними об’єктами зони відчуження та Заповідника.
До організацій, які співпрацюють з Заповідником, відносяться: Поліський
національний університет, ТОВ «Центр підготовки «Проект патріот», ПП «СНП-Сервис»,Інститут біології тварин НААНУ, Київський зоологічний парк загальнодержавного
значення, ДУ Інститут еволюційної екології НАНУ, ТОВ «А.Дронес», ГО «Українське
товариство охорони птахів», Інститут агроекології і природокористування НААН, ГО«Аеророзвідка», «Державна екологічна академія післядипломної освіти та управління»,Всесвітній відкритий фонд реабілітації та інтродукції тварин, ТОВ «Інтелектуальні
системи ГЕО», ПП «Метеотрек», Національний університет «Львівська політехніка»,Таврійський національний університет імені В.І. Вернадського, Інститут ботаніки
ім. М.Г.Холодного НАНУ, ДУ «Держгідрографія», ДУ «Український гідрофізичний центр
НАНУ», Харківський національний університет ім. В.Н. Каразіна, Інститут гідробіології
НАНУ, Інститут географії НАНУ, Ботанічний сад імені академіка Олександра Фоміна
Київського національного університету ім. Тараса Шевченка, Національний природний
парк «Білобережжя Святослава», Біосферний заповідник Асканія-Нова ім. Ф.Е. ФальцФейна НААН, ДНДУ «Чорнобильський центр з проблем ядерної безпеки, радіоактивних
відходів та радіоекології», ГО «Українська асоціація активного та екологічного туризму»,Інститут державного управління у сфері цивільного захисту, ГС «Всесвітній фондприроди Україна», ГО «Українське ентомологічне товариство», ДСП «Екоцентр», ГС«Асоціація Чорнобильських туроператорів», ДП «Лісогосподарський інноваційноаналітичний центр», ТОВ «Айті менеджмент Україна», КП «Український будинок
економічних та науково-технічних знань» Товариства «Знання» Україна, Український
гідрометереологічнй центр ДСУНС, Університет новітніх технологій, ТОВ«Тутковський», «Український будинок економічних та науково-технічних знань», ТОВ«ЕСРАЙ Україна» та Environmental systems research institute, університет Ювяскюля,«Національний університет біоресурсів і природокористування України», туристична
агенція «Терра Інкогніта», ГО «Туристичне товариство «Карпатські стежки», ГО«Свободу не спинити», ВАТ «Меридіан» ім. С.П. Корольова.
1.1.3. Форма власності
Заповідник перебуває в державній власності, є бюджетною, неприбутковою
природоохоронною, науково-дослідною установою загальнодержавного значення істворений з метою збереження у природному стані найбільш типових природних
комплексів біосфери, здійснення фонового екологічного моніторингу, вивчення
навколишнього природного середовища, його змін під впливом антропогенних факторів.
Заповідник належить до сфери управління Державного агентства України з управління
зоною відчуження.
1.1.4. Спеціальна адміністрація
Управління Заповідником здійснюється відповідно до вимог законодавства
спеціальною адміністрацією. Адміністрацію очолює директор, який в установленому
порядку призначається на посаду та звільняється з посади ДАЗВ за погодженням зМіндовкілля. Адміністрація Заповідника розробляє та подає в установленому порядку назатвердження до ДАЗВ: структуру, штатний розпис, кошторис доходів та видатків; плани
природоохоронних заходів із збереження природно-заповідного фонду; плани з охорони
праці; мобілізаційні плани з пожежної безпеки.

11
Для забезпечення виконання основних завдань та проведення природоохоронних
заходів, науково-дослідних, господарських та інших робіт адміністрація має право:створювати в установленому порядку основні (відділи, лабораторії,природознавчий музей, природоохоронні науково-дослідні відділення) і допоміжні
підрозділи;здійснювати в установленому порядку будівництво адміністративних,лабораторних, житлових і господарських споруд, доріг, ліній електропередач,прокладання телефонного та радіозв'язку, інших інженерних мереж, пов'язаних здіяльністю Заповідника;надавати в установленому порядку платні послуги згідно із законодавством;публікувати результати своїх наукових досліджень або оприлюднювати їх іншим
способом;отримувати, передавати та поширювати наукову, науково-технічну інформацію здотриманням вимог Закону України «Про правовий режим території, що зазнала
радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи»;здійснювати інші види діяльності, не заборонені законодавством.
1.1.5. Карти, геоінформаційні системи, супутникові на інші зображення
Геоінформаційних систем, виконані на топографічній основі у зручному длякористування масштабі (1:100000, 1:200000).
Розроблений Проєкт організації містить картографічні матеріали у масштабі
1:100000, 1:200000:
1. Карта меж Чорнобильського радіаційно-екологічного біосферного заповідника.
2. Карта природних ландшафтів Чорнобильського радіаційно-екологічного
біосферного заповідника (Автори: Давидчук В.С., Зарудна Р.Ф., Сорокіна Л.Ю.,Міхелі С.В., Істоміна Г.П.).
3. Карта антропогенних ландшафтів Чорнобильського радіаційно-екологічного
біосферного заповідника.
4. Карта
рослинного
покриву Чорнобильського
радіаційно-екологічного
біосферного заповідника.
5. Карта місць поширення рідкісних та зникаючих видів флори Чорнобильського
радіаційно-екологічного біосферного заповідника.
6. Карта місць поширення рідкісних та зникаючих видів фауни Чорнобильського
радіаційно-екологічного біосферного заповідника.
7. Карта місць поширення рослинних угруповань, занесених до Зеленої книги
України Чорнобильського радіаційно-екологічного біосферного заповідника.
8. Карта місць поширення рідкісних типів природних середовищ Чорнобильського
радіаційно-екологічного біосферного заповідника.
9. Карта наукових полігонів Чорнобильського радіаційно-екологічного біосферного
заповідника.
10. Карта функціонального зонування території Чорнобильського радіаційноекологічного біосферного заповідника.
11. Карта історико-культурних, рекреаційних та екологічних освітньо-виховних
об’єктів, екологічних стежок та туристичних маршрутів Чорнобильського радіаційноекологічного біосферного заповідника.
12. Карта протипожежного впорядкування території Чорнобильського радіаційноекологічного біосферного заповідника та інженерно-технічних заходів із захисту
природних комплексів та об’єктів.
13. Проектний план Чорнобильського радіаційно-екологічного біосферного
заповідника.

12
При обробці планово-картографічних матеріалів застосовувався графічний
редактор QGIS. В рамках підготовки картографічних матеріалів використовувались наявні
ГІС-проекти, створені в рамках інших дослідних тем, а також долучались супутникові
знімки Bing, Google, векторні карти OpenStreetMap.
1.1.6. Обсяги та характер виконаних проєктних та вишукувальних робіт
Відповідно до Положення про Проєкт організації території біосферного
заповідника та охорони його природних комплексів, затвердженого наказом Міністерства
охорони навколишнього природного середовища України від 06.07.2005 № 245 (у редакції
наказу Міністерства екології та природних ресурсів України від 21.08.2014 № 273),
зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.07.2005 за № 830/11110 виконано
комплекс робіт у межах Заповідника, перелік яких наведено нижче:опрацьовано наявні літературні джерела щодо стану флори та фауни Заповідника;охарактеризовано основні ознаки ландшафтної структури території та здійснено
сучасну оцінку стану ландшафтних комплексів;узагальнено дані щодо стану наукових, еколого-освітніх та природоохоронних
заходів Заповідника, які проводилися в минулі роки;запропоновано перелік заходів, спрямованих на збереження природних комплексів
Заповідника, та розроблено стратегію розвитку Заповідника.
При проведенні робіт використані стандартні методи ботанічних, зоологічних таландшафтознавчих досліджень.
1.2. Інформація про довкілля
1.2.1. Геологія/літологія, геоморфологія/орографія, гідрологія, клімат, ґрунти/субстрати
Геологія. Територія Заповідника у межах Прип’ятського прогину та північносхідного схилу Українського щита, кристалічні породи якого не виходять на денну
поверхню, а поступово занурюються під осадову товщу Дніпровсько-Донецької западини,саме це визначає його геологічні та геоморфологічні особливості, геологогеоморфологічну специфіку та орографічні особливості території.
Прип’ятський прогин та північно-східний схил щита є геологічними структурами,на яких сформувалася Нижньоприп’ятська рівнина. Остання успадкувала загальний похил
поверхні щита, що відобразилось на напрямі сучасного поверхневого стоку.
Розміщення поверхні Заповідника у перехідній смузі від щита до западини
спричинило, переважно, плоскорівнинний характер поверхні, без прояву характерної дляповерхні щита горбистості: значна потужність осадових відкладів нівелювала нерівності
поверхні кристалічних порід.
На відміну від прилеглих територій, в геологічній будові досліджуваного об'єктувідсутні породи девону та карбону палеозойської ери, породи мезозою та кайнозою мають
незначну потужність.
Найбільший вплив на сучасні фізико-географічні умови мають палеогенові
відклади (піски та глини, які оголюються в деяких річкових долинах). Їх потужність
зростає від 25 м (на заході) до 100 м і більше (на сході). Велике значення в будові
поверхні, ґрунтоутворенні, формуванні підземних вод відіграють антропогенові відклади зсередньою потужністю 20-30 м.
Сумарні амплітуди неотектонічних підняттів коливаються в межах 150-100 м,однак це суттєво не позначається на орографічних контрастах. Сучасні тектонічні рухиповерхні в межах Заповідника характеризуються малою інтенсивністю піднімання у 2-4
мм на рік.

13Літологія. Поверхня кристалічного фундаменту перекрита товщею осадових порід
різної потужності: від 100-150 м у західній частині Заповідника до 400 м – поблизу Дніпрата у межах Прип’ятського прогину. Останній заповнений палеозойськими, мезозойськимита кайнозойськими відкладами. На схилі Українського щита поверхня кристалічних порід
занурюється на схід – північний схід. Серед осадових товщ домінують відклади
пермського, юрського, крейдового, палеогенового, неогенового та антропогенового
періодів. Над місцевими базисами ерозії залягають лише палеогенові і неогенові відклади.
Девонські соленосні відклади відіграли вирішальну роль в утворенні локальних
підняттів у межах прогину.
Упродовж пізнього міоцену – раннього пліоцену вся територія Заповідника булазаповнена проточними водами, які стікали у північно-східному напрямі. В результаті
цього накопичувався пізньоміоценовий-ранньопліоценовий алювій. Поверхню, якаутворилася у пізньому міоцені-пліоцені, варто розглядати за похідну для сучасного
рельєфу. Упродовж антропогену на цій поверхні сформувався покрив континентальних
відкладів та пов’язані з ними морфоскульптури різноманітного походження.
Таким чином, в межах сучасної території Заповідника відбувалася стійка
алювіальна акумуляція. Такі тенденції у діяльності поверхневого стоку зберігались
упродовж усього пліоцену. На межі пліоцену та антропогену Прип’ять, як правий приток
Дніпра, була врізана на значну глибину і накопичувала нині перекритий алювій. Цейпроцес тривав упродовж раннього антропогену та першої половини середнього
антропогену (так звана лихвинська міжльодовикова епоха). У дніпровську льодовикову
епоху льодовий покрив повністю вкривав територію нинішнього Заповідника іповерхневий стік відбувався у південно-західному напрямі, внаслідок чого алювіальні
відклади не накопичувалися.
Геоморфологія. Відповідно до схеми геоморфологічного районування територія
Заповідника розміщена у межах Прип’ятської низовини Київського Полісся. Вона, заособливостями геоморфологічних умов, розглядається вченими як пряма морфоструктура
першого порядку – денудаційна рівнина, що сформувалась у неотектонічний етапрозвитку. У її межах територія Заповідника належить до Нижньоприп’ятської низинної
пластово-денудаційної рівнини зі слабким проявом новітніх тектонічних рухів та пологих
деформацій на осадових породах схилів щита.
У загальних рисах територія Заповідника характеризується слабохвилястим типом
рельєфу з незначними амплітудами коливання відносних висот, де обширні
слабодреновані (часто заболочені) пониження чергуються з невеликими за площами
підвищеннями, що мають плоскі вершини та пологі схили, крутизна яких не перевищує
1-2°.
Геоморфологічно поверхня є плоскорівнинною (рис. 1.2), з незначними перепадами
висот, спричиненими водно-льодовиковою діяльністю. Після танення льодовика
поверхневий стік змінив напрям на північно-східний і почали формуватися долини річок,які є суттєвими геоморфологічними утвореннями сучасного рельєфу Заповідника. Сучасна
морфоскульптура Заповідника включає водно-ерозійні, водно-акумулятивні, льодовиковіта водно-льодовикові, денудаційні та еолові форми рельєфу.
Водно-ерозійні та водно-акумулятивні форми сучасного рельєфу Заповідника
займають значне місце і відіграють суттєву роль у формуванні його структури. Головними
утвореннями є річкові долини. Переважним чином долини річок дуже широкі, неглибоко
врізані, їх низькі терасовані схили майже непомітно переходять у межирічні рівнини.
Долина Прип’яті дуже широка, до 30-40 км. У її межах виділяються дві надзаплавні
тераси і заплава. Друга надзаплавна тераса Прип’яті височіє над меженним рівнем води уруслі на 8-16 м, порівняно чітко виражена морфологічно. Вона сформувалась у першу
половину пізнього антропогену. По відношенню до корінних схилів вона є вкладеною.
Перша надзаплавна тераса широко розвинена, шириною в межах Заповідника 8-12 км.
Висота тераси над меженним рівнем води коливається від 3 до 12 м. Складають терасу

14алювіальні відклади потужністю до 30-35 м. Алювіальна товща складена крупно- тасередньозернистими пісками з галькою та валунами. У морфології поверхні тераси
збереглися заплавні елементи рельєфу – притерасні пониження та прируслові пасма.
Тераса сформувалася у другу половину пізнього антропогену.
Рис. 1.2. Плоскорівнинна поверхня території Заповідника
Заплава Прип’яті займає значні площі. Її середня ширина у межах Заповідника
становить 6-8 км. Подекуди у заплаві виділяються низький (до 2 м) та високий (2-3 м)рівні. Рельєф заплави надзвичайно динамічний, представлений численними піщаними
пасмами, старицями, протоками, заплавними озерами. Потужність антропогенових
відкладів в межах заплави сягає 35 м, а за складом нижньої частини відкладів вона схожа зпісками та галькою алювію першої надзаплавної тераси у зв’язку з тим, що підошва цихвідкладів на терасі на заплаві залягає на одному гіпсометричному рівні.
Так само у будові інших річкових долин виділяється дві надзаплавні тераси. Їхформування відбувалося у післяльодовиковий час упродовж пізнього антропогену.
Відмінності у будові річкових долин визначені їх геоструктурною належністю, літологопетрографічним складом гірських порід.
Льодовикові та водно-льодовикові форми рельєфу є поширеними по території
Заповідника. Вони представлені, в основному, зандровими, моренно-зандровими тадолинно-зандровими рівнинами. Зустрічаються також пагорби льодовикового походження
– ози і ками, складені піском та галькою. Вони утворюють пагорбисто-моренний рельєф.
Поблизу м. Чорнобиль, сіл Чистогалівка та Буряківка у рельєфі виступає хвиляста
рівнина, ускладнена пагорбами і витягнутими у північно-західному напрямі пасмами.
Вона названа Чорнобильсько-Чистогалівською височиною. Складена мореною таалювіальними пісками, зім’ятими тиском льодовика. У межах цієї височини на південний
схід від с. Чистогалівка на її схилах поширені ерозійні борозни.
Морена розвинена у межах Заповідника покривно, з потужністю відкладів до 10 м.
Такі моренні рівнини поширені по всій поверхні Заповідника, особливо у межиріччі
Тетерева та Ужа.
Денудаційні форми рельєфу у межах Заповідника виражені слабо.
Еолові форми рельєфу представлені піщаними дюнами, пагорбами, пасмами,валами, піщаними аренами, які складені кварцовим піском світло-жовтого та світло-сірого

15кольорів. Дюни правильної форми зустрічаються досить рідко і поширені, переважно, упониззях річок Уж та Прип’ять. Поверхня дюн зазвичай закріплена деревною і трав’яноюрослинністю. Поодинокі дюни часто не вкриті рослинністю і тому легко руйнуються.
Місцями дюни переходять у піщані пагорби різної форми.
Еолові форми рельєфу поширені в межах терас річкових долин та межиріччях умісцях розвитку водно-льодовикових форм. Про водне їх походження свідчить яквнутрішня будова, так і особливості залягання піску у середині пасм, пагорбів і валів. Їхповерхневий шар на глибину до 3,0 м перевіяний вітром. Утворення еолових формрельєфу відбувалося у післяльодовикову епоху і пізніше. Особливо сприятливі умови дляформування еолового рельєфу були характерні для московського та валдайського
перигляціалу. Натепер еолові форми рельєфу не розвиваються у зв’язку з їх закріпленням
деревно-чагарниковою і трав’яною рослинністю. Лише у місцях порушеного рослинного
покриву можливий прояв вітрового перевіювання пісків.
Лінійні акумулятивні форми рельєфу. Останніми десятиліттями отримані нові даніщодо поширення, будови і генезису так званих лінійних акумулятивних форм рельєфу
Поліської низовини. Складені піщаним матеріалом, ці форми є значно поширеними вакумулятивному рельєфі низовини. В сучасному рельєфі акумулятивні пасма лінійного
простягання виглядають як вузькі, лінійно-витягнуті позитивні форми довжиною відкількох десятків метрів до 10-30 км (межиріччя річок Уж, Тетерів, Прип’ять), шириною
від 10-150 м, висотою 1-25 м. Уздовж пасм, як правило, спостерігається поступове
зростання висоти їх гребня у той чи інший бік. Відстань між окремими пасмами від 70 мдо 1,5 км. Більшість пасм мають вузький гострокінцевий гребінь, виразну асиметрію
схилів. Поперечний профіль пасм часто буває ускладнений дрібними западинами таулоговинами, орієнтованими, як правило, паралельно простяганню пасма. На території
Заповідника вони поширені мало, переважно, у західній і північно-західній частинах.
Переважають різноманітні і планові конфігурації пасм: витягнуті, гострокутні кільцеві,наполовину кільцеві, овальні, параболічні, більш складні – змішані.
Пасма по різному співвідносяться з різними ландшафтними поверхнями таформами сучасного рельєфу. Вони перетинають або проходять уздовж вододільних ліній,поширені на надзаплавних та високих заплавних терасах, окремих болотах або великих
болотних масивах. Відсутні тільки на низьких заплавах річок. Більшість пасм приуроченідо локальних уступів і перегинів сучасної поверхні: бортів річкових долин, бровок татилових швів терас, меж боліт та заболочених ділянок, граней межиріч. У межах
Заповідника це добре прослідковується уздовж уступу правого берега р. Уж. Пасма
зустрічаються на різних гіпсометричних рівнях, а найбільші з них послідовно
перетинають ряд долин і вододілів, перериваючись на низьких заплавах. Великі пасма
іноді ділять територію на ділянки з поширеними на них різними типами пасмового
рельєфу. У багатьох місцях перетину пасмами річкових долин спостерігаються деформації
поздовжніх профілів терас та русел, виразна зміна морфології усієї долини та окремих їїелементів.
Рівнинність поверхні Заповідника, її низьке гіпсометричне положення і значна
кількість опадів спричинили широкий прояв заболоченості ще з часів дніпровського
зледеніння. Поширені як верхові, так і низинні болота. Найбільше низинні болота
поширені у заплаві Прип’яті та її правих приток, де малі похили поверхні й тривалі
повеневі та паводкові затоплення сприяють розвиткові боліт. Відсутність природного
дренажу у межах окремих ділянок межиріч сприяє формуванню верхових боліт.
Тривала антропогенна діяльність вплинула на формування антропогенних формрельєфу. Такими є насипи залізничних колій та автомобільних шляхів, греблі,протиповеневі насипи у заплавах річок, дренажні осушувальні канали та ін. Вониурізноманітнюють поверхню Заповідника і створюють нові біотопічні умови.
Орографія. У відповідності до топографічної карти масштабу 1:100000 таматеріалів дистанційного зондування, гіпсометрично найвищою поверхнею Заповідника є16точка з абсолютною висотою 171 м над рівнем моря. Вона розміщена у південно-західній
його частині (північно-східна околиця с. Голубієвичі). Пересічні висоти цієї частини
Заповідника становлять 150-162 м н.р.м. У напрямі на північ та схід абсолютні висоти
поступово знижуються до 103-108 м н.р.м. в заплаві нижньої течії р. Уж та 103-105 м – узаплаві Прип’яті. Лівобережна від р. Прип’ять частина Заповідника характеризується
найбільшими абсолютними висотами на північний схід від с. Паришев – 127,8 м н.р.м.
Переважаючі висоти цієї частини Заповідника – 105-120 м н.р.м. при абсолютній висоті
заплави у 102-103 м.
Амплітуди відносних висот – незначні і спричинені в межах вододілів воднольодовиковими утвореннями – озами та камами. В заплавах великих річок наявність
пагорбів пов’язана переважно з алювіальною діяльністю: пагорби представлені, восновному, прирусловими пасмами, подекуди перевіяними вітром.
Гідрологія і гідрографія. Сучасна гідрографічна мережа Заповідника є щільною іскладається з широких річкових долин, значних за площею. План гідрографічної мережі
визначений геологічною структурою та історією її геоморфологічного розвитку. Сучасний
гідрографічний план склався у процесі тривалого розвитку упродовж неогену таантропогену. Суттєві зміни у плані річкової мережі відбулися у плейстоцені. Морфологія
річкових долин у значній мірі залежить від приуроченості до різних геологічних структур,від літолого-петрографічного складу гірських порід, в яких вони протікають.
Головні річки Заповідника (Прип’ять, Уж) приурочені до тектонічних западин.
Річка Прип’ять (рис. 1.3) протікає у північно-східній частині Заповідника у найбільш
пониженій частині низовини, у напрямі із північного заходу на південний схід. Річка Уж(рис. 1.4) протікає через центральну частину Заповідника із заходу на схід та північний
схід. Ускладнюють та ущільнюють гідрографічну мережу їх притоки і потічки.
Найбільшими серед них є річки Вересня, Ілля (рис. 1.5), Рядинка, Бобер, Грезля, Радча,Словечна, Желонь, Сахан та інші. Заплави більшості річок заболочені (рис. 1.6).
Щільність річкової мережі в межах Заповідника відрізняється: у західній частині
щільність вища у зв’язку з більшою кількістю атмосферних опадів, а в південно-східній
частині (в районі сіл Каменка, Губин – на південь від м. Чорнобиль) вона низька, щопояснюється дещо вищою континентальністю клімату і, відповідно, меншою кількістю
атмосферних опадів.
Ще більше ускладнює гідрографічну мережу система осушувальних каналів, якістворені по заплавах річкових долин (найбільше – р. Уж та його приток) та в пониженнях
рельєфу.
Сумарна довжина постійних водних потоків Чорнобильської зони відчуження
становить близько 320 км, а площа відкритих водойм (річки, озера, ставки, старичні озера,меліоративні канали) становить близько 130 км2. Головними джерелами живлення річок єснігове – його частка становить близько 60 % від річної кількості. Інші 40 %розподіляються між ґрунтовим та дощовим типами живлення залежно від річкового
басейну. Такий характер живлення річок накладає відбиток на режим рівнів упродовж
року. Доля ґрунтового живлення значна і становить 22-33 % від сумарного стоку. Дощове
живлення впливає, в основному, на формування стоку малих річок.
Прип’ять за водністю є найбільшою притокою Дніпра – її обсяг стоку в місці
впадіння у Дніпро не набагато менший за стік Дніпра. Площа басейну річки Прип’ятьстановить 121 тис. км2, довжина – 761 км. Висота витоку дорівнює 164 м, середній похил
– 0,000085 (8,5 см/км). Площа української частини водозбору становить 69,1 тис. км 2
(57 %), білоруська – 43 %. У відповідності до Матеріалів з типізації річок Української РСР(1953), Прип’ять впадає у Дніпро в 1015 км від його гирла.

17

Рис. 1.3. Загальний вигляд р. Прип’ятьРис. 1.4. Загальний вигляд долини р. Уж у нижній течії

18

Рис. 1.5. Долина р. Ілля у середній течії

Рис. 1.6. Заболочена заплава р. Уж19Прип’ять бере початок у межах Волинської області, далі переходить на територію
Білорусі і нарешті знову опиняється в Україні. Значна частина басейну розташована вмежах Поліської низовини.
Середня багаторічна (по 2000 р.) водність Прип’яті на посту Мозир становить 390
м3/с або 12,3 км3/рік. Максимальна середня річна витрата води (725 м 3/с) спостерігалась у
1998 р., мінімальна (142 м3/с) – у 1954 році. В останні роки повноводним виявився також
1999 р. Того року середня річна витрата на посту Мозир становила 690 м 3/с.
Середня максимальна витрата весняного водопілля на посту Мозир для всього
періоду спостережень по 2000 р. включно становить 1640 м3/с. Найбільша витрата води(5670 м3/с) зафіксована 24.04.1895. Високими були також водопілля у 1932, 1958, 1979 і1999 рр. Мінімальна витрата (22 м3/с) на посту Мозир спостерігалася 12.11.1921 (у рік,посушливий для всієї Східноєвропейської рівнини).
Певний вплив на стік Прип’яті зумовлює господарська діяльність. Це стосується
передусім Дніпро-Бузького каналу, для функціонування якого забирається вода з річки.
На початку 2000-х забір води у канал збільшився, що певною мірою спричинено
погіршенням гідрологічних умов нижче місця водозабору.
Ще один чинник впливу на гідрологічний режим річки – осушувальна меліорація,яка в цілому сприяла вирівнюванню внутрішньорічного розподілу стоку. Як свідчать
дослідження, її вплив проявився, передусім, у перші роки після здійснення. Окрім цього,існує деякий вплив на внутрішньорічний розподіл стоку.
Серед господарських об’єктів, що впливають на стік річки, слід відмітити
діяльність Чорнобильської АЕС. Гирлова ділянка р. Прип’яті зазнала істотного
радіоактивного забруднення у квітні 1986 року в результаті аварії на ЧАЕС. Длязменшення виносу радіоактивних речовин на лівому березі річки зведено дамбу.
Річка Уж є правою притокою Прип'яті. Протікає в межах Житомирської таКиївської областей. Басейн річки більшою мірою розміщений у Житомирському Поліссі іменшою – у Київському. Впадає у Київське водосховище. Більша частина поверхні
Заповідника дренується у басейн Ужа.
Загальна довжина річки – 256 км (в межах Житомирської області – 159 км, в межах
Київської області – 97 км), загальна площа басейну – 8080 км².
Ширина долини в межах Заповідника – до 7 км, річища – до 40 м. Похил річки
становить 0,47 м/км. Живлення річки, переважно, снігове. Замерзає в грудні, скресає вкінці березня. Мінералізація води р. Уж в середньому становить: весняна повінь – 126
мг/дм³; літньо-осіння межень – 198 мг/дм³; зимова межень – 214 мг/дм³.
Амплітуда коливання рівнів води на р. Прип’ять упродовж року становить 3-5 м, нар. Уж – 0,25-4 м.
Клімат. У відповідності до агрокліматичного та кліматичного атласів України,кліматичні умови території мають типові поліські риси. Сумарна сонячна радіація
становить у межах Заповідника 95-100 ккал/см2 за рік. Радіаційний баланс – близько 40
ккал/см2. Тривалість сонячного сяйва – в межах 1800-1900 годин/рік, у т.ч. найвища – улипні (в середньому – 290 годин), найменша – у грудні (25 годин). Більша частина
радіаційного тепла (до 60-70 %) витрачається на випаровування. Тут чітко проявляється
сезонність кліматичних процесів і явищ. Зима м'яка і триває з кінця листопада до березня.
Сума активних температур повітря 2000-2200º, а вище 10ºС – в межах 800-1000º.
Число днів з середньодобовою температурою повітря вище 0 ºС – 240-255 днів, вище 5 ºС
– 200 днів, вище 10 ºС – 155-160 днів, вище 15 ºС – 110 днів; з температурою повітря від
5ºС до 15ºС – 90-100 днів, а понад 15ºС – 110-120 днів. Середня тривалість вегетаційного
періоду становить 194 дні. Остання дата весняних заморозків зафіксована 30 травня, аперших осінніх – 27 вересня. Тривалість безморозного періоду у повітрі – 160-170 днів, наґрунті – 150 днів.
Середні температури січня до 2005 року становили по метеостанції Чорнобиль –6,4°С, а в період 2005-2017 рр. зросли до -4,4°С. Мінімальні температури доходили до

20
2005 року до -37 °С, а в період 2005-2017 рр. зафіксована на позначці -30,1°С. Взимку
часто бувають відлиги. Сніговий покрив утримується до 100 днів, із середньою висотою
25-30 см. Весна триває 2-2,5 місяці. Перехід середньодобової температури через 0°С
припадає на другу половину березня, а через +10 °С – на кінець квітня-початок травня.
Кліматичне літо триває з кінця травня до початку вересня. Середньомісячна температура влипні дорівнює +18...+19,5 °С, а максимальна +37...+39 °С. Влітку випадає близько 40 %річної кількості опадів, яка становить 530-570 мм. Кліматична осінь триває із середини
вересня до третьої декади листопада. Для неї характерні облогові дощі та тумани.
Дати переходу середньодобової температури повітря весною: через 0°С – 21березня, через 5°С – 11 квітня, через 10°С – 1 травня, через 15°С – 21 травня. Восени:через 15°С – 21 серпня, через 10°С – 1 вересня, через 5°С – 21 жовтня, через 0°С – 1листопада.
Річна сума опадів – 530-570 мм, а за період активної вегетації випадає 375-400 мм.
Тривалість періоду зі стійким сніговим покривом складає в середньому 95 діб. Середня
дата появи стійкого снігового покриву – 10-15 грудня, а його руйнування – 10-15 березня.
Середня з найбільших декадних висот снігового покриву сягає 30 см. Для території
властивий періодичний промивний режим з повним весняним промочуванням тавідношенням кількості опадів до випаровування за рік у межах 0,87-0,93, запасами
продуктивної вологи ґрунту весною на рівні найменшої вологоємності.
Атмосферні посухи спостерігаються в окремі роки. Суховії в середньому тривають
3-5 діб на рік, максимально – 11 діб. Грози спостерігаються 20-30 разів на рік, тумани –близько 60 днів, хуртовини – 15 днів, відлиги – 35 днів.
Для території Заповідника характерні значні коливання погодних умов. З погоднокліматичних факторів, які негативно впливають на ріст і розвиток фітоценозів, слідвідзначити тривалі посушливі періоди влітку, внаслідок чого різко знижується стійкість
рослинного покриву і підвищується вірогідність виникнення лісових пожеж; прояв
ожеледі і великих снігопадів, які обумовлюють криголами та сніголами дерев; урагани, якіпризводять до вітровалів та буреломів.
В цілому клімат території сприятливий для успішного зростання сосни, берези,осики, вільхи, дуба, ясену, граба, які, залежно від рельєфу, ґрунтово-кліматичних умов таантропогенного впливу, утворюють рослинні угруповання.
Комплексне дослідження вчених щодо кліматичних змін на Поліссі вказує назростання середньої річної температури повітря (особливо влітку), пом'якшення зими,збільшення повторюваності сильних дощів і злив, триваліше затоплення річкових заплав,значне зростання кількості та інтенсивності сильних снігопадів, натомість, зменшення наполіських теренах швидкості вітру та кількості ураганів. Це, в цілому, збігається ззагальносвітовими тенденціями змін клімату.
Вчені відмічають, що з 90-х років ХХ ст. на Поліссі спостерігається значима
тенденція до зміни клімату, яка проявилась, насамперед, у зростанні за останні двадцять
років (1991-2010 рр.) середньої річної температури повітря на величину близько 1ºСвідносно кліматичної норми (1961-1990 рр.). Найбільший внесок у зміну річної
температури в регіоні мали зимовий та весняний сезони. Їх середня температура зросла,відповідно, на 1,6Сº та 1,3Сº.
Зростання середньої річної температури приземного шару повітря призвело дозменшення суворості зими на Поліссі і збільшення кількості днів з надзвичайною
пожежною небезпекою у теплий період. Підвищення температури повітря впродовж
останніх десятиріч призвело також до зростання середньої річної температури води від 0,1
до 0,6ºС. Найбільше зросла температура води весною. Важливим фактором
функціонування екосистеми річок є дата переходу температури води через 0,2ºС, яканавесні є показником зникнення льодових явищ на річках та початком процесу
інтенсивного насичення киснем річкових вод, а восени – початком утворення льодових
явищ. Дата переходу температури води через 0,2ºС навесні змістилася за 1991-2010 рр. на

21
10 діб до початку року, тривалість періоду «вільного» русла (відсутність льодових явищ)збільшилась на 13-15 діб. На 20 % впродовж останніх двох десятиріч зменшилася нарічках середня товщина крижаного покриву. При цьому його максимальна товщина
зменшилася майже на третину.
Дата переходу температури води через 10ºС навесні характеризує початок
швидкого росту водної рослинності, розвиток планктону, а також початок нересту риби таземноводних у водному середовищі. В останні десятиріччя ці процеси на Поліссі
починаються на два тижні раніше.
Зміна термічного режиму на Поліссі супроводжується зміною режиму зволоження.
Протягом останніх двадцяти років просторовий розподіл опадів, а, відповідно, і режим
зволоження на Поліссі змінився. Ці зміни полягали у тому, що при несуттєвих змінах
річних сум опадів в цілому на Поліссі впродовж 1991-2010 рр. (різниця з попереднім
періодом становить всього 4-5 %) відбувся перерозподіл їх сезонних та місячних значень.
Кількість опадів зросла в усі сезони (крім зимового), але найбільш суттєво – у перехідні –навесні та восени (відповідно на 12 % та 8 %). Зимовий сезон характеризується певним
зменшенням кількості опадів, особливо значним впродовж грудня-січня (на 15-18 %).
Вказані зміни є однією з причин зменшення величини запасів вологи впродовж зимового
сезону та, відповідно, зменшення об’єму весняного водопілля на річках регіону в останні
десятиріччя.
Ці зміни також зумовили зміну гідрологічного режиму річок, зокрема Прип’яті.
Водний режим річок басейну визначається їх живленням, що залежно від сезону рокуможе бути сніговим, дощовим та підземним. Від переважання тих чи інших видів
живлення та їх змін впродовж року залежать внутрішньорічні коливання стоку. Упродовж
останніх двадцяти років у регіоні спостерігається суттєве (майже на половину) зменшення
внеску снігового живлення річок і збільшення майже вдвічі частки постійного підземного
живлення.
Кліматичні зміни, що відбуваються впродовж останніх десятиріч, вплинули нахарактеристики весняного водопілля річок басейну. Передусім, це стосується термінів
проходження водопілля в цілому та його максимуму зокрема. Суттєве зростання
середньомісячної температури повітря впродовж січня-березня сприяло зміщенню
початку весняного водопілля на більш ранні терміни (близько двох тижнів) впродовж
останніх двох десятиріч. Аналогічні зміни відбулися із термінами проходження
максимуму весняного водопілля.
Важливим аспектом гідрологічного режиму для річок Прип’яті є тривалість
затоплення їх заплави. Заплави річок регіону активно використовуються як сіножаті тапасовища, тому питання тривалості їх затоплення є достатньо важливим для місцевого
населення. Вплив сучасних кліматичних змін на гідрологічний режим річок регіону
призвів до збільшення імовірності виходу води на заплаву та зростання тривалості
затоплення заплав.
Змінилась також структура опадів. Біля 70 % опадів на Поліссі випадає у теплий
період року, при цьому майже третина з них у вигляді сильних дощів та злив. Упродовж
останніх двадцяти років внесок сильних дощів та злив у суму опадів теплого періоду і,відповідно, річну суму суттєво збільшився.
Одним з головних проявів регіональних кліматичних змін в Україні на фоніглобальних процесів потепління є збільшення кількості стихійних метеорологічних явищта екстремальних погодних умов. На Поліссі стихійними можуть бути близько 20метеорологічних явищ, за якими Українська гідрометслужба проводить регулярні
спостереження, прогнозування і попередження населення. Це – сильні вітри, шквали,смерчі, зливи, град, сильні та тривалі дощі, снігопади, сильні хуртовини та пилові бурі,налипання мокрого снігу, складні відкладення, ожеледь, туман, сильна спека, сильний
мороз, надзвичайна пожежна небезпека.

22Упродовж останніх десятиріч на Поліссі спостерігається стійка тенденція дозбільшення повторюваності сильних дощів та злив. У межах Київського Полісся це почало
проявлятися з початку ХХІ ст.
З середини 90-х років на Поліссі спостерігається значне зростання кількості таінтенсивності сильних снігопадів. На відміну від сильних снігопадів, кількість випадків
налипання мокрого снігу, що досягли критеріїв небезпечності, на Поліссі зменшувались
упродовж 80-х рр. ХХ ст. У 90-і роки таких явищ у регіоні стало значно більше, але зпочатку ХХІ ст. їх повторюваність знову суттєво зменшилась. Зменшився і діаметр
відкладень та тривалість їх наростання та зберігання.
У другій половині ХХ ст. в Україні спостерігалось зменшення кількості випадків
стихійних ожеледно-паморозевих явищ, у тому числі і сильної ожеледі, яке досягло свого
мінімуму на початку 90-х років. Цей процес був характерний і для Полісся. При цьому урегіоні тривалість обледеніння зростала, а діаметр відкладень залишався майже
незмінним. У кінці ХХ на початку ХХІ ст. кількість сильних обледенінь на Поліссі почала
зростати. Вони мали невеликий діаметр і незначну тривалість, порівняно з попередніми
десятиріччями.
На Поліссі спостерігається послаблення циклонічної і посилення антициклональної
діяльності, яке призводить до зменшення швидкості вітру в цілому і, відповідно,зменшення повторюваності випадків ураганного вітру.
З середини 80-х рр. ХХ ст. у регіоні спостерігається стійке зменшення кількості
буревіїв, яке досягло свого мінімуму на початку ХХІ ст. При цьому найсильніші вітри
спостерігались у 90-х роках ХХ ст.
Посилення антициклональної діяльності у теплий період на Поліссі зумовило
збільшення трансформації повітряних мас, підвищення температури повітря, що разом зпосиленням вологовмісту повітряних мас призвело до зростання інтенсивності конвекції.
Внаслідок таких змін у регіоні зросла кількість сильних злив, граду, шквалу, збільшилося
число днів з грозою. Збільшення інтенсивності конвекції, яке спостерігалось на фонізростання антициклонічної активності призвело також до зміни структури опадів. Опади утеплий період року наприкінці ХХ – на початку ХХІ ст. на Поліссі мали переважно
зливовий характер і велику інтенсивність.
Посилення антициклональної діяльності у регіоні сприяли встановленню спекотноїі сухої погоди у теплий період, яка зумовлює виникнення загрози пожеж. Ця загроза
зростає по мірі збільшення тривалості такого періоду і посилюється із підвищенням
температури повітря, швидкості вітру і зменшенні відносної вологості повітря тавідсутності опадів.
Також в останні десятиріччя на Поліссі спостерігається стійка тенденція дозниження середньої пожежної небезпеки і підвищення високої та надзвичайно високої
пожежної небезпеки. Такі зміни вимагають навіть в умовах не дуже посушливого літапосиленої роботи лісових господарств та підрозділів цивільного захисту щодопопередження пожеж.
Результати моделювання клімату на 2011-2040 рр. для збалансованого сценарію
розвитку суспільства А1В показують, що середня річна температура повітря на Поліссі
продовжуватиме зростати і збільшиться на 0,6-1,2ºС порівняно з 1971-2010 рр. При цьому
зростатиме як максимальна, так і мінімальна температура повітря. Найбільший рісттемператури спостерігатиметься влітку.
Прогнозовані зміни багаторічних середніх місячних та річних сум опадів незначні –для більшості місяців близько 5 %. Збільшуватиметься кількість та інтенсивність
екстремальних погодних явищ, зокрема, зросте кількість днів з сильними та дужесильними опадами, особливо на північному-заході регіону. Збільшиться і їхняінтенсивність.
Такі зміни клімату вже призвели до погіршення стану водно-болотних екосистем, атакож різкого зменшення при цьому біологічного різноманіття, зменшення приблизно у 1023разів біологічної продуктивності травостою (сіна – з 120 т/га до 10-15 т/га). Придодатковій дії осушення відбувається швидка трансформація осокових боліт у торф’янисті
луки – справжні луки – спустелені луки; у лісових екосистемах – збільшення у складі
флори південних теплолюбних світлолюбних та узлісних видів, деякі з яких негативно
впливають на екосистему на здоров’я людей, такі як амброзія. У ботаніко-географічному
плані очікується проникнення у ліси низки середньоєвропейських теплолюбних видів, вт.ч. гірських. У видовому складі фауни також спостерігаються зміни: зафіксована поява
південних степових видів, таких як нетопир середземноморський, канюк степовий, совка,білозубка мала тощо. Водночас скорочується кількість видів фауни, притаманних лісовій
зоні Європи: рись, глухар, бородата сова, косуля.
Вчені визначили наступні вразливі екосистеми на території Полісся: русла річок,заплавні луки (зменшення чисельності водоплавних птахів), осушені торфовища та луки(загальне зменшення видового різноманіття на 70%).
За агрокліматичним районуванням територія Заповідника розміщена у ЦентральноПоліському агрокліматичному районі. Східна його межа проходить по руслу Дніпра.
Особливістю є те, що територія сучасного Заповідника є частиною азонального
кліматичного утворення в смузі широколистих лісів, з кліматичними показниками,наближеними до лісостепових. Ці кліматичні особливості обумовлені піщаними ґрунтамита їх швидким прогріванням і втратою вологи у вегетаційний період, а також отеплюючим
впливом Дніпра, його водосховищ і приток.
Клімат території Заповідника – помірно-континентальний, формується привзаємодії вологих і теплих зимою та прохолодних літом атлантичних повітряних масзахідного переносу та сухих холодних взимку і жарких влітку континентальних
повітряних мас Азії. Аналіз кліматичних показників Заповідника наведений за пунктом
метеоспостереження Чорнобиль за період 2005-2017 рр. з використанням даних інтернет ресурсу рп-5.
У кліматичному відношенні територія Заповідника не є абсолютно однорідною узв’язку з тим, що із заходу на схід зростає континентальність клімату. На заході випадає
дещо більше опадів, зимові температури вищі, а літні – нижчі. Відповідно, із заходу насхід зменшується щільність річкової мережі й повноводність річок, знижується
заболоченість місцевості.
Динаміка середньорічних температур повітря на території Заповідника відносно
стабільна і коливається в межах +8,4…8,8ºС за винятком метеоситуації 2016 року, колисередньорічна температура була зафіксована на позначці +4,7ºС (рис. 1.7).

Середньорічна температура, С

10
8
6

4
2
0
2005 2006 2007 2008 2009 2010 2011 2012 2013 2014 2015 2016 2017РокиРис. 1.7. Динаміка середньорічної температури повітря за 2005-2017 рр.

24Середньомісячна температура повітря по метеостанції Чорнобиль за період з 2005по 2017 рр. включно наведена у таблиці 1.1. Від’ємні середньомісячні температури
закономірно характерні для зимових місяців. Найтепліший місяць – липень, анайхолодніший – січень.
Таблиця 1.1
Середньомісячна температура повітря за 2005-2017 рр.
Пунктспостереже
нняЧорнобиль

Висота
н.р.м.,
м

123

1

2

3

4

Місяці
5 6 7

4
,
4

3
,
3

2
,
2

9
,
5

1
5
,
5

1
8
,
6

2
0
,
5

8

9

1
9
,
5

1
4
,
1

1
0

1
1

1
2

7
,
5

3
,
1

1
,
3

Середня
багаторічна

8,4Помісячну динаміку температур за період 2005-2017 рр. візуалізує рисунок 1.8.

Рис. 1.8. Динаміка середньомісячних температур повітря за 2005-2017 рр.
Характер змін атмосферних опадів вирізняється своєю неоднорідністю. Одним зпоказових років відхилення від основних показників є 2012 рік, коли сума опадів зросла
до 964 мм за рік. Причому середні значення становлять 610 мм/рік. Після 2012 рокузагальна кількість опадів зменшується і досягла у 2016 році показника у 344 мм на рік(рис. 1.9).

Рис. 1.9. Середньорічна кількість опадів по метеостанції Чорнобиль.

25Аналіз характеру ходу кількості атмосферних опадів упродовж 2015 р. (табл. 1.2)показав, що найбільше опадів випало у липні (96 мм), а найменше – у червні (7,3 мм). Цечітко демонструє рисунок 1.10.
Таблиця 1.2
Середньомісячні та річна кількість опадів за 2015 рікПунктспостереже
нняВисота
н.р.м.,
мЧорнобиль

123Середня кількість опадів, мм

1

2

3

4

5

По місяцях
6
7

55

20

42

19

58

7,3

96

За рік
8

9

1
0

1
1

1
2

15

62

39

59

35

507,3

Рис. 1.10. Динаміка кількості опадів по місяцях за 2015 рікРозглядаючи динаміку відносної вологості повітря за останні понад двадесятиліття, можна стверджувати про стійке збереження цього показника на рівні 75-78 %.
Винятком є 2015 рік, коли відносна вологість повітря впала до 73 %, та 2006 рік, упродовж
якого відносна вологість повітря була досить високою – 79 % (рис. 1.11).

26

Рис. 1.11. Динаміка середньорічної відносної вологості повітря по метеостанції
Чорнобиль
Аналіз показників швидкості вітру за 2005-2017 рр. показав стійке зниження цього
показника з 1,7 м/с до 1,3-1,4 м/с (рис. 1.12).

Рис. 1.12. Середньорічна швидкість вітру по метеостанції Чорнобиль
Очевидно, це пов’язано зі зниженням вітрової активності у регіоні. Інтенсивність
вітрових потоків різних румбів демонструє рисунок 1.13. У відповідності до нього, урегіоні розміщення Заповідника упродовж року домінують західні та південно-східні
вітри зі значною долею західної складової. Це пояснюється розміщенням у зоні західного
переносу, що прямо впливає і на кількість атмосферних опадів.

27

Рис. 1.13. Роза вітрів по метеостанції Чорнобиль за 2005-2017 рр.
Ґрунти. Територія Заповідника займає низовинну рівнину з переважанням
зандрових, долинно-зандрових і долинних піщаних льодовикових та алювіальних
відкладів (рис. 14), на яких сформувалися дерново-підзолисті піщані ґрунти. Більшу
частину території Заповідника займають саме вони.

Рис. 1.14. Піщані льодовикові відклади – основа дерново-підзолистих ґрунтів
Характерними умовами ґрунтоутворення поліських територій, в тому числі йЗаповідника, є легкий механічний склад ґрунтотвірних порід, представлених, в основному,піщаними, глинисто-піщаними і супіщаними флювіогляціальними відкладами та28мореною; порівняно неглибоке підстилання льодовикових відкладів кристалічними
породами, близький рівень залягання ґрунтових вод, рівнинність рельєфу при добре
вираженому мезорельєфі, наявність у минулому майже суцільного покриву мішаних лісівз добре розвиненим трав’яним покривом.
Ґрунти Заповідника є різноманітними, а на стику різних типів місцевостей –строкато-мозаїчними. За агроґрунтовим районуванням територія Заповідника входить доскладу центральної правобережної агроґрунтової провінції, яка характеризується воднольодовиковим походженням з малою потужністю антропогенових відкладів на древніх
кристалічних і третинних породах, значною вологістю. На більшій частині цієї території
поширені моренні відклади, які виступають ґрунтотворними породами, тому в цілому
ґрунти Заповідника мають дещо більшу родючість порівняно з центральнополіськими.
У межах вододільних територій Заповідника поширені дерново-підзолисті ґрунти
різного ступеню підзолистості та оглеєності. Значний вплив на формування таких ґрунтів
здійснює механічний склад грунтотвірних порід, з яким прямо пов'язаний тип деревної
рослинності. На «чистих» пісках ростуть переважно соснові ліси, під якими формуються
ґрунти без ознак опідзолення, значної залізистості, з підгумусовим горизонтом, який маєрізко виражену кислотну реакцію.
На глинистих пісках до сосни домішуються широколистяні породи, переважно дуб.
Тут формуються дерново-слабопідзолисті ґрунти з дуже розтягнутим профілем і зрідкісними ущільненими суглинистими прошарками у середніх горизонтах ґрунтового
профілю.
Значну роль у процесах ґрунтоутворення відіграє близький рівень залягання
ґрунтових вод, а місцями й тривалі весняні розливи, які затоплюють не тільки заплаву, а йтераси, а подекуди навіть вододіли. Внаслідок цього формуються дерново-підзолисті
ґрунти з різним ступенем оглеєння. Періодичність оглеєння супроводжується утворенням
численних охристих і ржавих плям та дрібних залізо-марганцевих конкрецій,сконцентрованих над ілювіальним горизонтом.
На пласких низинних терасових рівнинах під густими заростями чагарників
формуються підзолисті глейові ґрунти. Ґрунтові води тут знаходяться на глибині 0,8-1 м іувесь ґрунтовий профіль просочений вологою. Наявність потужного глейового шару несприяє розвитку деревної рослинності і лісів.
Залишки реліктової гідрографічної мережі, широкі прохідні долини, заплави річок,а, часто, й вододільні простори сильно заболочені і вкриті торфово-болотними ґрунтами іторфовищами низинного типу.
Ґрунти переважаючого за площею типу місцевості – похило-хвилястих рівнин,дерново-середньопідзолисті супіщані. Гумусово-елювіальний горизонт має потужність 1215 см та характеризується наявністю 1,7-2 % гумусу, у складі якого переважають
фульвокислоти.
На моренно-зандрових рівнинах переважають глинисто-піщані дерново-слабо- тасередньопідзолисті ґрунти, що утворилися на двочленних наносах. Ці ґрунти є більш
родючими, ніж попередні, гумусово-елювіальний горизонт в них більш потужний, збільшою часткою гумінових кислот у складі гумусу.
На еолових відкладах піщаних дюн, під сухими сосновими лісами лишайниковими
сформувалися ділянки бідних різновидів дерново-слабопідзолистих піщаних ґрунтів абослаборозвинені, недиференційовані на горизонти борові піщані ґрунти. Лісова підстилкатут виражена фрагментарно, гумусово-елювіальний горизонт виражений слабо та маєпотужність 5-10 см, містить 0,1-0,4% гумусу. Безпосередньо під ним знаходиться
горизонт, що є перехідним до материнської породи, якою у більшості випадків слугують
відсортовані кварцові піски еолового або флювіогляціального походження.
На окремих залишках лесових островів з лесоподібними суглинками під сосноводубово-грабовими лісами сформувалися світло-сірі, рідше – сірі лісові суглинисті ґрунти,найбільш багаті поживними речовинами на території Заповідника. У заплавах річок

29сформувалися торфово-глейові, лучно-болотні, торфувато-мулисті оглеєні, зрідка, надренованих ділянках річкових заплав – лучно-чорноземні ґрунти. Реакція ґрунтового
середовища слабокисла та середньокисла, рH=5,1-4,5. Ґрунти бідні на поживні речовини
Р2О5 – менше 5 мг/100 г ґрунту, К2О – до 4 мг/100 г, Cu – 6 мг/100 г, Со – 5-10 мг/100 г,
Zn – 20 мг/100 г, Cr – до 30 мг/100 г ґрунту. Як наслідок, ґрунти характеризуються
низьким рівнем родючості.
Дерново-слабопідзолисті ґрунти сформувалися переважно на піщаних та глинистопіщаних материнських породах перших надзаплавних терас і зандрових рівнин. Піщані
відміни цих ґрунтів розвинені під боровими лісами. Частково їх використовували уминулому під сільськогосподарські угіддя, але їх родючість низька. Вміст гумусу в них неперевищує 0,5-0,8 %, кисла реакція (рН=3,5-4).
Значні площі Заповідника займають глинисто-піщані відміни дерновослабопідзолистих ґрунтів. Потужність гумусового горизонту в них сягає 20-28 см, а вміст
гумусу зростає до 1-1,5 %.
Дерново-середньопідзолисті ґрунти
сформувались
наглинисто-піщаних
материнських відкладах, переважно, у місцях поширення морени. Вміст гумусу у таких
ґрунтах – 1,5-1,8 %. Дерново-глейові та глейові ґрунти розвинені у межирічних
пониженнях, у межах зандрово-моренних рівнин та річкових терас. Луні – в межах заплавз щільним травостоєм, умовах значного зволоження, з близьким заляганням ґрунтових
вод. Кількість гумусу в них зростає до 4-5 %. Болотні ґрунти поширені окремими
масивами в межах заплав та древніх річкових терас. Вони представлені болотними,мулисто-болотними, торфово-болотними ґрунтами і торфовищами. Розвиткові оглеєння тазаболочування території сприяє низьке гіпсометричне положення, тривалі повені іпаводки, слабке дренування поверхні.
Після аварії на Чорнобильській АЕС основні види господарської діяльності булиприпинені. Це у перспективі сприятиме поступовому відновленню ґрунтового покриву
території.
1.2.2. Біогеографічний контекст
Згідно з фізико-географічним районуванням України територія Заповідника
належить до рівнинного класу ландшафтної зони мішаних лісів Східноєвропейської
ландшафтної країни з поліським підтипом ландшафтів. Тут переважають ландшафти
моренно-зандрових, алювіально-зандрових, рівнинно-денудаційних та алювіальних
терасових рівнин зі значною долею недренованих перезволожених та заболочених
ландшафтних комплексів (рис. 1.15).

30

Рис. 1.15. Заболочені ландшафти з вільховими лісами у долині р. УжТериторія Заповідника розташована виключно у межах Київського Полісся, якепредставляє собою акумулятивну низовинну рівнину з середньою потужністю
антропогенових відкладів 15-20 м. Поверхня регіону представляє собою окремий
гіпсометричний рівень з переважанням абсолютних висот у 140-170 м, глибина ерозійного
розчленування сягає 50 м. Як і в Житомирському Поліссі, у Київському Поліссі
зустрічаються невеликі лесові «острови».
Річкова мережа досить густа, річкові долини менш глибокі і набагато ширші упорівнянні з Житомирським Поліссям. Крім заплави, у них добре виражені двінадзаплавні тераси, складені пісками і зрідка лесоподібними суглинками. Піски
надзаплавних терас інтенсивно перевіяні вітром, внаслідок чого утворились еолові форми
рельєфу – піщані пасма і пагорби. У межах цієї ландшафтної області виділяються також
древні долини стоку талих вод льодовика, представлені заболоченими лінійно
витягнутими зниженнями.
Рівнинність, незначні нахили і слабка розчленованість земної поверхні, високий
рівень ґрунтових вод обумовлюють заболочування території.
У межах Київського Полісся менша річна кількість опадів, вищі літні температури
повітря, переважають дерново-підзолисті ґрунти, а на лесових «островах» – сірі лісові.
Природні ліси збереглися мало, але поширеними є насадження сосни. У залісених районах
переважають дубово-соснові ліси (рис. 1.16). Лісистість басейнів річок становить 30-45 %.
Під природними лісами залишились, в основному, малопродуктивні або непридатні длярозорювання території. По заплавах поширені, переважно, березові та вербові ліси(рис. 1.17).

31

Рис. 1.16. Дубово-сосново-березовий ліс

Рис. 1.17. Лосі у молодому заплавному березовому лісіПо заплавах річок розвинена лучна і болотна рослинність. Притерасові ділянки
заплав і древні долини стоку заболочені. Болота майже виключно евтрофні – трав’яні татрав’яно-гіпнові, луки – справжні і болотисті. В межах Заповідника на значних територіях

32нині спостерігаються процеси спонтанного заростання агроландшафтів та територій,прилеглих до селитебних.
Для Київського Полісся характерна мозаїчність ландшафтних комплексів, щопов’язано з різноманіттям антропогенових відкладів, мезорельєфом, ґрунтовим покривом.
Основну роль в ландшафтній структурі відіграють моренно-зандрові слабохвилясті
рівнини з дерново-середньопідзолистими ґрунтами і залишковими лісами типу суборів ісугрудків, моренно-горбкуваті рівнини з дерново-середньопідзолистими ґрунтами,знеліснені зандрові рівнини з дерново-слабопідзолистими ґрунтами під сосновими ідубово-сосновими, заплавні лучно-болотні рівнини та лесові еродовані «острови» зізмитими сірими лісовими ґрунтами, знеліснені.
Згідно з біогеографічним районуванням України, територія Заповідника
розташована у Київсько-Поліському районі Правобережнополіського округу
Прибалтійсько-Білоруської провінції Неморально-лісової зони. Територія Заповідника
цінна у зв’язку з поширенням тут осередків природних соснових, сосново-дубових тадубово-грабових лісів, заплавних лук і боліт. Основною особливістю лісів КиївськоПоліського району, як і Українського Полісся в цілому, є їх едафічна обумовленість.
Переважання піщаних ґрунтів, пов’язане із впливом льодовика, привело до панування урайоні серед лісоутворюючих порід сосни звичайної. Інші лісові породи – листяні
(насамперед – дуб і граб) мають тут обмежене поширення і домінують на багатших
ґрунтах, які формуються на лесах або карбонатній морені.
1.2.3. Флора та рослинність
1.2.3.1. Видове та ценотичне різноманіття та його збереженняЗа «Флористичним районуваннням України» територія Заповідника знаходиться вПравобережнопівденнополіському районі Південнополіського округу Поліської
підпровінції Центральноєвропейської провінції Європейської флористичної області.
Флора Заповідника в цілому має яскраво виражений бореальний характер, значну
роль в її формуванні відіграють види болотного та лучно-болотного комплексів. Основу
флори складають широкоареальні види; ендеміки та вікаріанти майже не представлені. Цеобумовлено, насамперед, загальним характером флори Полісся – історично молодої,міграційної, зі слабким розвитком тут процесів видоутворення. Флора Заповідника являє
собою екологічно диференційований комплекс переважно бореальних та лучно-степових
видів (з незначною участю неморальних та аркто-бореальних видів), в якому добре
виявлений адвентивний елемент. У загальних рисах цей комплекс сформувався вплейстоцені та середньому голоцені. Екологічний аналіз флори довів, що територія
Заповідника, в зв’язку з її вирівняним рельєфом, характеризується відносно невисокою
диференціацією екотопів.
Для цієї території наводять до 20 ендемічних та субендемічних видів – гвоздика
борова (Dianthus pineticola), смілка литовська (Silene lithuanica), гвоздика
несправжньовідстовбурчена (Dianthus pseudosquarrosus), юринея волошкоподібна (Jurinea
pseudocyanoides), козельці білоруські (Tragopogon bjelorussicus), верблюдка гісополиста,Маршалла, блискуча (Corispermum hyssopifolium L. (як – C. insulare Klokov), С. marschallii
Stev. (C. borysthenicum Andrz.), С. nitidum Kit. (C. hybridum Bess. ex Andrz.) та ін.
По території Заповідника проходять або поблизу пролягають межі поширення
цілого ряду видів, переважно болотного флороценокомплексу: верб чорнуватої тачорничної (Salix myrsinifolia, S. myrtilloides), ломикаменю болотяного (Saxifraga hirculus),берези низької (Betula humilis), осоки ситничкової (Carex juncella (Fr.) Th. Fr.),шолудивника королівського (Pedicularis sceptrum-carolinum), а також клену татарського
(Acer tataricum), ялини європейської (Picea abies).

33У флорі Заповідника станом на 2018 рік налічувалося близько 1228 видів судинних
рослин.
Протягом вегетаційного сезону 2019 рік відзначено ряд нових знахідок. Крім того,переглянуто характер поширення окремих раніше наведених видів, а також
систематичний статус деяких із них. Моніторинг флори судинних рослин, проведений уЗаповіднику у 2018-2019 р.р., показав збільшення частки адвентивних видів, які нинідосить звичайно зустрічаються у природних екосистемах Заповідника, зокрема, еректитес
нечуйвітролистий (Erechtites hieracifolia (L.) Raf. ex DC.), череда листяна (Bidens frondosaL.), золотарник канадський (Solidago canadensis L.) та ін. Внаслідок проведених
досліджень до списку флори Заповідника додано 21 вид судинних рослин, нових для йоготериторії. З них 7 видів є новими знахідками для всієї української частини зонивідчуження і не передбачалися як імовірні, 7 видів передбачалися як можливі дляЗаповідника, тобто перенесені до активної флори із списку імовірних, 4 види були раніше
відзначені у найближчих околицях Заповідника, тобто в 10-км зоні.
За останніми даними Літопису природи флора судинних рослин Заповідника
нараховує 1290 видів судинних рослин (Додаток 8, том 2). Розподіл флори за основними
систематичними групами наведено у таблиці 1.3.
Таблиця 1.3
Кількість видів рослин та грибів у флорі
Чорнобильського радіаційно-екологічного біосферного заповідника
Систематична група рослин
ВИЩІ РОСЛИНИ
Судинні рослини
Покритонасінні (квіткові)Голонасінні
Папоротеподібні
Хвощеподібні
Плауноподібні
Разом судинних
Несудинні рослини
Мохоподібні
Разом вищих рослин
НИЖЧІ РОСЛИНИ
Лишайники
Водорості
ГРИБИГриби та грибоподібні організми
Разом нижчих рослин та грибів
Усього вищих, нижчих рослин та грибів

Кількість видів флори

1255
11 (4+7*)
12
6
5
1290
не досліджувались
1290
не досліджувалисьне досліджувались
1290
1290

Аналіз систематичного складу провідних родин спонтанної флори судинних
рослин Заповідника вказує на переважання родини айстрових (Asteraceae) як за видовим,так і за родовим складом, друге місце за обома параметрами впевнено займає родина
злакові (Poaceae). Родина осокові (Cyperaceae) через виражену перевагу одного родуCarex за видовим складом займає третю позицію з помітним відривом, сильно відстаючиза багатством родів. Наступні 5 родин (Fabaceae, Caryophyllaceae, Brassicaceae, Rosaceae,
Scrophulariaceae s.l.) досить близькі між собою за видовим багатством, але за кількістю
родів чітко лідирують капустяні (Brassicaceae) та гвоздичні (Caryophyllaceae). Це –34наслідок значних площ антропогенно порушених екосистем – в першу чергу, колишніх
населених пунктів та перелогів.
Синантропна фракція флори Заповідника налічує 758 видів (58,7%), в тому числі
473 апофітів (62,4%) та 285 антропофітів (37,6%). Загалом, у Заповіднику відмічено
більше ніж 200 кенофітів.
Інші групи організмів у Заповіднику досліджені фрагментарно. Відомі праці щододосліджень осіннього планктону нижньої частини р. Прип’ять Д.О. Радзимовського (1926р.). Він навів для цієї території 16 видів діатомових водоростей. Багаторічні дослідження
альгофлори водойми-охолоджувача Чорнобильської АЕС дозволили виявити тут 119 видів
діатомей (Bacillariophyta), що становить понад 40% видового складу водоростей за часів
експлуатації станції та понад 60% – після припинення її роботи.
За геоботанічним районуванням України територія Заповідника входить доКиївського геоботанічного округу грабово-дубових, дубово-соснових, лісів, заплавних
луків та евтрофних боліт. Округ прилягає до адмінкордону з Республікою Білорусь. Дляокругу і Заповідника в цілому характерні висока залісненість (40-50%), переважання
соснових лісів, висока заболоченість (12%). Тут переважає лісовий тип рослинності (58%), зокрема штучні звичайно соснові (85 %) та вторинні повислоберезові ліси. Подекуди
трапляються вільшняки. Ліси займають схили піщаних гряд, ділянки їх підніжь; болота –міжгрядові улоговини та великі плескаті зниження. За умовами трофності найбільш
характерні бідні та відносно бідні, передусім сухі й свіжі екотопи. Більшість деревостанів
мають 50–80 років, але на окремих ділянках збереглися ліси віком 100–150 років, а деінде
можна побачити дерева, здебільшого, дуба звичайного, віком 200–300 років. Окрім того, урослинному покрові Чорнобильського біосферного Зповідника наявні перелоги (20%),луки та болота (20%), меншу площу (до 10%) займають водні та прибережно-водні
угруповання. Решта території зайнята антропогенними об’єктами (кинутими селами ісадибами, дорогами), навколо яких рослинний покрив є малосформованим.
Серед лісів Заповідника переважають соснові – близько 30-35% лісової площі,нерідко зустрічаються березові ліси з берези повислої (Betula pendula) та б. пухнастої (B.
pubescens). Менш поширеними є вільшняки, дубово-соснові ліси, осикові ліси. Унапрямку із південного сходу на північний захід має місце збіднення природних умов,зростає кількість соснових лісів лишайникових та зеленомохово-лишайникових. В цілому,на території Заповідника переважають соснові ліси зеленомохові, лишайникові,чорницево-молінієві. Менші площі займають соснові ліси чорницеві та сфагнові. Іншіугруповання трапляються фрагментарно.
Соснові ліси лишайникові займають у Заповіднику найбільші площі серед
природно-заповідних територій Українського Полісся і визначають специфічність йоголандшафтів. Вони становлять близько 5-7% площі всіх соснових лісів Заповідника,займають верхні частини схилів, піщаних пасм і формуються на ґрунтах із маловиявленим гумусовим горизонтом. Деревостан розріджений, низькобонітетний (ліси IV–Vбонітету), сосни низькорослі, вкриті лишайниками. Трав’яно-чагарничковий ярусрозріджений (5-20%), з мало виявленим домінуванням видів. У ньому переважають
псамофіти, найбільшу участь беруть булавоносець сіруватий (Corynephorus canescens),келерія сиза (Koeleria glauca), верес (Calluna vulgaris), брусниця (Vaccinium vitis-idaea).
Поодиноко трапляються осока вереснянкова (Carex ericetorum), щавель гороб’ячий(Rumex acetosella), куничник наземний (Cаlamagrostis epigeios), зрідка – мучниця звичайна
(Arctostaphylos uva-ursi), костриця поліська (Festuca polesica). Мохово-лишайниковий ярусдосить густий (70–80%). У ньому переважають види роду кладонія (Cladonia sp.), нерідко
співдомінують політріхум (Polytrichum piliferum) та дікранум (Dicranum rugosum). У дещобагатших та вологих умовах формуються соснові ліси лишайниково-зеленомохові, які єпроміжною ланкою між лишайниковими та зеленомоховими.
Соснові ліси зеленомохові формуються у нижніх частинах похилих схилів, навирівняних ділянках. Вони переважають за зайнятою площею і є найпродуктивнішими

35(І-ІІ клас бонітету). Сосна добре відновлюється і дає хороший приріст. Деревостан
складається із сосни з домішкою берези повислої. Це світлі ліси з середньогустим
деревостаном без виявленого ярусу підліску. Трав’яно-чагарничковий ярус негустий (2030%), домінування в ньому виявлене нечітко. Найбільшу участь в ньому беруть чорниця
(Vaccinium myrtillus), верес звичайний (Calluna vulgaris), перестріч лучний (Melampyrum
pratense), золотарник звичайний (Solidago virgaurea), брусниця (Vaccinium vitis idaea).
Моховий покрив густий (70–80%) з переважанням плевроція Шребера (Pleurozium
schreberi) та дікранума (Dicranum rugosum).
Соснові ліси чорницеві займають найбільші площі в центральній, північній тапівденно-східній частинах Заповідника. Вони формуються на знижених ділянках іздерново-слабопідзолистими оглеєними ґрунтами. Тут добре виявлений підлісок зпереважанням крушини (Frangula alnus). Добре виявлений трав’яно-чагарничковий ярус ізпокриттям 60–75%, основу якого складає чорниця (Vaccinium myrtillus). Звичайними
видами в ньому є молінія голуба (Molinia coerulea), брусниця, калган (Potentilla erecta),одинарник європейський (Trientalis europaea), перестріч лучний. Моховий покрив
звичайно добре розвинений (50–60%), іноді буває розрідженим (20–30%), у ньому
переважають плевроцій Шребера (Pleurozium schreberi) та голокомій (Hylocomium
splendens). Молінієво-чорницеві соснові ліси мають значне поширення в Заповіднику вдещо вологіших, ніж попередні, умовах з більш оглеєними ґрунтами. В таких умовах
формуються і соснові ліси молінієві. У деревостані є домішка берези повислої (Betula
pendula), осики (Populus tremula) та вільхи клейкої (Alnus glutinosa). Підлісок негустий ізкрушини (Frangula alnus) і горобини (Sorbus aucuparia). У густому трав’яночагарничковому ярусі переважають молінія голуба та чорниця в різному співвідношенні.
Із асектаторів, крім лісових видів, таких як орляк (Pteridium aquilinum), брусниця
(Vaccinium vitis-idaea), перестріч лучний, наявні також лісо-болотні – багно болотне
(Ledum palustre), лохина (Vaccinium uliginosum). Моховий покрив досить густий (60–70%).
Соснові ліси сфагнові формуються у зниженнях рельєфу з оторфованими ґрунтами.
Тут сформований сфагновий покрив з переважанням сфангів (Sphagnum fallax, S.
nemoreum) та ін.
Серед інших груп соснових лісів слід згадати соснові ліси лишайникові талишайниково-зеленомохові з підліском із ялівця звичайного (Juniperus communis), якімають тут, як і ялинові, фрагментарне поширення.
Березові ліси із березою повислою (Betula pendula) мають значне поширення вЗаповіднику і займають значні площі. Серед них більшість становлять сосново-березові
ліси, які поступово змінюються сосновими з домішкою берези. Березові ліси світлі, якправило, без підліску, вони звичайно «успадковують» трав’яно-чагарничковий ярус відтих лісів, на місці яких вони утворились. У цьому ярусі переважають чорниця, орляк,верес, костриця червона та ін.
Вільхові ліси в Заповіднику трапляються в заплавах р.р. Прип’ять, Вуж, Ілля та їхприток. Вони були приурочені до мінеральних болотних оглеєних грунтів. У травостоїцих лісів переважали лучні і болотні види – щучник, осоки чорна (Carex nigra) та заяча (C.
leporina), нерідко також папороті. Менш поширеними у Заповіднику є дубові, дубовососнові, осикові ліси.
Болота Заповідника є характерним елементом його ландшафту. Вони утворюють
великі гідрологічні комплекси з лісовими масивами, що їх оточують. Третина площі боліт
– лісові та рідколісні. Вплив меліорації на прилеглих землях збільшує заліснення боліт.
Болота Заповідника, переважно, осокові, рідше – сфагнові – мезотрофні таолігомезотрофні, оліготрофні займають менші площі. Евтрофні болота трапляються
рідше, вони також мають ознаки мезотрофізації.
Мезотрофні болота представлені тут лісовими, рідколісними та відкритими
трав’яно-чагарничково–сфагновими. Лісові мезотрофні болота трапляються, переважно,по краях великих болотних масивів, в улоговинах межиріч. Вони представлені сосново-36сфагновими та сосново-березово-сфагновими із сосною IV–V бонітету із зімкненістю 0,40,6. У трав’яно-чагарничковому ярусі переважають осока пухнатоплода (Carex lasiocarpa),багно болотне (Ledum palustre). В моховому покриві панують Sphagnum fallax та S.
centrale.
Рідколісні мезотрофні болота менш поширені, ніж лісові, вони формуються набільш зволожених ділянках. Деревостан їх розріджений (0,2-0,3), невисокий,представлений березою пухнастою. У трав’яно-чагарничковому покриві переважають
осока пухнатоплода та пухівка піхвова (Eriophorum vaginatum), як асектатори трапляютьсяяк види оліготрофних боліт – росичка круглолиста (Drosera rotundifolia), андромеда
багатолиста (Andromeda polifolia), багно болотне (Ledum palustre), так і евтрофні – очерет
(Phragmites australis), молінія голуба (Molinia caerulea), осока чорна (Carex nigra). Майже
суцільний моховий покрив утворений сфагновими мохами (Sphagnum fallax із домішкою
S. magellanicum та S. cuspidatum).
Безлісні мезотрофні болота утворюються в обводнених великих улоговинах ізнеглибоким (до 1 м) шаром торфу. Вони, переважно, осоково-сфагнові із осокою
пухнатоплодою та S. fallax – це одне з найхарактерніших угруповань Заповідника.
Серед оліготрофних боліт Заповідника переважають лісові та рідколісні, другі
трапляються частіше. Лісові болота представлені сосново-сфагновими, які займають
центральні підвищені частини олігомезотрофних масивів, де зволоження є меншим.
Досить густий покрив на них формує, звичайно, багно болотне, рідше – лохина здомішкою звичайних видів сфагнових боліт. В майже суцільному моховому покриві
переважають Sphagnum fallax та S. cuspidatum, на горбах – S. magellanicum.
Найвищий ступінь оліготрофізації представлений на пригнічено-рідколісних
сфагнових болотах з переважанням у моховому покриві Sphagnum fuscum та S.
magellanicum. Саме на цих болотах зростають в Заповіднику такі рідкісні види, якжуравлина дрібноплода (Oxycoccus microcarpus), росичка круглолиста (Drosera
rotundifolia), андромеда багатолиста (Andromeda polifolia).
Інші типи рослинності – луки, рослинність водойм, пустища – займають вЗаповіднику менші площі, ніж ліси. Луки зустрічаються в заплавах Прип’яті, Вужа, Іллі та
ін. Суходільні луки вкраплені невеликими ділянками в лісові масиви по всій території
Заповідника. У близьких екологічних умовах трапляються невеликі ділянки пустищ,насамперед, вересових.
У заплавах рр. Прип’ять, Вуж та менших поширені луки різного
постантропогенного стану і різного складу. Основну площу у заплаві Прип’яті займають
асоціації куничника наземного із різними видами злаків: на підвищених ділянках
(остепненних) – з мітлицею виноградниковою, тонконогом вузьколистим, тимофіївкою
степовою, осокою ранньою, а на збіднених ґрунтах – із булавоносцем сіруватим,кострицею овечою, іноді – мичкою; при заболочуванні – з молінією, тонконогом
болотним, мітлицею повзучою. Нині на луках та берегах заплавних водойм природна
рослинність зазнає переважно резерватогенних змін. Сукцесії такого типу призводять дозачагарникування луків кущовими вербами та крушиною, зіноваттю, їх залісненню
березами, грушею, дубом.
Перелоги сформувались на закинутих після аварії на Чорнобильської АЕСагроландшафтах. У межах Заповідника вони представлені цілою серією угруповань, воничітко пов’язані з ґрунтами та їх вологістю:а) булавоносцеві перелоги займають верхи горбів і гряд плакорних ділянок інадзаплавних терас, верхні частини схилів із добре дренованими ґрунтами (ґрунтові водина глибині 5-7 м). Рослини вкривають не більше 30-50 % поверхні, причому половину
проективного покриву дають лишайники та мохи. Завдяки дії тварин (копитні, мурахи),частина поверхні ґрунту (до 30-40 %) завжди незакріплена, тому тут можуть селитися
анемохорні псамофітні види, як трав'янисті (найпоказовішим є зростання тільки тутвіниччя Kochia laniflora), так і деревні (сосна звичайна Pinus sylvestris) та кущові (верба

37гостролиста Salix acutifolia). Завдяки цьому та переважному приляганню до сосняків, уцих екотопах досить чисельне поновлення сосни. З квіткових рослин домінують
низькорослі злаки булавоносець сіруватий (Corynephorus canescens), кипець сивий
(Koeleria glauca), костриця овеча (Festuca ovina), а також цмин пісковий (Helichrysum
arenarium);б) метлюгово-полинові перелоги зустрічаються на похилих верхніх частинах
схилів, вирівняних ділянках фронтальних частин надзаплавних терас. Ґрунти дерновослабопідзолисті пилувато-піщані при сухолучному. Частка розбитої поверхні ділянок
цього угруповання не перевищує 10-15 %, ще 20-30 % скріплені мохом рунянкою
волосконосною, що утруднює розвиток квіткових рослин. Проективне покриття рослин
досягає 40-60 %. Тут зустрічаються усі види, які формують угруповання попереднього
типу перелогів, але домінують, у різноманітних поєднаннях – метлюг звичайний Apera
spica-venti, полин польовий (Artemisia campestris), п. Маршаллів (A. marschalliana), п.
гіркий (A. absinthium), коніза канадська (Conyza canadensis), нечуйвітер волосистий
(Pilosella officinarum), енотера дворічна (Oenothera biennis), пижмо звичайне (Tanacetum
vulgare). На ділянках поблизу деревостанів з’являється самосів сосни, рідше – береза
поникла (Betula pendula), груша звичайна (Pyrus communis);в) різнотравно-наземнокуничникові перелоги на відносно добре дренованих
ділянках плакорів, середніх частин схилів, центральних частин надзаплавних терас, наґрунтах із водотривкими прошарками. Проективне вкриття рослин досягає 80 %.
Травостан утворює куничник наземний (Calamagrostis epigeios), часто з домішкою пирію
звичайного (Elytrigia repens). На 1 м2 зустрічається до 20-25 видів – хамерій вузьколистий
(Chamerion angustifolium), осот польовий (Cirsium arvense), коніза канадська (Conyza
canadensis), енотера дворічна (Oenothera biennis), нечуйвітер волосистий (Pilosella
officinarum), щавель кислий (Rumex acetosa), щ. гороб’ячий (Rumex acetosella), пижмо
звичайне (Tanacetum vulgare), дивина волосиста (Verbascum lychnitis), д. ведмеже вухо(Verbascum thаpsus) та ін.;г) вересово-мичкові угруповання формуються на великих відносно дренованих
плакорних і терасових ділянках та на довгих схилах. Ґрунтові води на глибині 1-3 м, алекапілярна кайма протягом усього року досягає коренів трав. У вологі роки та у дощові
періоди звичайних років ґрунт повністю насичений вологою. Травостан мозаїчний, зкуртин різних видів складається, в основному, з оліготрофів холодно-сухої екології –психрофітів: верес звичайний (Calluna vulgaris), костриця овеча (Festuca ovina),
к. поліська (F. polessica), ситник розлогий (Juncus squarrosus), плаун булавовидний
(Lycopodium clavatum), молінія голуба (Molinia caerulea), біловус звичайний (Nardus
stricta), золотарник звичайний (Solidago virgaurea), мохів роду Polytrichum,мезопсихрофітів і психромезофітів: осока шорстка (Carex hirta), о. бліда (C. pallescens),гвоздика Борбаша (Dianthus borbasii), медова трава вовниста (Holcus lanatus), кипець
сивий (Koeleria glauca), лузула рясноцвіта (Luzula multiflora), л. бліда (L. pallescens), дояких у значній кількості домішуються рослини мезофітної екології. Ділянки цього
рослинного угруповання мають високу кормову та ремізну властивості для ссавців таптахів;д) пирійні перелоги розміщені у нижній третині та біля підніжжя довгих схилів, поднищах лощин, де поширені дерново-слабопідзолисті глеюваті глинисто-піщані тасупіщані ґрунти. Проективне вкриття досягає 90-100 %;е) болотянотравно-куничникові перелоги розміщені на схилах великих знижень
заплав та повторно підтоплених надзаплавних терас, лощин. Дернові глейові оглиненопіщані ґрунти, де домінує куничник прямий (Calamagrostis stricta). Участь інших видів неперевищує 20 %. Найчастіше домішуються вербозілля звичайне (Lysimachia vulgaris),плакун верболистий (Lythrum salicaria), п. прутяний (L. virgatum), очеретник звичайний
(Phalaroides arundinacea). У цьому типі перелогів найменше порушень ґрунтоворослинного покриву;38ж) вологотравно-осокові угруповання зустрічається на повторно підтоплених
центральних частинах замкнутих знижень, у яких до початку літа, а після рясних дощів івлітку на поверхню виходить вода. Торф’янисто-глейові, торф’яно-глейові або торф’яніґрунти. Характерна наявність тимчасового, сезонного або постійного оглеєння. Домінує
кореневищно-рихлокущова осока гостровидна (Carex acutiformis), до якої домішуються о.
пухнастоплода (C. lasiocarpa), о. носата (C. rostrata), о. побережна (C. riparia), ситник
скупчений (Juncus conglomeratus), комиш лісовий (Scirpus sylvaticus), плакун верболистий
(Lythrum salicaria).
Аквальна частина території Заповідника представлена комплексом водної таприбережно-водної рослинності. Найбільші площі у заплавах Прип’яті, Вужа, Іллі зайняті
угрупованнями очерету звичайного (Phragmites australis) з видами болотного різнотрав’я.
На обводнених мілководдях розвинені угруповання рогозів вузьколистого (Typha
angustifolia) та широколистого (T. latifolia), а також очерету, рідше їжачої голівки прямої
(Sparganium erectum), стрілолисту стрілолистого (Sagittaria sagittifolia). Значну роль у цихекотопах мають угруповання лепешняку великого (Glyceria maxima). Серед зануреної
водної рослинності домінують угруповання рдесників гребінчастого (Potamogeton
pectinatus), пронизанолистого (P. perfoliatus), блискучого (P. lucens), елодеї канадської
(Elodea canadensis), водопериці колосистої (Myriophyllum spicatum), різухи великої (Najas
major). На заболочених місцях міжострівних мілководь р. Прип’яті сформувались ценози
куширу зануреного (Ceratophyllum demersum). Тут (у рр. Прип’яті та Вужі) значного
поширення набули ценози водяного горіху плаваючого (Trapa natans), глечиків жовтих
(Nuphar lutea), латаття сніжно-білого (Nymphaea candida), що мають тенденцію дорозширення. Внаслідок розвитку процесів заболочення на мілководдях сформувались
ценози водяного різака алоєвидного (Stratiotes aloides), рясок малої (Lemna minor),триборозенчастої (L. trisulca), спіродели багатокореневої (Spirodella polyrrhiza) та сальвінії
плаваючої (Salvinia natans). По затопленим зниженням поширені угруповання
бульбокомишу морського (Bolboschoenus maritimus), осоки гострої (Carex acuta). Уздовж
берегів розвинуті чагарникові ценози верби попелястої (Salix cinerea) і осоково-гіпнові
болота. У притрасних зниженнях та на островах трапляються вільхові ліси. Великі
острови у нижній частині Прип’яті вкриті сосновими лісами злаковими, а на зниженнях
переважають вербняки з верби білої (Salix alba) та ламкої (Salix fragilis).
Відомо, що глобальні зміни клімату призводять до формування нових комплексів
видів, проникнення та поповнення ценозів видами вселенцями, які іноді можуть
змінювати малостійкі природні угруповання. У межах Заповідника зміни клімату
вплинули на скорочення популяцій гідро- та гігрофільних мохів (в першу чергу – сфагнів),зменшення їх ценотичної ролі, заміну їх на більш сухолюбні види (види політрихових тадикранових) з більш ширшими ареалами. Зміни внаслідок осушення території
позначились на флорі судинних рослин Заповідника і на змінах площ під основними
фітоценозами. Нині відбуваються процеси проникнення у зональні угруповання більш
південних видів рослин (включаючи низку нових адвентів), зменшуються площі
оліготрофних боліт внаслідок зміни гідрологічного режиму, відбувається їхтрансформація в мезотрофні болота з подальшим заростанням деревними видами. Ціявища можуть спричинити зменшення популяцій низки рідкісних рослин з родин
Зозулинцеві, Шейхцерієві, Осокові та ін. і, разом з тим, підвищити роль кенофітізації
флори Заповідника. Крім того, внаслідок режимності території, радіаційного забруднення
виникає низка невирішених проблем, пов’язаних з екобезпекою у Заповіднику (проблеми
локалізації пожеж тощо).
Природна (екологічна) рівновага забезпечується нині завдяки біологічному
різноманіттю, що обумовлює потребу охорони усіх видів рослин, яким загрожує
небезпека зникнення або загибелі. Збереження популяцій зникаючих та рідкісних видів
рослин у місцях їх природного розповсюдження є першочерговим обов’язком
співробітників Заповідника. Це завдання вирішується комплексно.

39Пропозиції щодо збереження рослинного світу території Заповідника.
З метою збереження рослинного покриву Заповідника, який характеризується
значним ценотичним та флористичним різноманіттям, першочерговими завданнями є:встановлення повного синтаксономічного складу всіх типів рослинності, що наявніна території Заповідника;виділення та картування рідкісних рослинних угруповань, занесених до Зеленої
книги України;створення карти рослинного покриву на основі формацій, як основи для подальших
наукових досліджень Заповідника;моніторинг типових та рідкісних екосистем Заповідника;вивчення динамічних процесів у рослинному покриві;проведення повної інвентаризації флори (включаючи альго-, ліхено- і мікофлору);проведення поглиблених популяційних досліджень пріоритетних видів флори;подальше дослідження особливостей синантропізації флори та її адвентивної
фракції;вивчення поширення рідкісних видів та його динаміки;моніторинг рідкісних видів з метою розробки рекомендацій по їх збереженню.
Після встановлення сучасного розповсюдження фітобіоти, що потребують охорони,розробляється програма їх збереження. Намічаються заходи з обмеження господарського
використання рослин у визначених ареалах, організація моніторингу їх стану і принеобхідності проведення робіт зі сприяння відновленню поширення рідкісних видів
рослин.
Більш детальна інформація про заходи з охорони видів рослин наведена в розділі 4.
1.2.3.2. Рідкісні та зникаючі види рослин та їх збереженняДо останнього часу наводились дані про раритетну фракцію флори зонивідчуження в цілому. Після створення Заповідника напрацьовані матеріали булоузагальнено для його території. На території Заповідника нині достовірно відзначено вприродних умовах 137 видів судинних рослин (з 1290 видів флори), занесених в охоронні
списки різного рангу – від міжнародних (ЄЧС – Європейський Червоний список тварин ірослин, що знаходяться під загрозою зникнення у світовому масштабі – 6 видів, БК –Конвенція про збереження дикої фауни і флори та природних середовищ у Європі
(Бернська конвенція – 10 видів), СІТЕС – Конвенція про міжнародну торгівлю видами
дикої фауни і флори, що знаходяться під загрозою зникнення – 15 видів), до державних
(ЧКУ – 57 видів та місцевих (ЧСКО – Список регіонально рідкісних, зникаючих видів
рослин і грибів, які потребують охорони у Київській області від 07.02.2012 р. – 59 видів). З
них 107 видів зберігають більш-менш сталу чисельність, 16 видів поступово зникають,переважно, через підсушення оліготрофних та мезотрофних боліт, 14 видів збільшують
чисельність і площу поширення.
Окрім того, в межах Заповідника відзначено 19 видів судинних рослин, занесених вохоронні списки різного рангу (ЄЧС – 1 вид, БК – 2 види, СІТЕС – 1 вид, ЧКУ – 9 видів,ЧСКО – 6 видів), які виявлено в культурі (на місці відселених населених пунктів). З них
11 видів на місці культивування зберігають більш-менш сталу чисельність, іноді навіть
розширюючи площу зростання, 7 видів поступово зникають, 1 вид дещо збільшує
чисельність і площу поширення.
Перелік рідкісних видів рослин Заповідника наведено у таблиці 1.4. Чисельність
популяцій рідкісних та зникаючих видів рослин Заповідника, оцінка стану їх збереження
наведені у таблиці 1.5.

40Таблиця 1.4
Види рослин Чорнобильського радіаційно-екологічного заповідника, що занесені до«Червоної книги України», регіональних (обласних) «червоних» списків, додатків
міжнародних конвенцій, Європейського Червоного списку тварин і рослин, щознаходяться під загрозою зникнення у світовому масштабі
Назва видуЛатинська назва

Українська назва

ЧКУ, Бернська
ЄЧСкатегорія конвенція

Плауноподібні
Lycopodiela inundata(L.) Holub
Lycopodium annotinum
L.
Diphasiastrum
complanatum (L). HolubDiphasiastrum
zeilleri(Rouy) Holub.
Huperzia selago (L.)
Bernh. ex Schrank &Merat.
Lycopodium clavatum L.
Dryopteris crisata (L.) A.
Gray
Ophioglossum vulgatum
L.
Matteuccia struthiopteris(L.) Tod.
Botrychium multifidum(S. G. Gmel.) Rupr.
Salvinia natans (L.) All.
Juniperus communis L.
Picea abies (L.) Karst.
Taxus baccata L.*
Allium ursinum L.
Calla palustris L.
Galanthus nivalis L.*
Galanthus plicatus
Bieb.*
Leucojum vernum L.*
Narcissus angustifolius
Curt.*
Blysmus compressus (L.)
Panz. ex Link.

Плаунець заплавний+ (IV)

Плаун річний+ (IV)

Зелениця сплюснута

+ (V)Зелениця Цайллера

+ (III)Баранець звичайний

+ (VІ)

Регіонал
ьний
CITES «червони
й»список

Плаун булавовидний
Папоротеподібні

+Щитик широколистий

+Вужачка звичайна

+Страусове перозвичайне
Гронянка
+ (V)багатороздільна
Сальвінія плаваюча
Голонасінні
Ялівець звичайний
Ялина європейськаТис ягідний
+ (ІV)
Покритонасінні
Цибуля ведмежа
+ (VІ)
Образки болотні
Підсніжник
+(ІV)білосніжний
(п. звичайний)Підсніжник
+(ІV)складчастий
Білоцвіт весняний
+ (VI)
Нарцис вузьколистий
Блісмус стиснутий

+ (ІV)

+
R
R
+
+

+
+(V)
+

+I
+

41
Осока трясучкова

Carex brizoides L.
Carexbuxbaumii
Wahlenb.
Carex
chordorrhiza
Ehrh.
Carex diandra Schrank
Carex dioica L.
Carex limosa L.
Carex paniculata L.
Carex umbrosa Host.
Carex vaginata Tausch
Cyperusmichelianus(L.). Link
Eleocharismamillata
Lindb.
Mariscus hamulosus (M.
Bieb.) HooperДихостиліс гачкуватий

+Rhynchospora alba (L.)
Vahl.

Дзьобонасінник білий

+Muscari neglectum
Guss.*

Гадюча цибулька
занедбана

+Ornithogalum
boucheanum (Kunth)
Aschers.*Рястка БушеОсока Буксбаума
Осокатонкокореневищна
Осока двотичинкова
Осока дводомна
Осока багнова
Осока волотиста
Осока затінкова
Осока піхвова++ (IV)+ (IV)++ (ІV)+++ (V)Дихостиліс Мікелі
Ситняг
сосочкоподібний++ (IV)+ (VI)

Ornithogalum
umbellatum L.*Рястка зонтична

+Scilla bifolia L.*Проліска дволиста

+Scilla siberica Haw.*

Проліска сибірська

+Iris sibirica L.
Gladiolus imbricatus L.
Crocusheuffelianus
Herb.*
Cephalanthera rubra (L.)
Rich.
Dactylorhiza
fuchsii(Druce) Soó

Півники сибірські
Косарики черпитчасті+ (IV)+ (IV)

Шафран Гейфелів

+(VI)Булатка червона

+ (V)

+

+ (VI)++ (IV)++ (IV)+

Зозульки Фукса
(пальчатокорінник
Фукса)
Зозульки м’ясочервоні
(пальчатокорінник
м’ясочервоний)Зозульки плямисті
(пальчатокорінник
плямистий)Dactylorhiza(L.) Soó

incarnata

Dactylorhiza(L.) Soó

maculata

Epipactis(Hoffm.
Schult.
Epipactis

atrorubens
Bemh)Коручка темно-червона+ (IV)+

helleborineКоручка

+ (VI)+ex42(L.) Crantz.

чемерникоподібна
(к. широколиста)Epipactis palustris (L.)
Crantz.
Goodyera repens (L.) R.
Br.
Gymnadenia conopsea(L.) R. Br.
Hammarbya
paludosa(L.) O. Kuntze
Listera ovata (L.) R. Br.

Коручка болотна+ (IV)+

Гудійєра повзуча+ (IV)+

Билинець довнорогий+ (IV)+

М’якух болотний

+(ІІІ)+

Зозулині сльози
яйцеподібні

+(VІ)

+

Любка дволиста

+ (VI)+

Любка зеленоквіткова

+(VІ)

+

Гніздівка звичайна

+ (VI)+

Лілія лісова
Рябчик шаховий
Ситник бульбистий

+ (VI)+ (ІV)+ (IV)+

Plathantera bіfolia (L.)
Rich
Platanthera chlorantha(Cust.) Rchb.
Neottia nidus-avis (L.)
Rich.
Lilium martagon L.
Fritillaria meleagris L.*
Juncus bulbosus L.
Juncus tenageia Ehrh. ex
L. fil.
Juncus squarrosus L.
Triglochin palustre L.
Lemna gibba L.
Pulsatilla patens (L.)
MillerVeratrum
lobelianum
Bernh.
Potamogeton pusillus L.
Potamogeton
rutilus
Wolfg.
Sparganium
minimum
Wallr.
Zannichellia palustris L.
Oxycoccus mirocarpus
Turcz.ex Rupr.
Alnus
incana(L.)
Moench.*Ostericum
palustre(Bess.) Bess.
Antennaria dioica Gaern.
Gnaphalium luteoalbum
L.
Jurinea cyanoides (L.)
Rchb.
Leucanthemella serotina(L.) Tzvel.
Scorzonera humilis L.
Scorzonera purpurea L.

Ситник мілководний

+Ситник розчепірений
Тризубець болотний
Ряска горбата+++Сон розкритий

+ (VI)+R

Чемериця Лобелієва

+Рдесник маленький

+Рдесник червонуватий

+Їжача голівка мала+Цанікелія болотна
Журавлина
дрібноплодна++ (IV)

Вільха сіра+Маточник болотний

+R

Котячі лапки дводомні

+Сухоцвіт білий

+Юринея волошковидна
Короличка пізня
Скорзонера низька
Скорзонера пурпурова

+I+ (ІІІ)++43
Tragopogon ucrainicus
Artemcz.
Betula humilis SchrankPhyteuma spicatum L.
Dianthus
pseudosquarrosus(Novak) Klokov
Dianthus stenocalyx Juz.

Козельці українські

Eremogone saxatilis (L.)
Ikonn.
Silene lithuanica Zapal.
Chenopodium
acerifolium Andrz.
Corispermum
hyssopifolium L.
Corispermum marschallii
Stev.
Jovibarba globifera (L.)
J.Parn.
Succisella inflexa (Klik)
G. Beck
Aldrovanda vesiculosa L.

Еремогоне скельна

Droseraintermedia
Hayne
Drosera rotundifolia L.
Andromeda polifolia L.
Arctostaphylos uva-ursi(L.) Spreng.
Astragalus arenarius L.
Chamaecytisus
lindemannii (V. Krecz.)
Klaskova
Genista germanica L.
Gentiana pneumonanthe
L.
Dracocephalum
ruyschiana L.
Utricularia minor L.
Middendorfia
borysthenica (Bieb. ex
Schrank) Trautv.
Peplis alternifolia Bieb.
Nymphaea
candidaC.PreslNymphaea alba L.
Parnassia palustris L.
Polemonium caeruleum
L.
Syringa josikaea Jacq.*Береза низька
Фітеума колосиста
Гвоздика
несправжьорозчепірена
Гвоздика
стиснуточашечна
Смілка литовська

+ (R)
+ (V)
+
+
+
+
-

+ (I)

Лобода кленолиста

+Верблюдка гісополиста

+R

Верблюдка Маршалова

+Борідник паростковий

+ (V)Коломонничок зігнутий

+ (V)Альдрованда
пухирчаста

+ (V)Росичка середня+ (IV)+R

Росичка круглолиста
Андромеда багатолиста
Мучниця звичайна
Астрагал піщаний++++ (IV)

Зіновать Ліндемана

+R

Дрік германський

+Тирлич звичайний

+Змієголовник Рюйша

+ (VІ)

Пухирник малий+ (IV)+R

Мідендорфія
дніпровська

+Щебрик черговолистий

+Латаття сніжно-біле+Латаття білеБілозір болотний

++Синюха голуба

+Бузок угорський

+ (ІV)+І44
Rumex ucrainicus Fisch.
ex Spreng
Centunculus minimus L.
Chimaphila umbellata(L.) Barton
Moneses uniflora (L.)
Gray
Pyrola chlorantha Sw.
Pyrola media Sw.
Primula elatior (L.)
Hill.*
Primula veris (L.) Hill.*
Batrachium
trichophyllum(Chaix)Bosch
Hepatica nobilis Mill.
Pulsatilla latifolia Rupr.
Pulsatilla nigricans
Störck.
Trollius europaeus L.
Aquilegia vulgaris L.*
Delphinium elatum L.*
Isopyrum thalictroides
L.*
Salix lapponum L.
Salix myrtilloides L.
Salix starkeana Willd.
Digitalis grandiflora
Mill.
Pedicularis palustris L.
Pedicularis sceptrumcarolinum L.
Veronica paczoskiana
Klokov
Trapa natans L.
Daphne cneorum L.*
Urtica kioviensis Rogow.
Scheuchzeria palustris L.
Viola stagnina Kit.
Viola uliginosa Bess.
Sphagnum molle Sull.
Sphagnumsubnitens
Russow et Warnst.
Spagnum
wulfianum
Girg.
Sphagnumcontortum
SchultzЩавель український

+R

Недорісток найменший

+Зимолюбка зонтична

+Одноквітка звичайна

+Грушанка зеленоцвіта
Грушанка середня

++Первоцвіт високий

+Первоцвіт весняний

+Водяний жовтець
волосолистий

+Печіночниця звичайнаСон розкритий

+ (VІ)

Сон чорніючий

+ (VІ)

Купальниця
європейська
Орлики звичайні
Дельфіній високий
Рівноплідник
рутвицелистий
Верба лапладська
Верба чорнична
Верба Старке
Наперстянка
великоцвіта
Шолудивник болотний
Шолудивник
королівський

+
+R

+
+
+(ІІІ)++ (IV)+ (IV)+ (IV)+++(IV)

Вероніка Пачоського

+Водяний горіх
+R
плаваючий
Вовче лико пахуче
+ (ІV)(боровик)Кропива київська
+R
Шейхцерія болотна+ (IV)
Фіалка ставкова
Фіалка багнова
Мохоподібні (листостеблеві мохи)Сфагн м’який+ (IV)
Сфагн блискучий+ (IV)

Сфагн Вульфа

+ (V)Сфагн скручений

+I

+
+
+

+

45
S. fuscum (Schimp.) H.
Klinggr.
S.
majus(Russow)
C.E.O. Jensen
S. russowii Russow
S. warnstorfii Warnst.
Pseudocalliergon
trifarium (F. Weber et D.
Mohr) Loeske
Fontinalis antipyretica
Hedw.
Hygrohypnum luridum(Hedw.) Jenn.
Ricciacanaliculata
Hoffm.
Chroodactylon ramosum(Thwait.) Hansg.
Nitella flexilis (L.) C.
Agardh.
N. mucronata (A. Braun)
Miq. in H.C. Hall.
Spirogуra borysthenica
Kazan. et Smirn.
S. maxima (Hass.) Wittr.
f. woronichinia Poljansk.
Scenedesmus polessicus
P. Tsarenko
Chara vulgaris L.
Ch. fragilis Desv.
Loisel.

in

Batrachospermum
gelatinosum (L.) DC.
Hypogymnia
vittata(Ach.) Parrique
Dimerella pineti (Schrad.
Ex Ach.) Vezda
Cladonia turgida Ehrh.
Ex Hoffm.
Usnea glabrescens (Nyl.
ex Vainio) Vainio
U. lapponica Vainio
U. subfloridana Stirt.
U. sublaxa Vainio ap.
Norrlin & Nyl.
Cetraria
ericetorum
Opiz.

Сфагн бурий

+Сфагн великий

+Сфагн Русова
Сфагн Варнсторфа

++Псевдокаліергон
трирядний+ (IV)

Фонтиналіс
протипожежний
Гігрогіпн брудножовтий
Річчія жолобкувата

+++Зелені водорості
Хроодактилон+ (IV)
розгалужений
Нітела гнучка

+Нітела гострокінцева

+Спірогіра дніпровська

+Спірогіра найбільша
(форма Воронихина)+Сценедесмус поліський

+Харові водорості
Хара звичайна

+Хара ламка

+Червоні водорості
Батрахоспермум
+ (V)драглистий
Лишайники
Гіпогімнія стрічкова

+Дімерелла соснова

+Кладонія здута

+Уснея заголена

+Уснея лапландська
Уснея квітчастенька

++Уснея пухкувата

+Цетрарія вересова

+

Гриби

46
Clavariadelphus
pistillaris (L.) Donk.
Helvella atra J. König.
H. macropus (Pers.) P.
Karst.
Hygrocybe
coccinea(Schaeff.) (Fr.) P. Kumm.
H. conica (Schaeff.) P.
Kumm.
Coprinus
acuminatus(Romagn.) P.D. Orton
ConocybegraminisHauskn.
Laccaria tortilis (Bolton)
Cooke
Cortinarius multiformisFr.
C.
coerulescens(Schaeff.) Fr.
C. purpurascens Fr.
Agaricus lutosus (F.H.
Møller) F.H. Møller
A. litoralis(Wakef. et A. Pearson)
Pilát
Porphyrellus
pseudoscaber(Secr.)
SingerGyromitra
gigas(Krombh.) Cooke
Thelephora atra Weinm.
Polyporus
tuberaster(Jacq.) Fr.
Lactarius uvidus (Fr.) Fr.

Клаваріадельф
товкачиковий
Гельвела чорна+ (IV)+

Гельвела великонога

+Гігроцибе багряний

+Гігроцибе конічний

+Гнойовик загострений

+Коноцибе злаковий

+Лаковиця кручена

+Павутинник мінливий

+Павутинник синюватий

+Павутинник
червонуватий
Печериця глинистожовта

++Печериця прибережна

+Порфірел
пурпуровоспоровий

+Строчок гігантський

+Телефора чорніюча

+Трутовик бульбистий

+Хрящ-молочник
ліловіючий

+Примітка. * - види з культури.

Таблиця 1.5
Чисельність популяцій рідкісних та зникаючих видів рослин Чорнобильського
біосферного заповідника, оцінка стану їх збереження

Назва видуBatrachospermum gelatinosum
Chroodactylon ramosum
Nitella flexilis
N. mucronata
Spirogуra borysthenica
S. maxima f. woronichiniaКількість
місцезнаход
женьТенденція
динаміки

Значущість
збереженн
я

10-20
100-200
100-200
100-200
100-200
100-200

стаб.
стаб.
стаб.
стаб.
стаб.
стаб.

надзв.
надзв.
надзв.
надзв.
надзв.
надзв.

Актуальні
стьзбереженн
япередб.
передб.
передб.
передб.
передб.
передб.

Оцінка
збережен
нязадов.
задов.
задов.
задов.
задов.
задов.

47
Scenedesmus polessicus
Chara vulgaris
Ch. fragilis
Hypogymnia vittata
Dimerella pineti
Cladonia turgida
Usnea glabrescens
U. lapponica
U. subfloridana
U. sublaxa
Cetraria ericetorum
Pseudobryum cinclidioides
Sphagnum molle
Sphagnum subnitens
Spagnum wulfianum
Sphagnum contortum
S. fuscumS. majus
S. russowii
S. warnstorfii
Pseudocalliergon trifarium
Fontinalis antipyretica
Hygrohypnum luridum
Riccia canaliculata
Clavariadelphus pistillaris
Helvella atra
H. macropus
Hygrocybe coccinea
H. conica
Coprinus acuminatus
Conocybe graminis
Laccaria tortilis
Cortinarius multiformis
C. coerulescens
C. purpurascens
Agaricus lutosus
A. litoralis
Porphyrellus pseudoscaber
Gyromitra gigas
Thelephora atra
Polyporus tuberaster
Lactarius uvidus
Botrychium multifidum
Diphasiastrum complanatum
Diphasiastrum zeilleri
Dryopteris cristata
Gymnocarpium dryopteris
Lycopodium annotinum
Lycopodium clavatum

100-200100
100-200
100-200
100-200
100-200
100-200
100-200
100-200
100-200
100-200
20-50
10-20
10-20
100-200
100-200
100-200
100-200

стаб.
стаб.
стаб.
стаб.
стаб.
стаб.
стаб.
зменш.
стаб.
стаб.
стаб.
зменш.
стаб.
стаб.
стаб.
стаб.
стаб.
стаб.

надзв.
надзв.
надзв.
надзв.
надзв.
надзв.
надзв.
надзв.
надзв.
надзв.
надзв.
надзв.
надзв.
надзв.
надзв.
надзв.
надзв.
надзв.

передб.
передб.
передб.
передб.
передб.
передб.
передб.
передб.
передб.
передб.
передб.
передб.
передб.
передб.
передб.
передб.
передб.
передб.

задов.
задов.
задов.
задов.
задов.
задов.
задов.
задов.
задов.
задов.
задов.
задов.
задов.
задов.
задов.
задов.
задов.
задов.

100-200
100-200
100-200
100-200
100-200
100-200
100-200
100-200
100-200
100-200
100-200
100-200
100-200
100-200
100-200
100-200
100-200
100-200
100-200
100-200
100-200
100-200
100-200
50-100
15-20
5-15
10-20
10-20
3-5
100-200

стаб.
стаб.
стаб.
стаб.
стаб.
стаб.
стаб.
стаб.
стаб.
стаб.
стаб.
стаб.
стаб.
стаб.
стаб.
стаб.
стаб.
стаб.
стаб.
стаб.
стаб.
стаб.
стаб.
стаб.
стабільна
змен.
стаб.
стаб.
стабільна
стаб.

надзв.
надзв.
надзв.
надзв.
надзв.
надзв.
надзв.
надзв.
надзв.
надзв.
надзв.
надзв.
надзв.
надзв.
надзв.
надзв.
надзв.
надзв.
надзв.
надзв.
надзв.
надзв.
надзв.
надзв.
надзв.
надзв.
надзв.
надзв.
пошир.
надзв.

передб.
передб.
передб.
передб.
передб.
передб.
передб.
передб.
передб.
передб.
передб.
передб.
передб.
передб.
передб.
передб.
передб.
передб.
передб.
передб.
передб.
передб.
передб.
передб.
контрол.
передб.
передб.
передб.
безконтр.
передб.

задов.
задов.
задов.
задов.
задов.
задов.
задов.
задов.
задов.
задов.
задов.
задов.
задов.
задов.
задов.
задов.
задов.
задов.
задов.
задов.
задов.
задов.
задов.
задов.
добрезадов.
задов.
задов.
добрезадов.

48
Lycopodiela inundata
Ophioglossum vulgatum
Matteuccia struthiopteris
Polypodium vulgare
Huperzia selago
Salvinia natans
Thelypteris palustris
Juniperus communis
Picea abies
Taxus baccata*
Aldrovanda vesiculosa
Allium ursinum
Alnus incana*Andromeda polifolia
Antennaria dioica
Arctostaphylos uva-ursi
Astragalus arenarius
Aquilegia vulgaris*
Batrachium trichophyllum
Betula humilis
Blysmus compressus
Calla palustris
Carex brizoides
Carex buxbaumii
Carex chordorrhiza
Carex diandra
Carex dioica
Carex juncella
Carex limosa
Carex paniculata
Carex umbrosa
Carex vaginata
Cyperus michelianus
Centunculus minimus
Chimaphila umbellata
Chamaecytisus lindemannii
Chenopodium acerifolium
Corispermum hyssopifolium
Corispermum marschallii
Crocus heuffelianus*
Cephalanthera rubra
Dactylorhiza fuchsia
Dactylorhiza incarnata
Dactylorhiza maculata
Daphne cneorum*
Delphinium elatum*
Dianthus stenocalyx
Dianthus pseudosquarrosus
Digitalis grandiflora

100-200
10-50
10-20
10-20
10-20
>5000
>100
<100
100-200<100
50-100500-1000
10-20
100-200
200-500
30-50
25-50
100-200
200-500
10-50
100-200
>2000
>5000
10-50
10-50
100-200
100-200
10-20
25-50
25-50
100-200
100-200
200-500
100-200>100
25-50
100-200
100-200
100-200
<100
5-10
<100
2-3
1
<100
<100
5-10
25-50
200-500

стаб.
стаб.
стаб.
стаб.
стаб.
стаб.
стаб.
стаб.
стаб.
стаб.
стаб.
стаб.
стаб.
стаб.
стаб.
зменш.
зменш.
стаб.
стаб.
зменш.
стаб.
стаб.
стаб.
стаб.
стаб.
стаб.
стаб.
стаб.
стаб.
стаб.
стаб.
стаб.
стаб.
стаб.
стаб.
стаб.
стаб.
стаб.
стаб.
стаб.
стаб.
зменш.
зменш.
зменш.
стаб.
стаб.
спорад.
спорад.
стаб.

надзв.
надзв.
надзв.
надзв.
надзв.
надзв.
надзв.
надзв.
надзв.
надзв.
надзв.
надзв.
надзв.
надзв.
надзв.
надзв.
надзв.
надзв.
надзв.
надзв.
надзв.
надзв.
надзв.
надзв.
надзв.
надзв.
надзв.
надзв.
надзв.
надзв.
надзв.
надзв.
надзв.
надзв.
надзв.
надзв.
надзв.
надзв.
надзв.
надзв.
надзв.
надзв.
надзв.
надзв.
надзв.
надзв.
надзв.
пошир.
надзв.

передб.
передб.
передб.
передб.
передб.
передб.
передб.
передб.
передб.
передб.
передб.
передб.
передб.
передб.
передб.
передб.
передб.
передб.
передб.
контрол.
передб.
передб.
передб.
передб.
передб.
передб.
передб.
передб.
передб.
передб.
передб.
передб.
передб.
передб.
передб.
передб.
передб.
передб.
передб.
передб.
передб.
план.
контрол.
контрол.
передб.
передб.
передб.
передб.
передб.

задов.
задов.
задов.
задов.
задов.
задов.
задов.
задов.
задов.
задов.
задов.
задов.
задов.
задов.
задов.
задов.
задов.
задов.
задов.
задов.
задов.
задов.
задов.
задов.
задов.
задов.
задов.
задов.
задов.
задов.
задов.
задов.
задов.
задов.
задов.
задов.
задов.
задов.
задов.
задов.
задов.
задов.
задов.
незад.
задов.
задов.
задов.
задов.
задов.

49
Dracocephalum ruyschiana
Drosera intermedia
Drosera rotundifolia
Eleocharis mamillata
Epipactis atrorubens
Epipactis helleborine
Epipactis palustris
Eremogone saxatilis
Fritillaria meleagris
Jovibarba globifera
Juncus bulbosus
Juncus tenageia
Juncus squarrosus
Jurinea cyanoides
Galanthus nivalis*
Galanthus plicatus*
Goodyera repens
Genista germanica
Gentiana pneumonanthe
Gladiolus imbricatus
Gnaphalium luteoalbum
Gymnadenia conopsea
Hammarbya paludosa
Hepatica nobilis
Iris sibirica
Isopyrum thalictroides*
Lemna gibba
Leucojum vernum*
Leucanthemella serotina
Lilium martagon
Listera ovata
Moneses uniflora
Mariscus hamulosus
Middendorfia borysthenica
Muscari neglectum
Narcissus angustifolius*
Neottia nidus-avis
Nymphaea alba
Nymphaea candida
Ornithogalum boucheanum*
Ornithogalum umbellatum*
Ostericum palustre
Parnassia palustris
Pedicularis palustris
Pedicularis sceptrum-carolinum
Peplis alternifolia
Polemonium caeruleum
Potamogeton pusillus
Potamogeton rutilus

50-100100-200
100-200
10-50
50-10020-50
50-10050-10050-100
<50
3-5
10-25
25-50
500-1000
50-100<50
5-10
50-10010-20
1-2
50-10020-50<50500-1000150-100>5000
50-100>50
20-50
50-10010-20500-1000
50-100100-200>50
1-5>50000>50000
10-20
10
200
<100
100-200
1-10
100-200
1000-2000
1000-2000
>1000

стаб.
зменш.
зменш.
зменш.
стаб.
зменш.
стаб.
стаб.
стаб.
стаб.
спорад.
спорад.
стаб.
стаб.
стаб.
стаб.
зменш.
стаб.
спорад.
зменш.
стаб.
зменш.
зменш.
стаб.
зменш.
стаб.
стаб.
стаб.
стаб.
стабільна
стаб.
зменш.
стаб.
стаб.
стаб.
стаб.
зменш.
спорад.
спорад.
стаб.
стаб.
стаб.
стаб.
зменш.
стаб.
стаб.
стаб.
стаб.

надзв.
надзв.
надзв.
надзв.
надзв.
надзв.
надзв.
надзв.
надзв.
надзв.
пошир.
надзв.
надзв.
надзв.
надзв.
надзв.
надзв.
надзв.
пошир.
надзв.
надзв.
надзв.
надзв.
надзв.
надзв.
надзв.
надзв.
надзв.
надзв.
надзв.
надзв.
надзв.
надзв.
надзв.
надзв.
надзв.
надзв.
пошир.
пошир.
надзв.
надзв.
надзв.
надзв.
надзв.
надзв.
надзв.
надзв.
надзв.
надзв.

передб.
контрол.
передб.
перед.
передб.
безконтр.
передб.
передб.
передб.
передб.
безконтрол
передб.
передб.
передб.
передб.
передб.
контрол.
передб.
передб.
передб.
передб.
передб.
передб.
передб.
передб.
передб.
передб.
передб.
передб.
контрол.
передб.
передб.
передб.
передб.
передб.
передб.
передб.
передб.
передб.
передб.
передб.
передб.
передб.
передб.
передб.
передб.
передб.
передб.
передб.

задов.
задов.
задов.
задов.
задов.
задов.
задов.
задов.
задов.
добрезадов.
задов.
задов.
задов.
задов.
задов.
задов.
задов.
задов.
задов.
задов.
задов.
задов.
задов.
задов.
задов.
задов.
задов.
добрезадов.
задов.
задов.
задов.
задов.
задов.
задов.
задов.
задов.
задов.
задов.
задов.
незадов.
задов.
незадов.
задов.
задов.
задов.
задов.

50
Pyrola chlorantha
Pyrola media
Plathantera bіfolia
Platanthera chlorantha
Prunella grandiflora
Pulsatilla patens
Pulsatilla latifolia
Pulsatilla nigricans
Phyteuma spicatum
Primula elatior*
Primula veris*
Rhynchospora alba
Rumex ucrainicus
Salix lapponum
Salix myrtilloides
Salix starkeana
Scheuchzeria palustris
Scilla bifolia*
Scilla siberica*
Scorzonera humilis
Scorzonera purpurea
Silene lithuanica
Sparganium minimum
Succisella inflexa
Syringa josikaea*
Tragopodon ucrainicus
Triglochin palustre
Trollius europaeus
Trapa natans
Utricularia minor
Urtica kioviensis
Veratrum lobelianum
Veronica paczoskiana
Viola stagnina Kit.
Viola uliginosa Bess.
Viscum austriacum
Zannichellia palustris

100-200
50-70
2-10
10-50
200-500
50-10010-50
100-200
100-200
100-200
100-200
10-25
100-200
5-10
5-10
10-20
1-5
100-200
100-200
100-200
100-200
250-500
1-2
10-20
5-10
10-25
100-200
100-200
1
2-5
100-200
100-200
500-1000
100-200
100-200
10-50
>2000

стаб.
зменш.
зменш.
стаб.
стаб.
зменш.
зменш.
зменш.
стаб.
стаб.
стаб.
стаб.
стаб.
зменш.
зменш.
стаб.
зменш.
стаб.
стаб.
стаб.
стаб.
стаб.
зменш.
зменш.
стаб.
спорад.
стаб.
стаб.
зменш.
зменш.
стаб.
стаб.
стаб.
стаб.
стаб.
стаб.
стаб.

надзв.
надзв.
важл.
надзв.
на межі
надзв.
надзв.
надзв.
надзв.
надзв.
надзв.
неважл.
надзв.
важл.
поширен.
надзв.
надзв.
надзв.
надзв.
надзв.
надзв.
важл.
надзв.
надзв.
надзв.
пошир.
надзв.
надзв.
надзвич.
важл.
надзв.
надзв.
важл.
надзв.
надзв.
важл.
надзв.

передб.
передб.
контрол.
передб.
передб.
передб.
передб.
передб.
передб.
передб.
передб.
передб.
передб.
передб.
безконтрол
передб.
контр.
передб.
передб.
передб.
передб.
передб.
передб.
передб.
передб.
передб.
передб.
передб.
контрол.
передб.
передб.
передб.
передб.
передб.
передб.
передб.
передб.

задов.
задов.
задов.
задов.
задов.
задов.
задов.
задов.
задов.
задов.
задов.
задов.
задов.
задов.
добрезадов.
добрезадов.
задов.
задов.
задов.
задов.
задов.
задов.
задов.
задов.
задов.
задов.
добрезадов.
задов.
задов.
задов.
задов.
задов.
задов.
задов.

До видів з Бернської конвенції належить сон розкритий (Pulsatilla patens (L.) Mill),який спорадично зустрічається на узліссях соснових лісів чорницевих. У межах
Заповідника також виявлено значні площі ценозів водяного горіху плаваючого (Trapa
natans L. s.l.), який утворює великі популяції в р.р. Припять та Вуж. Видів міжнародної
охорони в Заповіднику, як і на Поліссі в цілому, небагато. Основною причиною цього єневелика кількість ендемічних видів у цьому історично молодому регіоні.
До Європейського червоного списку занесені смілка литовська (Silene lithuanica
Zapał) та козельці українські (Tragopogon ucrainicus Artemcz.). Смілка литовська
спорадично трапляється в Заповіднику по піщаних схилах, дюнах та на узліссях. Козельці
українські спорадично трапляються на території Заповідника на піщаних дюнах, у сухих
соснових лісах, на узліссях, насамперед, на борових терасах річок.

51
У Заповіднику виявлено 57 видів судинних рослин, занесених до ЧКУ, в т.ч. 14
видів родини зозулинцевих Orchidaceae. Коротку характеристику видів Заповідника,занесених до ЧКУ, наведено нижче.
Астрагал піщаний (Astragalus arenarius L.) – спорадично зустрічається позріджених сосняках на піщаних дюнах та узліссях соснових лісів з незімкнутим
рослинним покривом.
Верба лапландська (Salix lapponum L.) – спорадично на осоково-сфагнових
мезотрофних болотах;Верба чорнична (Salix myrtilloides L.) у Заповіднику поодиноко трапляється, восновному, на відкритих мезотрофних, рідше – мезоевтрофних болотах. Види верб нинізникають з території Заповідника внаслідок зменшення обводнення боліт, відсутності
сінокосіння.
Гніздівка звичайна (Neottia nidus-avis (L.) Rich.) – зрідка у сосново-дубових лісахпо відслоненнях кристалічних порід Заповідника.
Гудієра повзуча (Goodyera repens (L.) R.Br.) є найбільш звичайним із видів
зозулинцевих у Заповіднику. Часто поширена у зеленомохових середньовікових соснових
лісокультурах.
Зелениця Цайлера (Diphasiastrum zeileri (Rouy) Holub) зростає приблизно в такихже умовах, як і з. триколоскова. Він також зрідка трапляється в сухих соснових лісах
Заповідника. Всього відомо кілька місцезростань цього виду.
Зелениця сплюснута (D. complanatum (L.) Holub) трапляється в Заповіднику дужерідко, ніж два інших види роду, в сосняках зеленомохових.
Зелениця триколоскова (D. tristachium (Pursh) Holub) зустрічається переважно упівнічно-західній частині Заповідника, на плескатих сухих піщаних підвищеннях усоснових лісах лишайниково-зеленомоховому.
Журавлина дрібноплода (Oxycoccus microcarpus Turcz. ex Rupr.) зростає вЗаповіднику на оліготрофних болотах високого ступеня розвитку, на мохових горбах,утворених Sphagnum rubellum, S. magellanicum, рідше S. fuscum.
Коручка чемерниковидна (Epipaclis helleborine (L.) Crantz) в Заповіднику
трапляється рідко внаслідок бідності ґрунтів.
Плаунець заплавний (Lycopodiella inundata (L.) Holub) – типовими екотопами длянього в Заповіднику є вологі незарослі піски та торф’янисті зниження.
Любка дволиста (Platanthera bifolia (L.) Rich.) в Заповіднику трапляється рідко. Це
пов’язано з бідністю ґрунтових умов і майже повною відсутністю листяних лісів.
Осока тонкокореневищна (Carex chordorrhiza Ehrh.) – на мезотрофних осоковосфагнових болотах.
Пальчатокорінник травневий (Dactylorhiza majalis (Rchb.) P.F.Hunt et Summerhayes)трапляється на заболочених луках, окраїнах боліт, у вологих лісах.
Пальчатокорінник Фукса (Dactylorhiza fuchii (Druce) Soó) розсіяно зустрічається уЗаповіднику на мезоевтрофних та мезотрофних болотах, болотистих луках, вологих
лісових галявинах, зрідка – у вологих березових лісах. Зникає внаслідок зміни екологічних
умов. Відомо декілька популяцій в охоронній зоні Заповідника.
Півники сибірські (Iris sibirica L.) – на заболочених луках, в чагарниках в долині р.
Вуж та її притоків. Відомі декілька популяцій виду, які скорочують свою чисельність.
Плаун колючий (Lycopodium annotinum L.) спорадично трапляється у вологих
соснових лісах молінієво-чорницевих, утворює фрагменти угруповань.
Пухирник середній (Utricularia intermedia Hayne) – мочажини мезотрофних боліт,канали, старики.
Пухирник малий (Utricularia minor L.) росте у мочажинах мезотрофних боліт.
Ситник бульбистий (Juncus bulbosus L.) утворює великі популяції в осушувальних
каналах, канавах, торф’янистих зниженнях, зрідка – в обводнених місцях, на просіках.

52
Сон розкритий (Pulsatilla patens (L.) Mill) зустрічається зрідка у соснових лісах
зеленомохових, на узліссях соснових лісів чорницевих та у дубово-соснових лісах
чорнично-різнотравних.
Шейхцерія болотна (Scheuchzeria palustris L.) у Заповіднику зрідка трапляється вмочажинах осоково-сфагнових мезотрофних та олігомезотрофних боліт. Популяції її –невеликі і нечисленні.
Шолудивник королівський (Pedicularis sceptrum-carolinum L.) знайдений у ХХ ст. в
окол. смт. Поліське.
Косарики черепитчасті (Gladiolus imbricatus L.) – на окраїнах мезо-евтрофних
боліт, спорадично;Осока Буксбаума (Carex buxbaumii Wahlenb.) – на мезо-евтрофних болотах, багато.
Пальчатокорінник плямистий (Dactylorhiza maculata (L.) Soó) – на евтрофних
заплавних болотах Заповідника.
Крім судинних рослин, із видів, занесених до ЧКУ, в Заповіднику виявлено 4 видимохів – сфагн м’який (Sphagnum molle Sull.), сфагн блискучий (Sphagnum subnitens Russow
et Warnst.) і Вульфа (S. wulfianum Girg.), псевдокалієргон трирядний (Pseudocalliergon
trifarium (F. Weber et D. Mohr) Loeske), 2 види водоростей – батрахоспермум драглистий
(Batrachospermum gelatinosum (L.) D.C.) та хроодактилон розгалужений (Chroodactylon
ramosum (Thwait.) Hansg.) і 1 вид гриба – клаваріадельф товкачиковий (Clavariadelphus
pistillaris (L.) Donk.).
У Заповіднику охороняються популяції близько 68 регіонально рідкісних видів
судинних рослин Київської області. З них малопоширеними видами флори Заповідника є:зіновать регензбурзька (Chamaecytisus ratisbonensis (Schaeff.) Rothm.), одноцвітка
одноквіткова (Moneses uniflora (L.) A.Grаy), грушанка зелено-квіткова (Pyrola chloranthaSw.), їжача голівка мала (Sparganium minimum Wallr), фегоптерис з’єднуючий (Phegopterisconnectilis (Michx) Watt.), ожина прямоколоса (Rubus orthostachys G.Braun), ожина
стиснута (R. plicatus Weihe et Nees) тощо.
Таким чином, раритетна компонента флори Заповідника є численною та досить
різноманітною. Тут охороняються рідкісні, переважно бореальні види – болотні, лучноболотні, хвойних лісів, відкритих пісків. Наявні також рідкісні види мохоподібних,лишайників, водоростей.
1.2.3.3. Типові та рідкісні рослинні угруповання Зеленої книги УкраїниДо «Зеленої книги України» занесено такі угруповання, виявлені у Заповіднику:угруповання звичайнососнових лісів звичайнояловцевих (Pineta (sylvestris)
juniperosa (communis));угруповання формацій болотношейхцерієво-сфагнової (Scheuchzerieto (palustris)Sphagneta), осоково-болотношейхцерієво-сфагнової (Cariceto-Scheuchzerieto (palustris)Sphagneta);угруповання формації альдрованди пухирчастої (Aldrovandeta vesiculosae);угруповання формації кушира напівзануреного (Ceratophylleta submersi);угруповання формації глечиків жовтих (Nuphareta luteae);угруповання формації латаття білого (Nymphaeeta albae);угруповання формації латаття сніжно-білого (Nymphaeeta candidae);угруповання формації плавуна щитолистого (Nymphoideta peltatae);угруповання формації рдесника туполистого (Potamogetoneta obtusifolii);угруповання формації рдесника довгого (Potamogetoneta praelongi);угруповання формації рдесника червонуватого (Potamоgetoneta rutilis);угруповання формації сальвінії плаваючої (Salvinieta natantis);угруповання формації їжачої голівки маленької (Sparganieta minimi);угруповання формації водяного горіха плаваючого (Trapeta natantis).

53Соснові ліси ялівцеві (Pineta (sylvestris) juniperosa (communis) у Заповіднику
трапляються дуже рідко, їх площа становить від 0,1 до 0,5 га. Ялівець звичайний в нихутворює негустий (0,2-0,4) підлісок, форма кущів варіює від колоновидної до майже
сланкої.
Шейхцерієво-сфагнові ценози виявлені в обводнених місцях у заплаві р. Іллі, вонизаймають невеликі площі, менше 0,01 га.
Водні угруповання мають більш широке поширення у водоймах Заповідника.
Площі зайняті під лататтєвими, глечиковими, водяно-горіховими, сальвінієвими
угрупованнями в Прип’яті та рідше в Вужі, Іллі, Брагінці, Вересні іноді мають площу у
0,1-2 га. Рдесникові угруповання поширені переважно у Прип’яті і мають площу від 0,1 до
0,5 га. Інші рідкісні угруповання (альдровадові, їжачоголівкові) трапляються
фрагментарно та займають малі площі – від 1-2 м2 до 10-100 м2.
1.2.4. Фауна (видове різноманіття, рідкісні та зникаючі види тварин, вплив окремих
представників фауни на рослинність)1.2.4.1. Видове різноманіття комах, рідкісні та зникаючі видиЗагальний опис ентомофауни та історія її дослідження. Дослідження
безхребетних тварин, зокрема і комах, фауни Заповідника стосувалися, в основному, тихявищ, які відбувалися в угрупованнях різних екосистем внаслідок змін, викликаних
припиненням господарської діяльності та/або впливу радіоактивного забруднення. Перші
ентомологічні дослідження у 30-кілометровій зоні відчуження розпочалися після аварії наЧАЕС – влітку 1986 року. У Чорнобилі було створено штаб Національної академії наукУкраїни, якому підпорядковувались виїзні наукові групи, скомплектовані з вчених
академічних інститутів. Дослідження тваринного світу проводили науковці Інституту
зоології ім. І. І. Шмальгаузена НАН України. Комах вивчали Л. І. Францевич,В. М. Стовбчатий, В. Г. Долін, В. В. Журавльов, І. Г. Плющ, О. В. Пучков, В. М. Титар,В. Б. Шуваліков та ін.
Незважаючи на значні труднощі з організації наукових робіт у зоні, особливо після
1987 року, колективу Інституту зоології вдалося одержати вагомі наукові результати.
На популяційному рівні було проведено радіоекологічні дослідження фонових групі видів тваринного населення (дикі копитні, мишовидні гризуни, птахи, комахи) ураженої
території. Складність цих досліджень полягала у тому, що в досліджуваних біоценозах
визначальними одночасно були два фактори – радіаційний (первинний) і вторинний
екологічний (як наслідок першого), пов’язаний з припиненням господарської діяльностіна уражених територіях Українського Полісся. Внаслідок дії саме цього фактору в зонібезумовного відселення людей в цілому склалися сприятливі, на перший погляд, умовидля життєдіяльності основних фауністичних комплексів.
Процеси формування ентомологічних комплексів на цій територій в 1986-1990 рр.
характеризувалися такими тенденціями:скороченням чисельності та видового складу рослиноїдних комах, особливо
спеціалізованих шкідників сільськогосподарських культур;збільшенням чисельності багатоїдних комах, що живуть у ґрунті;домінуванням у структурі твердокрилих комах (мертвоїдів);різким зниженням великорозмірних турунів (рід Carabus) у найбільш забруднених
лісових біотопах.
Слід зауважити, що на тих лісових ділянках, де потужність експозиційних дозмогла досягти 4000 Р/год (на ґрунті до 100 Р/год) комахи, ймовірно, також загинули – впершу чергу ті з них, які знаходилися на поверхні крон дерев, хоча в цілому вони є досить
стійкими до радіоактивного випромінювання.

54
При дослідженні впливу хронічного випромінювання на гемолімфу комах буловстановлено, що воно викликає значні зміни як в структурі гемоцитів, так і в їхньому
відсотковому співвідношенні. Так, кількість загиблих і патологічних клітин в ній досягала
45-75% (у контролі 10-17%) – за рахунок зниження кількості молодих родоначальних
клітин. Морфологічні зміни клітин крові відбувалися в результаті розриву оболонки
клітин, лізисом і гіпервакуолізацією цитоплазми, розпадом ядер, а також появою
гігантських сферичних без’ядерних утворень. Все це є переконливим показником
ослаблення популяцій комах в умовах постійного радіоактивного навантаження.
Цікаво, що на відміну від батьківського, у дочірнього покоління, вихованого на«чистому кормі» поза межами Зони відчуження, патологічних змін у гемолімфі невиявлено.
При дослідженні комах у лабораторії було встановлено, що радіоактивне
забруднення довкілля має негативний вплив лише на їхній ембріональний розвиток,оскільки відродження личинок з яєць було практично вдвоє нижчим – порівняно зконтролем. І все це відбувалося на фоні більш високої плодючості комах (порівняно зконтролем) із 30-кілометрової зони Чорнобильської АЕС. Цей феномен можна розглядатияк відповідну реакцію популяції на радіоактивне випромінювання. В лабораторних
дослідах було встановлено також і негативний вплив цього фактору на холодостійкість
кома.
Виявлено також, що збільшення фенотипічного різноманіття комах, якеспостерігалося після аварії на ЧАЕС, – це результат дестабілізації раніше стійких систем.
Тим самим доведено, що тенденції збільшення мінливості є первинною реакцією
популяції на радіоактивне забруднення біоценозів (В. М. Титар).
Генетичні дослідження комах проводили на популяціях малярійного комара –Anopheles messeae. При цьому різких змін в їхній каріотипічній структурі не виявлено
(В.Б. Шуваліков).
Уже в перші місяці після аварії Л. І. Францевич зі своїми колегами, на основі
зібраних ними фактичних матеріалів, представили в Республіканську контору
бджільництва звіт про стан забруднення продуктів бджільництва в Київській,Чернігівській і Житомирській областях з картою пробовідбору і рекомендаціями захисту
продукції.
На жаль, у 1996-2000 рр. практично всі дослідження Інституту зоології ім.
І. І. Шмальгаузена НАН України в 30-кілометровій зоні були згорнуті за браком
відповідного фінансування, тим самим, було припинено професійний моніторинг
тваринного світу в умовах хронічного радіоактивного випромінювання.
За часів незалежності України найбільшу кількість робіт із дослідження комах насучасній території Заповідника було виконано спеціалістами ДСП «Екоцентр» у співпраціз Національним університетом біоресурсів і природокористування України (м. Київ),Інститутом захисту рослин НААН України, Всеросійським НДІ захисту рослин іВсеросійським НДІ сільськогосподарської радіології і агроекології. Ці дослідження
охоплювали майже увесь період після аварії на ЧАЕС і концентрувались на процесах
формування угруповань членистоногих у колишніх агроценозах після виведення їх ізексплуатації. Було показано, що зміни в структурі і відносній чисельності членистоногих
слідували за трансформацією рослинних угруповань. При цьому, в більшості випадків,радіаційне забруднення не спричинило ніякого особливого впливу. Крім того, розвиток
рослинних угруповань на шляху формування природних комплексів, навпаки, спричинив
збільшення різноманітності членистоногих. Так, у період із 1995 по 2009 рр. видова
різноманітність комах-фітофагів зросла у 5 разів. У цілому, коливання якісних і кількісних
характеристик, які спостерігалися в угрупованнях членистоногих в останні 15–20 років,визначаються переважно факторами абіотичної природи (погода, клімат, сезонні зміни), атакож внутрішньо- та міжвидовими взаємовідносинами. На жаль, у цих дослідженнях
найбільша увагу приділялася таксономічним групам вищого порядку і в меншій мірі

55окремим видам. Тому дані про наявність, поширення і стан рідкісних видів комах майже
відсутні.
Влив радіаційного забруднення на фауну членистоногих вивчали також деякі
закордонні групи вчених. Наприклад, представники французького Національного центру
наукових досліджень (Universite´Paris-Sud) – Андерс Моллер та університету Південної
Кароліни (США) – Тімоті Мусо, які отримали суперечливі результати, які вказують на те,що видова різноманітність джмелів, метеликів, коників, бабок і павуків знижується припідвищенні радіаційного забруднення ділянок. Існують області, де мешкають понад 100особин комах на квадратний метр, але є області, де їх менше одного на квадратний метр.
Учені виявили, що в істот, які живуть неподалік реактора, частіше зустрічаються різні
деформації, зокрема, зміна кольору, укорочені кінцівки. Зазвичай, такі істоти швидко
стають здобиччю хижаків, оскільки не можуть швидко сховатися, бо їх крила мають
меншу довжину. В цьому випадку вчені спостерігали надмірну кількість істот ізпотворністю. Науковці із здивуванням відзначали, що до них не проводилося
стандартизованого дослідження впливу радіації на екосистему. Результати, які булиотримані цими вченими, у значній мірі суперечать всім попереднім дослідженням натериторії Заповідника. У зв’язку з цим у 2015–2017 рр., у рамках проекту TREE,представники університету Стерлінга (Великобританія) за сприяння Чорнобильського
центру з проблем ядерної безпеки, радіоактивних відходів і радіоекології (Україна), ДСП«Екоцентр» (Україна) та Інституту гідробіології НАН України розпочали роботи ізвивчення впливу радіації на плодових мух (дрозофіл та джмелів), в рамках яких особлива
увага приділялася оцінці дозових радіаційних навантажень, а також розглядалися питання
впливу радіації на багатство, різноманітність, відтворення і генетичні ефекти. Британські
вчені імітували рівні опромінення ЧАЕС в лабораторії, щоб вивчити вплив, який радіаціямає на джмелів, що населяють зону відчуження. Вони з’ясували, що радіація негативно
впливає на використання джмелями енергії, збільшуючи показники їх метаболізму і, отже,споживання їжі. Так, наприклад, Джессіка Барроуз, яка брала участь в дослідженні,зазначає, що збільшення споживання нектару для окремої комахи може мати важливі
екологічні наслідки, оскільки їй, можливо, доведеться витрачати більше часу навидобуток нектару для своїх індивідуальних потреб. У результаті ситуація зі збільшенням
колонії джмелів може бути погіршена, якщо для розплоду, що розвивається, будедоступно менше ресурсів. А це, в свою чергу, призведе до скорочення їх чисельності векосистемі. Скорочення чисельності комах може призвести до погіршення «екосистемних
послуг» запилювачів. Барроуз описує сучасну зону відчуження як «живу лабораторію», вякій можна вивчати вплив радіації як стресора навколишнього середовища. Джессіка
Барроуз також зазначає, що хоча й відомо про те, як радіація впливає на деякі види вЧорнобилі, проблематично з’ясувати те, як мультивидові екосистеми реагують на цей типхронічного радіаційного стресу, і чи відбулися еволюційні реакції у видів, які таммешкають. Використання лабораторної установки дозволило вченим провести безпечні
досліди, однак умови зони відчуження ЧАЕС не могли бути відтворені ідеально. Уконтрольованому середовищі джмелі забезпечувалися всім, що їм було необхідно длявиживання, включаючи нектар, якого було у достатку. У природі вони повинні були блітати на великі відстані, щоб здобути пилок і нектар з квітів. Вчені підозрюють, що вплив
радіації може бути сильнішим в самій зоні відчуження ЧАЕС.
В останні 15 років фауну безхребетних гідробіонтів Заповідника вивчають
переважно представники Інституту гідробіології НАН України. Так само, як і в більшості
інших досліджень на території Заповідника, основний акцент робиться на вивченні
накопичення радіонуклідів і оцінці ефектів радіаційного впливу. Біорізноманітність і їїзміна оцінюється лише для вищих таксономічних груп. Уявлення про видовий склад
можна отримати лише на прикладі найбільш масових видів. Вищезазначені роботи
стосуються безхребетних водойми-охолоджувача ЧАЕС і деяких озер заплави річки
Прип’яті, інші річки та озера Заповідника залишаються недослідженими. Відмічається, що56якісні і кількісні характеристики біорізноманітності залежать, у першу чергу, від сезонних
змін. Дослідники звертають увагу, що виведення водойми-охолоджувача ЧАЕС ізексплуатації (спуск води до природного рівня) призведе до кардинальних змінгідрохімічних умов і, як наслідок, до серйозних змін у видовому і кількісному складі
безхребетних тварин. У цілому, це викличе збіднення біоценозів на даній території.
Дослідження гідробіонтів, які проводять представники західних університетів, наприклад,Дж. Т. Сміт (Jim T. Smith), А. Леребоурз (Adelaide Lerebours) із Університету Портсмунда
(Великобританія), стосуються виключно еко-токсикологічних питань і не дають уявленняпро біорізноманітність водойми Заповідника.
Видовий склад ногохвісток зони відчуження ЧАЕС досліджувала О. В. Безкровна,яка виявила тут 16 видів цих мікроартропод.
В екологічному відношенні, на території Заповідника переважають лісові і лучні
мезофіли, а також гігрофіли і гідрофіли. Ксерофільні види нечисленні, приурочені досухих піщаних біотопів і їх поширення в умовах Полісся має інтразональний характер.
Не дивлячись на значну кількість досліджень на території Заповідника, об’єктами
яких були комахи, таксономічний склад їх в Заповіднику залишається вивченим зовсім
недостатньо. Це не дозволяє в повній мірі зробити висновки про роль цієї найбільш
різноманітної і численної групи тварин в екосистемах Заповідника, які піддаються
значному впливу радіактивного забруднення. У зв’язку з цим, одним із пріоритетних
напрямків майбутніх зоологічних досліджень на території Заповідника обов’язково
потрібно зробити вивчення таксономічної різноманітності комах та встановлення їхніх
зв’язків та їхньої ролі в заповідних екосистемах.
Рідкісні види комах. На території Заповідника виявлено 49 видів комах, якіпотребують охорони, в тому числі – 33 види, які занесені до ЧКУ (наказ Міндовкілля від
19.01.2021 № 29), 18 видів – Додатку II Бернської конвенції (види, що підлягають
особливій охороні), 22 видів – Європейського Червоного списку (табл. 1.6).
Таблиця 1.6.
Рідкісні та зникаючі види комах в межах Заповідника
Група, видЛатинська назва

Українська
назва

1

2

Sympecma
paedisca Brauer,
1882
Calopteryx virgo(Linnaeus, 1758)
AeshnaviridisEversmann, 1836
Anax imperator
Leach, 1815
Cordulegasterboltoni(Donovan, 1807)
Gomphusflavipes(Charpentier,1825)

Симпекма
Брауера
Красуня-діваКоромисло
зелене
Дозорецьімператор
Кордулегастер
кільчастий
Дідокжовтоногий

Червона
книгаУкраїни,категорія

Територ
іальний
червоний список

3
4
Ряд Бабки – OdonataБернсь
каконвен
ція,додато
к
5Боннсь
каконвен
ція,додато
к
6

СІТЕ
С,
додат
ок

7

Європ.
Червон
ийсписок,категор
ія
8

2

*

2

I

2

I

Вразливий

Вразливий
Вразливий

57
Sympetrum
pedemontanum(Allioni, 1776)
Leucorrhinia
pectoralis(Charpentier,
1825)
Leucorrhinia
caudalis
Charpentier,
1840
Emus
hirtus(Linnaeus, 1758)
Lucanus cervus(Linnaeus, 1758)
Cerambyx cerdo(Linnaeus, 1758)
Purpuricenus
kaehleri(Linnaeus, 1758)
Dorcadion
equestre(Laxmann, 1770)

Aromiamoschata(Linnaeus, 1758)
Myrmeleon
formicarius(Linnaeus, 1767)
Carterocephalus
palaemon (Pallas,
1771)
Zerynthia
polyxena (Denis& Schiffermüller,
1775)
Parnassius
mnemosyne(Linnaeus, 1758)
Parnassius
apollo (Linnaeus,
1758)
Colias palaeno(Linnaeus, 1761)
Phengaris arion(Linnaeus, 1758)

Бабка
перев’язана

Вразливий

Білоноска
болотна

2*Білоноска
товтстохвоста

2IРяд Твердокрилі, або Жуки – ColeopteraСтафілін
Рідкісний
волохатий
Жук-олень,Рідкісний
рогачзвичайний
Вусач великий Вразливий
2дубовий
західний
ВусачВразливий
червонокрил
Келлера
ВусачВразливий
землянийхрестоно
Сець (Коренеїд
хрестоносець)ВусачВразливий
мускуснийРяд Сітчастокрилі – NeuropteraМурашинийлев звичайний

EKРяд Лускокрилі, або Метелики – LepidopteraПалемон

VПоліксена

Вразливий

2*Мнемозина

Вразливий

2*Аполлон

Зникаючи
й

2RЖовтюх
торф’яний
Синявець
АріонЗникаючи
й
2

V

58
Phengaris teleius(Bergstrasser,
1779)
Phengaris
nausithous(Bergstrasser,
1779)
Lycaena dispar(Haworth, 1802)
Polyommatuseros(Ochsenheimer,
1808)
Apaturairis(Linnaeus, 1758)
Limenitis populi(Linnaeus, 1758)
Euphydryas
aurinia(Rottemburg,
1775)
Euphydryas
maturna(Linnaeus, 1758)
Hipparchia
statilinus(Hufnagel, 1766)
Coenonympha
hero (Linnaeus,
1761)
Coenonymphaoedipus(Fabricius, 1787)
Acherontia
atropos(Linnaeus, 1758)
Proserpinus
proserpina(Pallas, 1772)
Saturnia pyri
(Denis &Schiffermüller,
1775)
Staurophoracelsia (Linnaeus,
1758)
Pericallia
matronula(Linnaeus, 1758)
Callimorpha
dominula(Linnaeus, 1758)

Синявець
Телеїус

2

E

Cинявець
чорнуватий,
аркас

2

E

Дукачик
непарний
Синявець Ерос2

EЗникаючи
йРайдужниця
велика
Стрічкарка
тополева
Рябець Авринія

Вразливий

Вразливий

2Рябець
Матурна

Вразливий

2

EСатир залізний

Рідкісний

Прочанок ГероВразливий

2*Прочанок ЕдипЗникаючи
й

2EБражник
мертва голова

-Бражник
Прозерпіна

Рідкісний

2

VСатурнія
велика

Вразливий

Совкарозкішна

Рідкісний

Ведмедиця
велика

Вразливий

Ведмедицягосподиня

Вразливий

ВразливийРяд Перетинчастокрилі – HymenopteraE

59
Larra anathema(Rossi, 1790)
Xylocopa valga
Gerstaecker,
1872
Xylocopa
violaceae(Linnaeus, 1758)
Xylocopa
iris(Christ, 1791)

Bombusmuscorum(Linnaeus, 1758)
Bombusruderatus(Fabricius, 1775)
Bombus confusus
Schenck, 1859
Formicarufa(Linnaeus, 1758)

Лярра
анафемська
Ксилокопа
звичайна
(Бджола-тесляр
звичайна)Ксилокопа
фіолетова
(Бджола-тесляр
фіолетова)Ксилокопа
райдужна
(Бджола-тесляр
райдужна)Джміль
моховий

Неоціне
нийРідкісний

Джміль
червону
ватийДжміль
незвичайний
Мурашка рудалісова

Рідкісний

Рідкісний

Зникаю
чийРідкісний

VV

1.2.4.2. Видове різноманіття риб, рідкісні та зникаючі видиВодні об’єкти Заповідника дуже різноманітні. Це – розгалужена мережа річок,струмків, озера, болота, меліоративні канали, ставки та північно-західний відріг
Київського водосховища.
Загальна площа поверхневих вод – понад 20 тис. га – це десята частина території
Заповідника. Довжина річкової мережі – 314 км. Довжина меліоративних каналів більше
160 км.
Тут протікає вісім річок: Прип’ять, Уж, Сахан, Ілля, Брагінка, Несвіч, Вересня,Грезля. Більшість малих річок – притоки Прип’яті або Ужа. Річка Брагинка впадає уКиївське водосховище. Усі вони підживлюються багатьма струмками.
Водна система зони відчуження протягом багатьох десятиліть зазнавала великих
змін. Ці зміни відбувалися вже з кінця 19-го ст., коли розпочався процес меліорації
заболочених територій. До аварії 1986 року майже половина території була покрита
мережею дренажних каналів. На землях сільськогосподарського призначення створили
понад десяток розгалужених меліоративних систем. У багатьох місцях розробляли торф. Зчасом обслуговування таких штучних водних систем через їхню невисоку ефективність
було припинено. Канали на 80% позаростали та замулилися.
Іхтіофауна водойм Заповідника належить до трьох фауністичних комплексів –прісноводного понто-каспійського, бореального та третинного. Всі види, що проживаютьу водоймах басейну Дніпра і північній частині Київського водосховища, тут присутні.
Переліки видів, які складалися наприкінці 90-х років за результатами
радіоекологічних досліджень, наводять 43 або 48 видів риб. Втім, ці дослідження мали рядметодичних недоліків. Так застосовувалися сіті з великим вічком, в які потрапляла лишевелика риба. Риба малих розмірних класів не фіксувалася. Переважна більшість
досліджень проводилась в водоймі-охолоджувачі ЧАЕС та р. Прип’ять з акцентом напромислових видах. З 2003 року системних іхтіологічних досліджень не проводилось.

60Ведуться лише спостереження в рамках радіаційно-екологічного моніторингу водних
екосистем.
Найбідніша у видовому відношенні є іхтіофауна меліоративних каналів (райони
Городища, Оташева, Усова), що складалася майже виключно з срібного карася.
Траплялися окремі екземпляри окуня і щуки. Більш багатий набір видів відмічається длязаплавних водойм р. Прип’ять - сом європейский (Silurus glanis L.), щука звичайна (Esoxlucius L.), голавль звичайний (Leuciscus cephalus L.), жерех (Aspius aspius L.), cудакзвичайний (Stizostedion lucioperca L.), окунь звичайний (Perca fluviatilis L.), чехонь
(Pelecus cultratus L.), краснопірка (Scardinius erythrophthalmus L.); зоопланктонофаги –синець (Abramis ballerus L.); бентофаги – карась сріблястий (Carassius auratus gibelio
Bloch), карась звичайний (Carassius carassius L.), плоскирка (Blicca bjoerkna L.), линь(Tinca tinca L.), вюн звичайний (Misgurnus fossilis L.), плітка (Rutilus rutilus L.) та лящ(Abramis brama L.).
В межах Заповідника відмічається 13 видів, які мають природоохоронний статус, зяких 9 видів віднесено до Додатку III Бернської конвенції (види, що підлягають охороні,їх регулюванню) (табл. 1.7). Найбільш важливе значення територія Заповідника має длязбереження міноги української та чехоні звичайної.
Таблиця 1.7.
Рідкісні та зникаючі види риб в межах Заповідника
Група, видЛатинська
назва1
Eudontomyzon
mariaeAlburnoides
bipunctatus
Aspius aspiusУкраїнська
назва
2Мінога
українська
Бистрянка
звичайна
Білизна
звичайна
ChodrostomaПідуст
nasusзвичайний
BallerusСинець
ballerusзвичайний
CarassiusКарась
carassiusзвичайний
Cobitis taenia Щипавка
звичайна
LeuciscusЯлець
leuciscusзвичайний
Lota lotaМиньрічковий
Gymnocephalus Йорж носар
acerinus
SyngnathusМорська
abasterголкапухлощока
Misgurnus
В'юн
fossilisзвичайний
PelecusЧехоня
cultratusзвичайна

Червона
книгаУкраїни,категорія
3ЗКТериторі- Бернська
альний
конвечервоний
нція,список
додаток
4
5
3

Боннська
конвенція,додаток
6-СІТЕС,
Європ.
Дода- Червоний
токсписок,категорія
7
8
V

-

-

3

-

-

-

-

-

3

-

-

-

ВР

-

3

-

-

-

-

-

3

-

-

-

ВР

-

-

-

-

-

-

-

3

-

-

-

ВР

-

-

-

-

-

ВР

-

-

-

-

-

ЗК

-

-

-

-

-

-

-

3

-

-

-

-

-

3

-

-

-

-

-

3

-

-

-

61
1.2.4.3. Видове різноманіття земноводних та плазунів, рідкісні та зникаючі видиБатрахогерпетофауна Заповідника нараховує 18 видів. Вона включає 11 видів
земноводних (Amphibia), які належать до 2-х рядів, 6-ти родин, 8-ми родів та 7 видів
плазунів (Reptilia), що відносяться до 2-х рядів, 5-ти родин, 7-ми родів. Всі зазначені видимають різний природоохоронний статус, з яких 10 видів віднесено до Додатку II Бернської
конвенції (види, що підлягають особливій охороні) та 8 видів віднесено до Додатку IIIБернської конвенції (види, що підлягають охороні, їх регулюванню) (табл. 1.8).
Таблиця 1.8.
Рідкісні та зникаючі види земноводних та плазунів в межах Заповідника
Група, видЛатинська
Українська назва
назваLissotriton vulgaris(L., 1758)
Triturus cristatus(Laurenti,1768)
Bombina bombina (L.,1761)
Pelobates fuscus(Laurenti, 1768)
Hyla orientalis
Bedriaga, 1890
Bufo bufo (Linnaeus,
1758)
Bufo viridis Laurenti,
1768
Rana temporaria L.
1758
Rana arvalis Nilsson,
1842
Pelophylax ridibundus(Pallas, 1771)
Pelophylax lessonae(Camerano, 1882)
Emys orbicularis (L.,
1758)
Anguis fragilis
Linnaeus, 1758
Lacerta agillis
Linnaeus, 1758
Zootoca vivipara (vonJacquin, 1787
Coronella austriaca
Laurenti, 1768
Natrix natrix (L. 1758)
Vipera berus (L., 1758)

Червона
книгаУкраїни,категорія

Бернська
конвенція,додаток

Боннська
конвен
ція,додаток

СІТЕС,
додаток

Європ.
Червоний
список,категорія

-

3

-

-

-

ВР

2

-

-

-

-

2

-

-

-

-

2

-

-

-

Східна райка

-

2

-

-

-

Сіра, абозвичайна ропуха

-

3

-

-

-

Зелена ропуха

-

2

-

-

-

Трав’яна жаба

-

3

-

-

-

Гостроморда
жаба

-

2

-

-

-

Озерна жаба

-

3

-

-

-

Ставкова жаба

-

3

-

-

-

-

2

-

3

NT

-

3

-

-

-

-

2

-

-

-

-

2

-

-

2

ВР

2

-

-

-

-

3
3

-

-

-

Звичайний
тритон
Тритон
гребінчастий
Червоночерева
джерелянка
Звичайна
землянка

Черепаха
болотяна
Веретільниця
ламкаЯщірка прудка
Ящірка
живородна
Мідянка
звичайнаВуж звичайний
Гадюка звичайна

1.2.4.4. Видове різноманіття птахів, рідкісні та зникаючі видиНайбільш детально охарактеризував орнітофаунну Поліського регіону (крімакваторії Київського водосховища) В.П. Жежерін, котрий проводив дослідження з 1959 до
1969 рр. За його даними, орнітофауна даного регіону відноситься до європейського типу,ендеміків не має. В регіоні проходить межа розповсюдження 41 західних та південних, 25

62північних та 4 східних для Полісся видів. Інші види є транспалеарктами або мають досить
великі ареали. На цій території мешкала найбільша в Україні кількість борової,водоплавної та лугової дичини.
Елементи орнітофауни мають прив`язку до окремих ландшафтних комплексів, якавиявляється в закономірних залежностях окремих ландшафтних елементів:гіпсометричний рівень місцевості – характер ґрунту – тип лісу – характер орнітофауни.
Завдяки цьому виділяють види птахів-індикаторів широколистяних та соснових лісів. Доперших відносяться соловей східний (Luscinia luscinia), мухоловка-білошийка (Ficedula
albicollis) та мала (Ficedula parva), славка садова (Sylvia borin), чорноголова (S. atricapilla)та рябогруда (S. nisoria), берестянка (Hippolais icterina), синиця блакитна (Parus
coeruleus), костогриз (Coccothraustes coccothraustes), зеленяк (Chloris chloris) та ін. Додругих: дрізд-омелюх (Turdus viscivoris), вівчарик весняний (Phylloscopus trochilus),мухоловка строката (Ficedula hypoleuca), синиця чубата (Parus cristatus), жовна чорна
(Dryocopus martius), тетерук (Lirurus tetrix), глушець (Tetrao urogallus).
Мисливські птахи представлені глушцем, орябком (Tetrastes bonasia), куріпкою
сірою (Perdix perdix). В післявоєнний період спостерігалося стрімке збільшення
чисельності тетерука (Lirurus tetrix), що пов`язано зі зміною старих лісів сосновоберезовим молодняком. Чисельність куликів оцінюється як відносно велика. Лиска (Fulicaatra) описується як нехарактерний для цього регіону вид. Журавель сірий (Grus grus)відмічався як звичайний вид до початку меліоративних робіт. В Поліссі гніздувалися такірідкісні види: баклан великий (Phalacrocorax carbo), сапсан (Falco peregrinus), шуліка
чорний (Milvus migrans), орлан-білохвіст (Haliaeetus albicilla), скопа (Pandion haliaetus),змієїд (Circaetus gallicus), пугач (Bubo bubo), брижач (Philomachus pugnax), коловодник
болотяний (Tringa glareola), кроншнеп великий (Numenius arquata), лежень (Burhinus
oedicnemus), бджолоїдка звичайна (Merops apiaster) та ін. Також фіксувалося
катастрофічне зменшення чисельності всіх видів денних хижих птахів внаслідок їхсистематичного відстрілу та зведення старих лісів.
Київське водосховище було створено в 1965 році. Його формування закономірно
викликало зміну стану орнітофауни водно-болотного комплексу. В процесі становлення
острівної мілководної зони водосховища різко знизилась чисельність мородунки (Xenos
cinereus), коловодника звичайного (Tringa totanus), чайки (Vanellus vanellus), грицики
(Limosa sp.) (внаслідок захаращення островів з пасовищно-лучним типом рослинності),крячка малого (Sterna albifrons), кулика-сороки (Haemotopus ostralegus) (в зв`язку ззаростанням сухих піщаних ділянок). Збільшилась чисельність мартина звичайного (Larus
redibundus) та мартина сивого, з`явився мартин жовтоогий (Larus cachinnans).
Дослідження північної частини Київського водосховища в період його стабілізації
(1982) виявило 14 колоній птахів (9 полівидових та 5 мартина звичайного), видовий склад
котрих включав в себе 13 видів: мартин звичайний, мартин малий (Larus minutus), мартин
сивий, крячок річковий, крячок чорний (Chlidonias nigra), крячок білокрилий, куликсорока, пісочник малий (Charadrius dubius), мородунка, чайка, коловодник звичайний,грицик великий (Limosa limosa). В 1984 р. зареєстровано 9 змішаних колоній мартинових
птахів. На наступний рік 4 із них припинили своє існування через несприятливі кліматичні
умови внаслідок підтоплення. В цілому в доаварійний період Київське водосховище
характеризувалося більшим видовим складом та чисельністю птахів, ніж інші водноболотні комплекси. Так, до 1986 року щільність гніздових популяцій птахів на каналах
меліоративної системи та малих річках оцінювалась як низька та складалась з крижня
(Anas platyrhynchos), нерозня (A. strepera), чирянки великої (A. querquedula), луняочеретяного (Circus aeruginosus). В той же час орнітофауна Київського водосховища
налічувала такі види: крижень, нерозень, чирянка велика, попелюха (Aythya ferina), лиска,лунь очеретянний, чепурна велика (Egretta alba), чапля сіра (Ardea cinerea), світлокрилийта чорний крячки.

63
В Зоні відчуження птахи є найбільш чисельною групою хребетних тварин:ареалогічно очікувані тут 245 видів, що належать до 17 рядів. Серед них доведене
гніздування для 160 видів. В зимовий період доведено мешкання 45 видів.
В межах Заповідника відмічається 201 вид, який має природоохоронний статус, вт.ч. віденесений до Додатку II Бернської конвенції (види, що підлягають особливій
охороні) та Додатку III Бернської конвенції (види, що підлягають охороні, їхрегулюванню) (табл. 1.9).
Таблиця 1.9
Рідкісні та зникаючі види птахів в межах Заповідника
Група, видУкраїнська
назва1Гага́ра
чорноши́яЛатинська назва

2
Gavia arctica(Linnaeus, 1758)
PodicepsПірникоза
nigricollis (Brehm,чорношия
1831)Пірникоза
Podiceps cristatusвелика
(Linnaeus, 1758)
PhalacrocoraxВеликий
carbo (Linnaeus,бакла́н
1758)
Botaurus stellarisБуга́й
(Linnaeus, 1758)
IxobrychusБуга́йчик
minutus (Linnaeus,
1766)
Nycticorax
Квакnycticorax(Linnaeus, 1758)
Egretta albaЧепура велика
(Linnaeus, 1758)
Ardea cinereaЧапля сіра(Linnaeus, 1758)
Ardea purpureaЧапля руда(Linnaeus, 1766)
Ciconia ciconiaЛеле́ка бі́лий(Linnaeus, 1758)
Лелека
Ciconia nigraчорний
(Linnaeus, 1758)
Anser anserГу́ска сі́ра(Linnaeus, 1758)
Гу́ска
Anser albifronsбілоло́ба
(Scopoli, 1769)
Anser erythropusГу́ска мала́(Linnaeus, 1758)
Anser fabalisГуменник
(Latham, 1787)
Cygnus olorЛе́бідь-шипу́н
(Gmelin, 1789)
Cygnus cygnusЛе́бідь-клику́н
(Latham, 1758)
Anas
platyrhynchosКрижень
(Latham, 1758)
Anas creccaЧирянка мала(Latham, 1758)

Червона
книгаУкраїни,категорія
3

UICNБернська
конвенція,додаток

4

5Боннська
конвенція,додаток
622СІТЕС,
додаток

7Європ.
Червоний
список,категорія
8

2
3
3
2

2

2

2

2

3
2

РД

ВР

EN

2

2

2

2

1

1, 2

3

1, 2

2

1, 2

3

1, 2

3

1, 2

2

1, 2

3

1, 2

3

1, 2

2

VU

64
Нерозень
СвищШилохвіст
Широконіска
Попелюх
Чирянка
велика
Чернь чубата
Гоголь
Синьга
Крех малий
Крех великий
Скопа́
ОсоїдШулі́ка
чо́рний
Луньпольовий
Луньстеповий
Лунь лучний
Луньочеретяний
Яструб
великий
Яструб малий
Зимняк
Ка́нюк
звича́йнийЗмієї́дПідорлик
великий
Підорлик
малийМогильник
Беркут
Орланбілохвіст

Anas strepera(Latham, 1758)
Anas penelope(Latham, 1758)
Anas acuta(Latham, 1758)
Anas clypeata(Latham, 1758)
Aythya ferina(Latham, 1758)
Anas querquedula
Linnaeus, 1758
Aythya fuligula(Latham, 1758)
Bucephalaclangula (Latham,
1758)
Melanitta nigra(Linnaeus, 1758)
Mergellus albellus(Linnaeus, 1758)
Mergus merganser(Linnaeus, 1758)
Pandion haliaetus(Linnaeus, 1758)
Pernis apivorus(Linnaeus, 1758)
Milvus migrans(Boddaert, 1783)
Circus cyaneus(Linnaeus, 1766)
Circus macrourus(S. G. Gmelin,
1771)
Circus pygargus(Linnaeus, 1758)
Circusaeruginosus(Linnaeus, 1758)
Accipiter gentilis(Linnaeus, 1758)
Accipiter nisus(Linnaeus, 1758)
Buteo lagopus(Pontoppidan,
1763)
Buteo buteo(Linnaeus, 1758)
Circaetus gallicus(Gmelin, 1788)
Aquila clanga(Pallas, 1811)
Aquila pomarina(Brehm, 1831)
Aquila heliaca(Savigny, 1809)
Aquila chrysaёtos(Linnaeus, 1758)
Haliaeetus
albicilla(Linnaeus, 1758)

РД

3

1, 2

3

1, 2

3

1, 2

3

1, 2

3

1, 2

3

1, 2

3

1, 2

3

1, 2

3

1, 2

2

1, 2

3

1, 2

2

2

2

2

1, 2

2

ВР

2

1, 2

2

РД

2

1, 2

2

2

1, 2

2

2

1, 2

2

2

1, 2

2

2

1, 2

2

2

1, 2

2

2

1, 2

2

2

1, 2

2

2

1, 2

2

2

1, 2

2

2

1, 2

2

2

1, 2

1

ВР

2

1, 2

2

ВР

2

1, 2

1

РД

ЗК

ЗК

NT

ВР

РД
РД

VU

РД
РД

VU

VU

EN

EN

65

Коловодник
лісовий

Falco cherrug (J.
E. Gray, 1834)
Falco peregrinus(Tunstall, 1771)
Falco subbuteo(Linnaeus, 1758)
Falco columbarius(Linnaeus, 1758)
Falco vespertinus(Linnaeus, 1766)
Falco tinnunculus(Linnaeus, 1758)
Tetrao urogallus(Linnaeus, 1758)
Tetrao tetrix(Linnaeus, 1758)
Tetrastes bonasia(Linnaeus, 1758)
Perdix perdix(Linnaeus)
Coturnix coturnix(Linnaeus, 1758)
Grus grus(Linnaeus, 1758)
Rallus aquaticus
Linnaeus, 1758
Porzana porzana(Linnaeus, 1766)
Porzana parva(Scopoli, 1769)
Crex crex(Linnaeus, 1758)
Gallinulachloropus(Linnaeus, 1758)
Fulica atra
(Linnaeus, 1758)
Burhinusoedicnemus(Linnaeus, 1758)
Pluvialissquatarola(Linnaeus, 1758)
Charadrius
hiaticula
Linnaeus, 1758
Charadrius dubius(Scopoli, 1786)
Vanellus vanellus(Linnaeus, 1758)
Haematopus
ostralegus(Linnaeus, 1758)
Tringa ochropus(Linnaeus, 1758)

Коловодник
болотяний
Коловодник
звичайний

Балобан
Сапсан
Підсоколик
великий
Підсоколик
малийКібчик
Боривітер
звичайний
Глушець
Тетерук
Орябок
Куріпка сіраПерепілка
Журавель
сірийПастушок
Погонич
звичайний
Погонич
малийДеркач
Курочка
водяна
ЛискаЛежень
Сивкаморська
Пісочник
великий
Пісочник
малий
Чайка
Кулик-сорока

ВР

EN

РД

NT

2

2

2

2

2

1

2

2

2

2

2

2

2

2

2

2

2

2

ЗК

2

ЗК

3

ВР

3
3

РД

EN

VU

VU

3

2

2

1, 2

2

3

NT

2

2

2

2

2
3

НО

РД

ВР

3

2

2

2

3

2

2

2

2

2

3

2

3
2

1, 2

Tringa glareola(Linnaeus, 1758)

2

1, 2

Tringa totanus(Linnaeus, 1758)

3

1, 2

VU

VU

66
Actitis hypoleucos(Linnaeus, 1758)
Xenus cinereusМородунка
(Güldenstädt,
1775)
PhilomachusБрижач
pugnax (Linnaeus,
1758)Побережник
Calidris minutaмалий(Leisler, 1812)Побережник
Calidris alpinaчорногрудий
(Linnaeus, 1758)
GallinagoБаранець
gallinagoзвичайний
(Linnaeus, 1758)
Scolopax rusticolaСлуква
(Linnaeus, 1758)
Кульон
Numenius arquataвеликий
(Linnaeus, 1758)
Грицик
Limosa limosaвеликий
(Linnaeus, 1758)
Larus minutusМартин малий
(Pallas, 1776)Мартин
Larus ridibundusзвичайний
(Linnaeus, 1766)
Larus canusМартин сивий
(Linnaeus, 1758)
Крячок
Chlidonias nigerчорний
(Linnaeus, 1758)
ChlidoniasКрячок
leucopterusбілокрилий
(Temminck, 1815)
ChlidoniasКрячок
hybrida (Pallas,білощокий
1811)Крячок
Sterna hirundoрічковий
(Linnaeus, 1758)
Sterna albifronsКрячок малий
(Pallas, 1764)
Columba oenasГолуб-синяк
(Linnaeus, 1758)
Columba liviaГолуб сизий
(Gmelin, 1789)
StreptopeliaГорлиця
decaoctoсадова
(Frivaldszky,1838)Горлиця
Streptopelia turturзвичайна
(Linnaeus, 1758)
Cuculus canorusЗозуля
(Linnaeus, 1758)
Bubo buboПугач(Linnaeus, 1758)
Asio otusСова вухата
(Linnaeus, 1758)
Asio flammeusСова болотяна (Pontoppidan,
1763)
Сич
Aegolius funereusволохатий
(Linnaeus, 1758)
Сич хатній
Athene noctuaНабережник

2

1, 2

2

1, 2

3

1, 2

3

1, 2

2

1, 2

3

1, 2

3

1, 2

ЗК

NT

3

1, 2

ВР

NT

3

1, 2

VU

2
3
3
2

2

2

2

2
2

2

РД

2

2

ВР

3
3

3

3
3
РД

РД

2

2

2

2

2

2

2

2

2

2

67
(Scopoli, 1769)
Glaucidium
passerinum(Linnaeus, 1758)
Strix alucoСова сіра
(Linnaeus, 1758)
Strix nebulosaСова бородата (Johann Reinhold
Forster, 1772)
CaprimulgusДрімлюга
europaeus(Linnaeus, 1758)
Серпокрилець Apus apusчорний
(Linnaeus, 1758)
Coracias garrulusСиворакша
(Linnaeus, 1758)
Alcedo atthisРибалочка
(Linnaeus, 1758)
Merops (Linnaeus,Бджолоїдка
1758)
Upupa epops
Одуд(Linnaeus, 1758)
Jynx torquillaКрутиголовка
(Linnaeus, 1758)
Picus canusЖовна сива(Gmelin, 1788)
Dryocopus martiusЖовна чорна
(Linnaeus, 1758)
DendrocoposДятелmajor (Linnaeus,звичайний
1758)
Dendrocopos
syriacus
Дятел(Hemprich &сирійський
Ehrenberg, 1833)
DendrocoposДятел
medius (Linnaeus,середній
1758)
DendrocoposДятелleucotosбілоспинний
(Bechstein, 1802)
Dryobates minorДятел малий
(Linnaeus, 1758)
Ластівка
Riparia ripariaберегова
(Linnaeus, 1758)
Ластівка
Hirundo rusticaсільська
(Linnaeus, 1758)
Ластівка
Delichon urbicumміська
(Linnaeus, 1758)
Galerida cristataПосмітюха
(Linnaeus, 1758)
Жайворонок
Lullula arboreaлісовий
(Linnaeus, 1758)
Жайворонок
Alauda arvensisпольовий
(Linnaeus, 1758)
Щеврик
Anthus campestrisпольовий
(Linnaeus, 1758)
Щеврик
Anthus trivialisлісовий
(Linnaeus, 1758)
Щеврик
Anthus pratensisлучний
(Linnaeus, 1758)
Сичикгоробець

ВР

РД

2

2

2

2

2

2

2
3
ЗК

NT

2

2

VU

2
2

2

2
2
2
2
2

2

2
РД

2
2
2
2
2
3

3

3

3

3

3

2
2
2

68

Сорокопуд
терновий
Сорокопуд
чорнолобий

Motacilla flava(Linnaeus, 1758)
Motacilla citreola
Pallas, 1776
Motacilla alba
(Linnaeus, 1758)
Lanius collurio(Linnaeus, 1758)
Lanius minor(Gmelin, 1788)Сорокопуд
сірийLanius excubitor(Linnaeus, 1758)

Плиска жовта
Плиска
жовтоголова
Плиска білаOriolus oriolus(Linnaeus, 1758)
NucifragacaryocatactesГоріхівка
(Linnaeus, 1758)
Corvus coraxКрук(Linnaeus, 1758)
BombycillaОмелюх
garrulus(Linnaeus, 1758)
TroglodytesВолове очкоtroglodytes(Linnaeus, 1758)
PrunellaТинівка лісова modularis(Linnaeus, 1758)
LocustellaКобилочка
luscinioides (Savi,солов’їна
1824)
LocustellaКобилочка
fluviatilis (Wolf,річкова
1810)
AcrocephalusОчеретянка
schoenobaenusлучна(Linnaeus, 1758)
AcrocephalusОчеретянка
palustrisчагарникова
(Linnaeus, 1758)
AcrocephalusОчеретянка
scirpaceusставкова
(Hermann, 1804)
AcrocephalusОчеретянка
arundinaceusвелика
(Linnaeus, 1758)
Берестянка
Hippolais icterinaзвичайна
(Linnaeus, 1758)
Кропив’янка
Sylvia nisoriaрябогруда
(Bechstein, 1792)Вивільга

2
2
2
2
2
РД

2
2

3

2
3
2

2

3

2

2

2

2

2

2

2
2

3

2

3

Кропив’янкачорноголова

Sylvia atricapilla(Linnaeus, 1758)

2

3Кропив’янкасадова

Sylvia borin(Boddaert, 1783)

2

3

Кропив’янкасіраКропив’янкапрудка

Sylvia communis(Latham, 1787)
Sylvia curruca(Linnaeus, 1758)

2
2

3

69
Phylloscopus
trochilus(Linnaeus, 1758)
PhylloscopusВівчарикcollybita (Vieillot,ковалик
1817)
PhylloscopusВівчарик
sibilatrixжовтобровий
(Bechstein, 1793)
PhylloscopusВівчарик
trochiloidesзелений
(Sundevall, 1837)Золотомушка Regulus regulusжовточуба
(Linnaeus, 1758)
FicedulaМухоловка
hypoleuca (Pallas,строката
1764)Мухоловка
Ficedula albicollisбілошия
(Temminck, 1815)Мухоловка
Ficedula parvaмала(Bechstein, 1792)Мухоловка
Muscicapa striata
сіра(Pallas, 1764)
Трав’янка
Saxicola rubetraлучна(Linnaeus, 1758)
OenantheКам’янка
oenantheзвичайна
(Linnaeus, 1758)
PhoenicurusГорихвістка
phoenicurusзвичайна
(Linnaeus, 1758)
PhoenicurusГорихвістка
ochruros (S. G.
чорнаGmelin, 1774)
Erithacus (Cuvier,Вільшанка
1800)
Соловейко
Luscinia lusciniaсхідний
(Linnaeus, 1758)
Luscinia svecicaСиньошийка
(Linnaeus, 1758)
Turdus pilarisЧикотень
(Linnaeus, 1758)
Turdus merulaДрізд чорний
(Linnaeus, 1758)
ДріздTurdus iliacusбілобровий
(Linnaeus, 1758)
ДріздTurdus philomelosспівочий
(Brehm, 1831)
Turdus viscivorusДрізд-омелюх
(Linnaeus, 1758)
Panurus biarmicusСиниця вусата (Carolus
Linnaeus, 1758)
AegithalosСиниця
caudatusдовгохвоста
(Linnaeus, 1758)
Remiz pendulinusРемез(Linnaeus, 1758)
Гаїчка
Poecile palustrisболотяна
(Linnaeus, 1758)
Гаїчка-пухляк Poecile montanusВівчарик
весняний

2

2

2

2
2
2

2

2

2

2

2

2

2

2

2

2

2

2

2

2

2

2

2

2

2

3

2

2

3

3

2

3

2

3

2

3

2

3

2

2

3
2
2
2

3

3

3

70

Жайворонок
степовий

(Conrad vonBaldenstein, 1827)
Lophophanes
cristatus(Linnaeus, 1758)
Parus ater
(Linnaeus, 1758)
Parus caeruleus(Linnaeus, 1758)
Parus major(Linnaeus, 1758)
Sitta (Linnaeus,
1758)
Certhia familiaris(L, 1758)
Passer montanus(Linnaeus, 1758)
Fringilla coelebs(Linnaeus, 1758)
Fringilla
montifringilla(Linnaeus, 1758)
Serinus serinus(Linnaeus, 1766)
Carduelis chloris(Linnaeus, 1758)
Spinus spinus(Linnaeus, 1758)
Carduelis
carduelis(Linnaeus, 1758)
Acanthiscannabina(Linnaeus, 1758)
Acanthis flammea(Linnaeus, 1758)
Carpodacus
erythrinus (Pallas,
1770)
Pyrrhula pyrrhula(Linnaeus, 1758)
Coccothraustes
coccothraustes(Linnaeus, 1758)
Emberiza calandra(Linnaeus, 1758)
Emberiza
citrоnella(Linnaeus, 1758)
Emberiza
schoeniclus(Linnaeus, 1758)
Emberiza
hortulana(Linnaeus, 1758)
Melanocorypha
calandra(Linnaeus, 1776)Коноплянка

CardueliscannabinaСиниця
чубата
Синиця чорна
Синиця
блакитна
Синиця
велика
Повзик
Підкоришник
звичайний
Горобець
польовий
Зяблик
В’юрок
Щедрик
Зеленяк
ЧижЩиглик
Коноплянка
Чечітка
звичайна
Чечевиця
Снігур
Костогриз
Просянка
Вівсянка
звичайна
Вівсянка
очеретяна
Вівсянка
садова

2
2

3

2
2
2
2
3
3
3
2

3

2
2
2

3

2
2
2

3

3
2
3
2

3

2

3

3

2

3

2

3

71
(Linnaeus, 1758)
Чечітка
звичайна

Carduelis
flammea(Linnaeus, 1758)

Чечітка білаCarduelis
hornemanni(Holboll, 1843)Чиж лісовий

Carduelis spinus(Linnaeus, 1758)

2

3

2

3

2

3

Шишкар
ялиновий

Loxia curvirostra(Linnaeus, 1758)

2

3Снігу́рзвичайний

Pyrrhula pyrrhula(Linnaeus, 1758)

2

3Вільша́нка

23Солове́йкоза́хідний

Erithacus rubecula(Linnaeus, 1758)
Luscinia
megarhynchos(Brehm, 1831)

2

3

Дрізд
кам'яний

Monticola
saxatilis(Linnaeus, 1766)

23

1.2.4.5. Видове різноманіття ссавців, рідкісні та зникаючі видиФауна ссавців Заповідника складається з 6 рядів: рукокрилі, комахоїдні, гризуни,зайцеподібні, парнокопитні, хижі. Доведено присутність 59 видів з 79 очікуваних. Ценайбільш детально описана група хребетних тварин, тому що її представники є ресурсами,об’єктами контролю та дослідження. Перші описи видового складу були зроблені в 19881991 рр. фахівцями НАНУ. Найбільші доповнення списку видів зроблено в 1998-2010 рр.
Це пов’язано з реалізацією національних та міжнародних наукових досліджень тавикористання сучасної техніки – фотопастки, детектори, саунд рекодери.
Рукокрилі – виявлено 16 видів. Дана група є індикаторною для виявлення цінних
природних комплексів. Домінує в переліку видів ЧКУ серед ссавців – 14 з 16.
Гризуни – доведена присутність 18 видів. Річковий бобер (Castor fiber) – найбільш
крупний вид даного ряду. На Поліссі мешкав з давніх часів, промислове використання
виду відмічається вже в 10 ст. Негативні зміни в чисельності та розселенні, внаслідок
надлишкового промислу, зафіксовані в 18 ст. У подальшому, через надмірну
експлуатацію, до середини 20-го ст. вид був нечисельний. В 50-х роках 20-го ст. булапроведена реінтродукція виду. На даний час вид має широке розповсюдження по зонівідчуження, стаціально використовуючи не тільки ріки, а й систему каналів меліоративної
системи. Ондатра (Ondatra zibethicus) – алохтонний елемент фауни Євразії. Інтродукція врайон дослідження проводилася в 1944-1946 рр. В 70-х роках 20-го ст. промислові запаси
виду на Київському водосховищі досягли максимуму – 90-100 тис. осіб. Після цього
спостерігалося катастрофічне падіння чисельності внаслідок надмірного промислу. Білка
звичайна (Sciurus vulgaris) – відмічається як в населених пунктах, так і за їх межами. Вдавні часи (11 – 17 ст.) була об`єктом хутрового промислу.

72Хижі – доведене існування на території Заповідника 9 видів. Видра річкова (Lutra
lutra) – присутність та розповсюдження констатується по слідам життєдіяльності. Борсук
(Meles meles) – зафіксовано 3 борсукових містечка. Кам’яна куниця (Martes foina) маєширокий діапазон стацій, однак в ЧЗВ відмічається, перш за все, в покинутих населених
пунктах. Лісова куниця (Martes martes) – типово лісовий звір, однак фіксувався впокинутому місті Прип`яті. Ласка (Mustela nivalis) зустрічається як в природі, навідкритих ландшафтах (луки і перелоги), так і в покинутих населених пунктах.
Американська норка (Mustela vison) – відмічена в заплаві р. Прип`ять. Єнотовидний
собака (Nyctereutes procyonoides) являє собою алохтонний вид для фауни Європи, вдосліджуваний район інтродукована в 1936 році, а з 1948 року розпочато плановий
промисел. Лисиця (Vulpes vulpes) характеризується як чисельний вид. Вовк (Canis lupus) –інформація щодо чисельності та значення цього виду дуже суперечлива. Існує
розповсюджена думка, що мікропопуляція вовка в ЧЗВ характеризується високою
щільністю та стабільністю в порівнянні з іншими територіями Полісся. Тому Зона єсвоєрідним резерватом цього виду, де проходить його відтворення та розселення насусідні території. Втім, систематичні дослідження вказують на можливість існування 7- 8зграй загальною чисельністю 50-60 ос. Рись (Felis linx) в історичні часи була звичайним
видом для лісної зони Євразії. В Поліссі зменшення чисельності проходило на фоніінтенсивного антропогенного перетворення регіону в другій половині 19 ст. Оціночно їїчисельність дорівнює 10-14 ос.
Слід зазначити, що в історичні часи фауна хижих позбулася двох характерних
елементів – ведмедя (Ursus arctos) та росомаху (Gulo gulo). Росомаха на Поліссі малаізольовану частину ареалу і зникла раніше, ніж інші хижі. Депресія виду спостерігаласьвже в кінці 18 ст., а остання знахідка датується 1890 р. Ведмідь в кінці 18 ст.
характеризується як звичайний вид, однак наприкінці 19 ст. стає рідкісним, а останні
повідомлення відносяться до 20-х років 20-го ст. На початку 2000-х років його появу
фіксують на території ПДРЕЗ, пізніше з’являються свідчення його існування в ЗВіЗБ(О)В.
Копитні – цей ряд сьогодні у Заповіднику налічує чотири види: лось (Alces alces),олень європейський (Cervus elaphus), козуля (Capreolus capreolus), кабан дикий (Sus
scrofa). Зниження чисельності (та зникнення окремих видів) групи на території ЧЗВвідмічалося в 20-х роках 20-го ст. Тоді олень європейський зник з цієї території повністю,істотно знизилася чисельність козулі та кабана, відмічалися тільки поодинокі особини
лося. Поступове відтворення цих видів на Поліссі почалося в другій половині 20-го ст. Вісторичні часи існувало ще три види даного ряду – тарпан, тур та зубр. Єдині відомостіпро наявність тура (Bos primigenius) та тарпана (Equis gmelini) на Поліссі знаходяться в«Поучении» Володимира Мономаха, що відноситься до початку 12 ст. Зубр (Bison
bonasus) як чисельний вид відмічається ще в 14 ст., однак в 18 ст. вже відсутні будь якідані про його існування на Поліссі. Зафіксовані нечисленні заходи з боку ПДРЕЗ.
Зайцеподібні у Заповіднику представлені двома видами – заєць-русак (Lepus
europeus) та заєць-біляк (Lepus timidus). Заєць-біляк (Lepus timidus) на початку 20-госторіччя став рідкісним на Поліссі, зараз відмічається в декількох точках з Заповідника.
В межах Заповідника відмічається 40 видів тварин, які мають природоохоронний
статус, в т. ч. віднесено до Додатку II Бернської конвенції (види, що підлягають особливій
охороні) та Додатку III Бернської конвенції (види, що підлягають охороні, їхрегулюванню) (табл. 1.10).
Таблиця 1.10.
Рідкісні та зникаючі види ссавців в межах Заповідника
Група, видУкраїнська
назваЛатинська
назваЧервона
книгаУкраїни,категорія

UICN

Бернська
конвенція,додаток

Боннська
конвенція,додаток

СІТЕС,
додаток

Європ.
Червоний
список,категорія

73Заєць сірий
Заєць білий
Вивірка
звичайна
Вовчок
ліщиновий
Соня лісова
Боберєвропейський
Мишівка
лісова
Полівка
економка
Білозубка
малаРясоніжка
велика
Мідиця малаМідиця
звичайна
Нічниця
Брандта
Нічниця
вусата
Нічниця
ставкова
Нічниця
водяна
Вухань бурий

Широковух
європейський

Lepus
europaeus(Pallas, 1778)
Lepus timidus(Linnaeus,
1758)
Sciurusvulgaris(Linnaeus,
1758)
Muscardinus
avellanarius(Linnaeus,
1758)
Dryomysnitedula(Pallas, 1779)
Castor fiber(Linnaeus,
1758)
Sicistabetulina(Pallas, 1779)
Microtusoeconomus(Pallas, 1776)
Crocidura
suaveolens(Pallas, 1811)
Neomysfodiens(Pennant,
1771)
Sorex minutus(Linnaeus,
1766)
Sorex araneus(Linnaeus,
1758)
Myotisbrandtii(Eversmann,
1845)
Myotismystacinus(Kuhl, 1817)
Myotisdasycneme(Boie, 1825)
Myotisdaubentonii(Kuhl, 1817)
Plecotusauritus(Linnaeus,
1758)
Barbastellabarbastellus(Schreber,
1774)

3
ВР

3

3

3

3

2

3
ВР

2

3

3

3

3

3

ВР

2

2

ВР

2

2

2

2

ВР

2

2

ВР

2

2

2

2

ЗК

ЗК

NT

NT

NT

VU

74
Вечірниця
малаВечірниця
рудаВечірниця
велетенська
Нетопир
білосмугий
Нетопир
Натузіуса
Нетопир
пігмей
Лиликдвоколірний

Кажан пізній

РисьВовк сірий
Ведмідь
бурий
Ласка

Тхір лісовий
Куниця
лісова
Куниця
кам'яна
Борсук
європейський
Видра

Nyctalus
leisleri (Kuhl,
1817)
Nyctalus
noctula(Schreber,
1774)
Nyctalus
lasiopterus(Schreber,
1780)
Pipistrellus
kuhlii (Kuhl,
1817)
Pipistrellus
nathusii(Keyserling etBlasius, 1839)
Pipistrellus
pygmaeus(Leach, 1825)
Vespertilio
murinus(Linnaeus,
1758)
Eptesicus
serotinus(Schreber,
1774)
Lynx lynx(Linnaeus,
1758)
Canis lupus(Linnaeus,
1758)
Ursus arctos
Linnaeus,
1758
Mustelanivalis(Linnaeus,
1766)
Mustelaputorius(Linnaeus,
1758)
Martes martes(Linnaeus,
1758)
Martes foina(Erxleben,
1777)
Meles meles(Linnaeus,
1758)
Lutra lutra

ВР

2

2

ВР

2

2

2

2

ВР

2

2

ВР

2

2

ВР

2

2

ВР

2

2

ВР

2

2

ВР

3

2

2

2

2

2

ЗК

NT

ЗК

DD

3

ВР

3

3

3

3
ВР

NT

2

1

NT

75
річкова

Кінь дикий

Оленьблагородний

Сарнаєвропейська
Лосьєвропейський
Зубр(Linnaeus,
1758)
Equus
caballus(Boddaert,
1785)Зниклий

CR

Cervuselaphus(Linnaeus,
1758)
Capreolus
capreolus(Linnaeus,
1758)
Alces alces(Linnaeus,
1758)
Bison bonasus(Linnaeus,
1758)

1

3

3

ВР
Зниклий вприроді

3

VU

3

VU

1.2.5. Різноманіття природних середовищ (екосистеми), у тому числі рідкісних типів (заКонвенцією про охорону дикої флори та фауни і природних середовищ існування в Європі
від 19 вересня 1979 року)Згідно класифікації EUNIS у заповіднику наявні наступні рідкісні природні
оселища Європи:С. МАТЕРИКОВІ ПОВЕРХНЕВІ ВОДИ
С1 Стоячі прісні водойми
С1.1 Бідні на вапно, стоячі оліготрофні водойми
С1.2 Постійі стоячі меезотрофні водойми
С1.222 З домінуванням Hydrocharis morsus-ranae
С1.223 З домінуванням Stratiotes aloides
С1.224 З домінуванням Utricularia australis, Utricularia vulgaris
С1.225 З домінуванням Salvinia natansС1.3 Постійні стоячі евтрофні водойми
С1.32 Вільноплаваюча рослинність евтрофних водойм (кл. Lemnetea)
С1.33 Вкорінених занурених рослин
С1.3411 угруповання Batrachium
C1.4 Постійні стоячі дистрофні водойми (мезотроні і оліготрофні болота з Rhynchospora
alba, Sparganium minimum, Utricularia intermedia, U. minor)
C2 ПОВЕРХНЕВІ ВОДОТОКИ
С2.1А Мезотрофна рослинність приджерельних струмків
С2.3 Постійні ламінарні водотоки без припливів
С2.34 Рослинність водотоків з повільною течією і евтрофною водою
С3 ЛІТОРАЛЬНА ЗОНА МАТЕРИКОВИХ ПОВЕРХНЕВИХ ВОДОЙМ
С3.4 Маловидові угруповання низькорослих коловодних або земноводних рослин
D БОЛОТА
D2.3 Перехідні болота і плави
D4.1 Карбонатні болота
D5 Осокові й високоравні болота
D5.2 Болота з домінуванням великих осок76
Е ТРАВЯНИСТІ УГРУПОВАННЯ
Е1.1 Материкові піски і скелі з розрідженою рослинністю
Е1.12 Європейсько-сибірські піонерні кальцефільні піщані угруповання
Е1.9 Незімкнуті несередземноморські сухі ацидофільні й нейтрофільні трав’яніугруповання
Е2 МЕЗОФІЛЬНІ ТРАВ’ЯНІ УГРУПОВАННЯ
Е2.2 Рівнинні та низькогірні сінокісні лукиE3 ВОЛОГІ І МОКРІ ЕВТРОФНІ І МЕЗОТРОФНІ ЛУКИ
Е3.4 Вологі і мокрі евтрофні і мезотрофні луки
Е3.5 Вологі і мокрі оліготрофні луки
Е5 РІЗНОТРАВНІ УГРУПОВАННЯ
Е5.4 Вологі високотравні та папоротеві узлісся і лукиF ПУСТИЩА, ЧАГАРНИКИ І ТУНДРА
F4 Температні чагарникові пустища
F4.2 Сухі пустища
F9 Прирічкові та болотні чагарники
F9.1 Прирічкові чагарники
G ЛІСИ ТА ІНШІ ЛІСОВІ ЗЕМЛІ
G1 Широколистяні листопадні лісиG1.1 Заплавні і галерейні ліси з домінуванням Alnus, Betula, Salix
G1.11 Прирічкові вербові лісиG1.2 Мішані заплавні і галерейні лісиG1.21 Заплавні мокрі ліси з домінуванням Alnus або Fraxinus
G1.22 Заплавні ліси з домінуванням Quercus, Ulmus або Fraxinus
G1.5 Широколистяні ліси на кислому торфі
G1.51 Сфагнові березові лісиG1.7 Термофільні листопадні лісиG1.A Мезо- і евтрофні ліси з домінуванням Quercus, Fraxinus, Carpinus, Ulmus
G1.A1 Ліси з домінуванням Quercus robur, Fraxinus, Carpinus betulus на евтрофних імезотрофних грунтах
G3 ХВОЙНІ ЛІСИG3.1 Острівні ялинові лісиG3.E Неморальні заболочені хвойні лісиХ КОМПЛЕКСИ ОСЕЛИЩ
Х35 Материкові піщані дюни1.2.6. Ландшафтне різноманіття
Територія Заповідника, що складає більшість зони відчуження ЧАЕС (окрім
центральної, найбільш забрудненої частини навколо та на захід станції), займає північну
частину Київського Полісся. Цей регіон можна вважати добре вивченим уландшафтознавчому відношенні. Перші дослідження, що розкривали внутрішню
неоднорідність поліської природи, з’явились на початку ХХ століття. П.А.Тутковським
було виділено основні типи ландшафтів. Роботи в напрямку фізико-географічного
районування Полісся продовжували Глібко М.І. та Поривкіна О.В. Велике значення длядосліджень ландшафтів Київського Полісся мають роботи з геоморфологічного
районування, виконані В.Г. Бондарчуком, М.Ф.Векличем, Грубріним Ю.Л. та Мариничем
О.М. Виконані дослідження стали основою для фундаментальної праці «Физикогеографическое районирование Украинской ССР», в якій систематизовано результати
багаторічних досліджень. Подальші дослідження ландшафтної структури території
узагальнені в інших монографіях.

77Ландшафти Київщини, включаючи Чорнобильську зону, детально вивчені
науковцями Інституту географії НАН України, починаючи з 1977 року. Результати цихдосліджень викладено у колективних монографіях. Завдяки цим роботам, колективом
ландшафтознавців на чолі з Давидчуком В.С. було опрацьовано та укладено ландшафтні
карти Чорнобильської зони відчуження в масштабі 1:100 000 та 1:200 000, карта
антропогенних модифікацій ландшафтів в масштабі 1:100 000. Особливу увагу
дослідженням ландшафтів, їх антропогенних змін, еволюції ландшафтів після
Чорнобильської катастрофи та припинення використання території людиною булоприділено у період, починаючи з 1986 року і дотепер.
Наведена далі характеристика ландшафтів грунтується на узагальненнях,зроблених Давидчуком В.С. щодо структури та тенденцій сучасного розвитку
ландшафтних комплексів Чорнобильської зони, на аналізі результатів дослідження такартографування їх антропогенних змін.
Ландшафтні комплекси (ландшафтне різноманіття) Чорнобильського
радіаційно-екологічного біосферного заповідника
Складність ландшафтної структури території дослідження, як і всього Київського
Полісся, пов’язана із умовами її формування, історією розвитку,сучасними
ландшафтоутворюючими факторами і процесами та антропогенними змінами. Вгеоструктурному відношенні Київське Полісся займає північно-східний схил Українського
щита, кристалічні (докембрійські) породи якого перекрито потужними осадковими
відкладами – пісками, глинами, мергелями мезозою, палеогену, неогену та антропогену.
Їхня потужність зростає у напрямку із заходу на схід – від 130 м біля смт Поліське до
250 м у трикутнику Прип’ять – Дніпро на схід від м. Чорнобиль.
У будові рельєфу і диференціації ландшафтних комплексів території важливу рольвідіграють антропогенові відклади, потужність яких змінюється відповідно до висотних
рівнів рельєфу від 80 м у центральній частині території до 18-20 м на заплаві р. Прип’ять.
За походженням вони належать до льодовикового, воднольодовикового, алювіального,еолового, озерного, делювіального, органогенного та інших типів. Літологічно ці відклади
представлені переважно піщаними, піщано-глинистими відкладами із валунами тагалькою кристалічних порід.
Відповідно до сучасного фізико-географічного районування України, територія
Заповідника розташована у межах зони хвойно-широколистяних лісів, області Київського
Полісся. Подальша диференціація природних умов на рівні фізико-географічних районів
визначається місцевими особливостями у спрямованості та інтенсивності сучасних
природних процесів (ерозії, акумуляції, заболочування тощо), які спричинюють суттєві
місцеві зміни фізико-хімічних властивостей грунтів та рослинних угрупувань.
У межах класифікації ландшафтів, що традиційно узгоджена із принципами
побудови схеми фізико-географічного районування, ландшафтні комплекси території
Заповідника належать до класу рівнинних, підкласу низовинних, типу хвойношироколистянолісових,родуполіських
ландшафтних
комплексів
пластовоакумулятивних рівнин, родини ландшафтних комплексів низовин з потужним
антропогеновим покривом на неоген-палеогенових відкладах.
Ландшафтна структура території Заповідника – це закономірне поєднання
характерних у цілому Київському Поліссю ландшафтних комплексів кінцево-моренних
пасм, моренно-воднольодовикових, воднольодовикових та алювіальних рівнин.
Ландшафтне різноманіття Заповідника повною мірою відображає характерний дляКиївського Полісся комплекс природних геосистем. Тут присутня переважна більшість
ландшафтних комплексів рангу урочище, що характерні для зони відчуження
Чорнобильської АЕС (окрім урочищ кінцево-моренного пасма, що розташоване убезпосереднiй близькості від станції поблизу с. Чистогалівка).
У ландшафтній структурі зони впливу ЧАЕС виділено кілька висотних рівнів. Вонипредставлені кількома видами ландшафтів (рис. 1.18).

78
До верхнього ландшафтного рівня території Заповідника належать ландшафти
підвищених моренно-воднольодовикових рівнин. Повна характеристика ландшафтів
цього виду – підвищені, слабохвилясті, моренно-воднольодовикові слаборозчленовані
рівнини на палеоген-неогеновій основі, складені пісками різної потужності, щопідстеляються валунними суглинками, з дерново-підзолистими піщаними грунтами, підхвойними і хвойно-широколистяними лісами. Характерні абсолютні висоти їхньої
поверхні складають 130-145 м.
У межах Заповідника ландшафтами цього виду є Корогодсько-Вільчанський таРадинський, а також Іванківський. Останній з них – це невелика частина ландшафту, щохарактеризує південну периферію Заповідника поблизу колишніх сс. Бобер, Пухове.
Радинський ландшафт займає східну частину межиріччя Тетерів – Уж. Йогозагальна площа складає 650 км2; в межах Заповідника знаходиться лише його невелика
північна частина.
Корогодсько-Вільчанський ландшафт розташований у східній частині межиріччя
Уж – Желонь. Приблизно половина його території розташована у західній частині
Заповідника і складає значну частину його території від його північної межі до долини
р. Уж на півдні та до правобережної тераси р. Прип’яті – на сході.

Рис. 1.18. Ландшафти Чорнобильського радіаційно-екологічного біосферного заповідниката види ландшафтів.
1.
Ландшафти кінцево-моренного пасма
1.1.
Чистогалівський (за межами Заповідника)2.
Ландшафти підвищених моренно-воднольодовикових рівнин
2.1 - Корогодсько-Вільчанський, 2.2 – Радинський, 2.3 – Іванківський
3.
Ландшафти давньоалювіальних рівнин
3.1 – Шепелицький, 3.2 – Гденський
4.
Ландшафти алювіальних рівнин
4.1 – Нижньоприп’ятський, 4.2 – Ужський

79
В основі ландшафтів, що належать до виду підвищених моренноводнольодовикових рівнин – пластова морена дніпровського віку (щільні, в'язкі, сильно
опіщанені валунні суглинки) та воднольодовикові піски потужністю 1-2,5 м. Тут надерново-слабопідзолистих ґрунтах різного ступеня оглеєння поширені соснові здомішкою дуба ліси, частину яких раніше було замінено сільськогосподарською
рослинністю. Після припинення господарської діяльності в зоні відселення
сільськогосподарські землі перейшли в стан перелогів, на яких відновлюється зональна
лісова рослинність. Для ландшафтів моренно-воднольодовикових рівнин характерні
давньоозерні зниження. Вони складені крупнопилуватими озерно-льодовиковими
суглинками, які з поверхні перекриті пилуватими пісками потужністю 0,5-1,5 м. Ґрунти −дерново-підзолисті оглеєні пилувато-піщані. У минулому вони були вкриті
широколистяними лісами. Як одні з найбільш родючих у Київському Поліссі, на час аварії
краще дреновані землі цього ландшафту були переважно розорані, а надмірно зволожені,глейові та болотні відміни – осушені. Зазначені ландшафти розчленовані досить густоюдля Полісся (до 0,9 км/км2) ерозійною мережею − сирими і заболоченими лощинами вмежах моренно-воднольодовикових рівнин, вологими лощинами та балками – у межах
кінцево-моренного пасма.
Як особливість цих ландшафтів, важливу для її врахування при аналізі процесів
міграції радіонуклідів, дослідники відзначають велику кількість безстічних заболочених
западин (діаметром 0,3-0,5 км і більше), характерних для моренно-воднольодовикових
рівнин. Вони розташовані на місцевих водоупорах, що дає змогу розглядати їх якприродні пастки радіонуклідів, мігруючих на зависях. Окремими осередками трапляються
незаболочені западини зі схилами, які еродуються, що вказує на продовження просадок
їхніх днищ та наявність провальної фільтрації. Дослідження вказують на приуроченість
незаболочених западин до зон розмиву в суцільному покриві київських мергелів. Такілокальні ділянки розглядаються як своєрідні «гідрогеологічні вікна», як зони можливої
прискореної інфільтрації радіонуклідів у захищені водоносні горизонти.
Для ландшафтів цього виду характерне неглибоке підстилання мореною (0,7-1,2 м),разом з тим, умови місцезростання у фонових урочищах ландшафтів цього виду відносно
бідні. Це зумовлено відсортованістю воднольодовикових пісків, відсутністю у їх товщі
прошарків оглинених пісків, супісків та суглинків.
Для Радинського ландшафту найбільш характерні умови місцезростання сухих тасвіжих суборів, для Корогодсько-Вільчанського – свіжих, вологих та сирих суборів. Томутут домінують соснові ліси: дубово-соснові злаково-різнотравні; дубово-грабово-соснові
бересклетово-ліщинові; соснові чорницево-довгомохові.
Сосняки значною мірою представляють собою культурні насадження.
Різноманітність типів лісу серед них пояснюється формуванням наземного покриву,підліска та підросту відповідно до едафічних умов урочищ, зайнятих культурою сосни.
Західна частина Заповідника, у межах Корогодсько-Вільчанського ландшафту,зайнята великими лісовими масивами. Крім лісів суборового ряду, тут поширені ліси зпереважанням дуба. У формуванні цих грабово-дубових лісів значна роль антропогенного
впливу – вони виникли шляхом самовідновлення на місцях суцільних лісосік і складають
фітокомпонент серійних ландшафтних комплексів.
Ясенево-грабово-дубові ліщинові гравілатово-таволгові ліси, що також займають
невеликі території ландшафту, приурочені до вологих умов місцезростання. Переважають
середньовікові та достигаючі діброви цього типу. Вони відповідають лісорослинним
умовам зайнятих ними урочищ та складають фітокомпонент умовнокорінних
фітоваріантних ландшафтних комплексів. Також у межах таких ландшафтів мають
поширення вторинні березові ліси.
У доаварійний час землі Корогодсько-Вільчанського, Радинського та Іванківського
ландшафтів інтенсивно використовувались у сільському господарстві. Ріллею булизайняті фрагментарні озерно-воднольодовикові місцевості Корогодського ландшафту, які80характеризуються вологими і сирими судібровними і дібровними умовами місцезростанняі мають велику родючість, а також фонові урочища моренно-водно-льодовикової рівниницих ландшафтів. За умов теперішнього режиму території Заповідника вони пербувають устані багаторічних перелогів та відновлення природної деревної рослинності. Колишні
меліоровані землі у Корогодсько-Вільчанському та 5% у Радинському ландшафтах
приурочені до заплав малих річок.
Характерні фонові урочища ландшафтів моренно-воднольодовикових рівнин:рівнини морено-воднольодовикові, високі, хвилясті, складені пилуватими пісками зпрошарками оглинених пісків на глибині 0,8-1,5 м, що підстеляються середніми
валунними суглинками пластової морени на глибині 2,5-3,5 м, з дерново-підзолистими
пилувато-піщаними грунтами, свіжо-суборові, під сосново-дубовими з домішкою граба
різнотравно-широкотравними лісами;рівнини морено-воднольодовикові, низькі, хвилясті, складені пісками потужністю
0,5-1,5 м, що підстеляються середніми валунними суглинками пластової морени, здерново-підзолистими піщаними грунтами, свіжо-суборові, під сосновими з домішкою
дуба трав'яно-зеленомоховими лісами, частково розорані;рівнини морено-воднольодовикові, низькі, вирівнені, складені пісками потужністю
0,5-1,5 м, що підстеляються середніми валунними суглинками пластової морени тадериватами пістрявих глин, з дерново-підзолистими глеюватими піщаними грунтами,волого-суборові, під дубово-сосновими чорнично-трав'яними лісами;рівнини
морено-воднольодовикові,хвилясті,складені
опіщаненими
безкарбонатними суглинками, з дерново-підзолистими та світлосірими лісовими
піщанисто-легкосуглинковими грунтами, свіжо-дібровні, під грабово-дубовими яглицевоволосистоосоковими лісами, переважно розорані.
Окремі ділянки, в районі колишніх сс. Варовичі, Стара Рудня, Весняне, а також міжЛуб’янкою, Іллінцями (північніше) та Товстим Лісом зайняті урочищами озерноводнольодовикових рівнин – плоских, знижених, складених пилуватими пісками
потужністю 0,7-1,5 м, що підстеляються легкими крупнопилуватими озерними
суглинками, з дерново-підзолистими глеюватими пилувато-піщаними грунтами, вологодібровні, під ясеново-дубовими гравілатовими лісами.
Для тієї частини Іванківського ландшафту, що складає крайню південну частину
Заповідника, характерними є урочища морено-воднольодовикових високих рівнин, щоскладені пилуватими пісками з прошарками оглинених пісків на глибині 0,8-1,5 м, якіпідстеляються середніми валунними суглинками пластової морени на глибині 2,5-3,5 м, здерново-підзолистими пилувато-піщаними грунтами, свіжо-суборові, під сосноводубовими з домішкою граба різнотравно-широкотравними лісами.
Ландшафтні комплекси давньоалювіальних рівнин. Наступний висотний
рівень території – надзаплавні тераси р. Дніпра, р. Прип'яті і її приток (Шепелицький таГденський ландшафти). Повна характеристика ландшафтів цього виду - знижені,вирівнені та бугристі давньоалювіальні рівнини, складені пісками, з дерновопідзолистими та болотними грунтами, під хвойними, хвойно-широколистяними лісами тавільшняками, частково меліоровані і розорані.
Шепелицький ландшафт розташований на правобережжі Прип`яті (частина
території Заповідника, що північніше АЕС), Гденський займає терасову рівнину міжгирлом Прип`яті та Дніпром, включаючи заболочену заплаву р.Брагінки (ділянки
Заповідника на лівобережжі Прип`яті).
Надзаплавні
тераси
складені
потужними
добревідсортованими
давньоалювіальними пісками з прошарками супісків і суглинків. Фронтальні, добре
дреновані ділянки терас, із вирівняною та горбистою поверхнею, характеризуються
поширенням сосняків зеленомохових та біломохових на дерново-слабопідзолистих
піщаних ґрунтах. Центральні частини терас, які гірше дреновані, вкриті соснякамичорничниками та довгомошниками на дерново-підзолистих оглеєних піщаних ґрунтах.

81Тилові частини надзаплавних терас зайняті болотами з торфово-болотними ґрунтами нанизинних торфах, потужність яких становить 0,8-1,5 м й більше. Ці болота і заболочені
ділянки річкових заплав до аварії були здебільшого меліоровані й розорані, частково
залишилися під чорновільховими лісами. У процесі ліквідації аварії на ЧАЕС більшу
частину меліоративних систем було перекрито, піднявся рівень ґрунтових вод.
Повернення меліорованих ландшафтних комплексів до первинного болотного режиму,що спостерігається, є оптимальним з точки зору регулювання стоку, накопичення біомасиі підвищення радіоекологічної ємності території.
Заплавами чисельних малих річок та струмків терасові поверхні Гденського
ландшафту поділено на окремі останці.
Шепелицький ландшафт включає заболочені зниження, які приурочені до тилової
частини тераси. Потужність торфу у них складає в середньому 0,6-0,7 м. Заболочені
урочища залишилися у слабозміненому стані. Вони зайняті вільшняками, осоковоболотянотравно-очеретовими угрупованнями, які займають знижені частини терас тачисленні западини.
Вільшняки на досліджуваній території поширені в урочищах торфових терас тазаплав, едафічні умови яких відповідають даному типу лісу (ольс-болото). Внаслідок
втручання людини у структурі фітоценозів відбулися деякі зміни. Сучасні вільшняки – це,головним чином, відновлені ліси на місці зведених. Тому усі вільшняки можуть бутиохарактеризовані як умовнокорінні ландшафтні комплекси.
Перелоги в умовах природного зволоження, на яких за сучасного режиму
заповідання активно формуються лучні угруповання, приурочено до терас, складених
пилуватими пісками з прошарками пилуватих суглинків на глибині 0,4-0,8 м з дерновопідзолистими пилувато-піщаними грунтами. Такі урочища в Гденському ландшафті
поширені на правобережжі р. Брагінки. Вони відрізняються більшою у порівнянні зіншими піщаними терасами родючостю грунтів (едафотоп С 2). В інших частинах
Гденського ландшафту та в Шепелицькому ландшафті орні землі часто займали оглеєні
грунти сирих піщаних терас.
Характерні фонові урочища ландшафтів давньоалювіальних (терасових) рівнин:надзаплавні тераси вирівнені, складені пісками потужністю понад 2 м, з дерновопідзолистими піщаними грунтами, сухо-борові, під сосняками сухотравними
біломоховими та сухотравно-келерійовими угрупованнями;надзаплавні тераси горбисті, складені пісками потужністю понад 2 м, з дерновопідзолистими піщаними грунтами, сухо-борові на горбах (60%) та свіжо-борові уміжгорбових пониженнях (40%),під сосняками сухотравними біломоховими тасухотравно-келерійовими угрупованнями на горбах та сосняками-зеленомоховими уміжгорбових пониженнях;надзаплавні тераси вирівнені, складені пилуватими пісками потужністю понад 2 м,з прошарками оглинених пісків на глибині 0,8-1,5 м, з дерново-підзолистими пилуватопіщаними грунтами, свіжо-суборові, під дубово-сосновими різнотравними лісами,частково розорані;надзаплавні тераси хвилясті, складені пилуватими пісками потужністю понад 2 м, зпрошарками пилуватих суглинків на глибині 0,4-0,8 м, з дерново-підзолистими пилуватопіщаними грунтами, свіжо-судібровні, під сосново-дубовими широкотравнорізнотравними лісами, частково розорані;надзаплавні тераси хвилясті, складені пилуватими пісками потужністю понад 2 м,що підстеляються безкарбонатними суглинками, з дерново-підзолистими глейовими
піщаними грунтами, сиро-борові, під сосняками-чорничниками довгомоховими;надзаплавні тераси плоскі, знижені, складені низинними торфами потужністю 0,52,5м, з торфово-болотними грунтами, мокро-судібровні (ольс-болото), підчорновільшаниками та вербняками болотнотравними, частково меліоровані та розорані.
Ландшафтні комплекси алювіальних рівнин. Нижній рівень рельєфу у межах

82Заповідника складають заплави р. Прип'ять та її притоки – р. Уж (Нижньоприп’ятський таУжський ландшафти).
Заплава нижньої Прип'яті у межах цієї території охарактеризована як вирівнена тасегментно-гривиста алювіальна рівнина, складена пісками та суглинками, з дерновими, втому числі оглеєними, а також з болотними грунтами, під злаково-різнотравними тавологотравно-осоковими луками. Вона має переважно сегментно-гривистий рельєф,складена піщаним та суглинковим шаруватим алювієм. Тут сформувалися алювіальні
дернові піщані та суглинкові ґрунти, неоглеєні під різнотравно-злаковими луками нагривах, глейові та заболочені під злаково-бобово-різнотравними та вологотравними –у міжгривних зниженнях.
Для Нижньоприп`ятського ландшафту характерні широкі заплави та вільне
меандрування річища. Як наслідок, формуються урочища сегментно-гривистих заплав, щоскладені пісками. Для них характерні угруповання різнотравно-злакових луків на гривах вкомплексі з осоково-вологотравно-крупнозлаковими асоціаціями у міжгривних
зниженнях. Ці угруповання є домінуючими в структурі рослинного покриву.
Прируслова частина заплави Прип`яті презентована урочищами вирівнених тасегментно-гривистих заплав, що зайняті сухотравно-дрібнозлаковими та злаково-бобоворізнотравними луками. Корінні рослинні асоціації заплави р. Прип`ять – це осокорники зветлою та в`язом. Для прируслової частини заплави характерне домінування урослинному покриві піонерних видів. Заболоченість ландшафту незначна. Вільшняки
займають притерасну заболочену заплаву, також трапляються осоково-болотнотравноочеретові болота.
Для заплави Прип`яті у межах Заповідника характерне поширення фрагментів
(останців) високої надзаплавної піщаної тераси, що складені пісками потужністю понад 2
м, з дерново-підзолистими піщаними грунтами, сухо-борові, під сосняками сухотравними
біломоховими та сухотравно-келерійовими угрупованнями. На їхній поверхні, а також наділянках високої заплави поширені урочища піщаних дюн із крутими (до 20°) схилами,складених шаруватими пісками потужністю понад 2 м, із дерново-підзолистими
піщаними грунтами, сухо-борові, під сосняками сухотравно-лишайниковими, сухотравнокелерієвими луками та піонерними угрупованнями
Характерні фонові урочища Нижньоприп`ятського ландшафту:заплави низькі, плоскі, складені низинними торфами потужністю 0,5-2,5 м, ізалювіальними болотними грунтами, мокро-дібровні (ольс-лог), під чорновільховими
болотнотравними лісами, вербняками та очеретово-осоковими угрупованнями, частково
меліорованими та розораними;заплави високі, вирівнені, складені пилуватими пісками потужністю понад 2 м, ізалювіальними дерновими пилувато-піщаними грунтами, свіжо-судібровні, підрізнотравно-злаковими луками;заплави високі, сегментно-гривисті, складені пісками потужністю понад 2 м, ізалювіальними дерновими пилувато-піщаними грунтами, під злаково-різнотравними
луками (свіжі судіброви) на гривах (60%), із алювіальними дерновими глеюватими іглейовими легкосуглинистими грунтами, під вологотравно-крупнозлаковими луками
(сирі діброви) в міжгривних пониженнях (40%);заплави високі, сегментно-гривисті, складені шаруватими пилуватими пісками
потужністю понад 2 м, із алювіальними дерновими глеюватими пилувато-піщаними
грунтами, під злаково-різнотравними луками (вологі судіброви) на гривах (30%), ізалювіальними болотними грунтами, на малопотужних (до 0,5 м) низинних торфах, підвербняками болотнотравними та осоково-болотнотравними угрупованнями (ольс-ліг) уміжгривних пониженнях (70%);заплави дуже високі, що виходять з-під рівня затоплення, сегментно-гривисті,складені пилуватими пісками потужністю понад 2 м, із алювіальними дерновими
опідзоленими пилувато-піщаними грунтами, під різнотравно-злаковими луками (свіжі

83субори) на гривах (70%), із алювіальними болотними грунтами на молопотужних (до0,5 м) низинних торфах, під осоково-болотнотравними асоціаціями (ольс-лог) вміжгривних пониженнях (30%).
Заплава р. Уж – це вирівнена алювіально-воднольодовикова слаборозчленована
рівнина, складена потужними пісками, з дерново-слабопідзолистими пилувато-піщаними
грунтами, під злаковими луками та хвойними лісамиУ центральній частині заплава переважно вирівняна, її складають шаруваті
алювіальні піски та суглинки, ґрунтовий покрив формують алювіальні дернові піщані талегкосуглинкові оглеєні ґрунти під різнотравно-злаковими та бобово-різнотравними
луками. Тилові, притерасні частини заплав зайняті низинними болотами з торфовищами
потужністю від 0,5-1,0 м до 2,5 м, з осоково-болотнотравними та комишово-очеретовими
ценозами або вільшняками з вільхи чорної. Трапляються ділянки дуже високих заплав, якірозташовані вище рівня затоплення, складені алювіальними пісками, із заплавними
дерновими опідзоленими піщаними ґрунтами під сосняками-зеленомошниками. Урочища
надзаплавних тера також включені до Ужського ландшафту, оскільки розташовані умежах долини річки окремими фрагментам і не утворюють самостійного ландшафту
давньоалювіальних (терасових) рівнин. Вони представлені переважно сухими боровими
терасами з сосновими лишайниковими та зеленомоховими лісами.
В урочищах заплави р. Уж домінують сухотравно-дрібнозлакові, різнотравнозлакові та злаково-бобово-вологотравні асоціації, які використовувались як випаси тасіножаті. Землі, що були меліоровані в межах ландшафту, – це, головним чином, знижені
притерасові заплави, що складені низинними торфами різної потужності, у минулому підболотянотравними вільшняками та вологотравно-осоковими луками.
Фрагменти
надзаплавних терас, що зустрічаються тут, складені пилуватими пісками, з прошарками
суглинків на глибині 0,4-0,8 м, що сприяє формуванню відносно родючих грунтів.
Фрагментарно трапляються високі, що виходять з-під рівня затоплення заплавні
ландшафтні комплекси.
Лісова рослинність Ужського ландшафту – це, переважно, ліси борового ряду:сосняки сухотравно-лишайникові, сосняки брусницево-зеленомохові, сосняки чорницеводовгомохові, сосняки з дубом злаково-різнотравні. На їхню долю припадає переважна
більшість усіх лісів Ужського ландшафту. Ділянки сухотравно-лишайникових сосняків увіці більш 120 років зустрічаються на лівобережній піщаній надзаплавній терасі р. Уж улісовому масиві, що розташований на північний схід від села Глинка. Ці ділянки лісувідповідають корінним рослинним угрупованням, що характерні для едафічних умовтаких урочищ.
У межах заплави р. Уж на північний захід від с. Рудня-Вересня присутні урочища
високої сегментно-гривистої заплави, що виходить з-під рівня затоплення, яка складена
шаруватими пилуватими пісками з заплавними дерновими опідзоленими пилуватопіщаними грунтами. Такі природні комплекси, що більш характерні для заплав Дніпра таДесни по східній периферії Київського Полісся, а в його межах зустрічаються тільки назаплаві р. Уж. Періодичність затоплення не частіше, ніж один раз на 20-50 років, тількипід час екстремально високих паводків та, як наслідок, опідзоленість грунтів створюютьтут едафічні умови свіжих суборів (В2). Корінним типом лісу є сосняки з дубом та в`язом.
На високих суглинистих заплавах зустрічаються ділянки дубових лісів, на долю якихприпадає 2% території Ужського ландшафту.
Окрім означених, характерними фоновими урочищами Ужського ландшафту єтакож згадані вище заплави високого рівня:заплави дуже високі, що виходять з-під рівня затоплення, сегментно-гривисті,складені опіщаненими безкарбонатними суглинками, із алювіальними лісовими
слабоглеюватими піщанисто-легкосуглинистими грунтами, під в'язово-дубовими
різнотравними лісами (свіжі діброви), переважно розораними, на гривах (80%), з84алювіальними дерновими глейовими середньосуглинистими грунтами під вологотравнокрупнозлаковими луками (сирі діброви) в міжгривних пониженнях (20%);заплави високі, сегментно-гривисті, складені пісками потужністю понад 2 м, ізалювіальними дерновими слаборозвиненими піщаними грунтами, під осокорниками тазаростями шелюги злаковими (свіжі субори) на гривах (75%), із алювіальними
дерновими слабоглеюватими пилувато-піщаними грунтами, під злаковими луками вміжгривних зниженнях (25%).
Зміни ландшафтної структури та пожежонебезпека ландшафтів Чорнобильського
радіаційно-екологічного біосферного заповідника
Дослідження
зміниландшафтної
структури
Заповідника
тарівнів
пожежонебезпечності ландшафтів представлено на основі статті, що є результатом
науково-дослідних тем відділу ландшафтознавства Інституту географії НАНУ «Проблеми
геоекологічної безпеки Поліського краю (ландшафтознавчий аспект)» та «Оцінювання
антропогенних змін ландшафтів України».
Пожежі в природних комплексах ЧЗВ – явище не рідкісне, найбільші за площею
відбувалися у 1992, 1995, 1996, 2015, 2020 роках. За нормальних умов функціонування
ландшафтів пожежі природного походження є одним із можливих етапів сукцесійних змінрослинного покриву. Спричинені людиною загоряння, якими є 95- 99% пожеж уприродних екосистемах, можуть мати катастрофічні наслідки.
Особливо небезпечні руйнівні наслідки таких пожеж для радіоактивно забруднених
ландшафтів ЧЗВ та прилеглих поліських територій. Великі пожежі у квітні 2020 року, відяких постраждало близько 23 % території Чорнобильського радіаційно-екологічного
біосферного заповідника (було уражено 51806,5 га). Площа, пройдена тут великими
пожежами у 2015 році, складає 16849,3 га. Інтенсивність поширення вогню від осередку
загоряння, незалежно від причин виникнення пожежі, визначається низкою природних
чинників, головні серед яких – погодні умови і пожежонебезпечність прилеглих ділянок.
Понад 30-річне функціонування ландшафтів ЧЗВ в умовах майже повної відсутності
людини спрямоване на відновлення корінних станів та, відповідно, на підвищення
стійкості ландшафтів, зокрема стійкості до пожеж. Актуальними дослідницькими
завданнями є розроблення методів оцінювання пожежонебезпеки сучасних ландшафтів
ЧЗВ. Отримати достовірні результати для значних за площею та різноманітних заландшафтними умовами територій можна тільки із використанням супутникових знімків,шляхом їхньої обробки й інтерпретації даних наземних спостережень.
Застосовані методи – це узагальнення і ландшафтознавчий аналіз пірологічних
показників складових рослинного покриву й рослинних угруповань загалом, методи
геоінформаційного картографування та дешифрування даних дистанційного зондування
Землі, що використані для аналізу змін у структурі земного покриву ландшафтів.
Алгоритм дослідження і оцінювання пожежонебезпеки ландшафтів передбачає виконання
завдань у двох самостійних напрямах, які на заключному етапі інтегровані для отримання
кінцевого результату – оцінювання та прогнозування пожежної небезпеки ландшафтних
комплексів різних видів (рис. 1.19).
Вихідні матеріали дослідження – результати польових ландшафтознавчих іботаніко-географічних досліджень, виконаних Сорокіною Л.Ю. та Петровим М.Ф. вокремі роки у період з 1987 до 2012, ландшафтна карта зони відчуження та їїрізномасштабні опубліковані варіанти, матеріали лісовпорядкування 1996 та 2006 років,аерофотознімання ЧЗВ (виконані у серпні 1992), різночасові супутникові знімки Landsat(1992) і Sentinel (2018).
Принципи визначення пірологічних характеристик рослинного покриву
Контроль і прогнозування розвитку природних пожеж можливі за наявності
інформаційної бази про пірологічні характеристики рослинності, їхню динаміку в

85просторі і часі. Такими показниками є склад, запас і властивості рослинних горючих
матеріалів (РГМ), в умовах лісу – лісових горючих матеріалів (ЛГМ). Для оцінюванняЛГМ використовують класифікації елементарних частин ЛГМ та шарів горючих
матеріалів всередині лісових насаджень. Класифікація лісових насаджень як складних
комплексів горючих матеріалів є інтегруючою, її використано при визначенні
пожежонебезпеки ландшафтних комплексів. Головна класифікаційна ознака – роль тих чиінших РГМ у виникненні та розповсюдженні горіння. Розрізняють РГМ, що єпровідниками горіння (покрив з мохів, лишайників – при низових пожежах, шари лісової
підстилки, перегною, торфу, дернини, по яких може поширюватися безполум’яне горінняпід час низових пожеж, хвоя у наметі деревостану та неопале в холодний період рокувідмерле листя дуба, граба – при верхових пожежах), підтримуючими горіння (деякі
рослини із трав’яно-чагарничкового ярусу, хвойний підріст і підлісок, сухостій, засмолені
стовбури дерев тощо), затримуючими горіння (рослини із трав’яно-чагарничкового
покриву, з високим вмістом вологи у момент пожежі або з специфічними
вогнезатримуючими властивостями – листя деревних порід, у лісовій підстилці – листя
осики) а також такі, що не беруть участі у горінні – горючі матеріали, які перебувають
вище чи нижче зони горіння, або нездатні горіти – сирі стовбури дерев та інші.

Рис. 1.19. Алгоритм оцінювання пожежонебезпеки ландшафтних комплексів
Найчастіше об’єктами первинного загоряння є лісова підстилка, висохлий
трав’яний покрив. Рідше лісові пожежі починаються із загоряння надземних частин лісу.
Лісові горючі матеріали здатні загорятися тільки при певній вологості, яка найчастіше
складає 6–25%. Висихання РГМ відбувається з моменту сходження снігового покриву донастання стійкої вологої осінньої погоди або утворення снігового покриву
(пожежонебезпечний період). Так, відсутність снігового покриву у зимовий сезон 20192020 рр., наступний посушливий весняний сезон створили передумови раннього
формування пожежонебезпечного періоду.
Оцінювання пожежної небезпеки ландшафтних комплексів різних видів
Чинники пожежонебезпеки територій визначаються характером лісонасаджень таїх станом. В умовах ЧЗВ важливими також є пірологічні характеристики перелогів, які86істотно змінюються в різних ландшафтних умовах. У матеріалах лісовпорядкування длялісонасаджень ЧЗВ міститься уніфікована інформація по окремих лісогосподарських
виділах щодо складу та структури лісонасаджень, їхнього стану, запасів деревини, типулісу а також про сухостій, загальну захаращеність ділянки тощо.
Найбільш пожежонебезпечними є поширені у ЧЗВ сосняки, які пропускають багато
сонячного проміння, що призводить до швидкого висихання опаду, лісової підстилки
тощо. Лісотипологічна характеристика «типи умов місцевиростання» (ТУМ), або«едафічні умови», добре корелють з ландшафтними умовами території, оскільки длявизначення цих комплексних характеристик використовується ряд спільних властивостей:ґрунтові умови, ступінь зволоження, характер корінної рослинності. Це є підставою длявзаємоузгодженого аналізу лісотипологічних і ландшафтних умов території, для оцінки
пірологічних характеристик лісових насаджень ЧЗВ, які відповідають певним типам умовмісцезростання і приурочені до тих чи інших ландшафтних комплексів (таблиця 1.11,
рис.1.20). Важливі для оцінки пожежонебезпеки ЧЗВ пірологічні характеристики
перелогів і лук також є диференційованими відповідно до ландшафтних умов зайнятих
ними територій.
Відновлення ландшафтів, їхнього фітокомпоненту, що спостерігається на значних
територіях ЧЗВ, тривалий процес сукцесійних змін, швидкість і напрямки яких залежатьвід багатьох чинників. Специфіка сукцесійних процесів у ЧЗВ зумовлена великим
розміром території та, особливо, площ перелогів. Найбільш помітним проявом
сукцесійних процесів тут є відновлення зональної деревної рослинності на перелогах атакож поступовий розпад монокультурних соснових насаджень внаслідок погіршення
їхнього стану та масового ураження шкідниками, що безпосередньо впливає наформування високого рівня їхньої пожежонебезпеки. Аналіз сучасного стану та прогноз
змін ландшафтів ЧЗВ у контексті цієї проблеми розглядається як складова визначення
їхньої стійкості до пожеж.
Встановлення структури і закономірностей просторово-часових змін земного
покриву ландшафтних комплексів
Аналіз змін структури земного покриву ландшафтів дає можливість відстежувати тіпроцеси їхнього відновлення або деградації, що візуалізовані на супутникових знімках.
Поняття земний покрив (Land Cover), що використовується при вивченні такласифікуванні характеристик земної поверхні за даними супутникових знімків,розглядається як «стани земної поверхні «як є» – забудова, заасфальтовані ділянки, водні
поверхні, рослинний покрив та інше». Для вивчення змін у структурі земного покриву
ландшафтів території Заповідника головною є можливість автоматизованого розпізнання
типів рослинного покриву з урахуванням умов зволоження території та поділу лісів запородним складом – на хвойні, листяні, мішані, лучних угруповань – на суходільні тавологі луки, а також достатню детальність диференціації інших класів земного покриву. Уметодиці обробки супутникових знімків з використанням програми QGIS ці одиниці
мають назву класи та макрокласи типів земного покриву. При формуванні навчальних
вибірок (ROI), які є базовими полігонами для розпізнання аналогічних об’єктів на знімку,проаналізовано аерофотознімки ЧЗВ і карту антропогенних змін ландшафтів та сучасного
рослинного покриву. На цій карті зафіксовано стан території на початку 1990-х років, інайбільш коректним є її використання для формування ROI на основі супутникових
знімків відповідного періоду, а саме знімків Landsat, час знімання – серпень 1992.
Достатньою є достовірність сформованих навчальних вибірок і для дешифрування
використаних у нашому дослідженні знімків Sentinel (час знімання – серпень 2018),
оскільки земний покрив, зокрема лісові масиви, істотно не змінилися за породним
складом. Основні зміни стосуються їхньої вікової структури, розподілу, стану.

VIIIКупинові лощини

Куничникові і осоковокуничникові зруби, молодняки
Свіжі згарища і пройдені
(переважно низовою) пожежею
насадження з трав’яним покривомі недостатнім опадом дляформування лісової підстилки

89-Підвищене ірівнеПідвищене ірівнеЛощини

>>Нормальне інедостатнє
Нормальне інедостатнє

Надлишкове

>>

>>

>>

Нормальне

Недостатнє інормальне

Недостатнє інормальне

Недостатнє

Зволоження
(режим)Тг – Рх

Тг – Бп

Різнотравний з переважанням злаків іосок; влітку – відсутній абонезначний запас опаду

Тг – Бп

Щл – Бп

Щл – Бп

Рх – Бп

Рх – Щл

Рх – Рх

Сх – Сх

Лш – ЛшТип ОПГ влітку –навесні
(восени)**Суцільний покрив із злаків і осокПокрив із різнотрав’я з куртинами
осок; опад перетворився на верхнійшар підстилки
Слаборозвинений покрив ізрізнотрав’я; опад перетворився наверхній шар підстилки
Негустий покрив із дрібнотрав’я ірізнотрав’я; опад перетворився наверхній шар підстилки
Купини з осокою або злаками

Покрив з переважанням осок і злаків,які утворюють дернину

Відсутність покриву із мохів ілишайників

Покрив із лишайників (покриття 0,60,8)Покрив із зелених мохів, подекуди здомішкою лишайників

Живий і мертвий надґрунтовий
покрив

* Узагальнену характеристику груп ландшафтних комплексів (I-VIII) подано до рис. 2 **Скорочення: ОПГ- основні провідники горіння : лишайниковий(Лш), сухомоховий (Сх), вологомоховий (Вл), трав’яно-гілковий (Тг), рихлоопадовий (Рх), щільноопадовий (Щл), безпровідниковий” (Бп)

10

-

VII

Осичники без опаду влітку

Рівне

V

7

Березняки, подекуди з темнохвойними
Березняки здомішкою осики ітемнохвойних
Осичники, подекуди з березою ітемнохвойними
Рідколісся , крімсосниЗруби, негусті
молодняки
Зріджені пожежею
насадження

Підвищене

IV>>Листяні, подеку-диз темнохвой-нимиПідвищене

III

VIСосна, подекуди зберезою і оси-кою

>>IIБерезняки з рідким покривом ізрізнотрав’я без опаду влітку

5

4

3

2

6

Сосна, подекуди зберезою
Сосна, подекуди зберезою, осикою

Деревостан

Підвищене

Сухі сосняки з лишайниковим
покривом
Сосняки без домішки
темнохвойних із зеленомошниковим покриттям
Сосняки (пройдені низовими
пожежами) без моховолишайникового покриву
Листяні і мішані насадження зпокривом із осок і злаків, знаявністю дернини
Березняки різнотравні зкуртинами осок без опаду влітку

Місце розташування

Ландшафтні
умови *
I

1Пірологічна категорія ділянок лісуТаблиця 1.11
Пірологічні категорії ділянок лісу та їх характеристика з доповненнями щодо відповідності ландшафтним умовам Зони відчуження

87

88

а

б

Рис.1.20. Зона відчуження (фрагмент)а – пірологічні категорії ділянок лісу. Виконано на основі методики з урахуванням типів
лісонасаджень та ландшафтних умов території. Стан лісонасаджень – 2006 р.; на північ відчервоної лінії – ділянка, що була пройдена пожежею у квітні 2020 р.
б – стан дослідженої ділянки до і після проходження пожежі
Цифри на карті – пірологічні категорії ділянок лісу (див. стовпчик 1 у таблиці 1.11)

Узагальнена характеристика ландшафтних умов (що подані у табл.1.11):
I - тераси та дюни з піщаними дерново-підзолистими ґрунтами, сухо-борові
II - рівнини воднольодовикові, хвилясті, складені пилуватими пісками, з дерново-підзолистими
пилувато-піщаними ґрунтами, свіжо-суборові та заплави високі, сегментно-гривисті, складені
пісками із алювіальними дерновими слаборозвиненими піщаними ґрунтами, свіжо- та вологосуборові
III - заплави дуже високі, що знаходяться над рівнем затоплення, сегментно-гривисті, складені
пилуватими пісками, з алювіальними дерновими глеюватими ґрунтами у комплексі з болотними
ґрунтами
IV - рівнини моренно-воднольдовикові та високі надзаплавні тераси, складені пилуватими піскамиз прошарками глинистих пісків з дерново-підзолистими пилувато-піщаними ґрунтами, свіжосуборові; урочища ерозійної мережі у їх межах
V - заплави дуже високі, що знаходяться над рівнем затоплення, сегментно-гривисті, складені
пилуватими пісками, із алювіальними дерновими у комплексі з болотними ґрунтами намолопотужних низинних торфах
VI - заплави низькі, плоскі, складені низинними торфами, з алювіальними болотними ґрунтами,мокро-дібровні (ольс-ліг)VII – надзаплавні тераси і заплави низькі, плоскі, заболочені, складені низинними торфами, зболотними ґрунтами, мокро-дібровні (ольс-ліг) і западини з дерновими глейовими піщанистолегкосуглинистими ґрунтами, сиро-дібровні
VIII - лощини і балки в пісках та опіщанених суглинках, з дерново-підзолистими і дерновими
оглеєними грунтами, свіжо-судібровні та сиро-дібровні

89Співвідношення класифікаційних одиниць земного покриву, якими можна
оперувати при використанні програми QGIS, і характеристик виділів рослинного покривуу легенді карти ілюструє зменшення деталізації дешифрувальних ознак при інтерпретації
супутникових знімків. Перевагою ж автоматичного розпізнання одиниць земного покривує можливість засобами ГІС отримати просторові дані про характеристики та часову
динаміку земного покриву ландшафтів у межах значних територій.
Аналіз змін земного покриву ландшафтів для модельного полігону, щорозташований у центральній частині ЗВ, виконано на основі дешифрування різночасових
супутникових знімків Landsat та Sentinel методами напівавтоматизованого класифікування
(Semi-Automatic Classification Plugin) у програмі QGIS. Досліджена територія охоплює
частину заплави р. Прип’ять із водоймою-охолоджувачем, її надзаплавні тераси,фрагменти воднольодовикової та моренно-воднольодовикової рівнин. Територія включає
проммайданчик ЧАЕС, частково – міста Прип’ять та Чорнобиль. Аналіз змін структури
земного покриву виконано для модельного полігону у цілому (рис. 1.21) а також дляосновних видів ландшафтних комплексів рангу урочищ, що представлені у його межах.

Рис. 1.21. Зона відчуження (фрагмент, центральна частина). Зміни структури земного
покриву ландшафтів за даними дешифрування різночасових супутникових знімків
(1992та 2018 рр.), % від загальної площі ділянки
Індекси на графіку: 1. Міська забудова та промзони 2. Порушена літооснова, штучні
насипи, дамби 3. Багаторічні перелоги в умовах природного зволоження 4. Багаторічні
перелоги на меліорованих землях 5. Листяні ліси вологі 6. Листяні ліси вологі на місці
знесених населених пунктів 7. Мішані ліси в умовах природного помірного зволоження
8. Хвойні ліси в умовах природного помірного зволоження 9. Хвойні ліси в умовах
природного помірного зволоження на місці населених пунктів. 10. Суходільні та заплавні
луки в умовах помірного зволоження 11. Суходільні та заплавні луки в умовах помірного

90зволоження на місці населених пунктів 12. Вологі луки 13. Вологі луки на місці населених
пунктів 14. Водні об’єктиДля оцінювання пожежної небезпеки територій вважаємо найдоцільнішим
аналізувати динамічні зміни у структурі земного покриву для ландшафтних комплексів
рангу урочище (рис. 1.22). Так, для урочищ кінцево-моренного пасма, складеного легкими
суглинками напірної морени, що перекриті пилуватими пісками потужністю до 1 м, здерново-підзолистими пилувато-піщаними ґрунтами, природними є сосново-дубові здомішкою граба різнотравно-широкотравні ліси, які в процесі лісокористування булизаміщені культурними сосняками. В умовах сучасних змін земного покриву ландшафтів,відновлення їхніх вихідних природних умов, спостерігається розпад монокультурних
соснових насаджень, зменшення їхньої площі з 16% до 12% у межах урочищ кінцевоморенного пасма (рис. 1.22а). За рахунок зменшення участі сосни у складі мішаних лісів
(внаслідок її ураження шкідниками, загибелі тощо) площі таких лісонасаджень також
зменшуються (з 26% до 12%), набувають вигляд мозаїчного поєднання лісових та лучних
(галявинних) ділянок, що добре простежується на супутникових знімках останніх років.
Такі знелісені ділянки при дешифруванні супутникових знімків ідентифіковані яксуходільні луки, і їхня площа за аналізований період (1992-2018 рр.) збільшилася у
20 разів (від менше 1% до понад 20%). Спостерігається зменшення частки суходільних
перелогів у структурі земного покриву цих урочищ з 49% до 40%, переважно за рахунок
самовідновлення хвойних та дрібнолистяних порід.

а

б

в

г

Рис. 1.22. Зміни структури земного покриву досліджуваної частини зони відчуження заданими дешифрування різночасових супутникових знімків (1992 та 2018 рр.), % відзагальної площі урочищ відповідного виду: моренно-воднольодовикових рівнин свіжосуборових (а), перших надзаплавних піщаних борових терас (б), заплав високих піщаних(в) та низьких з торфовищами (г) (1-13 – класифікаційні одиниці земного покриву – див.
підписи до рисунку 1.21)

91
Для перших надзаплавних піщаних борових терас зони відчуження (і, зокрема, їїцентральної частини) характерним є поширення соснових лісів біломохових ізеленомохових, які є природними лісовими угрупованнями для цих ландшафтних умов.
Тому площа, зайнята сосняками, в таких урочищах суттєво не змінилася – від 38% до 39%їхньої території (рис. 1.22б). Незначне збільшення участі соснових лісів пов’язане звідновленням сосни на перелогових та лучних ділянках. Площа невластивих для сухих
борових терас сосново-широколистяних (мішаних) лісонасаджень зменшилася з 17% до
4% території. Значних змін не спостерігається у поширенні листяних лісів вологих
(близько 7%), що займають знижені ділянки западин, лощин тощо. При несуттєвому
загальному зменшенні суходільних лук (з 15% до 12%) їх площі зменшуються й у межах
знесених населених пунктів (з 4 до 1,5%) за рахунок самосіву листяних і хвойних порід
дерев. Для урочищ заплав зміни земного покриву протягом досліджуваного періоду
стосуються, у першу чергу, перерозподілу між лучними ценозами, що характерні длярізних умов зволоження (рис. 1.22в, 1.22г). Також спостерігається заміна перелогів вумовах впливу меліоративних систем вологими луками. Разом з тим, таке явище можевизначатися результатами автоматичного дешифрування супутникових знімків, яке фіксує
саме зміну вологості поверхні (а не видовий склад лучних ценозів).
Принципи прогнозування пожежонебезпеки ландшафтних комплексівЦі принципи базуються на врахуванні ряду чинників, серед яких ландшафтні
умови, структура земного покриву, тенденцій його змін та, відповідно, змін пірологічних
характеристик
складових
рослинного
покриву.
Обов’язковою
передумовою
прогнозування є відомості про заплановані напрямки поводження з територією, або жвибір можливого сценарію господарської діяльності у її межах. Режим повного
заповідання території, проведення санітарних рубок у лісах та інші види догляду затериторією, зокрема, обсяги протипожежних заходів, використання певних об’єктів яктуристичних локацій, − зазначені або інші варіанти використання ЧЗВ суттєво впливаютьна стан ландшафтів та формування пірологічних характеристик їхнього фітокомпоненту,створюють передумови для виникнення пожеж. Один із варіантів – режим заповідання у
ЧЗВ. За таких умов прогнозування змін структури земного покриву і пов’язаних з нимзмін показників пожежної небезпеки ландшафтів можна виконувати на основі аналізу
тенденцій розвитку земного покриву, сукцесійних змін рослинного покриву звикористанням шкали оцінки пожежної небезпеки (табл. 1.12).
Наприклад, у розглянутих вище урочищах кінцево-моренних пасм, деспостерігається зменшення соснових насаджень (що віднесені до 1 класу пожежної
небезпеки), може бути прогнозоване збільшення у земному покриві широколистяних
порід і, відповідно, зниження загальної пожежонебезпеки до 3 класу. Для сухих борових
терас підвищення пожежонебезпеки прогнозоване у зв’язку з потенційним збільшенням
площ соснових лісів, які характеризуються найвищим, 1 класом пожежної небезпеки.
Конкретні терміни формування і площі, які можна віднести до певного класу пожежної
небезпеки, потребують спеціальних досліджень, дешифрування супутникових знімків
високого рівня розпізнання і використання спеціального програмного забезпечення,побудови прогнозних моделей.
Ландшафтознавчий підхід до визначення чинників і показників пожежонебезпеки
територій передбачає комплексний аналіз різноманітних даних щодо оцінки пірологічних
характеристик складових рослинних угруповань, лісотипологічних даних про насадження
території дослідження, відомостей про ландшафтну структуру, сучасний стан і тенденції
відновлення ландшафтів. Територія зони відчуження забезпечена необхідними вихідними
матеріалами для виконання таких досліджень завдяки наявності результатів багаторічних
досліджень її ландшафтів та рослинного покриву, завдяки проведенню систематичних
лісотаксаційних досліджень ЧЗВ, а також наявності у відкритому доступі сучасних,регулярно оновлюваних супутникових знімків. Ландшафти зони відчуження, якдемонструє сумний досвід останніх років, зокрема 2020 р., є вразливими до пожеж не92лише через особливості поліських ландшафтів, де поширені пожежонебезпечні соснові
насадження, та погодні умови. Переважають антропогенні чинники пожежної небезпеки,прогнозування яких – поза межами компетенції ландшафтознавства та інших
природничих наук. Разом з тим, результати оцінювання пірологічних характеристик
рослинних угруповань ЧЗВ та геопросторове представлення у вигляді спеціальних
оціночних карт пожежної небезпеки ландшафтних комплексів можуть бути використанідля визначення пріоритетних територій, організації та своєчасного виконання
протипожежних заходів у Чорнобильській зоні відчуження. Перспективними напрямами
практичного впровадження отриманих результатів є використання запропонованих оцінок
пірологічних категорій актуальних типів рослинного покриву в їхньому співставленні зландшафтними умовами територій, для яких вони характерні, для побудови прогнозних
моделей поведінки і поширення природних пожеж. Наприклад, отримані дані актуальніпри розробці паливних моделей на основі напівемпіричної моделі Ротермела, якапобудована на врахуванні швидкості вітру, типу рослинності та вмісту вологи урослинному покриві, характеру рельєфу при прогнозуванні низових пожеж. Актуальним
завданням для використання отриманих результатів при оцінюванні і моделюванні
пожежонебезпеки в ландшафтах ЧЗВ є перехід від якісних характеристик до кількісних,зокрема таких, як кути ухилу елементарних поверхонь в ландшафтах, умови зволоженнята відсоток вологості в деревній рослинності та наземному покриві та інших.
Запропоновані у статті методи оцінювання і прогнозування пожежної небезпеки
ландшафтів території Заповідника та ЧЗВ на основі оцінювання пірологічних
характеристик фітокомпоненту і аналізу результатів дешифрування їхнього земного
покриву
єновимнапрямом
ландшафтознавчо-прикладних
досліджень.

2

5

4

3

2.1. Рівнини воднольодовикові і моренно-воднольодовикові та високі
надзаплавні тераси, складені пилуватими пісками, з дерново-підзолистими
ґрунтами, свіжо-суборові. Високі заплави, складені пилуватими пісками, залювіальними дерновими пилувато-піщаними грунтами, свіжо-суборовіТі самі ландшафтні умови, що 3.3

Ті самі ландшафтні умови, що 3.1

3.3. Заплави низькі, плоскі, складені низинними торфами, з алювіальними
болотними ґрунтами, мокро-дібровні (ольс-ліг)3.1. Водозбірні зниження при вершинах ерозійних форм, балки та лощини умежах воднольодовикових і моренно-воднольодовикових рівнин, з дерновопідзолистими оглеєними грунтами, волого-складносуборові, волого- тасиродібровні
Заплави дуже високі, сегментно-гривисті, складені пилуватими пісками, залювіальними дерновими оглеєними та болотними грунтами, вологосуборові укомплексі з мокрими дібровами (ольс-ліг)3.2. Ті самі ландшафтні умови, що 2.1

2.2.Тераси та дюни з піщаними дерново-підзолистими грунтами, сухо-борові.

1.2.Тераси та дюни з піщаними дерново-підзолистими грунтами, сухо-борові.

1.1 Незалежно від ландшафтних умовЛандшафтні умови

1

Клас
пож.
небез
пеки

Насадження листяних порід в ТУМ 3(вологі), 4 (сирі).
Листяні насадження в ТУМ з індексом
5 (мокрі).

Насадження хвойних порід старші 40років в ТУМ з індексом 5 (мокрі).

Насадження листяних порід в ТУМ зіндексом 2 (свіжі)Насадження листяних порід в ТУМ зіндексами 0, 1Насадження хвойних порід старші 40років в ТУМ з індексами 3 (вологі), 4(сирі).

Насадження хвойних порід старші 40років в ТУМ з індексом 2 (свіжі).

Об’єкт загоряння (характерні типинасаджень і умов місцезростання,категорії невкритих лісовою
рослинністю і нелісових земель)Насадження хвойних порід віком 40 іменше років в усіх типах умовмісцезростання (ТУМ).
Насадження хвойних порід старші 40років з індексами 0 (дуже сухі), 1 (сухі).

Виникнення пожежі можливо тількипри тривалих посухах

Низові пожежі можливі тільки вперіоди пожежних максимумів

Низові і верхові пожежі можливі вперіод
літнього
пожежного
максимуму

Низові пожежі можливі протягом
усього
пожежонебезпечного
періоду, верхові – в періоди
пожежних максимумів

Найбільш імовірні види пожеж,умови і тривалість періоду їхможливого виникнення ірозповсюдження
Протягом
усього
пожежонебезпечного
періоду
можливі лісові пожежі, а на ділянкахз наявністю деревостану – верхові

Таблиця 1.12
Шкала оцінки природної пожежної небезпеки земель лісового фонду з доповненнями щодо відповідності ландшафтним умовам ЧЗВ93

94
1.2.7. Моніторинг довкілля
1.2.7.1. Оцінка стану та ефективності сучасної системи моніторингу довкілляДо аварії на ЧАЕС в 1986 році регулярна інформація про стан навколишнього
середовища в цьому районі складалася із метеорологічних спостережень (метеостанції
Чорнобиль та Поліське), гідрологічних (пости р. Прип’ять – м. Прип’ять та Чорнобиль, р. Уж– Поліське та Черевач) та форми 2-ТП-полювання, які надавали лісові господарства.
В період після аварії було проведено декілька зйомок радіоактивного забруднення
території, фінальним результатом яких стало побудова карт радіоактивного забруднення
території основними дозостворюючими радіонуклідами - 137Cs, 90Sr, 238,239,240Pu, 241Am. Булорозгорнуто декілька систем спостереження за радіаційним станом середовища, які мали різну
підпорядкованість. Втім, багаторічні спостереження проводилися лише на тих системах, якіконтролювали динамічні елементи середовища: приземний шар атмосфери, поверхневі тапідземні води. Паралельно із розвитком систем спостереження були зроблені описи
ландшафтів, оцінка стану лісів та поверхневих вод в контексті радіаційної безпеки.
З середини 90-х років ХХ ст. у ЗВіЗБ(О)В була сформована єдина система радіаційноекологічного моніторингу навколишнього середовища. Систему виконання робіт зрадіоекологічного моніторингу у зоні відчуження обумовлює «Регламент робіт ДСП«Екоцентр», який визначає методичні загали, об’єкти, місця, склад і об’єм спостережень,терміни вимірювань, види та кількість лабораторних аналізів. Регламент розроблюється на 5річний період на підставі діючих Законів України, «Концепції Чорнобильської зонивідчуження», наукових розробок та на основі регламентів моніторингу за минулі роки зурахуванням результатів спостережень. Метою моніторингу є інформаційне забезпечення
прийняття управлінських рішень щодо здійснення заходів, направлених на мінімізацію
наслідків аварії, в частині виносу радіонуклідів за межі зони відчуження.
Пріоритет надається техногенним та природним об’єктам, міграція радіонуклідів зяких створює реальну загрозу радіаційного забруднення довкілля та формує дозуопромінення персоналу зони відчуження і населення.
Моніторинг проводиться за такими напрямками:визначення вмісту радіонуклідів в атмосферному повітрі, поверхневих, підземних,стічних і відпрацьованих технологічних водах, ґрунті, компонентах наземних і водних
екосистем, харчових продуктах у місцях несанкціонованого проживання «самопоселенців»тощо;вивчення впливу на довкілля об’єктів захоронення радіоактивних відходів (ПЗРВ,ПТЛРВ), об’єкта «Укриття» та робіт, пов’язаних із зняттям ЧАЕС з експлуатації;вивчення процесів міграції радіонуклідів в компонентах ландшафтів, їх виносу замежі ЗВіЗБ(О)В, оцінка ефективності водоохоронних заходів щодо обмеження міграції
радіонуклідів та їх впливу на екологічну ситуацію.
До мережі радіаційно-екологічного моніторингу зони відчуження входить 146 пунктів
спостережень різного призначення (місця виробничої діяльності персоналу, ландшафтні
полігони, гідрологічні створи, пункти відбору проб приземного шару атмосфери та планшети
радіоактивних випадінь радіонуклідів з атмосфери тощо), 138 спостережних свердловин, 11населених пунктів несанкціонованого проживання.
Лабораторна обробка проб виконується за методиками і на апаратурі, що пройшли
відповідну метрологічну атестацію. Достовірність результатів радіаційно-екологічного
моніторингу забезпечується виконанням річних робіт у вигляді відбору 4500-5000 проб ізразків компонентів природного середовища та виробничої діяльності та проведенням понад
10000-11000 аналізів на вміст радіонуклідів в них. Біотичний компонент в радіаційноекологічному моніторингу представлений рослинним компонентом лісових екосистем таводних екосистем.

95Дані про мережу пунктів радіаційно-екологічного моніторингу ДСП «Екоцентр» натериторії Заповідника (та на суміжній території, які використовуються для моніторингу
довкілля Заповідника) представлено в таблицях 1.13-1.16.
В середині 90-х була розроблена система моніторингу лісів. Були розроблені
методичні підходи та створена мережа спостережень на базі спеціалізованого
лісогосподарського підприємства «Чорнобильліс». Втім, вона існувала не тривалий час.
Таблиця 1.13
Пункти моніторингу приземного шару атмосфери мережі радіаційно-екологічного
моніторингу ДСП «Екоцентр»№
з/пНазва пункту

Географічні координати
широта

довготаВид контролю

Періодичність
спостережень

1

м. Чорнобиль

51,276260

30,209750

Проба повітря

6 разів за місяць

2

КДП «Дитятки»51,124370

30,124490

-”-

-”-

3

с. Бенівка

51,448610

29,974790-”-

5 разів за місяць

4

с. Буряківка

51,378960

29,911740

-”-

-”-

5

с. Зимовище

51,422040

30,187910

-”-

-”-

6

с. Копачі

51,344620

30,112330

-”-

-”-

7

с. Машеве

51,489270

30,138490

-”-

-”-

8

с. Старосілля

51,347720

30,211930

-”-

-”-

9

с. Крива Гора30,205740

-”-

-”-

51,389330

Примітка. Відбір проб радіоактивних аерозолів з приземного шару атмосфери у пунктах моніторингу
здійснюється на стаціонарних аспіраційних пристроях мережі АСКРС з безперервним прокачуванням повітря
через фільтри з тканини Петрянова

Таблиця 1.14
Пункти моніторингу поверхневих вод мережі радіаційно-екологічного моніторингуДСП «Екоцентр»

№
з/п
1
2

3
4
5
6
7
8
9
10
11
12
13
14
15

Об’єкт

Назва пункту

р. Прип’ять-”-”-”р. Уж-”р. Грезля
р. Брагінка
Канал - притока
р. Брагінка
р. Сахан
р. Глиниця
Красненський старик
Лівобережний польдер
оз. Глибоке
оз. Зимовище
Київське водосховище
Київське водосховище

Географічні
координати

Періодичність
спостережень

широта

довгота

Лівобережний
м. Чорнобиль
ПНДБНС ЧАЕС
с. Черевач
смт. Поліське
с. Грезля
ВОС № 39
ВОС № 37

51,448429
51,275278
51,416370
51,397217
51,207360
51,248611
51,256330
51,269300
51,271240

30,017063
30,245556
30,094810
30,144281
30,133640
29,400833
29,454790
30,409760
30,401080

4 рази за місяць
-”-”-”-”-”1 раз за місяць
2 рази за місяць
-”-с. Новошепеличі
гирлоНасосна станція
ГТС № 7
водпост
водпост
с. Плютовище
с. Страхолісся

51,418440
51,301060
51,431960
51,414260
51,445160
51,426667
51,224191
51,073329

30,005710
30,200900
30,100420
30,128060
30,065460
30,191389
30,324971
30,408025-”-”--”-”-”-”-”-”-

96Примітка: Пункт стаціонарної мережі моніторингу гідрологічного режиму і якості (у тому числі радіаційного
стану) поверхневих вод – місце на водоймі або водотоці, де проводять комплекс робіт для одержання данихпро якісні й кількісні характеристики води. Частина пунктів, на яких проводяться гідрометричні вимірювання,обладнані водомірними рейками та висотними ґрунтовими реперами. Гідрометричні спостереження
проводяться з періодичністю, достатньої для характеристики режиму рівнів та стоку води. Усі пункти
закріплені інформаційними знаками.

Пункти моніторингу підземних водмережі радіаційно-екологічного моніторингу ДСП «Екоцентр»№з/п

Об’єкт

Номерсвердловини

Географічні координати
широта

довгота

201-1

51,442040

30,035210

201-2
201/1
201/2
203-1
206-1
206-2
200

51,442040
51,445278
51,445278
51,424100
51,422570
51,422570
51,438230

30,035210
30,038056
30,038056
30,091350
30,110740
30,110740
30,032040

1 раз заквартал
-”-”-”-”-”-”-”-

506

51,400430

29,990120-”-

511
185/Q1- Q3

51,403333
51,402390

30,024444
30,005000-”-”-Водоохоронні споруди наКрасненській заплаві

1
2
3
4
5
6
7
8

Режимна мережа Прип’ятського
водозабору

9
10
11

Таблиця 1.15

Періодичність
спостережень

Примітка: Регламент моніторингу підземних вод передбачає вимірювання рівня води у свердловині та відбір
проб води для визначення вмісту радіонуклідів. Пункт моніторингу підземних вод конструктивно представляє
собою контрольно-спостережну свердловину, закриту захисним ковпаком і огороджену бетонним кільцем. Накільці чи оголовку свердловини розміщено її назву (номер).

Ландшафтні полігони
мережі радіаційно-екологічного моніторингу ДСП «Екоцентр»
№ з/п

Назва
пункту

Географічні координати
широта

довгота

1
2
3
4
5
6
7

ЛП 5
ЛП 6
ЛП 7
ЛП 10
ЛП 11
ЛП 12
ЛП 13

51,402926
51,423482
51,410704
51,418193
51,143001
51,155998
51,465355

30,024444
30,039722
29,913333
29,994011
30,130241
30,132199
30,152298

Таблиця 1.16

Основна культура

Періодичність
спостережень

вільха
соснасосна, береза
сосна, береза
дубвільха
сосна-”-”-”-”-”-”-”-

Примітка: Ландшафтні полігони на місцевості являють собою ділянки розміром 100 на 100 м (площею 1 га).
Точки відбору проб та польових вимірів закріплені відповідними знаками.

На території Заповідника в різні роки після 1986 р. різними науковими установами
було закладено науково-дослідні полігони. Результати досліджень використовуються
науковим відділом Заповідника для вирішення завдань, покладених на відділ.
Характеристика полігонів представлена у таблиці 1.17 та рисунку 1.23.

оз. Глибоке

оз. Далеке

оз. Вершина

2

3

4

7

6

5

Корогод

1

оз. Азбучин

Красненська
стариця (в межах
одамбованої
території)Красненська
стариця (замежами
одамбованої
території)Назва полігону завиконавцем

N
з.з.

Інститут
гідробіологіїНАН України
Інститут
гідробіологіїНАН України

Радіоекологічні,радіобіологічні тагідробіологічні дослідження
водних екосистем

2007Інститут
гідробіологіїНАН України

Радіоекологічні,радіобіологічні тагідробіологічні дослідження
водних екосистем

1988Інститут
гідробіологіїНАН України

1988

1988

1988

1988

Дата
закла
дання
, рік

Інститут
гідробіологіїНАН України

Інститут
гідробіологіїНАН України

Інститут
географії
НАНУПриналежність
(установа)Радіоекологічні,радіобіологічні тагідробіологічні дослідження
водних екосистем
Радіоекологічні,радіобіологічні тагідробіологічні дослідження
водних екосистем
Радіоекологічні,радіобіологічні тагідробіологічні дослідження
водних екосистем
Радіоекологічні,радіобіологічні тагідробіологічні дослідження
водних екосистем

Вивчення змін ландшафтів

Призначення (видспостережень)19882018

19882018

19882018

20072018

19982018

19882018

Період
експлуа
тації,
рокиДіючий

Діючий

Діючий

Діючий

Діючий

Діючий

Перспектив
нийСтатус

100

50

05

10

100

120

25000

Площ
а, га

51,406389

51,433611

51,432500

51,434167

51,429444

30,117222

30,100278

30,097778

30,073333

30,102778

30,065000

Кут 1
30,000000
Кут 230,220000
Кут 330,220000
Кут 430,000000

Кут 1
51,330000
Кут 251,330000
Кут 351,170000
Кут 451,170000
51,444167

Довгота

Широта

3 рази нарік

1 раз на 2роки1 раз на 2роки

1-2 разина рік

3-4 разина рік

3-4 разина рік

Періодич
ністьдослідже
ньТаблиця 1.17

Стандартні методи гідробіологічних
досліджень

Стандартні методи гідробіологічних
досліджень

Стандартні методи гідробіологічних
досліджень

Стандартні методи гідробіологічних
досліджень

Стандартні методи гідробіологічних
досліджень

Стандартні методи гідробіологічних
досліджень

Польові дослідження,картографування засобами ГІС,побудова прогнозних моделей
еволюції ландшафтів

Методи досліджень

Кадастр науково-дослідних полігонів на території зони відчуження і зони безумовного (обов’язкового) відселення

97Радіобіологічні дослідження
мишоподібних гризунів

Радіобіологічні дослідження
мишоподібних гризунів

Радіобіологічні дослідження
мишоподібних гризунів

Лісова радіоекологія

Лісова радіоекологія

Лісова радіоекологія

Казкове

Ізумрудне

Дитятки-МНовошепеличі

СаханЧеревач

10

11

12

13

14

15

Інститут
ядерних
дослідженьНАН України
Інститут
ядерних
дослідженьНАН України
Інститут
ядерних
дослідженьНАН України
Інститут
ядерних
дослідженьНАН України
Інститут
ядерних
дослідженьНАН України
Інститут
ядерних
дослідженьНАН України
1999

1999

1999

2008

2008

2008

1989

Інститут
гідробіологіїНАН України

р. Уж (біляс. Черевач)

9

1988

Інститут
гідробіологіїНАН України

8Радіоекологічні,радіобіологічні тагідробіологічні дослідження
водних екосистем
Радіоекологічні,радіобіологічні тагідробіологічні дослідження
водних екосистем

р. Прип’ять (біляс. Довляди)Приналежність
(установа)Призначення (видспостережень)Назва полігону завиконавцем

N
з.з.

Дата
закла
дання
, рік

Діючий

Діючий

Діючий

Діючий

19992019

19992019

19992019

Законсерво
ванийЗаконсерво
ванийЗаконсерво
ванийЗаконсерво
ванийСтатус

20082019

20082009

20082009

19882006

19882005Період
експлуа
тації,
роки

98

1,0

1,0

1,0

1,0

1,0

1,0

10

20

Площ
а, га

51,23638
951,41777
8

51,41805
6

51,15900
051,33800
051,18700
051,212778

51,481389Широта

30,152222

30,00527
8

30,00916
7

30,13400
030,13600
030,04800
030,14722
2

29,991667Довгота

Відлов пастками Шермана

Стандартні методики відбору зразків
компонентів лісових екосистем
Стандартні методики відбору зразків
компонентів лісових екосистем
Стандартні методики відбору зразків
компонентів лісових екосистем

1 раз
на рік
1 раз
на рік
1 раз
на рік

Відлов пастками Шермана

Відлов пастками Шермана

Стандартні методи гідробіологічних
досліджень

Стандартні методи гідробіологічних
досліджень

Методи досліджень

1 раз
на рік

1 раз
на рік

1 раз
на рік

3 разина рік

3 разина рік

Періо
дичні
сть
дослі
джень

Продовження таблиці 1.17

Весняне

Малий Рудий ЛісРозсоха

26

27

ЧРЕБЗ

ЧРЕБЗ

ЧРЕБЗ

1986

25

ЧоНЦМД

Дослідження в сфері
сільгоспрадіології
Комплексні радіобіологічніта радіоекологічні
дослідження
Комплексні радіобіологічніта радіоекологічні
дослідження
Комплексні радіоекологічні
дослідження

Чистогалівка-1

24

23

1986

Рудий Ліс-1

22

1986

Інститут
сільгоспрадіол
огії НУБіП

Рудий Ліс-2

21

1999

Дослідження в сфері
сільгоспрадіології

Лісова радіоекологія

Дитятки-Л

20

1999

Чистогалівка-2Лісова радіоекологія

Куповате

19

1999

1990

Лісова радіоекологія

Опачичі

18

1999

1999

Дата
закла
дання
, рік

ЧоНЦМД

Лісова радіоекологія

Паришів

17Інститут
ядерних
дослідженьНАН України
Інститут
ядерних
дослідженьНАН України
Інститут
ядерних
дослідженьНАН України
Інститут
ядерних
дослідженьНАН України
Інститут
ядерних
дослідженьНАН України
Інститут
сільгоспрадіол
огії НУБіП

Приналежність
(установа)Комплексні радіобіологічніта радіоекологічні
дослідження
Комплексні радіобіологічні
дослідження

Лісова радіоекологія

Іванівка

16Призначення (видспостережень)Назва полігону завиконавцем

N
п.п.

2000

2019

2001

1,0

1,77
500

35

Перспектив
нийПерспектив
нийПерспектив
ний

0,04
Законсерво
ванийДіючий

1,0Діючий

19992019

1,0Законсерво
ванийДіючий

19992019

1,0

0,3Діючий

19992019

1,0

1,0

Площ
а, га

Діючий

Діючий

19992019

2019Діючий

Статус

19992019

Період
експлуа
тації,
роки99

51,15748051,47543
851,30565
8

51,37303
051,37219
951,38672
051,38411
7

51,12055
6

51,17333
3

51,20888
951,29944
4

51,248056Широта

29,98169
030,02074
5

29,63849
030,02680
430,02875
5

30,06403
2

30,07226
930,12277
8

30,35833
330,30416
730,30472
2

30,237222Довгота

Стандартні методики відбору
зразків компонентів лісових
екосистем
Стандартні методики відбору
зразків компонентів лісових
екосистем
Стандартні методики відбору
зразків компонентів лісових
екосистем

1 раз нарік
1 раз нарік
1 раз на
рік

-

-

-

-

-

Стандартні методики відбору
зразків та вимірювання ПЕДСтандартні методики відбору
зразків

Стандартні методики відбору
зразків компонентів лісових
екосистем

1 раз нарік-Стандартні методики відбору
зразків компонентів лісових
екосистем

Методи досліджень

1 раз нарікПеріод
ичність
дослід
женьПродовження таблиці 1.17

ЧРЕБЗ

ЧРЕБЗГідробіологічні дослідження

Комплексні дослідження
водно-болотних угідь

Оташів-1Оташів-232Згарище
Ковшилівка
Згарище
Коцюбинське

31

30

29
ЧРЕБЗ

ЧРЕБЗ

ЧРЕБЗ

Комплексні радіоекологічніта екологічні дослідження
Комплексні радіоекологічніта екологічні дослідження
Комплексні радіоекологічніта екологічні дослідження

Згарище Луб’янка28Приналежність
(установа)Призначення (видспостережень)Назва полігону завиконавцем

N
п.п.

Дата
закла
дання
, рік

Період
експлуа
тації,
рокиСтатус

Перспектив
нийПерспектив
нийПерспектив
нийПерспектив
нийПерспектив
ний

100

3000

3,0

1000

3000

1000

Площ
а, га

51,29811
1
51,29860
051,43914
051,203970Кут 151,207420Кут 251,197877
Кут 3
51,150546
Кут 4
51,138080Кут 551,172050Широта

29,76728
1
29,47470
029,26208030,391190Кут 130,36941
4
Кут 230,438979
Кут 330,442960Кут 430,390027
Кут 530,366849Довгота

Періо
дичні
сть
дослі
джень

Польові дослідження,картографування засобами ГІССтандартні методи екологічних
досліджень
Стандартні методи екологічних
досліджень
Стандартні методи екологічних
досліджень
Стандартні методи гідробіологічних
досліджень

Методи досліджень

Продовження таблиці 1.17

Рис. 1.23 - Картосхема розташування наукових полігонів у межах Заповідника

101

102
Стан інших складових комплексного екологічного моніторингу довкілля натериторії заповідника є таким. Гідрометеорологічні спостереження, моніторинг стану
атмосферного повітря, поверхневих вод, підземних вод на території заповідника непроводилися, відповідні показники для його території екстраполювалися за даними
метеостанції у м. Чорнобиль. Дані з моніторингу біорізноманіття для території
заповідника є фрагментарними і нерівномірними за групами біоти. Зокрема, нині наявні
розрізнені дані щодо видового складу птахів та ссавців заповідника (2005-2009 рр.),видового складу судинних рослин (1987-2016 рр.).
Окремо слід проаналізувати стан моніторингу лісових екосистем заповідника.
Серед усіх складових екологічного моніторингу саме ця його складова розвинута
найкраще. Зумовлене це тим, що через однаковий період часу – раз на 10 років –Державними
лісовпорядними
підприємствами
України
проводиться
базове
лісовпорядкування всіх лісогосподарських підприємств. Такі лісовпорядкування натериторії сучасного заповідника проводилися у 1997, 2007 та 2017 рр. При цьому укожному таксаційному виділі визначалися стандартні параметри: площа, вік і склад
насадження, походження насадження, середня висота, середній діаметр, тип лісу, повнота,запас деревини – м3/га та тис. м3/виділ, за необхідністю – стан насадження тазапроектовані санітарно-оздоровчі заходи. Ці дані нині є важливими для організації
системи стаціонарів для проведення моніторингу за переважаючими віковими групами
лісових насаджень у відповідних типах лісу заповідника.
На момент розробки Проекту організації заповідника на його території закладено
чотири полігони постійних пробних площ (ППП) з метою забезпечення вивчення
природного розвитку екосистем та змін внаслідок антропогенного впливу:1.
Фенологічний маршрут заплава р. Уж. Координати 51.25793° пн.ш.,30.216511° сх.д. Протяжність 4,5 км. Опис. Маршрут включає акваторію річок Прип’ять таУж, старичних озер та стічного каналу з очисних споруд, сухі та вологі луки, низинні
осокові та очеретяні і чорновільхові болота, фрагменти дубово-грабових, чорновільхових,біловербових, соснових і повислоберезових лісів, а також рідколісся сосни серед моховолишайникових та булавоносцевих пустищ. Завдання, що виконувалися на полігоні:моніторинг періодичних природних явищ, дослідження для визначення фенокліматичної
періодизації території Заповідника та прогнозування змін біогеоценозів і ландшафтів зурахуванням кліматичного тренду;2.
Полігон 2. Пробна площа Згарище 1992 року. Коцюбинське. Координати
51.450031° пн.ш., 30.242316° сх.д. Опис. Ділянка природного лісу на місці згарища 1992
року. Внаслідок пожежі відбулась загибель лісового насадження у складі сосни звичайної.
На місці розташування пробної площі типи лісорослинних умов варіюються від сухих довологих з відновленням сосни звичайної на підвищеннях, та змішаного лісу з осики,берези повислої і сосни 13 звичайної у пониженнях. Пробна площа закладена напідвищенні, тип лісорослинних умов А1-2. Господарське втручання після пожежі
відсутнє. Площа 1 га. Завдання: дослідження відновлення лісових екосистем після пожежіз різним рівнем господарського втручання;3.
Полігон 3. Пробна площа Згарище Луб’янка 2015 року. Координати
51.298111° пн.ш., 29.767281° сх.д. Опис. Ділянка соснового лісу, який загинув внаслідок
пожежі 2015 року. Тип лісорослинних умов: А2-В2. На пробній площі наявна деревна
ламань різної стадії розкладання та природне відновлення сосни звичайної та берези
повислої. Господарське втручання після пожежі відсутнє. Площа 1 га. Завдання:дослідження відновлення лісових екосистем після пожежі з різним рівнем господарського
втручання;4.
Полігон 4. Радіоекологічний полігон оз. Глибоке. Координати 51.445207°
пн.ш., 30.065434° сх.д. Опис. Заплавне озеро, площа 0,18 км 2. Розташоване по осіпівнічного сліду радіоактивних випадінь. Завдання: радіоекологічний моніторинг (водні
екосистеми), радіоекологічні дослідження.

103Виділення постійних пробних площ (ППП) у подальшому має бути уніфіковане таохоплювати всі (основні) типи рослинності або складові ландшафту.
Для закладання ППП, призначених для моніторингу за станом різних компонентів
природних комплексів, доцільно використовувати ті самі ділянки, які можуть бутиприлеглими одна до одної частинами одного угруповання. Це полегшить працю
науковців, які зможуть отримати всебічний опис даної ділянки, зменшить порушення
наземного покриву, викликане закладанням площ, та проведенням на них спостережень,збільшить можливості для комплексного аналізу динаміки різних компонентів природних
комплексів.
ППП мають відображати всю сукупність основних варіантів корінних або близькихдо них угруповань, представлених в заповіднику. Тому вони мають бути приурочені,насамперед, до основних елементів рельєфу (плакорів, схилів, долин тощо).
Необхідно забезпечити системою постійних спостережень також похідні
угруповання, динамічні процеси в яких виявляються особливо наглядно. Це можуть бутиділянки, на яких мають місце демутаційні процеси після зняття антропогенного пресу
внаслідок створення заповідника. До таких ділянок належать і території, на якихвідбувався вплив стихійних факторів (пожежі, повені тощо), і ділянки із різним
антропогенним впливом.
Мережа ППП повинна також забезпечити спостереження за станом популяцій
окремих видів рослин та тварин, тому пробні площі мусять охоплювати місцезнаходження
рідкісних та цінних видів із врахуванням різних екологічних умов їх існування.
ППП повинні бути чітко фіксовані на місцевості системою маркувальних знаків імати свою нумерацію. Кожна них включається до мережі ділянок спостереження. Їїмісцезнаходження фіксується на схемі заповідника. Це ж стосується і ділянок, на якихпроводять дослідження сторонні організації. Пересування, зміни нумерації ПППнеприпустимі і можуть проводитися лише у виняткових випадках. Тоді площа, якастворюється, отримує свій номер, старий номер площі, яка закривається, ліквідується, а вархівах заповідника лишається весь матеріал, що стосується площі під цим номером. Щобзапобігти плутанині, новій ППП не можна присвоювати номер тієї площі, що ліквідується.
Якщо закладається зовсім нова ППП, вона описується, наноситься на картографічну
основу, дані про неї вміщуються у даному розділі чергового тому Літопису.
На кожну ППП мусить бути заведений паспорт згідно встановленого зразку.
Профілі та трансекти закладаються з метою проведення різних видів спостережень
– екологічних, фенологічних, зоологічних тощо – з тим, щоб ними були охоплені різні
геоморфологічні елементи екосистем. Бажано, щоб вище охарактеризовані пробні ділянки
розміщувалися на профілях або трансектах, що розширить можливості для порівняльних
досліджень, комплексного аналізу динаміки природних комплексів.
Профілі, закладені в межах заповідника, слід проводити через різні зони і виводитина суміжні території в тих випадках, коли наявний не весь динамічний ряд угруповань.
Фенологічні маршрути або профілі бажано хоча би частково «накладати» наекологічні, зоологічні та інші види профілів, щоб на останніх могли бути використані
фенологічні дані.
Профілі та трансекти відмічаються стовпами – на відкритих територіях через 250–500 м, в лісі через 100–250 м в залежності від рельєфу і типу лісу. На закладених
трансектах проводиться картування рослинності (масштаб його залежить від ширини
трансекти та типів рослинності), карта трансекти зберігається серед наукових матеріалів.
Картування повторюється кожні 5–10 років в залежності від переважаючих типів
рослинності (на трав’яних типах частіше). Бажано проводити картування в певний місяцьпри оптимальному розвитку рослинності.
На профілі складаються паспорти. Узагальнені зразки паспорта, який має бутиконкретизований відносно завдань профілю (маршруту) наведений у відповідній
літературі.

104Пропонуємо закласти профіль з заходу на схід від р. Прип’ять у східному
напрямку через лісовий масив Денисовецького лісництва від верхньої частини р. Іллічерез ліси району с. Рудьки і далі через с. Бенівка і заплаву р. Прип’ять у бік с. Красне досхідної межі заповідника. Другий профіль доцільно закласти з заходу від кол. с. Вільча
(південніше останнього) на південний схід до с. Купувате. Він буде охоплювати лісипівденніше залізниці через Кливини – Луб’янку – Іллінці – Новосілки – Кам’янку –Купувате. Можливо закласти профіль по лівому берегу р. Прип’ять від с. Усів до
с. Теремці. На цих профілях відповідно закласти декілька ділянок для спостереження заботанічними, зоологічними та лісовими об’єктами. Таким чином буде охоплена більша
частина різноманіття.
Наголошуємо на тому, що постійні пробні площі у межах заповідника повинні бутикомплексними, на них мають досліджуватися біотичні, абіотичні компоненти та ступінь
радіаційного забруднення. Ці пробні площі повинні знаходитись на відповідних екологоценотичних профілях, які показують зміни мікро-, мезорельєфу та репрезентують
рослинний покрив заповідника у широтному або довготному напрямку. Для кожної
пробної площі необхідно розробити відповідні паспорти, вони повинні мати чітку GPSприв’язку та позначення.
1.2.7.2. Перспективи розвитку системи моніторингу довкілля
Вище зазначена характеристика щодо стану та ефективності сучасної системи
моніторингу довкілля на території природного заповідника свідчить про те, що насьогодні відсутня комплексна система моніторингу довкілля. Тому є потреба у створенні
такої системи на наукових засадах, яка повинна охоплювати всі складові моніторингу:Моніторинг метеорологічних показників;Моніторинг гідрологічного стану поверхневих водних об’єктів та ґрунтових вод;Моніторинг лісових та лучних екосистем;Моніторинг біорізноманіття;Моніторинг радіоактивного забруднення довкілля.
Моніторинг хімічного забруднення довкілля.
Моніторинг метеорологічних показників слід проводити на базі власної
метеостанції, бажано автоматичної, – на основі методичних підходів, розроблених всистемі Держкомгідромету. Метеостанція повинна бути стаціонарною та розташовуватися
неподалік одного з ПНДВ заповідника, на відкритій ділянці, але бажано напівохопленої
лісом. На метеостанції на початковому етапі слід проводити найпростіші стандартні
метеорологічні вимірювання: температури повітря, кількості опадів, атмосферного тиску,вологості повітря, глибини снігового покриву, температури ґрунту на різній глибині. Нанаступному етапі перелік спостережень може бути розширений за рахунок вивчення
гравітаційного осадження радіонуклідів на одиницю площі (щільності забруднення площіза допомогою стандартних планшетів); величини рН всіх опадів, які спостерігалися та ін.
Моніторинг поверхневих вод повинен включати стандартні гідрологічні
спостереження на р. Прип’ять, Уж, Ілля та ін. у межах території заповідника, наспеціальних водомірних постах. На початковому етапі повинні проводитися стандартні
гідрологічні спостереження, з дослідженням рівня води, швидкості течії, витрат води,колірності та прозорості води. На наступному етапі можливе розширення програми
моніторингу за рахунок гідрохімічних спостережень: вмісту амонійного та нітратного
азоту, фосфору, калію, нормованих важких металів у воді, загальної жорсткості води,величини вмісту розчиненого кисню тощо.
Моніторинг підземних вод слід проводити на кількох типових гідрогеологічних
профілях, закладених у типових ландшафтах, за даними спостережних свердловин.
Головним параметром на початковому етапі моніторингу є глибина рівня ґрунтових вод.

105Моніторинг лісових екосистем слід продовжити на основі нових лісовпорядних
даних, використавши їх для порівняння з попереднім періодом. Крім того, у лісових
екосистемах заповідника слід закласти мережу стаціонарів, яка б відповідала наступним
вимогам:1.
Вона повинна бути репрезентативною і характеризувати всі головні,найбільш типові, лісові біогеоценози заповідника: за типом лісорослинних умов,переважаючою деревною породою та віком.
2.
Вона повинна охоплювати всі рідкісні лісові екосистеми.
Для проведення моніторингу лісів І рівня використовується методика, розроблена вУкрНДІЛГА, затверджена для України. Коротко відмітимо лише, що ділянки моніторингу
фіксуються на площі, дерева нумеруються. Для кожного дерева у проміжок часу з 15липня по 15 вересня щорічно визначаються показники стану крони (протяжність,дефоліація верхньої 1/3 крони, дефоліація решти 2/3 крони, дехромація, щільність
верхньої 1/3 крони, щільність решти 2/3 крони); для стовбура – діаметр та висота, об’єм;ураження шкідниками та хворобами. Для кожної моніторингової ділянки (та кожної з її 4х підділянок) виконують повний геоботанічний опис за ярусами рослинності.
Моніторинг біорізноманіття на території заповідника слід розбудовувати у двохнапрямках:1.
Проведення стаціонарних досліджень з вивченням динаміки популяційних
параметрів рідкісних видів та ін.
2.
Проведення маршрутних досліджень на території заповідника, з фіксацією
певних видів біоти, їх чисельності тощо.
Перший напрямок для моніторингу фіторізноманіття передбачає організацію
мережі стаціонарів та проведення досліджень на них: розміри – від 0,01 до 0,1 га,вивчаються чисельність особин, їх стан, просторова структура популяції, онтогенетична
структура популяції, віталітетна структура популяції, кількість квітів, кількість насіння,площа листової поверхні, репродуктивне зусилля тощо. Для моніторингу фауни
стаціонари повинні бути більшими за розмірами – від 0,1 до 1 га, на них вивчатимуться
кількість особин рідкісних видів; кількість їхнього потомства, успішність його виживаннята ін.
Маршрутні дослідження, перш за все, повинні дати первинний матеріал щодосучасного видового складу флори та фауни заповідника. Таким чином, для території
заповідника, повинні бути розроблені конспекти флори судинних рослин, мохоподібних,водоростей, грибів, лишайників. Для фауни відповідні дані повинні бути складені у розрізі
хребетних/безхребетних, а також класів та рядів. Нові знахідки відомих видів та нових
видів як флори, так і фауни щорічно повинні знаходити відбиток у Літописах природи.
Радіаційний моніторинг лісових екосистем є важливою складовою комплексного
екологічного моніторингу. З метою аналізу динаміки перерозподілу нормованих
техногенних радіонуклідів по компонентах лісових екосистем дослідження проводятьсяна радіоекологічних стаціонарах. Перелік зразків, які відбираються на кожному
стаціонарі: на 10 точках спостережень (облікових ділянках), кожна площею 1 м 2, яказакладається за допомогою сітки Л.Г. Раменського, відбираються зразки фітомаси та накожний її зразок – відповідний зразок ґрунту. У відібраних зразках після
загальноприйнятої підготовки (сушки, подрібнення, гомогенізації та зважування)вимірюється питома активність 137Cs, а за необхідності – і 90Sr. На кожній точці
спостережень дозиметрами та/або дозиметрами-радіометрами проводиться вимірювання
потужності експозиційної дози гамма-випромінювання на висоті 1 м та на поверхні
ґрунту.
На стаціонарах, де проводяться спостереження за вертикальною міграцією 137Cs уґрунті, з ґрунтового профілю проводиться відбір зразків. При цьому лісова підстилка
розділяється на три фракції за ступенем розкладу на сучасний опад, підстилку
напіврозкладену та розкладену, які відбираються окремо з такої площі, щоб кожного

106зразка підстилки було б достатньо для вимірювання радіоактивності (об’єм не менше
75 мл). Мінеральні шари ґрунту відбираються з профілю спеціальним відбірником,площею 500 см2 (25х20 см), по 2-см шарах, до глибини 40 см.
На найбільш представницьких радіоекологічних стаціонарах, які репрезентують
переважаючі у заповіднику ліси як за типом лісу, так і віком, слід періодично вивчати
розподіл валового запасу 137Cs між компартментами лісової екосистеми, між рослинністюта ґрунтом тощо. Для організації даного виду моніторингу необхідно передбачити закупку
необхідного обладнання та засобів фізичного захисту працівників. Даний вид робіт
повинен стати окремим напрямків наукової роботи Заповідника за межами підготовки
Літопису природи.
1.2.7.3. Забезпечення вільного доступу громадськості до інформації щодо стану довкілляНа території Іванківського району та Заповідника зокрема доступ громадськості доінформації щодо стану довкілля є вільним, головні положення Орхузької конвенції
виконуються. Так, наприклад, дані щодо щільності забруднення території нормованими
радіонуклідами, засекречені у радянські часи, після отримання незалежності Україною
стали загальнодоступними, неодноразово публікувалися у місцевій пресі Іванківського
району, а картосхема радіоактивного забруднення лісів заповідника також єзагальнодоступною. Крім того, ПРО ООН профінансував проект з розроблення карти
Київської області в ГІС, де відображена можливість використання в їжу харчових
продуктів лісу (дикорослих ягід та грибів), в т.ч. на території Заповідника. Згадана карта
значним накладом була поширена серед населення радіоактивно забруднених районів
Київської області.
Доступ до інформації Заповідника забезпечується через сайт шляхом публікації увідкритому доступі інформаційних матеріалів: новин, документів, наукових публікацій,Літопису природи.
1.3. Соціально-економічна та культурна інформація
1.3.1. Історія та археологія
Частина Київського Полісся, до якого входить територія Заповідника в межах
Іванківського та колишніх Чорнобильського і Поліського районів – край з багатою
культурною спадщиною, серед якої є унікальні археологічні пам’ятки. Однак цей регіон зусіх поліських територій є найменш дослідженим, а Чорнобильська катастрофа ще більше
поставила цьому непереборні перепони. На сьогодні відсутня інформація навіть профізичний стан тих пам’яток, які були виявлені археологічними розвідками за радянських
часів. Археологічні пам’ятки часів Київської Русі вивчені тут щонайменше. Вонивиявлялись тут спорадично і ніколи не піддавались комплексним дослідженням.
Найбільша їхня категорія – звичайні селища, часто автоматично фіксувались придослідженні пам’яток іншої культурної приналежності, інколи без необхідної мінімальної
інформації. І тільки на поодиноких селищах проводились невеликі розкопки.
У Київському Поліссі на сьогодні відомі окремі городища із знахідками
давньоруської кераміки, найбільш важливим з яких є м. Чорнобиль. Вони не входили дочисла древлянських градів, оскільки використовувались у ХІ-ХІІІ ст. Їхня історія буланерозривно пов’язана з Києвом. Переважна більшість людності давньоруського часу тутмешкала у звичайних селищах, але часто змінювала місця свого перебування, освоюючи
безмежні території поліської області. Сьогодні відомо близько трьох десятків селищ зматеріалами Х - середини ХІІІ ст. Частина їх розташовувалась на піщаних дюнах таостровах у заплавах річок, частина – на борових терасах. Але виявлено їх мізерну
кількість. Долини поліських річок обстежені досить нерівномірно: краще – нижні течії

107основних долин річок Тетерів, Ірпінь та Здвиж, гірше – долини річок Уж (Уши), Ірши таправий берег р. Прип’ять.
Головним населеним пунктом Київського Полісся доби Київської Русі, безперечно,був стародавній Чорнобиль, названий так за рослиною: полин звичайний (Artemisia
vulgaris. Він розташовувався на важливому стратегічному шляху з варяг у греки, у пониззі
великих лівих допливів Дніпра: Прип’яті та Ужа (стародавньої Уши). Це був основний
транзитний пункт, ворота на шляху з Полоцьких, Турово-Пінських земель,верхньодніпровських міст Мозиря, Смоленська та інших на Київ та Чернігів.
Не викликає сумніву, що давньоруське Чорнобильське городище пов’язане зпізньосередньовічним Чорнобильським замком. Вперше Чорнобиль згадується 1193 році узв’язку з ловами великого київського князя Рюрика Ростиславича, а вдруге – уВоскресенському літописі у зв’язку з монгольською навалою. Є підстави вважати, щопісля цього місто було відбудоване не раніше 1432 року. У 1473 році воно знову булозруйноване татарами.
Опис замку 1552 року засвідчує, що він мав 18 городень, 22 сажень довжиною та 17сажень шириною, дерев’яну конструкцію стін з необтесаної сосни, міст на палях та рів,всього до 2 сажень глибини. Докорінну перебудову замок пережив перед війною 1812
року, коли російський уряд став розглядати Чорнобильську фортецю як важливий пунктна шляху до Києва. Чорнобильський замок, розташований у північній частині міста, нависокому мису правого берега р. Прип’ять, що утворений двома широкими балками наддолиною Прип’яті, контролював усю прилеглу місцевість. Під будівлями замку буливириті глибокі підвали з цегли, які використовували як порохівниці. До міста буловведено Костромське ополчення, але 1812 року 500 ратників з його складу померло відепідемії. Поховали їх на околиці міста у двох великих могилах, які через 100 років булизриті і замінені невеликою цегляною колоною з хрестом. Після неодноразової перебудови
культурний шар давньоруського часу Чорнобильського замку навряд чи зберігся.
Глибокими підвалами знищені не тільки підмурки замку ХV ст., а й XVIII століття.
З 2003 року експедицією під керівництвом В. Манька в районі Іллінської церкви
були започатковані археологічні дослідження міста (посаду) Чорнобиля. Протягом
2003-2008 років досліджено 188 м2 площі. Внаслідок цих робіт були виявлені й досліджені
культурні нашарування кінця Х-ХVІ ст., зокрема будівля кінця Х – початку ХІ ст., значна
кількість господарських ям. Отримано значну кількість археологічного матеріалу, зокрема
953 фрагменти скляних браслетів, 24 фрагменти скляного посуду та 20 скляних намистин,47 виробів з кістки, більше 300 металевих виробів, 31 прясло та 8 хрестиків з овруцького
пірофіліту. Розкопками виявлено більш ранні матеріали, ніж перша згадка у 1193 році проЧорнобиль. Крім того, наявність великої кількості уламків скляних браслетів на невеликій
площі є індикатором виробництва полив’яних плиток, якими оздоблювали підлогу вдавньоруських цегляних храмах.
Літописний топонім Давидова Боженка вважається історикам прозорим – місто «наусті Прип’яті», що традиційно пов’язували з городищем у с. Городище колишнього
Чорнобильського району. Городище не було досліджене у 60-ті роки ХХ ст. під часбудівництва Київського водосховища, і на сьогодні знаходиться під його водами.
Городище біля с. Лелів (нині – 30-кілометрова зона) було розташоване за 1 км напівдень від села, в уроч. Городок. Воно розташоване на мису правого корінного берега р.
Прип’ять. З напільної сторони зберігся вал висотою до 2 м і рів. Розміри укріпленої
частини 80×60 м (0,48 га). Внутрішня площа 0,35 га. Знайдена кераміка ХІІ – середини
ХІІІ ст., ліпна, середньодніпровської та милоградської культур.
Городище біля с. Медвин розташоване за 2 км на захід від села, на невисокому інеширокому мису лівого берега р. Тетерів. Мис зорієнтований із заходу на схід. Іззахідної, напільної сторони та з півдня збереглись невеликі розорані вал і рів. Площа
внутрішньої території всього 0,15 га. Знайдена кераміка ХІІ-ХІІІ ст., доби бронзи тамилоградської культури. У довідковій літературі згадується городище біля с. Фрузинівка,108
що розташоване на мисі лівого берега р. Тетерів в ур. Груди. Тут знайдена кераміка ХІІХІІІ ст. та кінця І тис.
Більшість давньоруських селищ у Київському Поліссі виявлені у другій половиніХХ ст. На деяких селищах проведені невеликі за обсягом розкопки, результати якихчастково опубліковані.
Перші археологічні розвідки Іванківщини, як засвідчують численні публікації Л.В.
Чміль, тут були здійснені у 1920-х рр. М. Мушкет. Головною метою тих досліджень бувпошук пам’яток кам’яної доби. У 1934 р. загін Вишгородської експедиції (М. Мушкет, Н.
Байорис) провів обстеження берега Дніпра від Чорнобиля до Вишгорода, у тому числі вмежах Іванківщини було обстежено узбережжя від гирла Тетерева до гирла Ужа, прицьому відкрито більше десяти поселень і місцезнаходжень кераміки кам’яної, бронзової іранньозалізної доби. Археологічні розвідки на нижньому Тетереві в 1940 р. провів П.
Третьяков.
У зв’язку із проектуванням Київського водосховища на рубежі 1950-1960-х рр. ХХ
ст. у зоні майбутнього затоплення працювало кілька загонів, які вели пошук нових
археологічних пам’яток. Зокрема у 1960 році А. Тереножкін обстежив гирло Тетерева, дебуло виявлено кілька пам’яток від епохи неоліту до ранньозалізного віку, а І. Артеменко –пам’ятки біля с. Домонтова, в яких знайдено матеріали доби бронзи і ранньозалізного
часу, а також неоліту і ранньослов’янського часу. Вірогідно, деякі з цих пам’яток буливперше виявлені ще у 1934. У 1962 році тут зафіксовано ще 3 пам’ятки, в тому числі
неолітичне поселення в ур. Воронігівка. Розвідками Д. Телегіна у 1956-1965 рр. буловиявлено неолітичні поселення та пам’ятки бронзового віку біля сіл Грині, Домонтове,Лапутьки, Ратичі, Страхолісся та Іванків. На деяких з виявлених пам’яток були проведені
охоронні розкопки, зокрема П. Толочком у 1962-1963 рр. на двох поселеннях
давньоруського часу в пониззі Тетерева.
У 1960-х роках на Київському Поліссі проводила розвідки експедиція підкерівництвом І. Русанової, у 1970-1972 рр. – М. Кучери, але він обмежився переважно
оглядом відомих городищ. З 1970-х рр. проводяться розвідки Л. Залізняка. У 1985 році уПотетерев’ї працював М. Фрідман, а у 1993 – П. Покас і О. Сєров, які виявили кілька
нових пам’яток, але звіт і публікації про ці роботи відсутні. Таким чином, протягом ХХ ст.
цей регіон хоч і обстежувався фахівцями, але переважно на предмет виявлення пам’ятокнайдавніших епох. Пам’ятки інших періодів більш-менш повно обстежені лише в пониззі
Тетерева та в деяких інших місцях по Тетереву і Здвижу.
В рамках програми створення бази даних давньоруських поселень були проведені
планомірні археологічні розвідки Іванківщини. Їхньою метою було виявлення не лишедавньоруських, але й пам’яток інших епох, зокрема післямонгольського іпізньосередньовічного часу, які взагалі не фіксувались при дослідженнях ХХ ст. У 2013 р.
були проведені розвідки у центральній частині Іванкова і на його околицях. На корінному
березі р. Тетерів було обстежено ділянку, де за згадками місцевих жителів ще недавно
були помітні кургани. На нерозораній частині ділянки виявлено щонайменше 4курганоподібні насипи висотою до 1,2 м і 5-7 м у діаметрі. На південно-західній околиці
міста на невеликому мису між двома ярами виявлено поселення (Іванків-2) і зібрано
керамічний підйомний матеріал доби пізньої бронзи – раннього заліза, імовірно,лебедівського чи милоградського типів (за визначенням С. Лисенка), а також
давньоруського часу. Площа поширення підйомного матеріалу понад 8 тис. м 2.
Іншим обстеженим пунктом були залишки давньоруського городища (Іванків-1) вісторичному центрі міста на території міського парку на високому березі Тетерева.
Вперше його обстежив П. Третьяков у 1940 році. В урвищі над річкою він зафіксував
котловани заглиблених жител (землянок) і зібрав давньоруську кераміку ХІ-ХІІІ ст. Намісці городища у литовсько-польську добу був замок, можливо, побудований ізвикористанням давньоруських валів. Є опис цього замку, опублікований у 1848 році І.
Фундуклеєм. У 1970 році тут проводив розвідки М. Кучера, який зробив схематичний

109план городища. Його площу він визначив у 0,75 га (довжина – приблизно 120 м, ширина –60-70 м). В урвищі над річкою М. Кучера зібрав кілька уламків вінець посудин ХІ-ХІІІ ст.
і грубих стінок горщиків з широким заглибленим лінійним орнаментом рубежу Х-ХІ ст.
Ця пам’ятка обстежувалася також у 1993 році П. Покасом і О. Сєровим, але ці дані неопубліковані. Загалом на городищі зібрано понад 250 фрагментів керамічного посуду, зних 101 – давньоруського часу, 152 – ХVІІ-ХVІІІ ст. Найбільше фрагментів
давньоруського посуду Х-ХІІ ст. зібрано на південь від городища. Тут також знайдено
ліпну кераміку доби бронзи – раннього заліза, один фрагмент шийки посудини можедатуватись другою половиною І тис. н. е. У стратиграфії простежується чорний
гумусований шар, потужністю 0,4-0,5 м, який нижче переходить у світлий, жовтуватий
материковий супісок.
У 2014 році розвідки в Іванківському районі було продовжено. Здійснено
обстеження біля сіл Красилівка, Підгайне та території між Іванковом і с. Запрудка. Урезультаті оглянуто 6 пам’яток, 4 з них виявлено вперше. Так, На краю села Красилівка,на підвищеному правому березі р. Вересня, є мисовидний виступ. Його найвища частина
задернована і поросла деревами. Пологі схили мису орються. Тут виявлено сліди
багатошарового поселення. На розораній частині зібрано понад 100 фрагментів кераміки
нового часу, серед якої вінця макітри, глеків, мисок, а також прямі вінця горщиків зребром всередині, що можуть датуватися не раніше кінця ХVІІІ ст. Це, власне, стара
частина села, пов’язана з першим поселенням тут старообрядців у другій половині XVIII
ст. 5 дрібних ліпних стінок кераміки відносяться до доби бронзи – ранньозалізного часу.
Давнє городище в ур. «Царский Дворец» знаходиться в лісі. Пам’ятка має складну
планувальну структуру, аналогії якій невідомі на даний час на території України.
Вірогідно, відноситься до епохи раннього заліза. Культурного шару і підйомного
матеріалу тут не виявлено.
Курган в ур. Кýрган. Пам’ятка відома з розвідки О. Сєрова 1993 року. Курган
розташований на краю високого лівого берега р. Тетерів, сильно розораний. Ймовірно,відноситься до доби бронзи. Його висота – до 1,2 м, розмір – 30×25 м.
Поселення давньоруського часу. Пам’ятка відома з розвідки М. Фрідмана 1985року і датувалась Х-ХІІІ ст. Її повторний опис подано у звіті О. Сєрова 1993 р. Поселення
виявлено на високому лівому березі Тетерева. Приблизні розміри поселення – 200×75 м. Уоголеннях і викидах землі з протипожежної борозни виявлено 6 вінець горщиків ХІ-ХІІ ст.
та понад 100 стінок кераміки давньоруського часу, з яких 11 мають лінійний ритований
орнамент.
Давнє поселення Запрудка розташовується на краю піщаного пологого залісненого
підйому лівого берега Тетерева. Тут виявлено понад 30 уламків ліпної кераміки добибронзи – ранньозалізного часу та кремінну пластину. Матеріал знайдено на ділянці берега
довжиною 0,5 км.
Між Іванковом і Запрудкою була виявлена нова багатошарова пам’ятка – Іванків-3.
Тут знайдено два десятки відщепів кременю доби мезоліту-неоліту. На всій площі
зустрічається ліпна кераміка доби бронзи – ранньозалізного часу. Серед підйомного
матеріалу є також кераміка ХІ ст., другої половини ХІІІ ст., кінця ХVІ-ХVІІ ст.
Археологічними джерелами для виявлення структури заселення регіону вдавньоруський час є кілька поселень на території Іванкова та району. Всього наразі відомо
16 таких пам’яток. У самому Іванкові та його найближчій окрузі це Іванківське городищезамчище з двома періодами його заселення – давньоруським та XVI-XVIII ст. (Іванків-1),багатошарові поселення Іванків-2 та Іванків-3 (з матеріалами ХІ ст.). Відомі давньоруські
селища біля сіл Феневичі, Соснівка, Підгайне, Заруддя, Хочева, Оране, Прибірськ (2),Лапутьки (2), Фрузинівка, городища в Медвині та, можливо, в Ораному. Пропіслямонгольський період даних небагато. На поселенні Іванків-3 виявлено об’єкт другої
половини ХІІІ ст., який вдалося дослідити. Пам’ятки цього часу є надзвичайно рідкіснимина території Середнього Подніпров’я, зокрема й на Київщині. Разом з тим вони є дуже110важливими, оскільки дають уявлення про життя після монгольської навали. Саме наоснові цієї пам’ятки ми можемо судити про найбільш темний період в середньовічній
історії регіону. На жаль, натепер відсутні виразні матеріали XIV-XVI ст., що засвідчувалиб заселеність території Іванківщини у цей час. Наразі є лише поодинокі знахідки тих часів.
Так, утрьох пунктах (Заруддя, «гирло Ірші» і Богдани) ще в 1960-1980-ірр. було знайдено
кераміку XIV-XVІ ст., хоча тоді її помилково віднесли до давньоруського часу. Скарб
празьких грошей XV ст. був знайдений у 1987 році під час оранки на полі між селами
Коленці і Блідча. Біля с. Ораного у1874 р. знайдено литовські монети Олександра іСигізмунда І кінця XV-початку XVI ст. А в 1961році біля цього села на березі Тетерева
знайдено скарб з 355 литовських монет XVI ст. До XVІI-XVIII ст. відносяться чисельні
археологічні матеріали, виявлені на Іванківському замчищі, а кераміка, знайдена напоселенні в с. Красилівка – до XVIII ст. До пізньосередньовічного часу, можливо,відносяться залишки валу біля с. Прибірськ та деякі укріплені поселення. У пониззі
Тетерева виявлено пам’ятки пізнього середньовіччя біля сіл Горностайпіль, Губин, Зорин
(2), Медвин (2), Страхолісся (2). Також у кількох селах району знайдені монетні скарбиXVII ст. Так, в Мусійках 1873 р. викопано скарб з 500 польських, пруських, ризьких іголландських монет XVII ст. Цього ж року в Малій Термахівці знайдено кілька польськихі шведських монет 1623-1633 рр. 1890р. у Жеревпіллі знайдено скарб із 129 срібних
польських, пруських і шведських монет XVII ст. 1870 році у Сидоровичах також знайдено
скарб у горщику, що містив 235 срібних польських монет. 1895 року в Іванкові на садибі
одного з мешканців у центрі містечка знайдено 29 монет – півтораків Сигізмунда ІІІ тасолідів Яна Казимира. Ще один скарб було виявлено 2011 р. у с. Тетерівському, де впадає
р. Жерева в Тетерів. Скарб складався з 51 монети кінця XV-початку XVII ст. РечіПосполитої, Росії, Угорщини, німецьких земель .
На території Чорнобильського району безпосередньо перед аварією булозареєстровано 40 пам'яток археології. Залишки неолітичних стоянок знайдено біля сілГорностайпіль, Лапутьки, Копачі, Замошшя, Запілля, Оташев, Зимовище, Паришів,Страхолісся, Черевач, Грині та інших. В період бронзового віку (ІІІ-І тис. до н.е.) наПоліссі з’явилося підсічно-вогняне землеробство. Залишки поселень цього періоду
знайдені біля сіл Горностайпіль, Оташев, Паришів, Страхолісся та інших.
Комплексна пам'ятка природи «Городище», розташована на мінеральному
підвищенні серед болотного масиву між селами Буряківка, Нова Красниця, Речиця таСтарі Шепеличі. Тепер це кв. 80, вид. 23, 30, 31 та кв. 90, вид. 5 Старошепелицького
лісництва ДСКП «Чорнобильська Пуща» за матеріалами лісового обстеження 1996-97 рр.
Там збереглися два кільцеві вали від укріплення милоградської культури залізного віку (83 ст. до н.е.). Ареал милоградської культури охоплював південь Білорусі та північ
України.
Уявлення про рівень впливу на природу милоградської культури можна одержати зпівнічно-західної частини території Чернігівської області, розташованої поряд ізЗаповідником і близькій за природними умовами, де детально досліджено археологами неменше 40 її поселень. Біля подібних городищ, розташованих на мінеральних островах
серед боліт, знаходили групи селищ у радіусі 2-4 км. Частина поселень цієї культури
розташовувалася також на корінних берегах рік Дніпро, Десна та їх допливів, щопідносились над заплавами на 4-15 м. Час існування поселень визначається VII-V ст. до
н.е.
На рубежі ІІІ-ІІ ст. до н.е. на Поліссі та Середньому Подніпров'ї сформувалася
зарубинецька культура. Археологічні знахідки на території Прип'ятського Полісся, в томучислі і в Чорнобилі, а також в урочищі Цегельня в с. Залісся свідчать, що зарубинецька
людність займалася примітивним перелоговим та підсічним землеробством. Уметалургійних центрах з болотної руди виготовляли залізо. Селища на підвищених мисах
річкових терас нерідко мали укріплення: земляний вал та рів. У невеликих квадратних

111землянках площею 12-20 м2 жили окремі парні сім'ї. Небіжчиків спалювали, а рештки
закопували в глиняному посуді або без нього в ґрунтових могильниках.
Залишки ранньослов'янських поселень знайдені археологами біля сс. Паришів,Річиця, Оране (могильник та залишки городища), Прибірськ. В с. Лелів, було знайдено
давньоруське городище із залишками глиняного посуду. В с. Лапутьки на сезонному
поселенні 10-11 ст. знайдені численні вугільні ями та залишки залізоплавних горнів. Внавколишній місцевості, багатій болотною рудою (долина р. Тетерів), в старовину вкритій
дубовими лісами, жителі здавна займалися випалюванням деревного вугілля,видобуванням руди та виплавкою заліза.
Очевидно, підсічне землекористування тривало на території теперішньої ЧЗВ білятисячі років, до 800-их років н.е., коли з’явилося державне утворення з центром у Києві. Зцього часу при землекористуванні, крім задоволення потреб місцевих жителів, необхідно
було здобувати хутро, віск, залізо та ін. для сплати данини. Найсерйозніший же вплив наприроду у цей час було завдано через рубки у прирічкових лісах для побудови чисельних
торговельних та військових кораблів, на яких «ходили у греки», при споряджені плотів напобудову жител та укріплень у Києві та більш південних місцевостях. Вичерпання
вільних, придатних для закладки підсік ділянок і територій, соціальні зміни поступово
привели до того, що на полишених ділянках вже не утворювався новий ліс, бо їхрозорювали на трав’янистій стадії відновлення рослинного покриву.
На території Білорусі як, безперечно, і на території сучасного Заповідника у VIXVII ст. культивували жито ярове та озиме, ячмінь, пшеницю м’яку, пшеницю-полбу,овес, просо, горох, кінські боби, чину, льон, коноплі, ріпу.
У XV-XVIIІ ст. з попелу широколистяних видів дерев (дуба, граба, береста, в’яза,липи) добували поташ, який широко використовувався для виробництва пороху, скла,мила. У топоніміці цей період відображений у назві сіл (існуючих, зниклих чи об’єднанихз іншими): Буда (Чорнобильський р-н), Буда-Варовичі, Буда-Вовчківська, БудаМаксимовичська, Буда-Радинська, Буда Старовичська (Поліський р-н), Буда Мухоїдівська.
Але в середині XIХ ст. будами (будищами) називали в Київській губернії лісові промислипо добуванні деревного вугілля, смоли, дьогтю та поташу. Багато з них зберегли такуназву і після знищення лісів та переході населення до рільництва. Вірогідно, за основним
заняттям жителів також були названі Дегтярівка, Кошівка та Луб’янка.
Наведений Клепатським П.Г. перелік населених пунктів для XIV-XV ст. та перелік
Л.І. Похилевича для ХІХ ст. та розміщення їх у 1980-х роках, вказує на те, що упродовж
500-600 років місця розміщення поселень на території не змінювалися. Поступово лишезмінювалося землекористування та зменшувалась територія, що вкрита лісом.
Перелік пам`яток історії, культури та археологічних пам`яток представлений утаблицях 1.18, 1.19.

Типархеологічного
об’єкта

Городище

Місцезнаходжен
няГородище

Місцезнаходжен
няБагатошарове
поселення

Багатошарове
поселення

Назва археологічної
пам’ятки

Річиця 1Крива Гора 1Бовище 1

Луб’янка 1Поліське 1Грезля 1№(накартосхемі)
1.

2.

3.

4.

5.

6.

Мезоліт
–неоліт,епохабронзи – ранній
залізний
вік,розвинуте
середньовіччя
(XVІІ–Епоха бронзи –ранній залізний
вік, розвинуте
середньовіччя

Епоха бронзи

Ранній залізний
вікНеоліт – енеоліт,розвинуте
середньовіччя

Ранній залізний
вікАрхеологічний
період.
Датування
Розташоване орієнтовно за 2 км на пд.-сх. від селапосеред лісу. Ймовірно відноситься до милоградської
культури.
Розташоване орієнтовно за 320 м на північний захід відпівнічно-західної околиці колишнього с. Крива Гора, за
150 м на захід від дороги Кошівка – Зимовище. Займає
північну частину витягнутої із півночі на південь піщаної
дюниРозташоване за 1,5 км на пн.-зх. від села, на п’ятому кмдороги від Луб’янки до станції Товстий Ліс, праворуч віднеї у лісі. Округло-прямокутне в плані площею 85х85 м.
Збереглися рів та вал висотою 0,75 м.
Розташоване на лівому березі р. Ілля при в’їзді в село, в
30 м за мостом в сторону села, в 20 м на захід від дороги.
Знаходиться на розвіяній дюні першої надзаплавної
тераси лівого берега р. Ілля. Частково зруйноване
земельними роботами.
Розташоване на східній околиці колишнього смтПоліське, орієнтовно за 370 м на північ від кільцевої
дороги Овруч – Іванків, на краю лісу, що розташованийна першій та другій терасах правого берега заплави р. Уж.
Знаходиться на мису першої надзаплавної тераси правого
берега заплави р. Уж.
Розташовано у 850 м на схід від с. Рудня Грезлянська та в
500 м на південь від оз. Казимирово на розвіяній дюнідругої надзаплавної тераси лівого берега р. Уж. Відстаньдо сучасної течії р. Уж – 350-370 м.

Орієнтири на місцевості,опис зовнішнього вигляду пам’яткиПерелік археологічних пам’яток, розташованих на території
Чорнобильського радіаційно-екологічного біосферного заповідника

112Археологічна експедиція
ДНЦЗКСТК

Археологічна експедиція
ДНЦЗКСТК

Археологічна експедиція
ДНЦЗКСТК

Шендрик, 1977Археологічна експедиція
ДНЦЗКСТК

Шендрик, 1977Джерело

Таблиця 1.18.

Поселення

Багатошарове
поселення

Багатошарове
поселення

Багатошарове
поселення

Багатошарове
поселення

Багатошарове
поселення

Грезля 2Ковшилівка 1Ковшилівка 2Ковшилівка 3Ковшилівка 4Ковшилівка 5

7.

8.

9.

10.

11.

12.

Неоліт,епохабронзи – ранній
залізний
вік,розвинуте

Мезоліт
–неоліт,розвинуте
середньовіччя

Мезоліт
–неоліт,епохабронзи – ранній
залізний
вік,розвинуте
середньовіччя
Мезоліт
–неоліт,епохабронзи – ранній
залізний
вік,розвинуте
середньовіччя
Мезоліт
–неоліт,епохабронзи – ранній
залізний
вік,розвинуте
середньовіччя

Мезоліт – неоліт

XVІІI ст.)Розташоване орієнтовно за 100 м на схід – південний східвід поселення Грезля 1. Знаходиться в заплаві та начастково розвіяній дюні першої надзаплавної тераси
лівого берега р. Уж. Поверхня пам’ятки поросла молодим
сосновим лісом.
Розташоване на південно-східній околиці колишнього
с. Ковшилівка, в 70 м на південний-південний захід відсільського кладовища, на розвіяній дюні першої
надзаплавної тераси лівого берега р. Уж. Висота тераси вцьому місці – до 3-4 м. Відстань до сучасного русла р. Ужприблизно 100 м (в напрямку на південь).
Розташоване на південній околиці колишнього
с. Ковшилівка, в 120 м на південний захід від сільського
кладовища, на розвіяній дюні першої надзаплавної тераси
лівого берегу р. Уж. Висота тераси – до 1,5 м. Відстань досучасного русла р. Уж приблизно 100 м (в напрямку напівдень).
Розташоване на південно-західній околиці колишнього
с. Ковшилівка, орієнтовно за 30 м на захід від пам’яткиКовшилівка 2, на розвіяній дюні першої надзаплавної
тераси лівого берега р. Уж. Висота тераси – до 2 м.
Відстань до сучасного русла р. Уж приблизно 25 м. (внапрямку на південь). Поверхня пам’ятки супіщана,частково поросла рідким молодим сосновим лісом.
Розташоване на південно-західній околиці колишнього
с. Ковшилівка, орієнтовно за 30 м на південний захід відпам’ятки Ковшилівка 3 та за 140 – 150 м від колишніх
колгоспних ферм, на розвіяній дюні першої надзаплавної
тераси лівого берега р. Уж. Висота тераси – до 2,5 м.
Відстань до сучасного русла р. Уж приблизно 25 м (внапрямку на південь).
Розташоване на південно-західній околиці колишнього
с. Ковшилівка, орієнтовно за 30 м від західної частини
колишніх колгоспних ферм, на розвіяній дюні першої
надзаплавної тераси протоки лівого берега р. Уж. Висота

113Археологічна експедиція
ДНЦЗКСТК

Археологічна експедиція
ДНЦЗКСТК

Археологічна експедиція
ДНЦЗКСТК

Археологічна експедиція
ДНЦЗКСТК

Археологічна експедиція
ДНЦЗКСТК

Археологічна експедиція
ДНЦЗКСТК

Поселення

Багатошарове
поселення

Стоянка

Місцезнаходжен
няГородище

Городище

Ковшилівка 6Ковшилівка 7Варовичі 2Мартиновичі 1Діброва 1Лелів 1

13.

14.

15.

16.

17.

18.

Ранній залізний
вік(милоградська
культура),Київська РусьРанній залізний
вікЕпоха бронзи –ранній залізний
вікНеоліт

Епоха бронзи –ранній залізний
вік,розвинуте
середньовіччя

Епоха бронзи

середньовіччя

Розташоване в 3 км на схід від с. Ковшилівка, в 60 м назахід від штучного ставка прямокутної форми, у 80 м напівніч від сучасної течії р. Уж. Знаходиться на розвіяній
дюні першої надзаплавної тераси лівого берега р. Уж.
Розташоване в 50 м на захід від поселення Ковшилівка 6.
Знаходиться на розвіяній дюні першої надзаплавної
тераси лівого берега р. Уж, приблизно в 110 – 120 м відсучасної течії. Місцями слабо задерноване, в північнозахідній частині зруйноване великою сучасною ямою, щозаповнена будівельним та господарським сміттям.
Розташована орієнтовно за 1,5 км на пд.-сх. від села налівому березі р. Уж. На піщаній дюні висотою до 4 м, наплощі 30х20 м виявлено крем’яні вироби дніпродонецької культури, які датуються V-III тис. до н.е.
Розташоване в західній частині колишнього с.
Мартиновичі в 370 м на захід від сільського кладовища,на розвіяній дюні другої надзаплавної тераси лівого
берега р. Уж. Відстань до сучасного русла р. Ужприблизно 270 м (в напрямку на південь).
Розташоване на підвищенні заплави лівого берега р. Уж,за 1 км на південь від західного краю села. Городище
відноситься до милоградської культури. Воно укріплене
концентричними валами, що у ХХ ст. були розорані. Позовнішньому валу з боку села (з півночі) насипана дорогагребля. На городищі знайдено уламки керамічного посуду
раннього залізного віку і середньодніпровської культури.
Крім того, виявлено крем’яні відщепи, скребок тапластину з ретушшю.
Розташоване на високому мисі правого берега р. Гнилиця,яка є старицею р. Прип’ять, на території колишньої
приватної садиби у західній частині села. Відстань дорічки – 200 м на захід, до південної частини ставкаохолоджувача ЧАЕС – 500 м на північний-схід, до КППЛелів – 1,06 км на південь.

тераси – до 2,5 м. Відстань до сучасного русла р. Ужприблизно 25 м (в напрямку на південь).

114

Звіт пам’яток історії такультури України

Шендрик, 1977Археологічна експедиція
ДНЦЗКСТК

Залізняк, 1971Археологічна експедиція
ДНЦЗКСТК

Археологічна експедиція
ДНЦЗКСТК

Багатошарове
поселення

Городище

Багатошарове
поселення

Багатошарове
поселення

Місцезнаходжен
няМісцезнаходжен
няМісцезнаходжен
няКошівка 1Чорнобиль 1Залісся 1Залісся 2Залісся 3Залісся 4Залісся 5

19.

20.

21.

22.

23.

24.

25.

Епоха бронзи –ранній залізний
вікМезоліт
–неоліт,розвинуте
середньовіччя

Епоха бронзи

Мезоліт
–неоліт,епохабронзи – ранній
залізний вікЕпоха бронзи –ранній залізний
вік,розвинуте
середньовіччя

Київська Русь,козацька доба,пізнєсередньовіччя

Епоха бронзи –ранній залізний
вік,розвинуте
середньовіччя

Розташоване орієнтовно за 1,1 км на схід від східної
околиці колишнього с. Кошівка та за 0,1 км на південь віддороги Кошівка – Паришів. Знаходиться на першій
надзаплавній терасі лівого берега безіменного струмка,що впадає в одну із проток-стариць лівого берега
р. Прип’ять.
Розташоване на високому мисі правого берега р.
Прип’ять, на території колишніх приватних садиб таміської вулиці. Відстань до сучасного берега річки – 320
м на схід, до Свято-Іллінської церкви – 200 м на південь,до церковного музею – 140 на південний захід.
Розташоване орієнтовно за 0,8 км на південний схід відпівнічно-східної околиці колишнього с. Залісся,орієнтовно за 1,1 км на південний-захід від південнозахідної околиці м. Чорнобиль (очисні споруди).
Знаходиться в західній частині дюнного підвищення взаплаві лівого берега р. Уж, з усіх боків оточеного
старицями Ужа, й очевидно, в давнину могло бутиокремим островом. Відстань від сучасного основного
русла р. Уж – орієнтовно 650 м (на схід).
Розташоване орієнтовно за 1 км на південний схід відпівнічно-східної околиці колишнього с. Залісся,орієнтовно за 1 км на південний захід від південнозахідної околиці м. Чорнобиль (очисні споруди).
Знаходиться в південній частині дюнного підвищення взаплаві лівого берегу р. Уж, з усіх боків оточеного
старицями Ужа, й очевидно, в давнину могло бутиокремим островом. Відстань від сучасного основного
русла р. Уж – орієнтовно 380 м (на схід).
В 500 м на південний схід від місцезнаходження Залісся 2на піщаній дюні першої надзаплавної тераси лівого берегу
р. Уж.
В 500 м на північний схід від місцезнаходження Залісся 3(по течії) на піщаній дюні першої надзаплавної тераси
лівого берега р. Уж.
В 200
м
на
північний-північний
захід
від
місцезнаходження Залісся 4, в 600 м на південний західвід мосту через протоку, на піщаній дюні першої
надзаплавної тераси лівого берега р. Уж.

115Археологічна експедиція
ДНЦЗКСТК

Археологічна експедиція
ДНЦЗКСТК

Археологічна експедиція
ДНЦЗКСТК

Археологічна експедиція
ДНЦЗКСТК

Археологічна експедиція
ДНЦЗКСТК

Археологічна експедиція
ДНЦЗКСТК

Археологічна експедиція
ДНЦЗКСТК

Багатошарове
поселення

Багатошарове
поселення

Багатошарове
поселення

Багатошарове
поселення.

Залісся 6Залісся 7Черевач 1Черевач 2

26.

27.

28.

29.

Епоха бронзи –ранній залізний
вік,розвинуте
середньовіччя

Епоха бронзи –ранній залізний
вік,розвинуте
середньовіччя

Епоха бронзи –ранній залізний
вікЕпоха бронзи –ранній залізний
вікРозташоване в південній частині колишнього с. Залісся,на території колишнього льонозаводу «Дружба»,орієнтовно за 0,2 км на південний схід від шосеЧорнобиль – Іванків та в 25 м від комплексу
тваринницьких ферм. Займає край першої надзаплавної
тераси лівого берега р. Уж.
Розташоване в південній частині колишнього с. Залісся, взахідній частині території колишнього МТС (льонозаводу
«Дружба»), на південь від шосе Чорнобиль – Іванків, вмісці де шосе починає змінювати напрямок на південь,орієнтовно за 170 м на південь від території сучасних
складів та орієнтовно за 0,8 км на південний захід-західвід попереднього поселення й від комплексу
тваринницьких ферм. Займає край першої надзаплавної
тераси лівого берега р. Уж. Поверхня пам’ятки супіщана,слабко задернована, частково поросла молодим сосновим
лісом.
Розташоване орієнтовно за 1,1 км на північний схід відкрайніх покинутих садиб північно-східної околиці
колишнього с. Черевач, орієнтовно за 0,85 км напівденний захід від території МТС на південній околиці
колишнього с. Залісся, орієнтовно за 230 м на південний
схід від шосе Чорнобиль – Іванків, на краю лісового
масиву. Займає пологі схили й стрілку мису першої
надзаплавної тераси лівого берегу р. Уж. Від сучасного
основного русла р. Уж тераса відділена широкою
заплавою, шириною до 2,5 км (в напрямку на південнийсхід). В північній частині (на мису) поселення перетинає
лінія електропередач.
Розташоване орієнтовно за 180 м на північний-схід відкрайніх покинутих садиб північно-східної околиці
колишнього с. Черевач, орієнтовно за 470 м на південнийсхід від шосе Чорнобиль – Іванків. Займає край першої
надзаплавної тераси лівого берегу р. Уж. Висота тераси вцьому місці – до 3-4 м. Від сучасного основного русла р.
Уж тераса відділена широкою заплавою, шириною до
1,3 км (в напрямку на південний-схід).

116Археологічна експедиція
ДНЦЗКСТК

Археологічна експедиція
ДНЦЗКСТК

Археологічна експедиція
ДНЦЗКСТК

Археологічна експедиція
ДНЦЗКСТК

Місцезнаходжен
няМісцезнаходжен
няМісцезнаходжен
няМісцезнаходжен
няБагатошарове
поселення

Багатошарове
поселення

Поселення

Черевач 3Черевач 4Черевач 5Черевач 6Паришів 1Паришів 2Паришів 3

30.

31.

32.

33.

34.

35.

36.

Епоха бронзи

Епоха бронзи –ранній залізний
вікЕпоха бронзи –ранній залізний
вік,розвинене
середньовіччя

Епоха бронзи

Епоха бронзи

Епохабронзи,розвинуте
середньовіччя

Розвинуте
середньовіччя
(ймовірно, XVXVI ст.).

Розташоване орієнтовно за 80-90 м на північний-схід відкрайніх покинутих садиб північно-східної околиці
колишнього с. Черевач, та в 30-40 м на південь відкурганоподібних насипів. Займає схили першої
надзаплавної тераси лівого берега р. Уж. Висота тераси вцьому місці – до 3-4 м.
В 200 м на південь від села, на піщаній дюні першої
надзаплавної тераси лівого берега р. Уж знайдено 3фрагменти кераміки (Доба Бронзи/Раннє Залізо) та 5 –
ПСВ (XVІІ-XVIІІ ст.).
На правому березі р. Уж в 20 м на захід від мосту на слабо
задернованій дюні першої надзаплавної тераси знайдено 3фрагменти кераміки.
Розташоване орієнтовно за 100 м вище по течії відмісцезнаходження Черевач 3 на піщаній дюні другої
надзаплавної тераси правого берегу р. Уж.
Розташоване орієнтовно за 1,1 км на південний-схід відпівденно-східної околиці колишнього с. Паришів,орієнтовно за 560 м на південний-схід від гори Остриця,та орієнтовно за 540 м на південний-захід від дороги
Паришів – Ладижичі. Займає широкі піщані дюни лівого
берега безіменного струмка (притока протоки-стариці
лівого берега р. Прип’ять.). Відстань до сучасного русла
струмка – 50 м (на північ), відстань від основного русла
протоки-стариці Остриці – більше 0,5 км (на захід), від їївідрогу – 230 м (на захід).
Розташоване орієнтовно за 1,2 км на південний схід відпівденно-східної околиці колишнього с. Паришів, за 750
м на південний-південний схід від гори Остриця таорієнтовно за 420 м на південний-захід від дороги
Паришів – Ладижичі, в 110-120 м на схід від поселення
Паришів 1. Займає терасу лівого берега безіменного
струмка (притока протоки-стариці лівого берега р.
Прип’ять). Відстань від основного русла протоки-стариці
Остриці – більше 0,5 км (на захід), від її відрогу – 230 м(на захід).
Розташоване за 100 м на південь від гори Остриця, наневеликому підвищенні над заплавою зліва від дороги напристань. Знайдено фрагменти керамічного посуду доби117Шендрик, 1977Археологічна експедиція
ДНЦЗКСТК

Археологічна експедиція
ДНЦЗКСТК

Археологічна експедиція
ДНЦЗКСТК

Археологічна експедиція
ДНЦЗКСТК

Археологічна експедиція
ДНЦЗКСТК

Археологічна експедиція
ДНЦЗКСТК

Поселення/селищеМісцезнаходжен
няМісцезнаходжен
няМісцезнаходжен
няБагатошарове
поселення

Місцезнаходжен
няМісцезнаходжен
няМісцезнаходжен
няПоселення

Паришів 4Теремці 1Іловниця 1Іловниця 2Рудня-Вересня 1Рудня Вересня 2Ямпіль 1Ямпіль 2Плютовище 1

37.

38.

39.

40.

41.

42.

43.

44.

45.

Неоліт

Епоха бронзи –ранній залізний
вік,розвинуте
середньовіччя.
Епоха бронзи –ранній залізний
вікЕпоха бронзи –ранній залізний
вік

Епоха
бронзи,розвинуте
середньовіччя

Розвинуте
середньовіччя

Мезоліт – неоліт

Розвинуте
середньовіччя

Київська РусьРозташоване на південь від села на горі Остриця, іззахідної її сторони. Знайдено фрагменти керамічного
посуду ХІІ-ХІІІ ст.
Розташоване в центральній частині колишнього с.
Теремці. На розвіяній піщаній терасі (дюні), висотою до 3
м, що частково пошкоджена грунтовою дорогою до садиб.
Знайдено два фрагменти кераміки ПСВ, що може бутидатована ХV-ХVІ ст.
При в’їзді в село в 70 м справа від дороги на Розсоху нарозвіяній дюні виявлено 3 крем’яні вироби мезонеолітичного часуНа північ від села між крайніми хатами та залишками
піонерського табору на розвіяних дюнах зібрано 2фрагменти кераміки ХV-ХVІ-ХVІІ-ХVІІІ ст.
Знаходиться в центральній частині колишнього с. РудняВересня на південь від шосе, за будинком колишнього
магазину. Розташоване на розвіяній дюні правого берега
р. Вересня.
Знаходиться на північно-західній околиці колишнього с.
Рудня-Вересня, на правому березі р. Вересня.
Розташоване на колишніх городах садиби назадернованому мису другої надзаплавної тераси.
На задернованій першій терасі правого берега р. Уж в 320
м на північ від перехрестя с. Ямпіль – шосе м. Чорнобиль
– с. Опачичі, приблизно в 200 м від колишніх садиб села.
Розташоване орієнтовно за 500 м на північний захід відмісцезнаходження Ямпіль 1. Знаходиться на першій
терасі правого берега р. Уж, орієнтовно за 350 м відсучасної течії.
Розташоване на розвіяній дюні першої надзаплавної
тераси правого берега протоки р. Прип’ять.

бронзи.

118

Археологічна експедиція
ДНЦЗКСТК

Археологічна експедиція
ДНЦЗКСТК

Археологічна експедиція
ДНЦЗКСТК

Археологічна експедиція
ДНЦЗКСТК

Археологічна експедиція
ДНЦЗКСТК

Археологічна експедиція
ДНЦЗКСТК

Археологічна експедиція
ДНЦЗКСТК

Археологічна експедиція
ДНЦЗКСТК

Шендрик, 1977Багатошарове
поселення

Поселення

Поселення

Поселення

Поселення

Поселення

Багатошарове
поселення.

Плютовище 2Опачичі 1Оташів 1Оташів 2Оташів 3Оташів 4Андріївка 1

46.

47.

48.

49.

50.

51.

52.

епоха

Епоха бронзи –ранній залізний
вікДоба бронзи

Доба бронзи

Доба бронзи

Доба бронзи

Епоха бронзи

Неоліт,бронзи

Розташоване на розвіяній дюні першої надзаплавної
тераси правого берега протоки р. Прип’ять, орієнтовно за
500 м на південний захід від стоянки Плютовище 1.
Розташоване орієнтовно за 1,3 км на південний схід відпівденно-східної околиці колишнього с. Опачичі,орієнтовно за 0,2 км на схід від дороги Опачичі –Купувате, орієнтовно за 0,1 км на південний схід відколишньої лісової дороги на с. Оташів (орієнтовно за 3 кмна південний-захід від с. Оташів). Знаходиться на терасі
одного із заплавних (заливних) озер правого берега
р. Прип’ять.
Розташоване на південь від села в урочищі Стайло,праворуч від дороги, що йде з села до річки, міжПрип’яттю та і маленьким озером. Знайдено фрагменти
керамічного посуду тшенецької культури.
Розташоване на північно-західній околиці села, поряд ізкладовищем. Знайдено кераміку періоду середньої
бронзи.
Розташоване орієнтовно за 1,5 км на пн.-зх. від села, біляколишньої молочної ферми. На розвіяних дюнах знайдено
фрагменти керамічного посуду середньодніпровської
культури.
Розташоване орієнтовно за 3 км на пд.-сх. від села, напіщаному підвищенні правого берега Дніпра. Нарозвіяних дюнах знайдено фрагменти керамічного посуду
середньодніпровської культури та багатоваликової
культури.
Розташоване в західній частині колишнього с. Андріївкана правому березі безіменної притоки р. Вересня
орієнтовно за 50 м від дороги на КПП «Дитятки».
Знаходиться на колишніх городах садиби; площа
пам’ятки задернована.

119Археологічна експедиція
ДНЦЗКСТК

Шендрик, 1977Шендрик, 1977Шендрик, 1977Шендрик, 1977Археологічна експедиція
ДНЦЗКСТК

Археологічна експедиція
ДНЦЗКСТК

Район
Чорнобильськи
йПам’ятник воїнам-односельчанам, полеглимна фронтах Другої світової війни
Братська могила 142 радянських воїнів тадвох Героїв Радянського Союзу (Ф. О.
Каурова та М.А. Петрова), полеглих у 1943 р.
Залишки
старообрядницької
церкви
Казанської ікони Божої Матері (мурована),1880-і ррПам’ятник воїнам односельчанам, загиблимна фронтах Другої світової війни
Братська могила радянських воїнів, полеглих
у 1943 р.
Братська могила радянських воїнів, полеглих
у 1943 р.
Братська могила радянських воїнів, полеглих
у 1943 р.
Пам’ятний знак на честь загиблих воїнівземляків
Братська могила радянських воїнів, якізагинули у 1943 р. при звільненні с. Копачі

Городище

Замошня

Зимовище

Копачі

Іллінці

Іллінці

Запілля

Замошня

Залісся

БичкиПам’ятка історії та культури
Церква
Різдва
Христового
старообрядницького
Свято-Микільського
чоловічого монастиря (мурована), 1882 р.
Дерев’яні будівлі старообрядницького СвятоМикільського чоловічого монастиря поч. ХІХ
ст.

Село
Бички

У центрі колишнього селаПоблизу будівлі сільрадиУ центрі села, біляприміщення сільради
Біля будівлі клубуНа сільському кладовищіУ центрі селаПівнічно-західна околиця
селаПівденно-західна частина
села, по дорозі Чорнобиль
– КиївНа сільському кладовищі

Південна околиця селаМісцезнаходження
Південна околиця селаТаблиця 1.19

Скульптура воїна з автоматом у руках
(залізобетон, 1967 р.).
Обеліск з зіркою вгорі (цегла
штукатурена, 1950 р.), металева
огорожа
Обеліск конусовидної форми із зіркою
(залізобетон, 1949 р.)Скульптура воїна з автоматом нагрудях (залізобетон)Стела і меморіальна гранітна дошка
(1978 р), на якій викарбовано прізвища
односельчан
Постамент (цегляний, оцементований),на постаменті чавунна меморіальна
дошка з присвятним написом, триСкульптурний монумент воїна,схиленого на одне коліно (залізобетон,постамент цегляний оцементований),та меморіальні плити з прізвищами
загиблих
--З 2008 р. тут діє Чорнобильський
пустельний Свято-Микільський
жіночий монастир Московського
патріархату

ОписКам’яні залишки церкви відновлені у
2011 р

Перелік пам’яток історії та культури, розташованих на території
Чорнобильського радіаційно-екологічного біосферного заповідника

120

Ладижичі

Ладижичі

Купувате

Красне
(Машівська с/р)Крива ГораКрасне
(Машівська с/р)Красне
(Машівська с/р)Кошівка

Коцюбинське
(Хутір
Коцюбинський)Кошарівка

Корогод

Корогод

Копачі

Пам’ятний знак на честь воїнів-земляків,загиблих на фронтах Другої світової війни
Могила зв’язкової партизанського загону
П.М. Осідач, яка загинула у 1943 р.
Пам’ятник "Скорботна мати" на честь воїнівземляків, загиблих у Другій світовій війні

Братська могила 193 радянських воїнів і двохГероїв Радянського Союзу (С.П. Розщупкіна,М.Ф. Клименка), полеглих у боях в районі
села у 1943 р.

Пам’ятник воїнам-односельчанам, полеглимна фронтах Другої світової війни
Братська могила радянських воїнів, полеглих
у 1943 р.
Пам’ятник воїнам-односельчанам, загиблимна фронтах Другої світової війни
Пам’ятний знак з чорного граніту на місці
загибелі екіпажу радянських льотчиків 59-гоГвардійського авіаполку у жовтні 1943 р.
Братська могила радянських воїнів, полеглих
у 1943 р.
Пам’ятник на честь 60 воїнів-земляків,загиблих на фронтах Другої світової війни у
1941 – 1945 рр.
Церква Архістратига Михаїла (дерев’яна),кінець ХІХ ст.
Братська могила 13 радянських воїнів
(артилеристів), полеглих у 1943 р., тавійськовослужбовців,якіпомерли
усільському госпіталі в 1943 р. від поранень
Пам’ятник воїнам-односельчанам

121Обеліск з зіркою вгорі цегла
штукатурена, 1949 р.
Обеліск із зіркою вгорі (цегляний,оцементований), металева огорожаУ центрі колишнього селаНа кладовищі – північносхідна околиця селаУ північній частині села –біля колишньої школиНа сільському кладовищіУ центрі села біляколишнього клубу

Постамент цегляний, оцементований,скульптура (залізобетон)Обеліск металевий з надписом

Меморіальна дошка (залізобетон, 1954р.)Скульптурний монумент на могилі –воїн з автоматом і прапором
(залізобетон); постамент (цегляний,цементований); біля підніжжя –меморіальні плити з прізвищами
загиблих воїнів, справа і зліва від нихметалеві меморіальні плити з іменами
Героїв Радянського Союзу, 1954 р.
Скульптура воїна

Скульптура воїна з автоматом
(залізобетон), постамент (цегляний,оцементований)У центрі селаУ центрі села-У центрі селаУ центрі села-Скульптура воїна з автоматом нагрудях (залізобетон, 1957 р.)-У центрі селаНа сільському кладовищіУ центрі колишнього селамеморіальні плити з прізвищами
загиблих
Скульптура воїна з автоматом і каскоюв руках (залізобетон)Обеліск з меморіальною плитою

Братська могила 142 радянських воїнів таГероя Радянського Союзу В.Л. Берошвілі,полеглих у 1943 р.
Братська могила радянських воїнів, полеглих
у 1943 р.

Опачичі

Річиця

Плютовище

Паришів

Паришів

Пам’ятник на честь воїнів-земляків, загиблихпід час Другої світової війни

Пам’ятний знак на честь 126 загиблих воїнівземляків
Обеліск з зіркою вгорі (1955 р.)Братська могила радянських воїнів, полеглих
у 1943 р.

Новошепеличі

Новошепеличі

Залишки мурованої церкви Різдва Богородиці,перебудованої на клубБратська могила радянських партизан,полеглих у 1941-1943 рр.

Пам’ятник на честь 112 воїнів-односельчан,які загинули на різних фронтах Другої
світової війни у 1941-1945 рр.
Пам’ятник радянським воїнам, полеглим у
1943 р.
Братська могила 28 радянських воїнів,полеглих у 1943 р.

Новошепеличі

Новосілки

Нова Красниця

Машеве

122

У центрі селаУ центрі села навпроти
Будинку культуриНа сільському кладовищі-На сільському кладовищі
– в 1 км на південний
захід від села – у лісі, придорозі на ЯнівНа південній околиці
сільського кладовищаУ центральній частині
села-Імовірно, на братській
могиліУ центрі селаУ центрі села біляколишньої сільради

Меморіальна плита з іменами загиблих
(1970 р.)Скульптура воїна з автоматом нагрудях, меморіальна дошка (1970 р.)Скульптура схиленого на коліно воїназ автоматом, меморіальні дошки знаписами
Скульптура воїна з прапором,автоматом та каскою в руках
(залізобетон), металева меморіальна
плита з надписом (1953 р.). Серед
похованих – Герої Радянського Союзу
Г.Д. Бутаєв, К.І. Аухадієв
Обеліск з прізвищами загиблих

Скульптурний монумент на могилі –воїн з автоматом, каскою та прапором
(1967 р.); на постаменті меморіальна
металева дошка з надписом; справа ізліва від скульптури меморіальні
дошки з надписами, присвяченими
полеглим командирам партизанських
загонів С.І. Братченку та
І.А. Хитриченку
Обеліск з металевою зіркою

Скульптура уклінного воїна зпрапором та каскою, кам’янийпостамент (1971 р.)--Скульптура, постамент, меморіальні
плити – (1970 р.)Чистогалівка

Черевач

Чапаєвка

Товстий ЛісТовстий ЛісТерехів

Теремці

Старосілля

Старі Шепеличі

Рудьки

Рудня-Іллінецька

Рудня-Вересня

Розсоха

Роз'їждже

Залишки давнього кладовища поблизу
фундаментів згорілої дерев’яної церкви
Воскресіння Христового 1760 р.
Братська могила 96-ти радянських воїнів,полеглих у 1943 р.
Братська могила радянських воїнів, полеглих
у 1943 р.
Братська могила 4-ох радянських воїнів,полеглих у 1943 р.

Пам’ятний знак на честь загиблих воїнівземляків та спалених односельців (датипоховань: 1941-1943, 1945 рр.)Братська могила 20 радянських воїнів,полеглих у 1943 р.
Пам’ятник на честь 160 загиблих воїніводносельчан

Братська могила двох радянських воїнів,полеглих у 1943 р.
Братська могила 6 радянських воїнів,полеглих в листопаді 1943 р. в боях призвільненні селаПам’ятник загиблим воїнам

Братська могила радянських воїнів, полеглих
у 1943 р.
Пам’ятний знак на честь загиблих воїнівземляків
Братська могила радянських воїнів, полеглих
у 1943 р.
Могила радянського льотчика Курбанова
Сафара Абуталиб-огли, який загинув у 1943 р.
на місці падіння літака

123Центр колишнього селаУ центрі села біля будівлі
клубуУ центрі села, біля клубуУ центрі селаУ центрі селаУ центрі селаУ східній частині села –біля дороги на Криву ГоруПри в’їзді в село-На новому сільському
кладовищіУ лісі – між селами
Іллінці та РудняІллінецька, координати
GPS: 51°28'99.78"Пн
29°79'68.67"СхУ центрі села, біля клубуУ центрі селаУ центрі колишнього селаСкульптура воїна з автоматом у руках
(залізобетон, 1969 р.)Скульптура воїна з автоматом у руках
(залізобетон, 1955 р.)Обеліск із зіркою вгорі (1985 р.)Скульптура воїна з автоматом в руках
(залізобетон), постамент (цегла
оцементована), мармурова
меморіальна дошка (1965 р.)Археологічним шурфуванням в районі
церкви виявлено кераміку ХІV-ХVІ ст.

Обеліск з металевою зіркою

Залізобетон, граніт, чавун, 1979 р.

-Скульптура воїна з автоматом і вінкомв руках (1960 р.)Обеліск

Меморіальна стела

Обеліск з зіркою вгорі (1956 р.)Металева меморіальна дошка (1969 р.)(скульптура воїна зруйнована)Меморіальна плита

Поліський

Кливини

Жовтневе

Діброва

Діброва

Денисовичі

Грезля

Володимирівка

Володимирівка

Вільча

Пам'ятник на честь 33 воїнів-односельчан,загиблих на фронтах Другої світової війни
Пам'ятник на честь воїнів-односельчан,загиблих у 1941-1945 рр.
Братська могила радянських воїнів, полеглих
у 1943 р.

Пам’ятник на честь воїнів-односельчан,загиблих під час Другої світової війни у 19411945 рр.
Братська могила радянських воїнів, полеглих
у 1943 р.
Пам’ятник на честь загиблих воїніводносельчан, загиблих під час Другої світової
війни у 1941-1945 рр.
Братська могила радянських воїнів, полеглих
у 1943 р.
Дві братські могили радянських воїнів,полеглих у 1943 р.
Братська могила радянських воїнів, полеглих
у 1943 р.
Братська могила радянських воїнів, полеглиху листопаді 1943 р.
Братська могила радянських воїнів, загиблих у
1943 р.

Весняне

Вільча

Пам’ятник на честь воїнів-односельчан,загиблих у 1941-1945 рр.

Пам’ятник на честь 140 загиблих воїніводносельчан 1941-1945 рр.
Пам’ятник
на
честь
81-го
воїнаодносельчанина, загиблого у 1941-1945 рр.
Братська могила п’яти радянських воїнів,загиблих на околицях села в листопаді 1943 р.
під час Київської наступальної операції

Варовичі

Варовичі

Буда-Варовичі

Бобер

124

У центрі селаБіля колишнього клубу

Біля колишнього клубуУ центрі села біляприміщення сільрадиНа сільському кладовищіУ центрі селаУ центрі селаНа сільському кладовищіУ центрі селища, біляклубуУ центрі селища

Біля приміщення
колишньої сільради, центр
селаУ центрі селаУ центрі села, біля клубу

Біля приміщення
колишньої сільрадиУ центрі селаНа постаменті розгорнутий прапор
(залізобетон, 1949 р.)Скульптурна постать воїна і обеліск
(залізобетон, 1956 р.)На постаменті розгорнутий прапор,меморіальна дошка (залізобетон, 1955
р.)Обеліск, стела із зображенням
скорботної жінки
Обеліск і меморіальні дошки
(залізобетон, 1965 р.)Обеліск (цегла оштукатурена, 1949 р.)Обеліск з металевою зіркою

Обеліск з металевою зіркоюНа постаменті розгорнутий прапор
(залізобетон, 1955 р.)Скульптура воїна з автоматом
(залізобетон, 1966 р.)Обеліск (залізобетон, 1967 р.)Обеліск у вигляді приспущеного
прапора (1962 р.), на постаменті
горельєфне зображення Ордена
Великої Вітчизняної війни імеморіальна мармурова плита зпрізвищами похованих воїнів
Обеліск (залізобетон, 1967 р.)Обеліск (цегла штукатурена, 1965 р.)Обеліск (1967 р.)Пам’ятник на честь воїнів-земляків (жителів
Луб’янки, Бовища та Вільшанки), полеглих нафронтах Другої світової війни у 1941-1945 рр.
Братська могила радянських воїнів, полеглих
у 1943 р.
Пам’ятник на честь воїнів-земляків, загиблих
у 1941-1945 рр.
Братська могила радянських воїнів, полеглих
у 1943 р.

Луб'янка

Меморіальний комплекс на честь радянських
воїнів, підпільників, жертв фашизму, воїнівземляків
Братська могила радянських воїнів, полеглих
у 1943 р.
Пам’ятник на честь воїнів-односельчан,загиблих у 1941-1945 рр.

Поліське

Тараси

Тараси

Братська могила радянських воїнів, полеглих
у 1943 р.

Поліське

Новий МирМартиновичі

Мартиновичі

Луб'янка

Королівка

Братська могила радянських воїнів, полеглих
у 1943 р.
Братська могила радянських воїнів, загиблих у
1943 р.
Братська могила радянських воїнів, полеглих
у 1943 р.

Ковшилівка

125

У центрі села, біляприміщення колишньої
сільрадиУ центрі села, біля клубу

Біля колишньої меблевої
фабрики, по вул. Б.
ХмельницькогоУ центрі смт Поліське,вул. Леніна, 25

У центрі селаУ центрі села біляприміщення сільрадиУ центрі села біля клубуУ центрі села біля клубуУ центрі села біля клубуУ центрі селаУ центрі селаОбеліск (залізобетон, 1965 р.)Обеліск із зіркою вгорі (цегла
штукатурена, 1949 р.)-Скульптурна постать воїна завтоматом за плечима (залізобетон,1959 р.)Скульптурна постать воїна з прапоромі автоматом (залізобетон, 1950 р.)Скульптурна постать воїна завтоматом (залізобетон, 1955 р.)Обеліск (цегла оштукатурена, 1965 р.).

На постаменті розгорнутий прапор
(залізобетон, 1955 р.)Скульптурна постать воїна
(залізобетон, 1966 р.)Скульптурна постать воїна завтоматом (залізобетон, 1953 р.),металева огорожа
Обеліск з нішами, де написані імена
загиблих (1965 р.)126Отже, територія Заповідника відзначається значними історичними комплексами,поселеннями та археологічними знахідками, що мають велике історико-культурне
значення.
1.3.2. Система закладів культуриУ межах колишніх Чорнобильського та Поліського районів, а також на частині
Іванківського району система закладів культури не збереглася у зв’язку з їх статусом зонивідчуження та відсутністю тут людей внаслідок примусового відселення.
Мережа закладів культури частини Іванківського району, яка не увійшла до складу
Заповідника, але безпосередньо прилегла до нього, представлена 96 установами, з них: 16будинків культури, 35 клубів, 43 бібліотеки, дитяча школа мистецтв ім. М. Примаченко,Іванківський районний історико-краєзнавчий музей.
1.3.3. Етнографічні особливості територіїВ українській і польській науковій традиції етнографічним Поліссям, насамперед,прийнято називати басейн Прип’яті, а Українським Поліссям, зокрема, відповідні
поліським географічним умовам території вздовж південного русла Прип’яті аж доїхнього переходу в лісостеп.
Територія Заповідника за географічним принципом поділу належить до поліського
регіону, зокрема – Київського Полісся. Відповідно до цього жителі цієї території мають
субетнонім поліщуків. Поліщуки – етнографічна група українців, яка пов’язана згеографічним регіоном України – Полісся. Тому термін «поліщуки» походить відтопоніма «Полісся» і в джерелах трапляється з 15 ст. Поліщуки становлять своєрідний
зародковий етнос на українсько-білоруському порубіжжі, якому розвинутися завадило
тісне сусідство з такими численними народами, як українці та білоруси.
Народна мова поліщуків належить до північноукраїнської групи говорів іхарактеризується низкою фонетичних, морфологічних та лексичних особливостей. Вантропологічному відношенні поліщуки мають у цілому світлішу за решту українців
пігментацію волосся й очей та за своїми соматологічними характеристиками тяжіють добілорусів, західних росіян, східних литовців і латишів, південних естонців.
Периферійне розташування території проживання поліщуків щодо українського йбілоруського народів, певна ізольованість їх від політичних і промислових центрів
України та Білорусі, низький рівень урбанізації й інші чинники зумовили збереженість уїхній культурі й побуті значної кількості архаїчних рис. Ці архаїчні риси культури
поліщуків містять чимало реалій, що сягають давньослов'янської минувшини.
Пануючим типом поселень були невеликі села, а також хутори. Низкою
особливостей, включно з архаїчними, характеризувалося житло поліщуків – зрубана ізкругляків або обтесаних масивних колод хата, звичайно не білена, із чотирисхилим абодвосхилим дахом, що відзначався багатоваріантністю. Планування житла залишалось
типово українським («хата + комора» або «хата + сіни + хата»), але архаїчним воно булоза матеріалом та конструкцією. Робили житло з масивних колод, не білили, покривали
двосхилим дахом «накатом», опалювали нерідко «по-чорному». Значне поширення мавзамкнутий двір – «підварок», серед будівель якого донедавна зберігалася така архаїчна
споруда, як «істопка» («стебка») – невеликий опалюваний зруб для зберігання овочів
узимку.
Поліщуки зберегли чимало оригінальних давніх прийомів виготовлення матеріалудля одягу, обробки льону й конопель, прядіння і ткацтва. Реліктові риси притаманні їхнім
сорочкам тунікоподібного й поликового крою, плетеному з деревної кори і шкіри взуттю.
Оригінальністю та архаїзмами відзначалися смугасті спідниці «літники» з візерунчастими
попередницями, полотняні «завойки» як жіноче взуття в жнива, «зав'язки», «намітки»,«серпанки», «плати», «обруси» як головні убори. Основою узорів вишивок і ткацької

127орнаментики був червоний колір, а для посилення ефекту вводили у візерунок трохи
синього й чорного.
У поліщуків більше, ніж у жителів інших регіонів України, проявлявся вплив
общинних традицій. Громада розподіляла общинні угіддя, регулювала користування
спільними пасовищами, лісами, луками, рибальськими й мисливськими угіддями,контролювала терміни і характер сільськогосподарських робіт, стежила за виконанням
звичаєвих правових норм. Поширеною була практика взаємодопомоги (толоки та ін.),існували сусідські й громадські кооперації та оренди. Громадянський суд зберіг рисидавнього копного суду. Для поліщуків були характерні патріархальні засади в родині таархаїчні форми великої сім'ї.
Календарна й сімейна обрядовість поліщуків теж характеризуються значною
специфікою, включно з архаїчними елементами. Ці риси властиві проводам зими,весняним обрядам із закликаннями, співами, іграми, хороводами, ворожіннями, а також
родильним ритуалам, весіллю, похорону. А такі обряди, як «водіння Куста», «викликання
померлих на розмову», є реліктами язичницької давнини. Регіональною специфікою
позначений музичний фольклор поліщуків із властивою йому манерою протяжного співу істихійним хоровим багатоголоссям.
Поліщуки завдяки своєрідності історичної долі та специфіки природних умовзберегли для нас давнє етнокультурне коріння, а в ширшому плані – зв'язок міжпоколіннями та набуту спадщину.
Південна межа поліської етнографічної зони і, відповідно, побутування самоназви
«поліщуки» пролягає дещо північніше південного природного кордону Полісся. Північна
межа пролягає правим берегом Прип’яті.
1.3.4. Народні промислиНа території Заповідника народні промисли на теперішній час втратили своюактуальність і розвиваються лише самоселами. Однак ще на початку другої половини ХХстоліття народні промисли становили значну долю у житті місцевого населення. Угосподарстві поряд із землеробством та скотарством, які становили головні галузі навіть унові часи, значну роль відігравали збиральництво (ягід, грибів, горіхів, березового соку,жолудів, лікарських рослин), лісові промисли (вуглярство, виготовлення поташу,викурювання смоли, вигонка дьогтю, заготівля лика, бересту, лози, дубової й лозовоїкори), виготовлення сопілок, промислова переробка лісу.
Значне поширення мали мисливство за допомогою різних пасток, ловчих ям,вовківень, самоловів, сілець, петель, манків тощо, рибальство вудками, вершами
(кошулями), остями, ятерями, гатками тощо. У бджільництві поліщуки довго зберігалися
реліктові елементи, такі як використання «дубів» – вуликів у вигляді колоди з видовбаною
серцевиною.
У рільництві для оранки замість плуга застосовувалася особлива поліська
різновидність рала, основне місце серед зернових культур посідали жито (озиме і яре),ячмінь, овес кількох різновидів, а з другої половини XVIII ст. набула значного поширення
картопля.
Багаті пасовища й сінокоси сприяли розвиткові тваринництва, в якому широко
застосовувався відгінний випас. Поліщуки виробили пристосовані до місцевих умовпристрої і способи сушіння сіна, наприклад, на болотах під скиртою робили дощаті
підмостки.
В умовах лісового багатства в поліщуків значний розвиток отримали деревообробні
ремесла. Саме з дерева вони виготовляли більшість предметів побуту й знарядь.
Переважання водних шляхів сполучення зумовило широке побутування таких засобів
пересування, як плоти, пороми, різні типи човнів (довбаних із колод, збитих із дощок), щозберегли у своїй конструкції архаїчні риси. Сухопутні дороги будувалися з використанням
дамб, гаток, кашиць.

128Політичні процеси та події ХХ ст. глибоко вплинули на жителів цієї території. Вумовах радянської влади суцільна колективізація повністю зруйнувала традиційний уклад
господарювання та селянського побуту, гонінню піддавалася церква і релігійні вірування,жорстокі репресії застосовувалися до національно свідомих поліщуків, голод 1932-1933
рр. не лише спричинив великі демографічні втрати населення, а й духовно травмував
народну свідомість. Масова колективізація 40-х років теж зруйнувала традиційний
господарський уклад життя поліщуків, хоча «соціалістичні перетворення» тут відбувалися
спокійнішими методами, принаймні, в духовній сфері побуту.
1.3.5. Організація та використання території в минуломуНа початку 80-х років минулого століття, територія, яку зараз займає Заповідник,відносилася частково до Чорнобильського та Поліського районів Київської області.
Площа Чорнобильського району становила 2 тис. кв. км, населення – 47 тис.
чоловік. В районі функціонували 1 міська і 27 сільських рад, яким було підпорядковано 69населених пунктів. Тут працювали 2 радгоспи, 18 колгоспів, за якими було закріплено
100,7 тис. га сільськогосподарських угідь, у т. ч. 34,1 тис. га орної землі. Господарства
вирощували картоплю, льон, а також зернові культури. Було розвинене тваринництво
м’ясо-молочного напрямку. На території району було розміщено 11 промислових
підприємств, медучилище, профтехучилище, музична школа, 55 загальноосвітніх шкіл, ут. ч. 11 середніх, 21 восьмирічна, 23 початкових. В населених пунктах району
функціонували 6 будинків культури, 47 клубів, 41 бібліотека. Населення обслуговував 91медичний заклад.
Після аварії на Чорнобильській АЄС, згідно з постановою Президії Верховної радиУРСР від 16.11.1988 № 6860-ХІ, Чорнобильський і Іванківський райони були об’єднані водин Іванківський район з центром в селищі міського типу Іванків.
Площа Поліського району становить близько 1,3 тис. кв. км, населення (на початку
80-х років ХХ ст.) - 39,6 тис. чоловік. У районі були 2 селищні й 23 сільські ради, якимпідпорядковувалося 60 населених пунктів. Тут були розташовані радгосп і 17 колгоспів,які мали 53,4 тис. га сільськогосподарських угідь, у т. ч. 35,3 тис. га орної землі. Зсільгосппродукції вирощувалися льон, хміль, картопля, зернові культури. В районі
налічувалися 1 промислове підприємство, 60 медичних закладів, 40 загальноосвітніх шкіл,з них 11 середніх, 18 восьмирічних, 11 початкових, а також 5 будинків культури, 60клубів, 49 бібліотек, широкоекранний кінотеатр.
У 1970-1971 роках біля м. Чорнобиль розпочалися роботи зі спорудження
Чорнобильської АЄС – першої атомної електростанції в Україні, а на початок 1986 рокупотужність чотирьох блоків станції складала 4 мільйони кіловатів, що відповідало їїпроектній потужності.
До аварії на ЧАЕС (26 квітня 1986 року) загальна чисельність населення в 30-тикілометровій зоні навколо станції складала близько 100 тисяч чоловік.
Роботи з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС проводились під керівництвом
Урядової комісії СРСР, яка почала працювати в Чорнобилі з першого дня аварії іпродовжувала свою діяльність до 1991 року. Урядова комісія прийняла рішення простворення 30-км зони відчуження навколо Чорнобильської АЕС. У 1986 р. було проведено
евакуацію мешканців міст Прип’ять та Чорнобиль, районних центрів та сіл 30-км зони(близько 100 тисяч людей). Деякі дані щодо відселених населених пунктів представлено в
табл. 1.20.

129Таблиця 1.20.
Перелік населених пунктів, населення яких було відселено у 1986 році узв’язку з аварією на ЧАЕСНазваКоординати

Сільська радаВідстань від
станції

Насел
ення

Евакуація

Короткі відомості

Київська область
Поліський район

БоберБоберська
сільрада

Бовище

Луб'янська
сільрада

51°17′21″ пнВаровицька
. ш. 29°33′05
сільрада
″ сх. д.

Весняне

Кливинська
сільрада

32,69

51°18′59″ пнЛуб'янська
. ш. 29°42′05
сільрада
″ сх. д.

29,08Володимирівк
а

51°21′18″ пнКливинська
. ш. 29°37′32сільрада
″ сх. д.

Ковшилівка

51°16′15″ пнВаровицька
. ш. 29°30′36сільрада
″ сх. д.

Стара Рудня

1198

Плесецьке[2]Васильківськи
йрайонКиївська
область

Згадується
з 1543 року.
Намомент аварії приселі діяли середня
школа,
лікарня,будинок культури
та 2 бібліотеки.

Тарасівська
сільрада

Кливини

Луб'янка

Середівка

23,67Варовичі

Вільшанка

935

У
селі
розміщувалась
центральна садиба
колгоспу
іменіКалініна, при селідіяли маслозавод,восьмирічна
школа, бібліотека,2 клуби.

33,03

51°19′27″ пнЛуб'янська
. ш. 29°45′32сільрада
″ сх. д.

24,7Кливинська
сільрада

32,89

331

При селі діяли
початкова школа,клуб та бібліотека.

1030

Відоме
з17століття, при селіЛуб'янка[5]діяли восьмирічна
Васильківськи
школа, бібліотекайрайонта клуб. В селіКиївська
знаходився
область
колгосп
«Дружба».

Іванківський район (Чорнобильський район) – 58 населених пунктів – 84626 (1986)

130Андріївка

Терехівська
сільрада

224

Яхни

Бенівка

51°26′40″ пнСтарошепели
. ш. 29°58′48
цька сільрада
″ сх. д.

Бички51°12′53″ пнРозсохівська
. ш. 29°52′37сільрада
″ сх. д.

Буда51°23′33″ пнТовстоліська
. ш. 29°46′07сільрада
″ сх. д.

22,09

251

Буряківка

51°22′53″ пнРічицька
. ш. 29°54′59сільрада
″ сх. д.

11,95

226

Відоме
століття.

Глинка

51°14′12″ пнКорогодська
. ш. 29°54′41сільрада
″ сх. д.

21,32Городище

51°08′23″ пнКупуватська
. ш. 30°23′47сільрада
″ сх. д.

30,51

Городчан

51°27′20″ пнЧапаєвська
. ш. 30°17′16сільрада
″ сх. д.

14,57

3062

У
селі
знаходилась
центральна садиба
колгоспу
«Дружба»,приселі діяли середня
школа, бібліотека,клуб,працював
пологовий
будинок.

Залісся

Замошня

Запілля

Зимовище

Іванівка

51°15′15″ пнЗаліська
. ш. 30°10′42сільрада
″ сх. д.

51°13′56″ пнКорогодська
. ш. 29°54′12сільрада
″ сх. д.

Недра

15,55

22,52

Заліська
сільрада

51°25′16″ пнЗимовищенсь
. ш. 30°11′04
ка сільрада
″ сх. д.

Заліська
сільрада

Мар'янівка

10,21Липівка

Нове Залісся

19При селі діяли
восьмирічна
школа,
клуб,бібліотека,містилася бригада
колгоспу
«Заповіти Ілліча».

240

172

з

Нове Залісся

5,3

790

Лукаші,Рудницьке

18,25

102

Нове Залісся

Уселізнаходилась
центральна садиба
радгоспу
«Прип'ятський»,діяли восьмирічна
школа, бібліотеката клуб.

131Відоме
з 1783 року. У селізнаходилась
центральна садиба
колгоспу ім. ХХпартз'їзду,приселі діяли середня
школа, бібліотеката клуб.

Іллінці

51°17′46″ пнІллінецька
. ш. 29°51′37сільрада
″ сх. д.

19,38

1434

Іловниця

51°10′51″ пнРозсохівська
. ш. 30°03′48
сільрада
″ сх. д.

23,19

110

Колонщина

Кам'янка

51°10′30″ пнОпачицька
. ш. 30°14′37сільрада
″ сх. д.

25,26

75

Нові Опачичі

Копачі

51°20′59″ пнКопачівська
. ш. 30°07′30
сільрада
″ сх. д.

3,34

1024

Лехнівка

Уселізнаходилась
центральна садиба
колгоспу
«Україна»,
при
селі
діяли
восьмирічна
школа, бібліотека
табудинок
культури.
Уселізнаходилась
центральна садиба
колгоспу «Заповіт
Ілліча», при селідіяли восьмирічна
школа, бібліотека,клуб,працював
пологовий
будинок.

51°16′25″ пнКорогодська
. ш. 30°00′27сільрада
″ сх. д.

13,46

1395

Новий
Корогод

Коцюбинське

Чапаєвська
сільрада

11,86

32

Людвинівка,Фасова

Кошарівка

Новошепели
цька сільрада

7,2

152

Борівка

Корогод

Кошівка

51°19′14″ пнПаришівська
. ш. 30°14′21
сільрада
″ сх. д.

11,67

270

Лук'янівка

Красне

51°27′14″ пнМашівська
. ш. 30°06′55
сільрада
″ сх. д.

5,74

325

Лукаші,Рудницьке

Красне

51°24′04″ пнТовтоліська
. ш. 29°45′16сільрада
″ сх. д.

157

Гавронщина,Плахтянка

Крива Гора51°23′00″ пнЗимовищенсь
. ш. 30°11′58ка сільрада
″ сх. д.

5,84

485

Лукаші,Рудницьке

Купувате

51°09′37″ пн Купуватська

30,51

506

При селі діяли
восьмирічна
школа, бібліотеката клуб.
У селі знаходився

132. ш. 30°21′43 сільрада
″ сх. д.

колгосп ім. ХХпартз'їзду,
при
селі
діяли
початкова школа,бібліотека та клуб.

Ладижичі

51°15′16″ пнЛадижицька
. ш. 30°24′36сільрада
″ сх. д.

24,41

Лелів

51°18′45″ пнКопачівська
. ш. 30°10′40сільрада
″ сх. д.

8,53

633

Нові
Ладижичі

НедраМашеве

51°29′11″ пнМашівська
. ш. 30°08′41сільрада
″ сх. д.

9,14596
(1971), Лукаші,Рудницьке
292(1986)

НоваКрасниця

51°23′31″ пнРічицька
. ш. 29°50′46сільрада
″ сх. д.

17,19

196

Аркадіївка,Королівка

Новосілки

51°12′54″ пнЗаліська
. ш. 30°03′18
сільрада
″ сх. д.

18,89

260

Нове Залісся

Новошепелич
і

51°25′11″ пнНовошепели
. ш. 30°01′13
цька сільрада
″ сх. д.

4,98Опачичі

Опачицька
сільрада

Оташів

51°11′57″ пнКупуватська
. ш. 30°23′14сільрада
″ сх. д.

28,36Паришів

51°17′11″ пн Паришівська
. ш. 30°19′25 сільрада

17,97

У
селі
знаходилась
центральна садиба
колгоспу
«Здобуток
Жовтня», при селідіяли восьмирічна
школа, бібліотеката клуб.

У селі знаходився
відділ
радгоспу
«Прип'ятський»,при селі діяли
середня
школа,
бібліотека, клуб,працювала
лікарня.

1683

У
селі
знаходилась
центральна садиба
колгоспу
ім.
Калініна, при селідіялисередня
школа,
школаінтернат,бібліотека, клуб.
працювала
лікарня.

825

У селі знаходився
колгосп ім. 1-гоТравня, при селідіяли восьмирічна
школа, бібліотеката клуб.

1046

Нові ОпачичіУ селі знаходився
відділок радгоспу

133″ сх. д.

Плютовище
Прип'ять

«Прип'ятський»,при селі діяли
восьмирічна
школа, бібліотека,клуб, працювала
лікарня.
Опачицька
сільрада

23,41

51°23′41″ пнПрип'ятська
. ш. 30°05′07міська рада″ сх. д.

77Нові Опачичі

47 500Київ,Славутич

Річиця

51°25′01″ пнРічицька
. ш. 29°50′41сільрада
″ сх. д.

17,54

бл.
700

Макарівський
район

Роз'їждже

51°17′06″ пнСтечанська
. ш. 29°54′18сільрада
″ сх. д.

17,71

237

Аркадіївка,Пасківщина

Розсоха

Розсохівська
сільрада

26,6

557(12971Колонщина
), 416(1986)

РудняВересня

51°11′13″ пнЧеревацька
. ш. 30°06′00сільрада
″ сх. д.

21,74

194

РудняІллінецька

51°17′08″ пнІллінецька
. ш. 29°48′54сільрада
″ сх. д.

23,49

Рудьки

51°25′18″ пнРічицька
. ш. 29°47′56
сільрада
″ сх. д.

СтараКрасниця

51°20′48″ пнІллінецька
. ш. 29°50′42сільрада
″ сх. д.

СтаріШепеличі

51°25′20″ пн Старошепе. ш. 29°55′54 лицька
″ сх. д.
сільрада

Уселізнаходилась
центральна садиба
колгоспу «Шляхдокомунізму»,діяли початкова
школа, бібліотеката клуб

Зрайки,Лобачів

20,66Аркадіївка
Згурівський
районКиївська
область

18,2Вознесенське,Любомирівка,СтараОржиця

69

У селі працював
колгосп
«Комунар», діяли
початкова школа,бібліотека та клуб.

10,52

820

Мар'янівка

Старосілля

Зимовищенсь-ка сільрада

7,68

145

Лукаші,Рудницьке

Стечанка

Стечанська
сільрада

14,58

1246

Пасківщина
ЗгурівськийУ селі працював
колгосп
ім.
Кірова,діяливосьмирічна
школа, бібліотеката клуб

Відоме
з17століття. У селі

134
район
Київська
область

Теремці

51°13′59″ пнЛадижицька
. ш. 30°30′13сільрада
″ сх. д.

знаходилась
центральна садиба
колгоспу
«Перемога», при
селі
діяли
восьмирічна
школа, бібліотека,клуб,працював
пологовий
будинок.

463

При селі діяли
початкова школа,клуб та бібліотека.
При селі діяли
восьмирічна
школа, бібліотеката клуб.

Терехівська
сільрада

28,09

433

Товстий Ліс

51°23′21″ пнТовтоліська
. ш. 29°48′01
сільрада
″ сх. д.

19,24

бл.
800

Гавронщина,П Відоме
лахтянка
року.

Усів

51°28′29″ пнНовошепели
. ш. 30°02′02
цька сільрада
″ сх. д.

9,72

159

Лукаші,Рудницьке

15,21

644
(1971),
331(1986)

Терехи

з

1447

Хутір
Золотніїв

Чапаєвка

51°25′23″ пнЧапаєвська
. ш. 30°19′17сільрада
″ сх. д.

Черевацька
сільрада

Черевач

Чистогалів
ська сільрада

Чистогалівка

22,09

6,39

Чорнобиль

51°22′50″ пн Чорнобильсь
. ш. 30°06′59 каміська 13,02″ сх. д.
радаЧорнобиль-2

51°18′16″ пн. ш. 30°03′58″ сх. д.

ЯмпільУ селі працював
колгосп «Червоне
Полісся», при селідіяли восьмирічна
школа, клуб табібліотека.

630

У
селі
знаходилась
Новецентральна садиба
Залісся та села колгоспу «Зоря»,Володарськог при селі діялио району
восьмирічна
школа, бібліотеката клуб.

986

Гавронщина
Макарівський
районКиївська
область

14 0009,6Черевацька
сільрада

20,32

153

Здвижівка,Нове Залісся

Відоме з середини
19 століття. При
селі
діяли
восьмирічна
школа, бібліотеката клуб.

135
Янів

51°23′24″ пнПрип'ятська
. ш. 30°03′23міська рада″ сх. д.

3,02Однак значні площі забруднених територій залишалися за межами 30-кілометрової
зони і, починаючи з 90-х років, проводилося поступове відселення населених пунктів
Поліського району, в яких рівень забруднення радіонуклідами перевищував норми,встановлені законодавством. Так, до 1996 року були відселені жителі смт Поліське,смт Вільча, с. Діброва, с. Новий Мир та ін.
Законом України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного
забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» ЧЗВ визначена як територія, на якій в
1986 році була проведена евакуація населення, а зона безумовного (обов'язкового)відселення – як територія, що зазнала інтенсивного забруднення довгоживучими
радіонуклідами (ст. 2).
В зазначеному законі (ст. 8) було визначено, що управління зоною відчуження
здійснює спеціальний підрозділ Міністерства у справах захисту населення від наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС України – Адміністрація зони.
Після повного відселення жителів з території зони безумовного (обов'язкового)відселення, функції управління нею були покладені на Адміністрацію зони відчуження і їїбуло перейменовано в Адміністрацію зони відчуження і зони безумовного (обов'язкового)відселення. В зв’язку з впорядкуванням системи центральних органів виконавчої влади
згідно Указу Президента України від 15.12.1999 № 1572 «Про систему центральних
органів виконавчої влади» у складі Міністерства з питань надзвичайних ситуацій та усправах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи було утворено
урядовий орган державного управління – державний департамент – Адміністрацію зонивідчуження і зони безумовного (обов'язкового) відселення.
У зв’язку з оптимізацією системи центральних органів виконавчої влади,відповідно до Указу Президента України від 09.12.2010 № 1085 «Про оптимізацію
системи центральних органів виконавчої влади», було реорганізовано Міністерство
України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків
Чорнобильської катастрофи і створено ДАЗВ.
На даний час ДАЗВ є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого
спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра захисту
довкілля та природниїх ресурсів України та який реалізує державну політику у сфері
управління зоною відчуження і зоною безумовного (обов’язкового) відселення, подолання
наслідків Чорнобильської катастрофи, зняття з експлуатації Чорнобильської АЕС таперетворення об’єкта «Укриття» на екологічно безпечну систему, а також здійснює
державне управління у сфері поводження з радіоактивними відходами згідно зпостановою КМУ від 22.10.2014 № 564 «Про затвердження Положення про Державне
агентство України з управління зоною відчуження».
Рішенням десятої сесії Київської обласної Ради народних депутатів від 07.07.1992
радіаційно-забруднені земельні ділянки на площі 202806 га включено до зони відчуженняі передано в постійне користування Адміністрації зони відчуження (АЗВ) для організації
робіт щодо охорони території і відновлення земель.
Згідно з рішенням ІХ сесії ХХІІ скликання Київської обласної Ради народних
депутатів від 05.08.1997 у постійне користування (на той час) Державному департаменту Адміністрації зони відчуження і зони безумовного (обов’язкового) відселення булопередано 36264,4 га земельних ділянок у Поліському районі, а згідно з рішенням вже Хсесії від 25.12.1997 – ще 19802,5 га. Загальна площа переданих ділянок склала 56066,9 га.
В 1999 році було оновлено державний акт на право постійного користування землею умежах Поліського району. За цим актом загальна площа земельних ділянок Державного
департаменту – Адміністрації зони відчуження і зони безумовного (обов’язкового)відселення у межах Поліського району склала 83632,5 га, тобто фактично додатково було136прийнято 55363 га земель. Таким чином, загальна площа земельних ділянок, щознаходяться у постійному користуванні Державного департаменту - Адміністрації зонивідчуження і зони безумовного (обов’язкового) відселення стала становити 259407,07 га.
Виробнича діяльність у зоні відчуження до створення Заповідника і на даний часпроводиться за такими напрямами:підтримка бар’єрної функції та забезпечення функціонування об’єктів
інфраструктури;зняття Чорнобильської АЕС з експлуатації та перетворення об’єкта «Укриття» наекологічно безпечну систему;безпечне поводження з радіоактивними відходами, у тому числі тими, щоутворилися внаслідок Чорнобильської катастрофи, та відпрацьованим ядерним паливом;підтримання у безпечному стані побудованих після Чорнобильської катастрофи
об’єктів локалізації радіоактивних відходів;очищення та дезактивація забрудненої території (Концепція реалізації державної
політики у сфері розвитку діяльності в окремих зонах радіоактивного забруднення
внаслідок Чорнобильської катастрофи, схвалена розпорядженням КМУ від 18.07.2012№ 535).
Цю діяльність забезпечують значна кількість спеціалізованих підприємств,підпорядкованих безпосередньо ДАЗВ, а також низка науково-дослідних, виробничих,дослідно-конструкторських, пусконалагоджувальних і ремонтних організацій тапідприємств іншого підпорядкування.
До сфери управління ДАЗВ належать 17 підприємств та 4 установи (з них 2 –бюджетні) (веб-сторінка Державного агентства України з управління зоною відчуження),які виконують свої функції і завдання:ДСП «Чорнобильська АЕС» – забезпечення екологічної безпеки Чорнобильської
АЕС;ДСП «Об’єднання «Радон» – збирання та тимчасове зберігання радіоактивних
матеріалів (РМ) і зведення до мінімуму ймовірності негативного впливу РМ, щотимчасово зберігаються на Підприємстві, на довкілля та персонал; забезпечення фізичного
захисту ядерних матеріалів, РАВ, інших джерел іонізуючого випромінювання, щотимчасово зберігаються на Підприємстві; підвищення ефективності діяльності
Підприємства, включаючи забезпечення радіаційної безпеки під час проведення робіт;розроблення норм, правил, регламентів та інших документів, необхідних для здійснення
поводження з РМ); забезпечення роботи державної системи обліку РАВ; міжнародне
співробітництво в межах своїх повноважень у сфері поводження з РМ;Державна корпорація «Українське державне об’єднання «Радон» – оброблення тавидалення небезпечних відходів (знаходиться у стані припинення);ДСП «Дніпропетровський ДМСК» – зберігання, переробка ядерного палива тазаховання радіоактивних відходів (знаходиться у стані припинення);ДСП «Київський ДМСК» – зберігання, переробка ядерного палива та заховання
радіоактивних відходів (знаходиться у стані припинення);ДСП «Львівський ДМСК» – зберігання, переробка ядерного палива та заховання
радіоактивних відходів (знаходиться у стані припинення);ДСП «Одеський ДМСК» – зберігання, переробка ядерного палива та заховання
радіоактивних відходів (знаходиться у стані припинення);ДСП «Харківський ДМСК» – зберігання, переробка ядерного палива та заховання
радіоактивних відходів (знаходиться у стані припинення);ДСП «Донецький ДСК» – зберігання, переробка ядерного палива та заховання
радіоактивних відходів (діяльність підприємства тимчасово зупинено);Державне спеціалізоване підприємство «Центральне підприємство з поводження зрадіоактивними відходами» (ДСП «ЦППРВ») - увесь цикл поводження з радіоактивними
відходами різного походження. Будівництво та експлуатація комплексу виробництв
поводження з радіоактивними відходами «Вектор»;137Державне підприємство «Науково-технічний центр дезактивації та комплексного
поводження з радіоактивними відходами, речовинами, джерелами іонізуючого
випромінювання» (ДП «НТЦ КПРВ») – розробка проектно-кошторисної документації длябудівництва ядерних та радіаційно небезпечних об'єктів;ДСП «Чорнобильський спецкомбінат» – збирання та захоронення радіоактивних
матеріалів, житлово-комунальні послуги, будівельні роботи, охорона території тощо(знаходиться у стані припинення);ДСП «Північна Пуща» – збереження, відтворення та раціональне використання
існуючих природних комплексів та їх окремих компонентів у зоні відчуження,забезпечення наукових досліджень, відтворення біологічного розмаїття, забезпечення
догляду за лісами шляхом реалізації спеціалізованих заходів радіаційного,протипожежного та санітарного захисту, спрямованого на запобігання винесенню
радіоактивних відходів за межі зони відчуження, а також використання лісових ресурсівдля отримання прибутку;Чорнобильський радіаційно-екологічний біосферний заповідник – забезпечення
підтримання та підвищення бар’єрної функції зони відчуження, стабілізація
гідрологічного режиму та реабілітація територій, забруднених радіонуклідами; сприяння
організації та проведенню міжнародних наукових досліджень; мінімізація екологічної
небезпеки та збереження природних багатств зони відчуження тощо (див. Положення проЗаповідник);ДСП «Екоцентр» – проведення радіаційно-екологічного моніторингу (РЕМ)навколишнього природного середовища, радіаційно-дозиметричний контроль підприємстві організацій, здійснення водоохоронних заходів, направлених на запобігання виносу
радіонуклідів із зони відчуження водним шляхом, наукові дослідження та експертноаналітична робота в галузі радіоекології, радіаційної безпеки, екології лісових, наземнихта водних екосистем тощо;Державне підприємство «Центр організаційно-технічного і інформаційного
забезпечення управління зоною відчуження» (ДП «ЦОТІЗ») – інформування
громадськості про радіаційний стан територій зони відчуження, інформаційне
забезпечення заходів, що реалізуються у Зоні відчуження;Державна науково-дослідна установа «Чорнобильський центр з проблем ядерної
безпеки, радіоактивних відходів та радіоекології» (ДНДУ «Чорнобильський центр») –розроблення технологій та устаткування для поводження з радіоактивними відходами таліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, медико-біологічні дослідження щодо впливу наслідків
аварії на флору, фауну та здоров’я людини тощо;Український радіологічний учбовий центр – захист населення та екологічне
оздоровлення територій, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок
Чорнобильської катастрофи;Державний науковий центр захисту культурної спадщини від техногенних
катастроф - реалізація законодавчих актів та державних програм щодо врятування,збереження та охорони національної культурної спадщини територій, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи;Державне спеціалізоване підприємство з управління капітальним будівництвом
зони відчуження – будівництво житлових і нежитлових будівель;Державне підприємство «Чорнобильенерго» – ремонт і технічне обслуговування
електричного устаткування, установлення та монтаж машин і устаткування, виробництво
електроенергії, передача електроенергії, розподілення електроенергії, торгівля
електроенергією, постачання електроенергії, будівництво споруд електропостачання тателекомунікацій, електромонтажні роботи, монтаж водопровідних мереж, систем
опалення та кондиціонування (знаходиться у стані припинення).
Таким чином, після аварії на ЧАЄС і в даний час на території Зони відчуження
здійснюються :реалізація етапів зняття з експлуатації ЧАЕС;138створення безпечного об’єкту «Укриття»;створення комплексу виробництв для переробки та зберігання радіоактивних
відходів;проведення лісоохоронних та водоохоронних заходів;проведення моніторингу навколишнього середовища у зоні відчуження і зонібезумовного (обов’язкового) відселення;наукові дослідження;заходи із збереження пам’яток історії і культури;діяльність інфраструктури, що забезпечує проживання у зоні відчуження і зонібезумовного (обов’язкового) відселення;реалізація інших напрямків виробничої діяльності (в тому числі дезактивація), якіне суперечать чинному законодавству України.
Одним із завдань ДАЗВ є організація і координація діяльності підприємств у сфері
екологічного моніторингу природного середовища, охорони земель, збереження
біорізноманіття, територій та об’єктів природно-заповідного фонду, здійснення
водоохоронних заходів, запобігання виносу радіонуклідів за межі зони відчуження,додержання норм радіаційної, протипожежної безпеки та санітарної охорони, догляду залісами, а також захисту їх від пожеж.
Безпосерднє відношення до території Заповідника і завдань, які покладені на нього,має діяльність ДСП «Північна Пуща», ДНДУ «Чорнобильський центр з проблем ядерної
безпеки, радіоактивних відходів та радіоекології», ДСП «Екоцентр» та Державний
науковий центр захисту культурної спадщини від техногенних катастроф.
Відповідно до доручення КМУ від 18.08.1992 № 14484/14 Адміністрацією зонивідчуження (далі - АЗВ) було створено Державне спеціалізоване виробниче комплексне
лісове підприємство (ДСВКЛП) «Чорнобильліс», яке розпочало свою діяльність 01 грудня
1992 року. Наказом АЗВ від 12.04.1993 № 49 у постійне користування ДП «Чорнобильліс»для виконання протипожежних заходів в лісових насадженнях та на сільгоспугіддях,лісогосподарських робіт та лісовпорядкування були передані вилучені з господарського
обігу землі лісового фонду, колгоспів, радгоспів та інших організацій, що потрапили умежі зони відчуження. Загальна площа переданих у ДП «Чорнобильліс» земельних
ділянок у межах зони відчуження склала 186452 га. На цій площі в 1996 роцілісовпорядними експедиціями ВО «Укрдержліспроект» було виконано лісовпорядні
роботи.
На підставі наказу МНС України від 27.12.2005 № 431 «Про забезпечення
функціонування спеціального природно-заповідного фонду в зоні відчуження»підприємство було перейменовано в Державне спеціалізоване комплексне підприємство
«Чорнобильська Пуща». Правонаступником цього підприємства є Державне
спеціалізоване підприємство «Північна Пуща», яке функціонує на території зонивідчуження в наш час (створено відповідно до наказу ДАЗВ від 24.11.2015 № 128).
Передостаннє лісовпорядкування на території зони відчуження було проведено у
2006 році. Ним були запроектовані і частково виконані наступні лісогосподарські заходи:рубки догляду (виконані на 10,8%), санітарні рубки (31,2%), очищення від захаращеності,лісовідновні рубки (28,7%), інші рубки формування і оздоровлення лісів - рубка
небезпечних дерев, розрубка просік і візирів (95,7%), інші заходи, не пов’язані з веденням
лісового господарства - рубки, пов’язані з розчищенням ліній електромереж, заходи злісозахисту, роботи з відтворення лісів (30,6%), протипожежні заходи, біотехнічні заходипо збереженню і розмноженню мисливської фауни.
Останнє лісовпорядкування на площі, яка зараз підпорядкована підприємству
(240524,8 га), було проведено у 2016-2017 рр. З цієї площі – 216573,0 га – це територія
Заповідника (без водного фонду). Ще 23951,8 га не входять до території Заповідника івіднесені до Зони поводження з радіоактивними відходами (РАВ).
Відповідно до зазначеного Проекту на території Заповідника (216573,0 га) нанаступні 10 років запроектовано здійснення лісогосподарських заходів (рубки догляду –139прочищення, проріджування, прохідні у буферній та зоні антропогенних ландшафтів;суцільні санітарні рубки – в зоні антропогенних ландшафтів; вибіркові санітарні рубки – вбуферній зоні і зоні антропогенних ландшафтів; розрубування протипожежних розривів –в усіх функціональних зонах Заповідника; розчищення квартальних просік, візирів,окружних меж (3234 км) – в усіх зонах Заповідника; розчищення протипожежних розривів
(118,2 км) – в усіх зонах Заповідника; заходи з лісовідновлення та лісорозведення – в усіхзонах Заповідника; протипожежні заходи; здійснення охорони лісу та лісозахисту) зурахуванням попереднього функціонального зонування території Заповідника (заповідна
зона – 72794,5 га, буферна зона – 66105,6 га, зона антропогенних ландшафтів – 77672,9
га). Крім того, територію, на якій проводилося лісовпорядкування (240524,8 га), булорозподіллено на зони еколого-лісівничих заходів (відповідно до пункту 1.10 «Основних
контрольних рівнів, рівнів звільнення та рівнів дії щодо радіоактивного забруднення
об’єктів зони відчуження», затверджених постановою Головного санітарного лікаря
України від 28.09.2001 № 138 та на основі карт забруднення зони відчуження цезієм-137,стронцієм-90 та ізотопами плутонію з Атласу «Україна. Радіоактивне забруднення»: зонаохоронного (заповідного) режиму – 56386,8 га; зона обмеженого проведення екологолісівничих заходів – 74996,0 га; зона помірного проведення еколого-лісівничих заходів –109142,0 га.
До аварії на ЧАЕС на сучасній території зони відчуження, в основному на землях
сільськогосподарських підприємств, було створено низку гідромеліоративних систем, якіна даний час знаходяться під наглядом ДСП «Екоцентр»:«Товстий ліс» – навколо села Товстий Ліс;«Сахан» – навколо села Старі Шепеличі;«Копачі» – навколо села Копачі;«Радинка-Галло» – навколо сіл Рудня-Іллінецька, Замошня, Глінка;«Розсоха» – навколо сіл Розсоха та Іловниця;«Ямпіль» – навколо села Ямпіль;«Опачичі-Куповате» – по заплаві від села Опачичі до села Городище;«Усівська» – від села Усів до села Красне;«Прип’ятська» – від села Красне до села Лодижичі. Північна частина системи зпівденною з’єднана магістральним каналом, який проходить через лісові масиви
Паришівського лісництва;«Чапаєвка» – навколо села Чапаївка.Частина системи знаходиться у Білорусі;«Грубчанський канал» – північно-східна частина Паришівського лісництва. Більша
частина системи знаходиться у Білорусі;«Брагінка» – між хутором Золотнієв і селом Теремці. Частина системи знаходитьсяу Білорусі;«Грезля» – у заплаві ріки Гребля;«Хабне» – у південній частині Денисовицького лісництва;«Уж-1» – у південній частині Луб’янського лісництва;«Галло» – у південній частині Луб’янського лісництва;у межах Котовського лісництва повністю або частково знаходяться системи
«Тараси», «Глево», «Шкнева», «Рагівка», «Кошева-Лобіж», «Бобер», «Уж-2».
У деяких місцях заплав Прип’яті та Ужа раніше були збудовані протиповеневі
дамби.
За період з 1986 року господарський догляд за меліоративними системами нездійснювався. Канали замулюються та заростають лісовою рослинністю, погіршується
стан гідротехнічних споруд. На цей час площа меліоративних систем, в основному,включена до земель ДСП «Північна Пуща».
На території зони відчуження і зони безумовного (обов’язкового) відселення уколишніх населених пунктах тимчасово, до відселення, мешкає 132 особи (далі –«самопоселенці»): у м. Чорнобиль – 79, с. Залісся – 1, с. Іллінці – 1, с. Купувате – 13, с.

140Ладижичі – 1, с. Луб’янка – 2, с. Опачичі – 4, с. Оташів – 3, с. Паришів – 3, с. Теремці – 24,
с. Новошепеличі – 1.
Крім зазначеного вище, на території Заповідника знаходяться 13 територій ПЗФзагальною площею 51091,32 га, які ще до його створення виконували природоохоронні
функції. Це три заказники, вісім пам’яток природи і два заповідних урочища. Їх описпредставлено в розділі 3.
1.3.6. Історія створення ЗаповідникаЗ загальних позицій ЧЗВ є епіцентром аварії на ЧАЕС. Ця аварія визнається
експертами як найбільша в історії ядерної енергетики. У межах зазначеної зонирадіаційний вплив катастрофи на навколишнє середовище і людину досяг максимально
небезпечних значень. Тому в перші дні після аварії була проведена безпрецедентна замасштабами мирного часу евакуація населення, згорнута господарська діяльність, закриті
промислові та сільськогосподарські підприємства.
При визначенні кордонів зони відчуження з самого початку був покладений
принцип радіаційної безпеки. Урядовою комісією 02.05.1986 було прийнято рішення проевакуацію населення з території, обмеженої ізолінією потужності експозиційної дози 5
мР/годину (так звана «30-км зона»), де доза опромінення може досягти 10 Бер(встановлений МОЗ СРСР аварійний ліміт дози для населення). Створення безпосередньо
інженерних бар’єрів на кордонах зони відчуження (огородження із колючого дроту ізсигналізацією) проводилось в липні 1986 року силами військовослужбовців ВВ МВС, ПВКДБ, МО СРСР і за участі фахівців Мінсредмашу.
На законодавчому рівні усі території України, що зазнали радіоактивного
забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, у тому числі ЧЗВ, визначаються
Законом України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення
внаслідок Чорнобильської катастрофи». У 1997 році до зони відчуження (площею 2044
км2) приєднано частину зони безумовного (обов’язкового) відселення площею 554 км2.
Таким чином, загальна територія, яка знаходиться під управлінням ДАЗВ – центрального
органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері управління зоною
відчуження та зоною безумовного (обов’язкового) відселення, складає 2600 км 2.
Відповідно до статутних положень ДАЗВ та підпорядкованих йому підприємств, узонах відчуження та безумовного (обов’язкового) відселення здійснюються обов’язкові
заходи щодо:запобігання винесенню радіонуклідів з території зон і радіоактивному забрудненню
навколишнього середовища;забезпечення
радіаційної
безпеки
персоналу (включаючи
радіаційнодозиметричний та індивідуальний дозиметричний контроль);моніторингу стану природного середовища (радіаційно-екологічний та фітосанітарний моніторинг);утримання території в належному санітарному і пожежобезпечному стані.
Для виконання зазначених заходів у ЧЗВ створено ряд підприємств, установ таорганізацій, які підпорядковані ДАЗВ, з чисельністю постійно працюючих близько 3,5тисяч осіб (крім ДСП «ЧАЕС»). Крім того, для здійснення заходів у ЧЗВ залучаються
працівники інших відомств (МВС, СБУ, МОЗ) та підрядні організації. У зоні відчуження
запроваджено вахтовий режим роботи, під час якого персонал проживає у м. Чорнобиль.
Передумови створення об’єктів ПЗФ на території ЧЗВ з’явились задовго достворення Заповідника. Так, в радянській прикладній радіоекології існувала концепція
«радіаційних заповідників». Це місця, сприятливі для збереження біорізноманіття в зонівпливу радіаційних інцидентів, ядерних полігонів, радіохімічних виробництв. Головним
фактором є суворий режим охорони, який зменшує антропогенне навантаження.
Очікувана негативна дія іонізуючого випромінюванняна всі компоненти
біоценозів проявила себе локально і тільки в ближній зоні ЧАЕС. Так, в «Рудому лісі»141було зафіксовано зникнення як окремих видів (внаслідок прямого ураження іонізуючим
випромінюванням), так і цілих консорцій (через загибель основного середоутворювача –сосни). Однак, ці явища були відносно невеликі за масштабами та нетривалі за часом
(1986-1987 рр.). На забрудненій території радіорезистентність тварин, що реалізується заучастю природних механізмів адаптації до стресу, сприяла подоланню негативної діїрадіації на популяційному рівні. Активне втручання в природні комплексі – будівництво,створення інфраструктури поводження з радіоактивними відходами, інженерна
дезактивація та застосування хімічних агентів для фіксації пилу – було також реалізованона обмеженій площі (біля кількох десятків кілометрів квадратних) біля промислової зониЧАЕС та в м. Чорнобиль.
Досвід дослідження екологічних наслідків радіаційної аварії, яка відбулася в районі
м. Киштим в 1957 році, дозволила вже в перший період аварії прогнозувати відновлення
природних комплексів за умови істотного зменшення антропогенного тиску.
У червні 1986 року провідні радіологи СРСР на чолі з відомим академіком М.О.
Корнєєвим у доповідній записці на ім’я начальника Генштабу збройних сил СРСРпропонували заповідати природні угіддя 30-кілометрової зони Чорнобильської АЕС,розуміючи нереальність повернення їх до господарського використання. У лютому
1987 року. надійшло розпорядження заступника голови Ради Міністрів СРСР Б.Є.
Щербини про підготовку пропозицій щодо заповідання зони відчуження ЧАЕС, щозрештою було відхилене Комітетом охорони природи УРСР. Разом з тим, такий сценарійбув реалізований на білоруській території зони відчуження – там був створений Поліській
державний радіаційно-екологічний заповідник.
Вже через 4-5 років після аварії на ЧАЕС дослідники відзначали поступове
відтворення тваринного і рослинного світу: сприятливими умовами для цього стали
евакуація населення й припинення тут господарської діяльності. Вчені зафіксували
зростання чисельності типових та появу рідкісних видів флори та фауни. Прогноз намайбутнє був сприятливий – очікувалось повільне перетворення антропогенних
ландшафтів у наближені до природних комплексів Полісся. Цей процес отримав назву –«вторинні екологічні наслідки».
З середини 90-х років науковці та громадськість повертались до питання створення
заповідної території в ЧЗВ. В 1994 році фахівцям НАН України було проведено
обстеження об’єктів ПЗФ, створених до 1986 року, яке виявило негативні зміни в стані
ряду об`єктів. Так, констатовано загибель старої сосни під час пожежі 1992 році. Вільхові
насадження професора Товстоліса зазнали суцільної рубки в 1984-1986 рр., і на момент
обстеження не залишилось жодного старого дерева. Втім, спостерігалась густа коренева
поросль цього виду. Таким чином, можна стверджувати, що цей об`єкт не втрачено.
Частина насаджень дубу в Денисовському лісництві зазнали підтоплення.
У січні 1996 року на науково-технічній раді при Адміністрації ЧЗВ погоджено
мозаїчний принцип розташування заповідної зони (Протокол від 24.01.1996 № 21).
Безсумнівно, з наукового погляду ця дефрагментація заповідних об’єктів булапомилковою, зважаючи на необхідність забезпечення екологічної цілісності територій, алесаме збереження природоохоронного статусу мало позитивний ефект. Наказом Міністра знадзвичайних ситуацій за № 431 від 27.12.2005 було визначено затвердження Переліку
об’єктів мережі спеціальних заказників, природних пам’яток та заповідних урочищ у ЧЗВта відселеній частині зони безумовного (обов’язкового) відселення.
В 1998 році було розпочато міжвідомчу програму «Фауна», спрямовану навідновлення природних комплексів Полісся в межах ЗВіЗБ(о)В. Планувалося провести
комплекс заходів, спрямованих на корекцію розвитку наземних екосистем. Без створення
об’єктів ПЗФ, лише за допомогою спеціалізованої єгерської служби, планувалося
проводити біотехнічні заходи, облік та дослідження тварин. За два роки були проведенні
такі заходи: перевезення коней Пржевальского (успішно), перевезення двох зубрів (всізагинули), відстріл вовків (результати невідомі). В 2000-му році ця програма булазгорнута, а єгерська служба ліквідована.

142
У 2006 році було визначено, що на техногенно-забруднених територіях не можуть
бути забезпечені основні вимоги до класичного природно-заповідного об’єкта(збереження генофонду рослинного і тваринного світу, забезпечення моніторингу
навколишнього природного середовища тощо). Разом з тим, у Чорнобильській зоніфактично утворився один із ключових осередків біорізноманіття Полісся. Природнозаповідний фонд зони відчуження ЧАЕС до 1986 року – це 13 об’єктів площею 2329 га.
Пропозиції додаткового створення 13 об’єктів площею 13640 га були розроблені
Л.І. Францевичем та Л.С. Балашовим (1997). У 2005 р. «Екоцентр» надав пропозиції щодостворення національного природного парку «Чорнобильська Пуща» площею 201161,9 га.
Природно-заповідний фонд зони відчуження ЧАЕС станом на 2007 рік складав 238213 га.
У 2007 р. фактично завершився динамічний процес створення нових об’єктів природнозаповідного фонду в межах території зони відчуження ЧАЕС. За структурнотериторіальним принципом цей фонд з 2007 року мав такий розподіл: пам’ятки природи –65 га (0,03%), заповідні урочища – 135 га (0,06%), заказники – 50638 га (21,26%), іншіземлі – 187375 га (78,66%), загалом – 238213 га. Основою стали гідрологічний заказник
загальнодержавного значення «Іллінський» (в окол. с. Зелена Поляна, створений
1980 року, площа – 2000 га), Чорнобильський спеціальний загальнозоологічний заказник
загальнодержавного значення (гирло р. Прип’ять, створений 2007 року, площа – 48870 га).
У 2013 році Міністерство екології та природних ресурсів України підтримало
клопотання екоспільноти щодо створення Чорнобильського радіаційно-екологічного
біосферного заповідника. Після трьох років підготовки, обговорень та погоджень всіхнеобхідних документів було підписано відповідний Указ Президентом України
від 26.04.2016 № 174 «Про створення Чорнобильського радіаційно-екологічного
біосферного заповідника».
З середини 2017 року Заповідник активно розвивається як самостійна бюджетна
установа, що належить до сфери управління Державного агентства України з управління
зоною відчуження.
1.3.7. Місцеві громади та населенняЗ території ЧЗВ було евакуйовано близько 130 000 чоловік населення (з яких 50 000– з міста Прип’ять). Згідно з Законом України «Про правовий режим території, що зазнала
радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи», проживання
населення тут заборонено. Однак з перших післяаварійних років в колишніх населених
пунктах несанкціоновано проживає кілька сотень людей, так званих «самопоселенців». Аз точки зору органів влади вони є порушниками режиму ЧЗВ.
Про самопоселенців вперше заговорили восени 1988 року. Тоді співробітники МВСнараховували 1200 чоловік, які повернулися до ЧЗВ. Спровокувало масове повернення
інформація про підготовку реевакуації населення до південних районів ЧЗВ. Пізніше церішення відмінили, але воно вже заклало ту структуру розселення самопоселенців, якапроіснувала майже 25 років. На той час вони проживали в 17 селах та м. Чорнобиль. Всісела, за виключенням с. Новошепеличі, розташовані в південній частині ЧЗВ, щообмежена з півночі дорогою Луб’янка-Чорнобиль-Славутич, з інших боків – кордоном
зони відчуження. 1200 самопоселенців в 1988 році – це максимум їх чисельності. Перший
великий спад чисельності населення відбувся в 1991-1992 роках. Тоді багато людей вже вдруге покинули свої домівки, коли зрозуміли, що звичне життя не повернеться. В 1992році у ЧЗВ проживало 800 самопоселенців, в 1999 – 600, в 2005 – 350, в 2013 – 180. Напочаток 2019 року в ЧЗВ проживало 128 самопоселенців. В місті Чорнобиль завжди
проживало близько половини їх чисельності. Для забезпечення життя самопоселенців
працюють служби та установи ЧЗВ: у відділу поліції існує служба дільничних інспекторів,окрема бригада швидкої допомоги в СМСЧ-16, а вирішенням загальних питань займається
соціальний відділ.

143
У м. Чорнобиль розташовані основні адміністративні та виробничі площі
підприємств та установ, які виконують завдання в ЗВіЗБ(о)В. Чисельність персоналу –біля 3500 чоловік.
Заповідник межує з двома районами – Вишгородським (Київська область),Коростенським (Житомирська область), загальна чисельність населення в яких складає
біля 50 000 чоловік. Щільність населення – від 4 до 8 ос./км2. Ці райони є основним
місцем проведення еколого-освітніх заходів, які проводить Заповідник. Це є актуальним,тому що переважну більшість несанкціонованих проникнень на територію Заповідника
здійснюють місцеві мешканці.
Соціально-економічна ситуація в регіоні залишається складною, особливо вВишгогородському та Коростенському районах. Причини цього: традиційна низька
щільність населення та обмеження на господарську діяльність внаслідок аварії на ЧАЕС.
З 2002 року у регіоні розташування Заповідника запроваджено «Чорнобильську
програму відродження та розвитку» (англ. Chernobyl Recovery and Development
Programme) – гуманітарну програму ООН, спрямовану на забезпечення повернення донормального життя людей, що живуть в регіонах, постраждалих від Чорнобильської
катастрофи, підтримку Уряду України у галузі подолання екологічних, економічних тасоціальних наслідків аварії, впровадження сталого людського розвитку у постраждалих
регіонах. Програма передбачає подальшу підтримку Уряду України в розробці тареалізації орієнтованих на розвиток рішень для регіонів. Для досягнення метиздійснюються заходи у кількох напрямках: підтримка законодавчих змін, впровадження
інноваційних стратегій щодо подолання наслідків Чорнобильської катастрофи,забезпечення сталого розвитку постраждалих регіонів, інформування населення, допомога
місцевим громадам у сфері самоорганізації та самоуправління, реалізація програм
соціального, економічного, екологічного розвитку, зміцнення та розвиток системи
інституційної підтримки, потенціалу організацій та установ, що мають сприяти соціальноекономічному розвитку та екологічному відродженню Чорнобильських регіонів.
1.3.8. Земля
Структура земель в межах Заповідника наведена в таблиці 1.21. та за категоріями вмежах лісових земель в таблиці 1.22.
Таблиця 1.21.
Розподіл земель Заповідника за угіддями
№
з/п

1.
1.1.
1.2

1.1.1
1.1.2
1.1.3
1.1.4
1.1.5
2.
2.1
2.2
3.
4.

Угіддя

Сільськогосподарські землі, всьогоз них сільгоспугіддя
іншіЗабруднені сільськогосподарські угіддя, які невикористовуються у сільськогосподарському
виробництвііз сільгоспугідь: рілля
перелоги
багаторічні насадження
сіножаті
пасовища
Ліси та інші лісовкриті площі, всьогоз них: лісові ділянки, всього
чагарники
Забудовані землі, всього
Відкриті заболочені землі, всього

га
38895,238895,238895,2147815,7147128,9686,879,617956,9

Площа

%
17,2
17,2

17,2
65,1
64,8
0,3
+
7,9

144
5.
6.
6
6.1
6.2
6.3
7.
7.1
7.2
7.3
7.4
7.5

№
з/п
1.

2.

Сухі відкриті землі з особливим рослинним покривом
Відкриті землі без рослинного покриву або з незначним
рослинним покривомз них: кам'янисті місця
піски (включаючи пляжі)яриіншіВоди, всьогоз них: природні водотоки
штучні водотоки
озера, лимани
ставки
водосховища
Всього

11761,75,2409,911351,810455,6
2512,01373,1437,9118,86013,8226964,7

0,2
5,0
4,6
1,1
0,6
0,2
0,1
2,6
100,0

Розподіл лісових ділянок Заповідника за категоріями
Категорії лісових ділянок

Вкриті лісовою рослинністю лісові ділянки,всього
у т. ч. лісові культуриНе вкриті лісовою рослинністю лісові ділянки,всього
у т.ч.:
незімкнуті лісові культури
лісові розсадники, плантації
рідколісся
згарища
зрубигалявини
лісові шляхи, просіки тощоРазом лісових ділянок

га
98245,1Таблиця 1.22

Площа
%
66,8

67255,848883,8

45,7
33,2

351,9
218,2
5402,2229,838895,2
3786,5147128,9

0,2
0,1
3,7
0,2
26,4
2,6
100,0

1.3.9. Інфраструктура та зв'язокЧерез ЧЗВ з заходу на схід проходить залізнична гілка Вільча-Славутич. У межах
зони відчуження діють на цей час тільки три станції: Вільча і Янів (вантажні) та Семиходи
(пасажирська). Від станції Семиходи до міста Славутич залізниця електрифікована івикористовується для перевезення пасажирськими електропоїздами обслуговуючого
персоналу Чорнобильської АЕС. До станції Янів надходять вантажі для ЧАЕС таструктурних підрозділів ДАЗВ. Від станції Семиходи до станції Вільча залізниця
знаходиться у підпорядкуванні спеціалізованого підрозділу ДАЗВ. Загальна довжина
залізничної колії в межах зони відчуження становить 75 км. Вздовж залізниці виділена
смуга відведення у тому розмірі, який існував до 1986 року.
КМУ прийняв розпорядження від 03.02.2021 № 91 «Про передачу державного
майна» щодо передачі на баланс ДП НАЕК «Енергоатом» колії на ділянці від станції
Вільча до станції Янів у зоні відчуження.
До Чорнобильської АЕС надходять чисельні під’їзні залізничні колії. Найбільша зних від ст. Янів має довжину близько 8 км.

145На території зони відчуження існує значна мережа автомобільних шляхів з твердим
покриттям (в основному асфальтним). Вони не включені до земель ДСП «Північна Пуща».
До доріг загального користування державного значення (регіональні автомобільні
дороги) належать: Київ – Іванків – Овруч (Р-02) – 8 км і Чернігів – Пакуль – КПП«Славутич» – Чорнобиль (Р-56) – 14 км.
Загальна довжина шляхів складає 606 км, в т.ч. державного значення – 22 км,місцевого - 584 км (в т.ч. брукованих – 18 км, з ґрунтовим поліпшеним покриттям – 25
км). Всі дороги місцевого значення підпорядковані спеціалізованому підрозділу ДАЗВ,який займається доглядом за ними. Регіональні автомобільні дороги визначені увідповідності з Переліком автомобільних доріг загального користування державного
значення, затвердженим постановою КМУ від 30.01.2019 № 55. Основні дороги в зонівідчуження були передані на баланс Служби автомобільних доріг у Київській області.
Дороги місцевого значення використовуються практично тільки для автомобільних
перевезень організаціями, які діють на території зони відчуження. Транзитні перевезення
через територію зони відчуження здійснюються тільки по регіональній автомобільній
дорозі, а також дорогами Мозир – Овруч та (Мозир – Овруч) – Вільча – КПП «Овруч».
Лісовпорядкуванням на території ДСП «Північна Пуща» враховано 1590 кмґрунтових доріг лісогосподарського призначення. Ці дороги використовуються частководля виконання тих чи інших лісогосподарських робіт, а також з протипожежною метою.
Значна частина таких доріг знаходиться у занедбаному стані (заростають чагарниками,завалені вітровальними деревами, розмиті). ДСП «Північна Пуща» виконує періодичне
прочищення та ремонт частини доріг для забезпечення виконання лісогосподарських робітна певних ділянках або проїзду пожежної техніки.
В цілому густина шляхової мережі у межах зони відчуження складає 0,87 км/км 2, втому числі таких, що не включені до складу ДСП «Північна Пуща» – 0,23 км/км2,лісогосподарських – 0,64 км/км2.
Для контролю за в’їздом в зону відчуження і виїздом з неї автотранспорту та людей
діють контрольно-перепускні пункти (КПП): «Дитятки», «Зелений Мис», «Старі Соколи»,«Діброва», «Паришів-1», «Паришів-2», «Нові Шепеличі», «Бички», «Теремці», «Овруч»,«Поліське». Крім того, діють КПП на в’їзді у так звану десятикілометрову частину зонивідчуження та м. Прип’ять. Основними КПП, що діють в постійному режимі, є «Дитятки»,«Старі Соколи», «Паришів-2», «Діброва», «Овруч», «Поліське». На дорозі (Мозир –Овруч) – Вільча – КПП «Овруч» на північ від Вільчі діють прикордонний та митний
пункти пропуску автотранспорту.
З метою запобігання несанкціонованому проникненню у зону відчуження їїтериторія, в основному з південного та південно-західного напрямку, огороджена. Вздовж
південної межі зони відчуження прорубано протипожежний розрив шириною 50 м,встановлена нова огорожа, збудована дорога з твердим покриттям для пересування
охорони. Окрім того, у зоні відчуження існує огорожа навколо десятикілометрової їїчастини та навколо м. Прип’ять. Огорожа навколо десятикілометрової частини Зони нацей час в багатьох місцях знаходиться вже у незадовільному стані.
Мобільний зв'язок на територій Заповідника пердставлений різними операторами.
Натомість мобільний зв’язок не по всій території є якісним.
1.3.10. Промисловість
Іванківщина після Чорнобильської катастрофи потрапила до категорії депресивних
територій. Хоч раніше район вважався сільськогосподарським з незначною часткою
промисловості. Промисловий потенціал району натепер представлений шістьма
промисловими підприємствами різних форм власності: ВАТ «Промінь», хлібокомбінат
Іванківського райспоживтовариства, ДП ТОВ «Інтегдиф», ТОВ «Тетерів»,ВАТ «Іванківський маслозавод», КП «Іванківтепломережа».

146Серед промислових підприємств різних форм власності діють ДП «Іванківське
лісове господарство» з річним обсягом реалізованої продукції понад 20 млн грн. Прицьому більша частина продукції направляється на експорт. В районі діє Іванківське
спеціалізоване державне агролісогосподарське підприємство. Досить успішно працює
також будівельна організація ВАТ «ПМК-2».
Останніми роками інвестори налагоджують виробництво інноваційної
енергозберігаючої ізоляції (ТОВ «Вердані» у с. Макарівка), завершили будівництво заводуз виробництва будматеріалів і пластмасової тари (поблизу Іванкова).
Фірма LENNOX розробила інвестиційний проект «Створення підприємства позбору та утилізації твердих побутових відходів» потужністю 12 тонн на добу.
Крім того, у безпосередній близькості до території Заповідника розміщена ЧЗВ вмежах 10-км зони. Значні потенційні іноземні інвестиції сприяють поступовому
перетворенню частини ЧЗВ на територію спеціального промислового використання. УрядУкраїни планує перетворити частину зони відчуження на територію спеціального
промислового використання.
До території спеціального промислового використання входять міста Прип’ять іЧорнобиль, об’єкти «Вектор» та сама Чорнобильська АЕС і збудована під неї енергетична
інфраструктура.
На теперішній час у 10-км зоні відчуження збудована перша сонячна
електростанція, яка є приватною інвестицією. У 2016 році низка канадських інвесторів
зацікавилась будівництвом сонячних електростанцій та біопаливних заводів уЧорнобильській зоні.
1.3.11. Побутове обслуговування та громадське харчування
Надання побутових послуг, або побутове обслуговування населення – цезадоволення запитів людей, пов’язаних з їх побутом, тобто областю соціального життя,покликане задовольнити різного роду сімейно-побутові потреби людини. Перелам урозвитку сфери побутових послуг регіону відбувся двічі. Вперше – після катастрофи наЧорнобильській АЕС, коли були відселені усі жителі регіону і надавати побутові послугита послуги громадського харчування не було кому. Вдруге – під час економічної кризи
1998 року, коли обсяги платних побутових послуг у порівнянні з іншими галузями
економіки падали найбільш швидкими темпами і мали найнижчі макроекономічні
показники. Головною причиною більш ніж триразового падіння обсягів споживання
послуг є різке зниження доходів населення на початку ринкових реформ, багаторазове
зростання цін на більшість видів послуг, скорочення мережі організацій сфери послуг заокремими видами. У регіоні Заповідника падіння рівня побутових послуг пов’язане зЧорнобильською катастрофою, після якої примусове виселення людей супроводжувалося
різким падінням попиту на побутові послуги аж до їх припинення.
Така ж ситуація в регіоні і зі сферою громадського харчування. Її розвиток
можливий лише у тому випадку, коли зростатиме число споживачів цих послуг, якими
можуть бути туристи, місцеві мешканці та інші групи людей.
У регіоні розміщення Заповідника побутове обслуговування та громадське
харчування представлені Іванківським об’єднанням громадського харчування «Тетерів» таДержавним спеціалізованим підприємством «Чорнобильський спецкомбінат», який єневід’ємною частиною інфраструктури зони відчуження, яка забезпечує функціонування
об’єктів, розташованих на цій території, та надає послуги працівникам підприємств зонивідчуження. Останній об’єднує у собі 10 підрозділів, де працюють 1373 працівники.
Головними завданнями спецкомбінату є:-збирання та захоронення радіоактивних матеріалів;-експлуатація та обслуговування об’єктів поводження з радіоактивними
речовинами;147-житлово-комунальні послуги, харчування персоналу, автомобільні перевезення,будівельно-ремонтні роботи;-охорона території, фізичний захист об’єктів;-забезпечення належного санітарного та пожежобезпечного стану.
Ще одна важлива функція, покладена на підприємство – це забезпечення
контрольно-пропускного режиму. ДСП «Чорнобильський спецкомбінат» забезпечує
цілодобову координація роботи чергових і оперативних відділів підприємств зонивідчуження, надає персоналу підприємств перепустки та технічні документи з питань
контрольно-пропускного режиму, координує взаємодію між керівництвом підприємствата ДАЗВ у разі виникнення надзвичайних ситуацій. Проте навіть така, здавалося б,рутинна робота для працівників зони відчуження набуває особливого значення:1.3.12. Сільське господарство
Сільське господарство є однією з головних галузей Київського Полісся, але внинішніх екологічних умовах особливо гостро стоїть проблема продовольчої безпеки
регіону, хоч з 2001 року і спостерігається тенденція до зростання виробництва валової
продукції сільського господарства (як продукції рослинництва, так і тваринництва).
Забруднення території радіонуклідами негативно позначається на розвитку агарного
сектора економіки регіону, до того ж рівень рентабельності сільськогосподарських
підприємств перебуває в обернено пропорційній залежності від рівня забруднення ґрунту
радіонуклідами. Оскільки сільськогосподарське виробництво в регіоні є основною сферою
зайнятості населення, працевлаштування в сільському господарстві стабільно знижуютьсяяк в області загалом, так і в поліській її частині зокрема. Це зумовлено, з одного боку,непопулярністю серед сільського населення низькооплачуваної роботи в аграрній сфері, аз іншого – зменшенням кількості робочих місць саме в рослинництві внаслідок
автоматизації виробництва. Окрім того, погіршення соціально-економічних умовпризводить до скорочення кількості мешканців Київського Полісся, особливо сільських.
Постійне скорочення кількості населення є характерним для всіх районів, за винятком
Києво-Святошинського. З 2012 року у регіоні спостерігається тенденція до зростання
міграційного приросту населення.
За характером структури сільського господарства Київського Полісся можна
стверджувати, що воно ще не використовує свій потенціал сповна. Так, за виробництвом
сільськогосподарської продукції Іванківський та Поліський райони посідають одні зостанніх місць в області. Величина частки валової продукції як рослинництва, так ітваринництва є далекою від доаварійної. Наприклад, валова продукція зернових ізернобобових, вироблених на території Київського Полісся, становить всього 6,8% відзагальнообласної, технічних культур – 2,7%. Однак високими є показники з виробництва
картоплі, овоче-баштанних та плодово-ягідних культур. Стосовно тваринництва, топровідною його галуззю на території Київського Полісся нині можна вважати
птахівництво (67% валового виробництва від обласного); частки скотарства та свинарства
становлять відповідно – 11,8 та 14,7%. Рівень рентабельності сільськогосподарської
діяльності у підприємствах Київського Полісся останніми роками коливається в межах 1720%.
Останніми десятиліттями відбулося перепрофілювання сільськогосподарського
виробництва регіону. Такі традиційні для нього галузі, як льонарство і хмелярство, зовсім
занепали. За післяаварійні роки більшість галузей тваринництва, особливо молочне
скотарство, стали нерентабельними внаслідок понаднормативного забруднення продукції,а також через негативний екологічний імідж регіону. Тваринництво Київського Полісся,як і області загалом, переорієнтувало своє виробництво з м’ясного скотарства наптахівництво. Це пов’язано з тим, що найбільшим ринком збуту молока, м’яса та яєць,фактично, є м. Київ, що своєю чергою сприяє інтенсивнішому їх виробництву.

148Нині в Іванкові функціонують 15 сільськогосподарських підприємств з невеликою
кількістю працюючих. Серед них: 11 – СГВК, 2 – СТОВ, 1 – ВАТ, 1 – фермерське
господарство. Пріоритетним напрямком є вирощування зернових і технічних культур. Наземлях Іванківського району працюють інвестори – ТОВ «Зелена хвиля», ТОВ«Укрзернопром-Іванків».
Корпорацією «Агро-Союз» розроблено інвестиційний проект «Іванків» загальною
вартістю 41,6 млн дол. США, основною метою якого є організація бізнесу в галузі
м’ясного і молочного тваринництва з використанням 10 тис. га ріллі та 6 тис. га пасовищ,вирощуванням 30 тис. голів свиней за рік і утриманням 1200 високопродуктивних корів.
Поступово
наприлеглих
доЗаповідника
землях
відновлюється
сільськогосподарське виробництво. Мова йде про третю й четверту зони радіоактивного
забруднення, які розташовані за межами зони відчуження. В Вишгородському районі
Київської області інвестори почали обробляти 50 тисяч гектарів землі для вирощування
зернових і технічних культур, а в подальшому, можливо, картоплі та інших овочевих
культур. Увесь проект передбачає також будівництво молокозаводу, свиноферми,елеватора, насіннєвого заводу.
Більшість галузей тваринництва, особливо молочне скотарство, стали
нерентабельними внаслідок понаднормативного забруднення продукції, а також через
негативний екологічний імідж регіону. Найбільш конкурентоспроможними в умовах
Київського Полісся на сьогодні є великотоварні підприємства. Для одержання
радіологічно-безпечної продукції як рослинництва, так і тваринництва на всій території,що зазнала радіоактивного забруднення, необхідно проводити рекомендовані заходи. Аоскільки сільськогосподарські підприємства регіону не в змозі це забезпечити в повному
обсязі через відсутність коштів, існує необхідність впровадження системи економічного
стимулювання сільськогосподарських виробників, яка передбачатиме комплексну
реалізацію низки економічних, екологічних, адміністративних і соціально-психологічних
дій. Для підвищення рівня рентабельності підприємств на радіоактивно забруднених
територіях слід дотримуватися рекомендацій щодо спеціалізації сільськогосподарського
виробництва у регіонах, які зазнали радіоактивного забруднення.
1.3.13. Лісове господарство
Певне місце у народногосподарському комплексі регіону займає лісове
господарство. Основним лісокористувачем на даних територіях є Чорнобильський
радіаційно-екологічний біосферний заповідник, що розташований в північній частині
Київської області на території Вишгородського адміністративного району.
До складу Заповідника входять 13 природоохоронних науково-дослідних відділень
(ПНДВ) (Бенівське, Денисовицьке, Вільчівське, Яковецьке, Луб’янське, Дібровське,Паришівське, Теремцівське, Опачицьке, Розсохівське, Куповатське, Поліське таКорогодське). Ліси Заповідника знаходяться в басейнах річок Прип’ять, Уж, Ілля.
Загальна площа земель лісового фонду становить 226964,7 га.
Основними деревними породами на території Заповідника є сосна (56,1 %), дуб(4,6 %), береза (28,9 %), вільха (7,6 %), осика (1,1 %) інші породи (1,5 %). Лісистість
адміністративних районів, на яких розташований Заповідник складає: Іванківський район
– 58,5 %, Поліський район – 66,4 %. Ліси на території розташовані практично суцільним
масивом в північній частині Заповідника, та окремими урочищами – в південній.
Середній вік лісових насаджень – 53 роки. Середній клас бонітету (показник
продуктивності) – 1,46. Середня повнота – 0,71 (оптимальна 0,7-0,9).
У відповідності з Указом Президента України від 26.04.2016 № 174 «Про створення
Чорнобильського радіаційно-екологічного біосферного заповідника» до складу
Заповідника увійшли земельні ділянки в межах зони відчуження площею 226964,7 га.
Основне (базове) лісовпорядкування для території Зони відчуження (ДСП«Північна Пуща») було виконано у 2016 році.

149
З наявних лісовпорядних документів була вибрана відповідна таксаційна
характеристика лісових ділянок, які за вищевказаним Указом Президента України
включені до Заповідника. Такі таксаційні показники, як вік, повнота та типилісорослинних умов деревостанів, були відповідним чином актуалізовані з метою
приведення їх у всіх підприємствах до стану на 01.01.2016.
Для отримання більш точної характеристики всіх лісових ділянок та більш повногоі точного набору видів і обсягів, потрібних для виконання на них тих чи інших
природоохоронних заходів, необхідна актуалізація даних та внесення відповідних змін улісовпорядні документи.
У зв’язку зі створенням Заповідника у відповідності з постановою КМУ
від 16.05.2007 № 733 «Про затвердження поділу лісів на категорії та виділення особливо
захисних лісових ділянок» проектується віднесення всіх його лісових ділянок до категорії
– ліси природоохоронного, наукового, історико-культурного призначення.
У відповідності до такого поділу були встановлені віки стиглості насаджень
Заповідника. Встановлені вони згідно до діючих «Оптимальных возрастов рубок в лесах
Украинской ССР», затверджених Міністерством лісового господарства України
21.10.1983.
Більшість назв показників, за якими подається характеристика лісового фонду унаступних таблицях і тексті, запозичена з відповідних форм лісовпорядкування (2016)(табл. 1.23).
В цілому до заповідної зони віднесено 31,7 % лісових ділянок Заповідника, добуферної зони – 18,8 %, до зони регульованого заповідного режиму – 19,8 %, до зониантропогенних ландшафтів – 29,6 %. Площі в таблиці наводяться згідно з матеріалами
останнього базового лісовпорядкування, яке проводилось у зоні відчуження в 2016 році.
Таблиця 1.23
Розподіл лісових ділянок серед землекористувачів у розрізі функціональних зонЗемлекористувачіта землевласники

Чорнобильський
радіаційноекологічний
біосферний
заповідник
Чорнобильський
радіаційноекологічний
біосферний
заповідник
Всього

ЗонаЗонарегульованого
антропогенних
Заповідна зона Буферна зоназаповідного
ландшафтів
режиму
га
%
га
%
га
%
га
%
1. Адміністративний район – Вишгородський

Усього
га

%

36692,91 16,2 28107,01 12,4 44990,40 19,8 36092,48 15,9 145882,80 64,3
2. Адміністративний район – Вишгородський

35249,00 15,5 14675,70 6,5

35,60

0,0

31121,60 13,7 81081,90 35,771941,91 31,7 42782,71 18,8 45026,00 19,8 67214,08 29,6 226964,70 100,0Територія Заповідника знаходиться в межах адміністративного району –Вишгородського Київської області.
У межах земель, які надані адміністрації Заповідника у постійне користування,знаходиться 226964,7 га з них:71941,91 га – у заповідній зоні,42782,71 га – у буферній зоні,150
45026,00 га – у зоні регульованого заповідного режиму,67214,08 га – у зоні антропогенних ландшафтів.
Характеристика земель лісового фонду за віками природної стиглості та розподіл
насаджень за віковими групами у розрізі функціональних зон наведено у таблиці 1.24, арозподіл вкритих лісовою рослинністю лісових ділянок за класами бонітету та панівними
породами у таблиці 1.25.
Таблиця 1.24
Віки природної стиглості насаджень та розподіл їх за віковими групамиу розрізі функціональних зонГрупи вікумолодняки
І
ві
к
Трива
ІІ
Вік
о
лість
середн
вікПанівна порода
стигпристиг
вкласів
ьовіко
стиглі
ов
лості
лі
ої
віку
ві
ої
г
гру
р
пи
у
п
и
Функціональні зони: заповідна, буферна та регульованого заповідного режиму
Сосна, модрина, ялиця
121
10
1-20 21-40 41-100 101-120 121-160
Ялина
71
10
1-20 21-40 41-50
51-70
71-110Дуб насіннєвий ІІІ і 161
10
1-20 21-41 41-140 141-160 161-200вищебонітету
тапорослевий ІІ і вищебонітету
(дубвисокостовбурний)Дуб насіннєвий IV і 9110
1-10 11-20 21-80
81-90
91-110нижчебонітету
тапорослевий ІІІ і нижче
бонітету
(дубнизькостовбурний)Дуб червоний, клен 91
10
1-20 21-40 41-70
71-90
91-130гостролистий,ясензвичайний
Бук, клен явір121
10
1-20 21-40 41-100 101-120 121-160
граб
71
10
1-10 11-20 21-60
61-70
71-90
В’язові, ясен зелений
41
5
1-10 11-20 21-30
31-40
41-60
Робінія звичайна
36
5
1-5
6-10
11-30
31-35
36-45
Береза, вільха чорна
7110
1-10 11-20 21-60
61-70
71-90
Осика
41
10
1-10 11-20 21-30
31-40
41-60
Липа
91
10
1-10 11-20 21-80
81-90
91-110Тополя, верба деревна
36
5
1-5
6-10
11-30
31-35
36-45
Верби чагарникові
3
1
1
Функціональна зона – антропогенних ландшафтів
Сосна, модрина, ялиця
101
10
1-20 21-40
Ялина
61
10
1-10 11-20

41-80
21-40

перестійні

161 і вище111 і вище201 і вище111 і вище131 і вище161 і вище91 і вище
61 і вище
46 і вище
91 і вище
61 і вище
111 і вище46 і вище

2

3-4

5 і вище

81-10041-60

101-140
61-100141 і вище101 і вище151
Дуб насінневий ІІІ івищебонітету
тапорослевий ІІ і вищебонітету
(дубвисокостовбурний)Дуб насінневий IV інижчебонітету
тапорослевий ІІІ і нижче
бонітету
(дубнизькостовбурний)Дуб червоний, кленгостролистий,ясензвичайний
Бук, клен явірГрабВ’язові, ясен зелений
Робінія звичайна
Береза, вільха чорна
Осика
Липа
Тополя,вербадеревна
Верби чагарникові

131

10

1-20

21-40

41-110111-130131-170

171 і вище

71

10

1-10

11-20

21-60

61-70

71-90

91 і вище

81

10

1-20

21-40

41-60

61-80

81-120121 і вище

101
61
41
31
61
41
81
31

10
10
5
5
10
10
10
5

1-20
1-10
1-10
1-5
1-10
1-10
1-10
1-5

21-40
11-20
11-20
6-10
11-20
11-20
11-20
6-10

41-80
21-50
21-30
11-25
21-50
21-30
21-70
11-25

81-100
51-60
31-40
26-30
51-60
31-40
71-80
26-30

101-140
61-80
41-60
31-40
61-80
41-60
81-10031-40

141 і вище81 і вище
61 і вище
41 і вище
81 і вище
61 і вище
101 і вище41 і вище

3

1

1

2

3-4

5 і вище

Насадження з панівною породою дуб звичайний при лісовпорядкуванні
поділяються за певними ознаками по продуктивності на високостовбурну танизькостовбурну господарські секції, для яких встановлюється різний вік природної
стиглості.
Таблиця 1.25
Розподіл вкритих лісовою рослинністю лісових ділянок за класами бонітету тапанівними породами (усього та у розрізі функціональних зон)Класи бонітету

Панівна породаб

1

і вище
1

2

1а

1

2

3

4

5

5а

3

4

5

6

7

8

9

Усього

%

10

11

35,8

0,03

263,5

0,19

40321,228,9510520,8

7,55

673,3

0,48

417,2

0,30

112,9

0,08

20,9

0,02

147,8

0,11

Усього по Заповіднику
Сосна Банкса

19

9,9

6,4

0,5

79

72,9

25

0,2

1,9

Акація біла

26

58,5

Береза повисла

433,6

4651

14827,1 17102,7

2879,9351,373Вільха чорна

20,2

412,9

2270,76747,1

950

114,1

5,8

Верба біла

8,5

5,6

102,7

216,1 290,3Верба козяча

21,6

121,9

109,6

90,3

52,5

Верба ламка

14

7,5

4

14,7

61,4

2,3

2,8

6,5

9,3

63,5

69,5

2,9

Верба прутовидна
Граб звичайний

11,9

2,6
50,
1
21,
3
11,
3

152
Груша звичайнаДуб звичайнийДуб червоний

25,7
16,6

Клен гостролистий

1,6

3,5

746,6

3740,4

1829,6

256,1

20,8

34,8

36,3

6,1

5,9

5,8

Клен польовий
Клен ясенолистий

9,3

2,8

909,6

466,4

5,1

0,00

6665,7

4,79

114,6

0,08

3,2

14,9

0,01

2,3

2,3

0,00

0,9

13

0,01

2,2

1519,2

1,09

65,2

2,1

Осика

3,5

107,2

Сосна звичайна

563

10052,6 40874,92 20881,11 4610,9 1003,7 203,5 1,930,3Тополя біла3,3Тополя канадська
Тополя чорна

0,8Шелюга

27,3Яблуня домашня
Ясен звичайний

12,3Ясен зелений

7,9

18,1

0,01

0,4

2,4

0,8

4,4

0,00

0,6

27,9

0,02

109,6

0,08

36,1

0,03

12,6

0,01

33,4

0,02

0,77

11,01

26,9

52,2

30

4

Ялина європейська
14,1
14,4
4,6
0,3
Всього по
1065,6 15334,3 59864,62 49304,91 10665,1
Заповіднику
У%

0,00

8,8

21,1
8,6

3,3

1,4

0,5
2,7

78191,63 56,14

11139285,23 100,00
9,3
0,0
42,98
35,40
7,66
1,51 0,59
100,009В тому числі за функціональними зонами:
2107

824,4

Заповідна зонаСосна Банкса

1,8Акація біла

0,5

0,3

0,3

6,7

1,8

2,3

0,00

9,1

0,02

Береза повисла

60

1547,86504,58775,71437,9

169,2

59,1

18554,2

33,05Вільха чорна

1,7

118

1070,83117,5

381,7

50,5

5,3

4745,5

8,45

1,6

39,5

26,4

72,4

147,6

0,26

79,4

31,6

30,4

28,1

178,7

0,32

6,7

4,7

11,4

0,02

4,5

7,5

14,8

0,03

98,3

0,18

3797,9

6,77

3,1

0,01

1,7

0,00

1,2

0,00

1027,1

1,83Верба білаВерба козяча

9,2Верба ламка
Верба прутовидна

2,8Граб звичайний

6,4

44,1

47,8

Дуб звичайний

435,72318,2

1007,2Дуб червоний

36,8

3,1

Клен гостролистий

1,7Клен ясенолистий

1,2

Осика
Сосна звичайна

59,5
84,8

623,6

333,8

3004,9 16085,9 6481,01

82,21430,2296,2Тополя біла3,3Тополя канадська

5,1

Шелюга

54,727437,71 48,88

0,5

27,3

Яблуня домашня
Ясен звичайний

7,7

17
12,3

17,8

3,3

0,01

5,6

0,01

27,3

0,05

17

0,03

30,1

0,05

153
Ялина європейська
4,8
10,7
3,2
0,3
Всього по
146,5 4747,6 24764,9 21194,61 4390,5Заповіднику
У%

0,26

8,46

44,12

37,76

7,82

19
631,8 232,3
1,13

0,41

24,
7
0,0
4

0,03

56132,91 100,00
100,00Буферна зонаСосна Банкса
Акація біла

2,8

1,9

3,1

1,3

6

2,3

1,9

5,0

0,02

14,3

0,06

6787,128,152192,39,09Береза повисла

115,8 1049,7

2323,1

2728,1496

Вільха чорна

5,5

535,1

1415,2

152,8

8,5

3,8

60,6

134,1

46

4,4

257,4

1,07

Верба козяча

8,6

24,2

33,4

18

89,5

0,37

Верба ламка

4,3

2,8

2,6

11,6

5,3
11,
3

32,6

0,14

1,8

0,01

8,6

0,04

946,3

3,92

83,7

Верба біла57,9Верба прутовиднаДуб звичайний

11

2,8

3,4

2,4

82,6

470,8

237,3

2,1

9,7

16,4

0,07

5,8

1,5

7,3

0,03

271,3

1,13

13444,9

55,76

0,8

0,8

0,00

2,4

3,2

0,01

26,9

0,11

3,4

0,01

4,5

0,02

4,6

Клен гостролистий
Осика

0,6

Сосна звичайна

83,3

9,3

178,6

82,8

1835,7 6137,91

4101,4

1013,8Тополя канадська
Тополя чорна

0,8Яблуня домашня
Ясен звичайний

2,6

1,8

Граб звичайнийДуб червоний

13,9

0,5
2,7

Ялина європейська

120

211,2

15,4

24,6

61,6

11

0,7
4,2

0,3

Всього поЗаповіднику

212,5 2996,4 9270,61

У%

0,88

12,43

Сосна Банкса

23,
6
0,1
38,45
36,64
8,32
2,40 0,79
0Зона регульованого заповідного режиму
8835,3

16,4

4,2

2007

577,8 190,4

Акація біла

20,7

47,7

40,8

28,6

15,6

Береза повисла

174,4

803

2374,32476,4

579,1

53,7

Вільха чорна

2

142,4

385,1

1289,3

229,7

49,9

0,5

0,2

2,2

36,6

65,8

6,7

4,4

1

1

2,9

Верба білаВерба козяча
Граб звичайний

0,8Груша звичайна

3,5

Дуб звичайний

6,5

Дуб червоний

119,5

482,2

240

23

17,3

24,8

4,6

6,1

Осика

1,6

20,1

27,9

34,4

Сосна звичайна

213,6 2481,2

8382,55094

1147,4

331,4

3,4

7,2

82,1

1,9

24113,6 100,00
100,00

20,6

0,07

153,4

0,56

6460,923,40

2098,9

7,60

108,2

0,39

12,1

0,04

4,7

0,02

3,5

0,01

878,4

3,18

52,8

0,19

84

0,30

17734,1

64,22

154
Тополя чорна

0,4Ялина європейська

2,6Всього

412,3 3500,9 11366,4

У%

1,49

12,68

Сосна Банкса

0,8

0,4
9438,82226,7

157,4 5,3
0,0
41,16
34,18
8,06
1,84 0,57
2Зона антропогенних ландшафтів
2,6

2

3,3

508

1,2

0,00

3

0,01

27615,8 100,00
100,007,9

0,03Акація біла

5,3

7,7

36,6

31,6

5,3

0,2

86,7

0,28

Береза повисла

83,41250,53625,2

3122,5

366,9

70,5

8519,027,11Вільха чорна

11

68,8

279,7

925,1

185,8

13,7

1484,1

4,72

0,4

19

106,1

160,1

0,51

136,9

0,44

68,9

0,22

4,3

0,01

36,2

0,12

1,6

0,01

1043,1

3,32

42,3

0,13

5,9

0,02

2,3

0,01

11,8

0,04

136,8

0,44

Верба білаВерба козяча

12,4

33,9

47,1

22,1

5,4

Верба ламка

14

3,2

1,2

5,4

45,1

Верба прутовидна

2,3Граб звичайний

2,7Груша звичайна

1,6

Дуб звичайнийДуб червоний

8,212Клен гостролистий

15,2

34,
6
16

2
18,3

108,8

469,2

345,1

3,5

4,8

22

76,3

33,4

2,1

5,9

Клен польовий

2,3Клен ясенолистий

9,3

1,6

79,5

15,4

22,3

5204,71019,5164,9

5,119574,9

62,30

1,4

2,9

7,4

11,7

0,04

0,6

0,6

0,00

65,7

0,21

2,6

0,01

Осика

1,3

Сосна звичайна

181,3 2730,8 10268,61

18,3Тополя канадська

0,9Шелюга
Яблуня домашня

11,5

41,2

13

Ясен звичайний

2,6Ясен зелений

8,6

4

12,6

0,04

1,1

0,7

6,9

0,02

Ялина європейська

5,1

Всього

294,3 4089,4 14462,71

9836,22040,9389,4 244,3

У%

0,94

31,30

6,49

1,24

13,01

46,03

0,78

65,
7
0,2
1

31422,9 100,00
100,00Практично насадження всіх панівних порід Заповідника є характерними дляПолісся України.
У Заповіднику переважають насадження 1 та 2 класів бонітету. В цілому вонизаймають 78,38 %, у заповідній зоні – 81,88 %, у буферній зоні – 75,09 %, у зонірегульованого заповідного режиму – 75,34 %, у зоні антропогенних ландшафтів – 77,33 %.
Середній клас бонітету насаджень в цілому по Заповіднику становить 1,46, у заповідній
зоні – 1,5, у буферній зоні – 1,5, у зоні регульованого заповідного режиму – 1,5, у зоніантропогенних ландшафтів – 1,37 (табл. 1.26).

155Таблиця 1.26
Розподіл вкритих лісовою рослинністю лісових ділянок за групами вікута панівними породами (усього та у розрізі функціональних зон)Панівна порода

1Сосна Банкса
Акація білаБереза повисла
Вільха чорна

Групи вікуТрива молодняки
лістьсередньові пристиг
перес
І
ІІ
класів
стиглі
кові
аючі
тійні
віку вікової вікової
групи групи
3
10
5
10
10

Верба білаВерба козяча
Верба ламка
Верба прутовидна
Граб звичайний
Груша звичайнаДуб звичайнийДуб червоний
Клен гостролистий
Клен польовий
Клен ясенолистий
ОсикаСосна звичайна
Тополя білаТополя канадська
Тополя чорна
Шелюга
Яблуня домашня
Ясен звичайний
Ясен зелений
Ялина європейська
Разом

5
5
5
5
10
10
10
10
10
10
5
10
10
5
5
5
5
10
10
10
10

Сосна Банкса
Акація білаБереза повисла

105Вільха чорна
Верба білаВерба козяча
Верба ламка
Верба прутовидна
Граб звичайнийДуб звичайнийДуб червоний
Клен гостролистий

10
5
5
5
5
10
10
10
10

10

4

5
6
7
8
9
Всього по Заповіднику
20,6
4,8
10,4
6,1
153,5
9,4
31,5
63
991, 4459, 30192,53038 1621 17,94
5
,922,3 263,8
6982,4
1910, 1250 91,8
3
,2
20,2
35
372,1
139,9 64,1
42
26,3 183,5
129,6
72,5
5,3
3
68,8
31,6
9,5
16,4
4,5
1,6
17,3
29,4
75,2
24,3
5,1
28,3
275
5279,7690,2 304,9 87,6
26,2
88,4
5,9
3,2
5,8
2,3
9,3
2,1
1,6
6,6
18
74,4
193,8 583,7 642,7
6916,5 7148 60869,43 2956,2 298,6 2,9
3,3
9,6
8,5
2,6
1,8
27,3
0,6
15,4
47,6
46,6
10,5
20,1
5,5
12,6
1,4
6,1
25,6
0,3
8087,6 12637,6 104174,53 9169,3 4254,4 961,8Заповідна зона
2,3
4,3
0,7
1,9
2,2
184, 1402, 13809,2 2201, 946, 9,3
5
6
8
8
13,5 113,3
2613,91341 630,5 33,3
2,1
29,9
32,2
16,3
30
37,1
7,1
129,3
11,3
31
0,9
1,6
8,9
10,3
4,5
0,6
14,1
21,9
41,4
20,3
2
90,4
2932
486,4
217 70,1
3,1
1,7

Разом

10
35,8
263,5
40321,210520,8
673,3
417,2
112,9
20,9
147,8
5,1
6665,7
114,6
14,9
2,3
13
1519,278191,63
3,3
18,1
4,4
27,9
109,6
36,1
12,6
33,4
139285,23
2,3
9,1
18554,24745,5
147,6
178,7
11,4
14,8
98,3
3797,9
3,1
1,7

156
Клен ясенолистий
ОсикаСосна звичайна
Тополя білаТополя канадська
Шелюга
Яблуня домашня
Ясен звичайний
Ялина європейська
РазомСосна Банкса
Акація білаБереза повисла
Вільха чорна
Верба білаВерба козяча
Верба ламка
Верба прутовидна
Граб звичайнийДуб звичайнийДуб червоний
Клен гостролистий
ОсикаСосна звичайна
Тополя канадська
Тополя чорна
Яблуня домашня
Ясен звичайний
Ялина європейська
РазомСосна Банкса
Акація білаБереза повисла
Вільха чорна
Верба білаВерба козяча
Граб звичайний
Груша звичайнаДуб звичайнийДуб червоний
ОсикаСосна звичайна
Тополя чорна
Ялина європейська
РазомСосна Банкса
Акація білаБереза повисла
Вільха чорна

5
10
10
5
5
5
10
10
10

796

1,2
2
22,2
1546,4 24146,21

76,5
835,6

405,5 520,9111,2 2,3
3,3
5,6

27,3
17

9,8
15,7
4,6
1,3
2,4
15
0,3
1005,8 3382,4 43616,41 5054,8 2389,1 684,4Буферна зона
10
3,1
1,9
5
7,3
1,3
3,5
2,2
10 417,8
986
5078,1
201,7 103,5
10
7,3
87,2
1656,7248,3 175,2 17,6
5
18,1
5,1
191,1
36,2
5,9
1
5
26,8
35
22,4
5,3
5
3
6,3
22,7
0,6
5
1,8
10
1
5,2
2,4
10
0,6
42,1
791,5
75,1
35,4 1,6
10
7,8
8,6
10
1,5
5,8
101
4,7
6,5
25,6
56,1
92,6 85,80 1581,9 1748,7 9825,51 238,2 50,6
5
0,8
5
1,8
1,4
10
4,4
17,4
5,1
10
0,7
2,7
10
0,9
3,6
2042,2 2924,4 17654,41 902,7 480,3 109,6
Зона регульованого заповідного режиму
10
20,6
5
1,8
130,6
5
9,2
6,8
10
61,2 834,3
5246
210,2 100,6 8,6
10
1
20,9
1674,5111,2 250,4 40,9
5
92,7
2
13,5
5
5,4
6,7
10
1
0,8
2,9
10
3,5
10
15,6
53,3
760,8
30,1
2,7 15,9
10
11
41,8
10
1,9
3,6
10
18,3
26,5 23,7
102342 1253,4 12813,9 1267,6 57,2
5
0,8
0,4
10
0,1
1,1
1,8
2455,1 2217,3 20729,6 1653,7 463,8 96,3Зона антропогенних ландшафтів
10
1,7
6,2
5
4,3
11,3
2,4
16,9 51,8
10 327,9 1236,6 6059,2
424,3
471
10
0,5
42,4
1037,3
209,8 194,1

1,2
1027,127437,71
3,3
5,6
27,3
17
30,1
19
56132,91
5
14,36787,1
2192,3
257,4
89,5
32,6
1,8
8,6
946,3
16,4
7,3
271,3
13444,91
0,8
3,2
26,9
3,4
4,5
24113,61
20,6
153,4
6460,92098,9
108,2
12,1
4,7
3,5
878,4
52,8
84
17734,1
1,2
327615,8
7,9
86,7
8519
1484,1

157
Верба білаВерба козяча
Верба ламка
Верба прутовидна
Граб звичайний
Груша звичайнаДуб звичайнийДуб червоний
Клен гостролистий
Клен польовий
Клен ясенолистий
ОсикаСосна звичайна
Тополя канадська
Шелюга
Яблуня домашня
Ясен звичайний
Ясен зелений
Ялина європейська
Разом

5
5
5
5
10
10
10
10
10
10
5
10
10
5
5
10
10
10
10

19,2

10,1
7,4
5,9

22
61,6
4,3
2,2
1,6
89,2
34,9

56,1
83,3
7,3

85,4
12,4

14,7

2,3

30,6

1,1

795,4

98,6

49,8

42,9
614,8

1,6
59,1
79,6
8,8

0,6
30,2
0,9

24,5

2,3
9,3
0,9
5,9
16,6
2196,6 2599,5 14083,81

11
1,7

3,9

12,3
0,6
2,9

12,6
1,7
2584,5 4113,5 22174,11

5,2
1558,1 921,2 71,5

160,1
136,9
68,9
4,3
36,2
1,6
1043,1
42,3
5,9
2,3
11,8
136,8
19574,91
11,7
0,6
65,7
2,6
12,6
6,9
31422,91

У Заповіднику переважають середньовікові насадження (74,8 %) (табл. 1.27).
Стиглі і перестійні насадження в цілому займають по площі 3,74 %, які, в основному,представлені березовими, осиковими та вільховими деревостанами.
На території Заповідника переважають такі типи лісу: свіжі дубово-соснові субори
– 32,06 %, вологі дубово-соснові субори – 21,87 %, свіжі соснові бори – 12,69 % та вологі
грабово-дубово-соснові сугруди – 10,36 %.

7,340321,2263,5Всього

35,8

389,4
322,9
147,3
20,9
1542,7
17,3
4,7
3,9

1

341
1446,1109,1118,11882,7

С3ДС
С3Т
С4ВЛЧ
С4ГД
С4ГДС
С5ВЛЧ
Д1ЛПД
Д2ГД
Д2КЛД
Д3ГД

1,7

13,4
25,2
14,2

24,1
3208,4325,613193,5

8656,2

0,5

6,7

С3ГДС

В3ЗТ
В4ДС
В5БС
С1ДС
С2ГД
С2ГДС
С2ДС
С3ВРБ
С3ГД

В3ДС

7182,3

186,6

В2ДС

30,2

3,2

405,7
14,1

А3С
А4С
А5С
В1ДС

14,7

936,5

5,1

БП

А2С

АКБ

3,5
14,7

СБ

А0С
А1С

Типи лісу

10520,8

2,3
32,7

7745
6
1,3

5,5
545,7
730,4

673,3

6,9
23,4
1,2
72,4
1,8

8,9

22
10,7

112,2
284,4

706,6

23,7

145,9
2,6

133

12,1

122,4
3,2

83,1

ВРБ

1,1
15,8

80,3
8,8

228,1

14,6

ВЛЧ

417,2

24,4

0,7
16,1

6,9

1,5

23,3
49,5

14,4

27,3

202,8
11,9

36,5

1,9

ВРК

112,9

32,2

3
2,8

7,6

4,8

10,8
46,8

4

0,9

ВРЛ

20,9

4,6

4,5

9,5

2,3

ВРП
Р

147,8

5,4

1,9

66,7

63,7

8,5
1,6

ГЗ

5,1

1,6

3,5

ГШЗ

13

740,8

269,8

3
121,3
2,1

5,4

222,7

55,2

6665,753,88,21519,2

25,3

35,2

2,3

2,3

13

1,3

1,9

ОС

1,6
8,8

14,9

7,5

1,5

5,9

КЛГ КЛП КЛЯ

15
20,2

114,6

4,4

91,3

18,9

ДЧР

108,4
17,8

2482,5

1,5
592,6
855,4
63,8
0,3
1598,8

1,5
14,8

535,1

259,4

4,3

41,2

15,9

ДЗ

Порода

78191,63

104

122,5133,71739,51

28,8

21
1784,3
205,7

6,2
530,1
91

16096,936708,31

534,1
4
6,6
137,2

16524,5147,43365,8

СЗ

3,3

3,3

ТБ

Розподіл насаджень Заповідника за типами лісу та породами

18,1

0,5

0,4

1,6

5,3

7,4

2,9

ТК

4,4

0,4

0,8

1,9

1,3

ТЧ

27,9

0,6

27,3

ШЕЛ

109,6

4,8
54

0,5

50,3

ЯБД

36,1

8,5

0,7

22

2,2
2,7

ЯЗ

12,6

4

8,6

ЯЗЛ

30457,81326,5
81,3
6,6
144,7
44652,4
1

17670,7150,93383,3

га

58,94049,7428
1,51011,3
11,4 4327,9
0,3
398,7
252,6
1,1
4170,1
14433,4
16,1
1
1,1
646,41
947,9
917,2
23,7
9565,2
25,1
99
12,1
2,3
40
139285,
33,4
2

2,2

1,2

ЯЛ
Е

%

0,11
2,43
12,6
9
0,95
0,06
0,00
0,10
32,0
6
21,8
7
0,04
2,91
0,31
0,00
0,73
3,11
0,29
0,18
2,99
10,3
6
0,46
0,68
0,66
0,02
6,87
0,02
0,07
0,01
0,00
0,03
100,
0

Всього

Таблиця 1.27

159
1.3.14. Охорона здоров'яСистема охорони здоров’я в регіоні розташування Заповідника формувалася
упродовж другої половини ХХ століття і до середини 80-х років її можна було називати
розвиненою, а за деякими показниками – зразковою. Була розвинена щільна мережа
лікувальних закладів та установ. Однак аварія на Чорнобильській атомній електростанції іпримусове відселення місцевих жителів спричинили різкий занепад і розпад налагодженої
системи охорони здоров’я.
Охорона здоров’я представлена мережею лікувальних закладів, яка включає ЦРЛ
на 85 ліжок з поліклінікою, одну дільничну лікарню (Розважів) на 10 ліжок, двіамбулаторії сімейної медицини (Макарівська і Феневицька), п’ять медамбулаторій та 50фельдшерсько-акушерських пунктів. В Іванкові функціонує «Іванківський центр
первинної медико-санітарної допомоги». Заклад здійснює надання первинної медичної
допомоги та здійснення управління медичним обслуговуванням населення, яке постійно
проживає (перебуває) на території Вишгородського району Київської області.
Крім того, працівниками організації здійснюється вжиття заходів з профілактики. У
м. Чорнобиль функціонує держаний заклад «Центр спеціалізованої медичної допомоги
зони відчуження Міністерства охорони здоров'я України».
1.3.15. Рибне господарствоВ сучасний умовах функціонування Заповідника та згідно з особливостями
території рибне господарство не ведеться.
1.3.16. Рекреація і туризм
Територія Заповідника належить до Північно-Поліського рекреаційного
мезорегіону. Характерною рисою останнього є наявність значних територій, практично
вилучених з рекреаційного користування через складну екологічну ситуацію. Незважаючина це, регіон має умови та потенціал для розвитку альтернативних видів туризму. Цьому
сприяє високий рівень заповідності, нещільна мережа поселень, невисокий рівень
господарського освоєння території. Проте, при збереженні сучасних тенденцій, розвиток
рекреаційного господарства даного мезорегіону буде відбуватись менш динамічно,оскільки ресурсна, інфраструктурна та споживча база тут слабша, ніж у південних
регіонах Полісся. «Ядрами концентрації» рекреаційного потенціалу регіону є річки
Дніпро і Прип’ять разом з лісовими масивами по їх берегах. Ці території
характеризуються високим естетично-рекреаційним потенціалом, який заохочує
переважно до відпочинку вихідного дня.
Тут складаються винятково сприятливі умови для розвитку рекреаційного
господарства, що обумовлюються не лише наявністю достатньої кількості рекреаційних
ресурсів як природного, так і антропогенного походження, а також такими факторами якнаявність потужних туристичних потоків з Києва та виняткове транспортно-географічне
положення території. Київщина, на відміну від інших поліських регіонів, не відноситьсядо депресивних територій і вигідно відрізняється від них вищим рівнем економічного
розвитку, високою якістю життя населення, хорошим станом інфраструктури загального
користування та рекреаційного господарства.
Особливості історичного розвитку, географічне положення, культурні традиції
наклали свій відбиток як на формування рекреаційно-ресурсної бази, так і на розвиток
мережі закладів рекреаційного господарства, транспортних комунікацій тощо.
Крім природних та антропогенних ресурсів для розвитку туризму, в регіоні
важливими є визначні туристичні об’єкти. Так, в межах адміністративної території

160Іванківського району розташовані і функціонують такі туристичні об’єкти: історикокраєзнавчий музей (Іванків), музей бойової слави (Блідча), музей ткацтва (Обуховичі),пам'ятник Герою Радянського Союзу В. Кибенку (Іванків), пам'ятник загиблим
партизанам-ковпаківцям (Блідча), пам'ятний знак на честь 400-річчя (Іванків), пам'ятник
«Дзвін» (Іванків), Космодем'янська церква (с. Коленці), церква Богородицька Діви Марії
(с. Мусійки), церква Іоана Богослова (с. Сидоровичі), церква Олександра Невського (с.
Феневичі), церква Різдва Богородиці (Іванків).
З 2016 році Мінагрополітики розпочало роботу зі створення агро-рекреаційного
кластера «Медвино» в Іванківському районі в рамках реалізації Концепції розвитку
сільських територій. Функціонування аграрного рекреаційного кластера дасть можливість
розвивати в регіоні зелений туризм, стане новим поштовхом для розвитку малого тасереднього бізнесу у сільській місцевості. Реалізація проекту зі створення агрорекреаційного кластера дозволить створити комплексний туристичний продукт,розширити спектр послуг, забезпечити сільське населення постійними робочими місцямита додатковими заробітками.
Функціонування сучасного рекреаційного господарства Заповідника як складової
галузі національної економіки відбувається під впливом дії двох систем керування:ринкової та державної.
Ринкова система впливає на стан галузі за допомогою існування законів тазакономірностей формування ринкової економіки (закони попиту/пропозиції, закон
вартості, економії часу тощо). Цей вплив відбувається в умовах приватної власності,свободи підприємництва і вибору, конкуренції і особистої зацікавленості. Вплив нарозвиток рекреаційного господарства лише цієї системи, а значить, спрямованість його наотримання якнайбільших прибутків, порушив би рівновагу у соціальній та екологічній
системах суспільства, а також призвів би до небажаних змін як у середині самої галузі, такі у структурі господарського комплексу, а саме:-пріоритетного розвитку високодоходного міжнародного туризму на шкоду
внутрішньому;-занепаду малоприбуткових дитячого, молодіжного, соціального туризму, клубної,бібліотечної, музейної справи на користь розвитку видів рекреаційної діяльності,орієнтованої на задоволення рекреаційних потреб заможних верств населення;-зменшення кількості рекреаційних закладів;-використання обмежених ресурсів на розвиток інших галузей, оскільки у сучасних
умовах низької платоспроможності населення, рекреаційні потреби задовольняються нимчи не в останню чергу, а рекреаційне господарство залишається низькоприбутковою
галуззю;-обмеженого доступу до рекреаційних ресурсів широких верств населення за умовиїх приватизації;-безгосподарського
використання
природних,культурних,історичних,археологічних, архітектурних та інших рекреаційних ресурсів з метою отримання високих
прибутків;-розвитку високоприбуткових галузей туризму, які водночас сприяють поширенню
негативних соціальних явищ (хвороб, шкідливих звичок, злочинності).
Ці та інші наслідки суперечать основним принципам розвитку продуктивних сил:сталості, соціалізації, гуманізації, екологічної рівноваги. Отже, стає зрозумілим значення
впливу другої системи керування, функціонування якої забезпечується органами
державної влади, місцевого самоврядування, громадськими організаціями, які здійснюють
коригуючий вплив на розвиток рекреаційного господарства в ринкових умовах.
Цілями державного і громадського управління в рекреаційній галузі повинні бути:-гарантія конституційних прав громадян України на відпочинок, відновлення
здоров'я, безпеку життєдіяльності, задоволення духовних потреб, свободу пересування

161тощо на основі рівного доступу усіх верств населення до користування рекреаційними
послугами;-сприяння розвиткові галузі як важливої складової економічного та культурного
розвитку суспільства;-забезпечення сталості розвитку рекреаційної галузі шляхом підтримки рівноваги усистемі «суб'єкти рекреаційної діяльності – місцеве населення – природа»;-захист прав споживачів на отримання якісних рекреаційних послуг, гарантуванняїх безпеки;-збереження, примноження та охорона рекреаційних ресурсів, забезпечення їхраціонального використання.
Початком запуску механізму в дію є державна політика, яка є наслідком івідображенням об'єктивних змін у розвитку суспільства. В Україні таким початком можна
вважати проголошення Урядом курсу на соціалізацію, гуманізацію та екологізацію
суспільства, прийняття українською спільнотою парадигми сталого розвитку. Угосподарському комплексі ця подія знайшла прояв у визнанні туризму, фізкультури таспорту пріоритетними галузями розвитку. Це викликало необхідність проведення
науково-пошукових, управлінських, правових та економічних заходів для створення
належної організаційно-правової та організаційно-економічної бази подальшого розвиткута удосконалення рекреаційного господарства.
Окремо слід говорити про туристичні особливості зони відчуження. За 2020 рікЧорнобильську зону відвідало 36450 осіб. У січні 2020 року До Чорнобильської зониприїхало 4470 осіб – 6210 осіб. Починаючи з березня ситуація кардинально змінилась. Назменшення потоку відвідувачів вплинули наступні фактори: з 18 березня по червень в’їзддо зони відчуження було обмежено у зв’язку з пандемією Covid-19 та введенням
карантину. З початком червня відвідування Чорнобильської зони було відновлено, але зпевними санітарними обмеженнями. Поступово ці обмеження було оптимізовано,відповідно до вимог КМУ. Після виходу серіалу «Чорнобиль» від НВО інтерес світової
спільноти до подій в період ліквідації наслідків вибуху на четвертому енергоблоці тасучасного стану Чорнобильської зони – збільшився. До зони відчуження активно їхали
громадяни різних країн світу. Нагадуємо, що у 2019 році іноземці складали 80%, а саме97773 осіб зі 140 країн від загальної кількості відвідувачів у 124423 особи.
Такий фактор розвитку туризму в регіоні потребує системного управління тарозвитку чіткої логістики та оцінки впливу на територію Заповідника.
1.3.17. Кліматичні та бальнеологічні ресурси
Територія Заповідника знаходиться в зоні ультрафіолетового комфорту, якахарактеризується наявністю сприятливих для геліотерапії умов. За природнокліматичними умовами проживання населення, які визначаються за співвідношенням
погодно-кліматичних характеристик та особливостей терморегуляції людського
організму, територія Заповідника належить до оптимальної погодно-кліматичної зони.
Вона характеризується більшою кількістю днів зі сприятливою погодою (110-135 днів),добовою амплітудою температур до 4оС та атмосферного тиску у 5-8 мбар. Крім того,важливими показниками є швидкість вітру (5-8 м/с), та кількість днів з циклонами (130135 днів).
Наявні погодно-кліматичні характеристики посилюють дію фактора сезонності нафункціонування рекреаційного господарства регіону: можуть бути перешкодою дляцілорічного проведення деяких видів курортно-рекреаційної та туристичної діяльності істворювати незручності під час сезонного функціонування галузі. Останнє може суттєво
вплинути на вибір місцевими жителями і туристами з інших регіонів місця відпочинку, аотже, і на розподіл туристичних потоків. Проте, це не може стояти на заваді розвитку

162рекреаційного господарства. Рекреаційні кліматичні ресурси території оцінюються за 5-тибальною шкалою у 3 бали – найвищий показник серед регіонів Полісся.
Клімат території Заповідника є найбільш сприятливим для відпочинку і лікування
людей, організм яких пристосований до сезонної ритміки та помірного типу клімату.
Добре відомо, що у людей з ослабленим організмом при зміні клімату замість очікуваного
оздоровчого ефекту спостерігається погіршення самопочуття. За рекомендаціями
спеціалістів клімат регіону показаний хворим на органи дихання, травлення, людям зпорушенням обмінних процесів, захворюваннями нервової та серцево-судинної систем.
Найбільш сприятливим для лікувального відпочинку є період з червня по вересень, а упівденних його районах – з травня по жовтень. Комфортні умови для проведення
аеротерапії спостерігаються протягом 95% зимових днів, а також у липні-серпні. Останні
місяці особливо показані для проведення геліотерапії.
Характеристика впливу атмосфери на розвиток рекреаційного господарства була бнеповною без екологічної її оцінки. Зрозуміло, що чисте повітря є необхідною умовою дляотримання максимального оздоровчого ефекту від рекреаційної діяльності. Станатмосферного повітря обумовлюється дією багатьох антропогенних та природних
чинників, основними з яких є промисловість, транспорт, характер підстилаючої поверхні,швидкість вітру тощо. У порівнянні з іншими регіонами стан атмосферного повітря
регіону розміщення Заповідника можна оцінити як оптимальний. Рівнинний рельєф
Полісся, швидкість вітру, значна залісеність території сприяють підвищенню
метеорологічного потенціалу атмосфери і активізації процесів самоочищення, якіпереважають майже на всій території регіону, окрім північних регіонів, де незначно
переважають процеси накопичення.
1.3.18. Інформування, еколого-просвітницька діяльність, що проводиться
Функціонування Заповідника, як природоохоронної науково-дослідної установи,розпочалося з 2016 року у відповідності до Указу Президента України від 26.04.2016№ 174 «Про створення Чорнобильського радіаційно-екологічного біосферного
заповідника».
Впровадження інформаційної та еколого-просвітницької діяльності розпочалось
активно з 2018 року, для чого у штатному розписі Заповідника передбачена робота відділу
інформаційно-просвітницької роботи, до складу якого увійшло два сектори – сектор
еколого-просвітницької роботи і сектор проектів, зв’язків з громадськістю та засобами
масової інформації.
Всі види діяльності, які провадить Заповідник за цим напрямом робіт, умовно
поділяються на дві групи – інформування та еколого-просвітницька діяльність.
Інформування

Інформування громадськості з питань діяльності установи; взаємодія із ЗМІ, підготовка статейдо фахових журналів, публікацій на інтернет-ресурсах

Одним з джерел отримання інформації є мережа Інтернет. Слід відзначити, щоЗаповідником використовуються сучасні комунікаційні засоби для висвітлення інформаціїпро діяльність установи, її специфіку. У 2018 році була запланована розробка сайту
Заповідника, який на сьогодні є активним за посиланням https://zapovidnyk.org.ua/. Окрім
того, широко використовуються соціальні мережі, зокрема сторінка у Фейсбуці
«Чорнобильський радіаційно-екологічний біосферний заповідник».
Окремо слід зазначити, що впроваджена система електронного звернення громадян
«Форма для подання електронних звернень громадян до Чорнобильського радіаційноекологічного біосферного заповідника», за допомогою якої можна звернутися доЗаповідника з метою отримання інформації.

163Враховуючи специфіку території Заповідника, а саме тe, що він створений натериторіях, які зазнали радіаційного забруднення, з метою безпеки населення, постає
питання про висвітлення цих особливостей, наприклад, у публікаціях. Так, значна
кількість статей надрукована у наукових збірниках та журналах «Надзвичайна ситуація»(регулярно), «Пожежна та техногенна безпека», «Лісова газета», «Природа і суспільство»,«Лісовий і мисливський журнал» тощо.
Враховуючи специфіку території як природоохоронної установи та території, яказазнала техногенного навантаження, надання інтерв’ю та коментарів відіграє особливу
роль у інформуванні про функціонування Заповідника. Це дає можливість оперативно
висвітлювати особливості діяльності Заповідника, події, які відбуваються тощо.
Посилення роботи з громадськістю в населених пунктах, прилеглих до території
ЗаповідникаЗа цим напрямом співробітниками Заповідника проводиться інформування
мешканців Вишгородського району з питань радіаційної безпеки в літній період, а також
превентивні заходи інформаційного характеру в пожежонебезпечний період.
Підготовка та видання рекламно-інформаційної продукціїЦей підхід відіграє важливу роль у інформуванні населення про особливості
діяльності Заповідника, про стан екосистем на території Заповідника або окремих їїкомпонентів. Так упродовж 2017-2019 рр. Заповідником була розроблена та випущена
поліграфічна і сувенірна продукція:-буклети «Рослинний світ», «Тваринний світ», «Водні екосистеми», «Прозаповідник», «Птахи», «Водні екосистеми та їх мешканці»;-фотоальбоми «Чорнобильський заповідник – місце, де природа може бутисобою…», англійська версія «Chornobyl reserve – a place, where nature can be itself…»;-блокноти, олівці та ручки кулькові з вторсировини;-календар настільний;-планінг;-рекламні банери для промо-акцій;-дитяча розмальовка «Дерево життя»;-екологічні торбинки;-фотографії на пвх основі для організації фотовиставки;-інформаційні щити, межові та інформаційні знаки (слід зазначити, що щити тазнаки виконують кілька функцій – інформаційну, охоронну та попереджувальну, що єважливим компонентом, зокрема при збереженні екосистем Заповідника).
Збір, аналіз та узагальнення внутрішньої та зовнішньої інформації про діяльність
установи, підготовка аналітичних матеріалів, довідок, звітів тощо, повний
інформаційний супровід діяльності ЗаповідникаЦей напрям робіт сприяє висвітленню діяльності Заповідника як у інформаційному
просторі (Інтернет, заходи тощо), так і узагальненню та отриманні інформації продіяльність Заповідника для внутрішніх потреб, що дозволяє оперативно аналізувати
поточний стан території Заповідника.
Еколого-просвітницька діяльність, що проводиться
Екологічна просвітницька діяльність Заповідником здійснюється на підставі
Положення про екологічну освітньо-виховну роботу установ природно-заповідного
фонду, затвердженого наказом Міністерства екології та природних ресурсів України

164
від 26.10.2015 № 399, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 за№ 1414/27859, яке визначає основні напрями, порядок організації та проведення
екологічної освітньо-виховної роботи, взаємодії з громадськістю, сприяння підвищенню
кваліфікації працівників та підготовці кадрів.
Метою екологічної освітньо-виховної роботи, що здійснюють установи ПЗФ, єцілеспрямований вплив на світогляд, поведінку і діяльність місцевого населення тавідвідувачів установ ПЗФ стосовно збереження природної спадщини країни, природних
комплексів територій та об’єктів ПЗФ, забезпечення підтримки природоохоронної
діяльності установ ПЗФ шляхом поширення знань і підвищення обізнаності щодоцінностей біологічної та ландшафтної різноманітності, формування екологічної свідомостіта виховання поваги до природи.
Основними напрямами екологічної освітньо-виховної роботи установ ПЗФ є:-ведення освітньо-виховних робіт щодо необхідності збереження природних таісторико-культурних цінностей на території установ ПЗФ, інших існуючих у регіоні такраїні територіях та об’єктах природно-заповідного фонду;-ознайомлення громадян із законодавством України, міжнародними конвенціями тадоговорами/угодами у природоохоронній сфері;-інформування місцевого населення та відвідувачів про діяльність установ ПЗФ тазабезпечення доступу громадян до публічної інформації;-формування наукових знань, поглядів і переконань, які закладають основи
відповідального ставлення до навколишнього природного середовища і, зокрема,територій та об’єктів природно-заповідного фонду України;-створення позитивного іміджу установи ПЗФ і забезпечення підтримки
природоохоронної діяльності установи ПЗФ місцевим населенням та відвідувачами.
Установи ПЗФ можуть здійснювати екологічну освітньо-виховну роботу задопомогою різних форм діяльності, до яких належать:-розроблення та виконання спеціалізованих екологічних освітньо-виховних
програм, розрахованих на різні категорії учасників;-надання практичної та методично-консультативної допомоги з питань екологічної
освітньо-виховної роботи заінтересованим підприємствам, установам, організаціям ігромадянам;-робота із засобами масової інформації, друкованими та електронними виданнями;-підготовка та виготовлення власних екологічних освітньо-виховних матеріалів, атакож їх поширення через спеціальні видання (листівки, буклети, газети тощо) звикористанням символіки установи ПЗФ та розповсюдження соціальної реклами;-організація присутності установ ПЗФ в електронному інформаційному просторі
шляхом створення та ведення веб-порталів установ ПЗФ;-створення та організація діяльності екологічних освітньо-виховних центрів, музеїв
природи, візит-центрів, постійних та мобільних виставок і стендів;-організація екологічних освітньо-виховних екскурсій облаштованими екологоосвітніми стежками та маршрутами;-співпраця з громадськими екологічними організаціями, заохочення доволонтерської діяльності, сприяння створенню громадських природоохоронних ініціатив;-організація та проведення таборів, польових екологічних практик, зборів юнихекологів, ботаніків, зоологів, гуртків, учнівських лісництв тощо;-організація і проведення масових природоохоронних та екологічних освітньовиховних заходів, тематичних науково-практичних заходів (конференцій, форумів,семінарів, навчальних тренінгів, круглих столів, тематичних вечорів, фестивалів,вікторин, олімпіад, екологічних ігор, конкурсів, екскурсій, акцій тощо) за участю
громадськості, учнівської та студентської молоді.
Наголошуючи про особливості функціонування Заповідника як природоохоронної
установи, строки його роботи, особливості стану території, яка зазнала радіаційного

165
забруднення, співробітники Заповідника намагаються використовувати різноманітні
форми впровадження освітньої роботи:Організація еколого-просвітницьких заходів для різних цільових аудиторій і вікових категорійУ відповідності до звітів у 2018 році для дітей Іванківського, Поліського районів та
м. Київ було проведено більше 200 інфозаходів. У першій половині 2019 року – 90.
Загалом було охоплено інформацією близько 10 тис. чоловік.
Забезпечення участі Заповідника в інформаційних заходах інших установ та організацій
(виставках, івентах, семінарах, конференціях, акціях, арт та екопроєктах тощо)Відповідно до запрошень і планів роботи інших установ співробітники Заповідника
беруть участь у різноманітних заходах. Так, у 2019 році були організовані фотовиставки уКловському ліцеї та Мінекоенерго, виставка дитячих робіт-учасників конкурсу
«Чорнобиль. Природа. Відродження», започатковано арт-проект «Людина vs Природа:пакт про ненапад».
Еколого-просвітницькі та профорієнтаційні заходи з районними центрами зайнятостіЦя форма співпраці Заповідника з Центрами зайнятості є досить своєрідною,оскільки дозволяє вирішувати питання поінформованості населення про діяльність
Заповідника загалом, а також може сприяти працезабезпеченню людей, які звертаються доЦентрів зайнятості.
Пролонгація або укладення нових договорів і угод про співпрацю з навчальними закладами таіншими зацікавленими установамиВід початку функціонування Заповідника була укладена низка угод щодо співпраціз навчальними закладами Іванківського та Поліського районів, м. Київ та іншими
зацікавленими установами.
Організація та проведення тематичних освітніх турів, навчальних семінарів

Враховуючи те, що територія Заповідника свого часу зазнала радіоактивного
забруднення, це наклало свій відбиток на режим відвідування такої території, якимобумовлена заборона на відвідування території особам, молодшим за 18 років. Ситуація,що склалася, спонукала до впровадження різноманітних форм ознайомлення з територією
Заповідника. Однією з таких є створення та проведення відеоекскурсій територією
Заповідника. Її активно застосовують для школярів, зокрема навчальних закладів
Іванківського, Поліського районів та м. Київ.
На відміну від школярів, для вчителів проводяться виїзні семінари на територію
Заповідника.
1.3.19. Наукові дослідження
Ботанічні дослідження до аварії на ЧАЕС присвячені дослідженню окремих
таксонів, окремих фракцій флори, типів рослинності. Оскільки в доаварійний частериторія нинішньої ЧЗВ не розглядалася як якесь окреме утворення, то відсутні і будь-якіфлористичні узагальнення як для всієї зони, так і для української чи білоруської її частин,а також для виділених тут одиниць геоботанічного та флористичного районування.
Опосередковано про флору території ЧЗВ можна дізнатися з флористичних зведень длявеликих територій (включаючи і білоруську, і українську частини Полісся).

166
У 1990 році Мосякін С.Л. охарактеризував систематичний склад, шляхи
формування та тенденції антропічних трансформацій флори Київського Полісся. Вінвстановив, що природна флора Південнополіського округу Поліської підпровінції дужебідна ендеміками. Для цієї території відзначають наявність близько 20 ендемічних ісубендемічних видів, з яких в ЧЗВ зростають: Silene lithuanica, Dianthus pseudosquarrosus,
Jurinea pseudocyanoides, Corispermum hyssopifolium L. (C. insulare Klokov), С. marschallii
Stev. тощо.
Флору і рослинність ЧЗВ в післяаварійний період досліджували: Л.С. Балашов,С. М. Бідна, П.Н. Меланхолін, М.Ф. Петров. Як узагальнення цих досліджень, в 2016 роцібув представлений ботаніко-географічний огляд існуючої ботанічної інформації.
Обсяг видового різноманіття флори Київського Полісся варіює залежно відпредставленої дослідниками інформації від 1375 до 1700 видів. За останніми даними,флора ЧЗВ включала 1228 видів судинних рослин.
Різноманіття флори у Зоні впродовж останніх 20 років досліджував М.Ф. Петров
(співробітник ЧонЦМД, ДСП «Екоцентр», пізніше – Інституту географії НАНУ). Вінузагальнив флористичні дані та склав конспект флори. У його основу були покладені
матеріали польових досліджень 1988-2006, 2010 та 2012 рр. переважно приекспериментальних радіоекологічних роботах та при проведенні радіоекологічного
моніторингу, а також шляхом цілеспрямованих ботанічних екскурсій.
У 1989-1990 роках М.Ф. Петров проводив спостереження за першими фазами
спонтанних змін рослинного покриву зони відчуження. У 1992-1995 роках він проводив
експериментальні та польові роботи по вивченню живлення диких тварин. Певні
спостереження проведені ним же у 1996 році. У 1997-2006 роках М.Ф. Петровим
встановлено видовий склад відповідних рослинних угруповань при експериментальному
дослідженні біопродуктивності перелогів та лук на 34 постійних пробних площах та придослідженні рослинного та ґрунтового покриву дослідних полігонів. У 2003-2007 роках
видовий склад рослинних угруповань Зони доповнювався його спостереженнями наландшафтних полігонах та пунктах постійного спостереження.
Дослідження фауни безхребетних тварин в перші п’ять років після аварії
стосувалися переважно оцінки негативних наслідків радіоактивного забруднення. Зсередини 90-х років проводяться систематичні дослідження, в основному, тих явищ, якімали місце в угрупованнях різноманітних екосистем внаслідок змін, викликаних
припиненням господарської діяльності та/або впливу радіоактивного забруднення.
Найбільшу кількість робіт здійснено фахівцями ДСП «Екоцентр» у співпраці зНаціональним університетом біоресурсів та природокористування (Україна), Інститутом
захисту рослин (Україна), Всеросійським НДІ захисту рослин і Всеросійським НДІсільськогосподарської радіології та агроекології. Ці дослідження охоплювали практично
весь період після аварії на ЧАЕС і концентрувалися на процесах формування угруповань
членистоногих в колишніх агроценозах після виведення їх з експлуатації. Було показано,що зміна в структурі і відносній чисельності членистоногих пов’язана з трансформацією
рослинних угруповань. При цьому, в більшості випадків радіаційне забруднення незробило ніякого впливу. Крім того, зміни рослинних угруповань призвели і до зростання
різноманіття безхребетних. Так, в період з 1995 по 2009 роки видове багатство комахфітофагів зросло у 5 разів. В цілому, коливання якісних і кількісних характеристик, якіспостерігаються в угрупованнях членистоногих в останні 15-20 років, визначаються
переважно факторами абіотичної природи (погода, клімат, сезонні зміни), а також
внутрішньо-і міжвидовими взаємовідносинами. Разом з тим, дані про наявність,поширення і стан рідкісних видів безхребетних у Зоні практично відсутні.
Вплив радіаційного забруднення на фауну безхребетних вивчали також і деякі
закордонні групи. Зокрема, представники французького університету Universite'Paris-Sudта університету Південної Кароліни (США) отримали неоднозначні результати, щовказують на зниження різноманіття джмелів, метеликів, коників, бабок і павуків при167підвищенні забруднення ділянок, що суперечить всім попереднім дослідженням в ЧЗВ.
Втім, результати цього дослідження були піддані критиці з боку міжнародної
радіоекологічної спільноти. У зв'язку з цим, у 2015-2017 роках, в рамках проекту TREE,представники університету Стерлінга (Великобританія) за сприяння Чорнобильського
центру з проблем ядерної безпеки, радіоактивних відходів і радіоекології (Україна), ДСП«Екоцентр» (Україна) та Інституту гідробіології НАНУ почали роботи з вивчення впливу
радіації на плодових мухах (дрозофілах), джмеля і дафнах, в рамках яких особлива увага
приділялася оцінці дозових навантажень, а також розглядалися питання впливу радіації накількість, різноманіття, відтворення і генетичних ефектах. Нині ці роботи знаходяться наетапі обробки отриманої інформації. Є сподівання, що дослідження джмелів надасть
інформацію про їх видовий склад і поширення в ЧЗВ, в тому числі і про види, занесені доЧКУ.
В останні 15 років фауну безхребетних гідробіонтів ЧЗВ вивчали переважно
представники Інституту гідробіології НАН України. Також, як і в більшості інших
досліджень в ЧЗВ, основний акцент зроблено на вивчення накопичення радіонуклідів таоцінці ефектів радіаційного впливу. Відзначається, що якісні і кількісні характеристики
біорізноманіття залежать, в першу чергу, від сезонних змін. Є припущення, що виведення
водойми-охолоджувача ЧАЕС з експлуатації (спуск води до природного рівня) призведедо кардинальних змін гідрохімічних умов і, як наслідок, до серйозних змін у видовому ікількісному складі. В цілому, це викличе збіднення біоценозів на даній території.
Дослідження гідробіонтів, які проводять представники Європейських університетів
(наприклад, Jim T. Smith, Adelaide Lerebours, Університет Портсмунда (Великобританія)),стосуються виключно еко-токсикологічних питань, і не дають уявлень про біорізноманіття
водойм ЧЗВ.
У рамках Пан-Європейського проекту COMET у 2013-2017 роках в Зоніпроводилися пілотні роботи з оцінки видового різноманіття та розподілу дощових
черв'яків в ЧЗВ (Emmanuel Lapied, Норвезький університет наук про життя, Осло,Норвегія). Були отримані попередні результати, з яких випливає, що група цих тварин невідрізняється великим різноманітттям і значною кількістю, що пов'язано з агрохімічними
властивостями місцевих ґрунтів.
Дослідження риб ЧЗВ проводилися, здебільшого, фахівцями Інституту ядерних
досліджень НАНУ, Інституту гідробіології НАНУ, ДСП «Екоцентр», а також Інститутом
проблем екології та еволюції ім. А.Н. Северцова. Проте, в переважній більшості випадківці роботи стосувалися питань радіоекології (забруднення риб і радіаційні ефекти).
Набагато менше робіт присвячено видовому різноманітністю іхтіофауни і його змінам у
1986-2017 рр. За матеріалами цих досліджень, зміни, що відбулися в фауні риб, пройшли
кілька етапів і в тій чи іншій мірі відображають вплив людини. Зокрема, спочатку зняття
антропогенного пресу (припинення лову) призвело до зростання видового різноманіття врічках регіону. Негативні ефекти (задуха риби) викликана кліматичними факторами ірідше – техногенним забрудненням. Однак припинення експлуатації ЧАЕС призвело дозмін гідротермічних і гідрохімічних умов у водоймі-охолоджувачі ЧАЕС (найбільш
дослідженій водоймі ЧЗВ), що спричинило зникнення інвазивних видів, інтродукованих впопередні десятиліття, і перебудову в структурі іхтіокомплексів на користь природних дляданого регіону. Подальше виведення водойми-охолоджувача з експлуатації (спуск води доприродного рівня) обіцяє посилити ситуацію і призведе до суттєвого збіднення
іхтіофауни. Разом з тим, видове різноманіття риб у річках Прип'ять і Уж, так само як і возерах ЧЗВ, не повинно змінитися. Проте, як в минулому, так і нині, склад
іхтіокомплексів більшості водойм ЧЗВ слабо вивчений. Про «червонокнижні» види наявні
лише фрагментарні дані.
Фауна амфібій і рептилій Заповідника майже не досліджена. Нині існують лишефрагментарні дані, зібрані в процесі інших досліджень.

168Птахи – одна з найбільш вивчених груп тварин в регіоні Заповідника. У 2006 роціС. Гащаком був представлений перший огляд видового складу птахів та інформації,доступної за кожним з видів. На той момент в ЧЗВ були відзначені 186 видів птахів, якіперебувають тут на гніздуванні і в періоди сезонних міграцій. У той же час, обсяг
відомостей про кожного з видів відрізнявся, а група птахів – сезонних мігрантів і тих, щобувають в ЧЗВ тільки в зимовий період, була явно недостовірною. За даними на 2017 ріквже відома присутність 203 видів птахів, включаючи 32 види, які охороняються ЧКУ.
Крім загального огляду орнітофауни, деякі дослідження були присвячені різноманіттю
птахів окремих ділянок ЧЗВ, найбільш цінних у природоохоронному відношенні, а саме:ділянка «Товстий ліс», ділянка «Новосілки», ділянка «Городище», ділянка «БуднянськаРічицькі луки». Однак, брак фахівців, які займаються цією тематикою не дозволила
отримати дані про розмноження птахів, про багаторічну динаміку і розвиток
орнітокомплексів. Наявна інформація або обмежена результатами робіт, виконаних вперші роки після аварії, коли умови істотно відрізнялися від сучасних, або ж вони до цихпір не опубліковані.
Особливу увагу вчених було приділено хижим птахам ЧЗВ. Описано статус іпоширення сов і денних хижих птахів – групу, яка становить основну частину (18 з 32)місцевих видів-червонокнижників. Реєстрація деяких птахів в ЧЗВ (сичик-горобець,бородата сова, великий підорлик) є одним з небагатьох фактів їх реєстрації в Україні.
Радіоекологічні дослідження птахів також мали місце в ЧЗВ. У 2003-2005 роках
Чорнобильський центр з проблем ядерної безпеки, радіоактивних відходів і радіоекології
спільно з Університетом Південної Кароліни (США) проводив оцінку параметрів
радіоактивного забруднення горобиних методом прижиттєвих вимірювань. В ході цихробіт були отримані дані по 44 видам, що мешкають на різних ділянках ЧЗВ.
Цікавим є комплекс досліджень, виконаних інтернаціональною командою підкерівництвом Anders P. Moller (Франція) і Timothy A. Mousseau (США). В тій чи іншій
мірі це стосувалося біології репродуктивного періоду і розвитку птахів (насамперед,сільської ластівки і птахів-дуплогніздників), і різноманіття орнітокомплексів, виключно вконтексті наслідків радіаційного впливу. Одна з цих робіт присвячена облікам хижих
птахів.
В сучасний період в рамках проекту TREE представники Університету Стерлінга
(Великобританія) за сприяння Чорнобильського центру з проблем ядерної безпеки,радіоактивних відходів і радіоекології (Україна) почали нові дослідження гніздової
біології птахів-дуплогніздників, що мешкають на ділянках з різними радіоекологічними
умовами. І хоча метою роботи є оцінка ефектів радіаційного впливу, кінцеві результати
мають надати багато інформації з репродуктивного періоду птахів.
Ссавці ЧЗВ і Заповідника вивчені по різному. Незважаючи на численні
дослідження, проведені в перші роки після аварії (і перш за все, Інститутом зоології НАНУкраїни), вони дають лише загальні уявлення про склад фауни і її динаміку. Велика
частина досліджень концентрувалася на радіаційному ефекті, в той час як питання
біорізноманіття, розвитку популяцій і міжвидові відносини залишалися майже без уваги.
Повний список видів, зареєстрованих в ЧЗВ, з анотованим описом кожного вперше бувпредставлений тільки у 2006 році. Всього до теперішнього часу тут зареєстровано 60видів, в тому числі 22 з ЧКУ. Найбільш вивченими з них є дрібні ссавці: мишоподібні
гризуни і землерийки. В цілому, більшість з цих робіт також спрямовані на оцінку дозових
навантажень і наслідки радіаційного опромінення. Однак, в них можна знайти і дані провидовий склад ссавців на різних ділянках ЧЗВ, про статево-вікову структуру і тенденції
розвитку популяцій. В ході генетичних досліджень, що почалися в ЧЗВ і поступово
охопили майже всю Україну, вперше було встановлено наявність нової форми лісової
миші Sylvaemus sylvaticus підвидового або навіть видового рангу. Нині в ЧЗВ проводяться
подальші дослідження дрібних ссавців (представниками Київського національного

169університету ім. Т. Шевченка, Центру екології і гідрології (Великобританія)), проте прорезультати цих робіт буде відомо пізніше.
Друга найбільш вивчена група ссавців Зони відчуження – це рукокрилі, які уповному складі входять до ЧКУ. До 2007 року даних про них практично не було.
Експедиційні роботи, проведені в 2007-2013 роках за участю фахівців Харківського
національного університету ім. Каразіна та Чорнобильського центру з проблем ядерної
безпеки, радіоактивних відходів і радіоекології, дозволили вперше описати видовий склад,статус присутності в ЧЗВ, статево-вікову структуру, відносну чисельність і характер
розподілу. В ході цих досліджень були визначені ділянки ЧЗВ, що представляють
найбільшу цінність у збереженні рукокрилих.
Про копитних ЧЗВ даних дуже мало, вони поверхневі і фрагментарні. Це ж можна
сказати про бобрів і зайців. У більшості випадків методологія збору інформації або неописана зовсім, або викликає сумніви. Класичних обліків копитних ніхто не проводив,майже всі оцінки засновані на непрямих даних і не відображають реальну ситуацію. У тойже час, абсолютно очевидно, що великі ссавці – найважливіший компонент місцевих
екосистем з великим середовищетвірним значенням.
Про більшість хижих ссавців також мало відомо, в основному – про вовка і рись.
Інформація про куницевих, лисиць, єнотоподібного собаку взагалі обмежується лишеконстатацією факту, що вони є.
Одним з небагатьох винятків щодо вивчення є коні Пржевальського, завезені врегіон у 1998 році. Перше десятиліття після інтродукції періодичні спостереження за нимипроводили представники Біосферного заповідника «Асканія-Нова», Інституту зоологіїНАН України та ДСП «Екоцентр». Були отримані дані про статево-вікову і соціальну
структуру, смертність і народжуваність, про динаміку чисельності та територіальну
поведінку, про живлення і паразитів коней. У той же час самими дослідниками
зазначалося, що, починаючи з середини 2000-х років, спостереження за кіньми серйозно
ускладнювалися процесами лісовідновлення. Цілком очевидно, що нині необхідно
застосовувати нові технології досліджень. Однією з таких технологій є автоматична
реєстрація тварин з допомогою фотопасток. Починаючи з 2012 року, при комплексному
описі угідь з цінними природними комплексами, на території Зони застосовують сучасні,цифрові фотопастки. Завдяки цій технології були не тільки отримані дані про фауну
ділянок, а й доведено проживання деяких нових видів (рись, ведмідь, зубр).
У 2014-2016 роках державна науково-дослідна установа «Чорнобильський центр зпроблем ядерної безпеки, радіоактивних відходів і радіоекології» (Україна) спільно зЦетром екології та гідрології (Великобританія) провела оцінку динаміки фауністичних
комплексів на трьох ділянках радіусом по 5 км з використанням вже 42 фотопасток. Зарезультатами цих досліджень, опублікована низка робіт, що описують виняткові випадки
реєстрації в ЧЗВ бурого ведмедя і зубра. Планується підготувати публікації по відносній
чисельності різних видів, про структуру популяцій копитних, про біотопічний розподіл
тварин і сезонні явища в їхньому житті. Нині аналогічні дослідження з використанням
фотопасток також проводять: міжнародна команда під керівництвом Timothy Mousseau(США, Університет Південної Кароліни), куди входять представники ДСП «Екоцентр» іКиївського національного університету ім. Т. Шевченка; М. Шквиря (Інститут зоологіїНАН України); С.А. Паскевич (Інститут проблем безпеки атомних електростанцій НАНУкраїни).
Окрім того, з 2012 року державною науково-дослідною установою
«Чорнобильський центр з проблем ядерної безпеки, радіоактивних відходів ірадіоекології» проведено оцінку радіоекологічних, лісорослинних і ландшафтних умов;пошук рідкісних видів рослин. Здійснено пошуки і картографування гнізд великих птахів,оцінку видового складу кажанів. За сукупністю цих спостережень надано оцінку ступеню
антропогенної трансформації угідь і перспективи їх охорони.

170Здійснені наукові дослідження на території Заповідника до його створення
демонструють, що розвиток рослинного покриву є головним фактором змін, щостосуються всього регіону та одним із важливих стабілізуючих факторів радіаційної
ситуації. Внаслідок сукцесійних процесів, які відбулись після евакуації населених пунктівта припинення сільськогосподарських та лісогосподарських видів діяльності, відбулись
суттєві зміни складу та структури фітоценозів. На процеси змін біоти і екосистем вчені
звернули увагу власне після аварії на ЧАЕС. Було складено чисельні прогнози та сценарії
подальшого розвитку грунтово-рослинного покриву та природно-територіальних
комплексів Зони. Вони дали величезну кількість наукової інформації, дозволили
розробити схему управління ресурсами у Зоні.
За останні 30 років відбулося безліч змін як в радіаційній, так і в екологічній
ситуації, змінилися і державні підходи до управління ресурсами у Зоні. Це вимагає нових
оцінок і розробки чергових прогнозів щодо розвитку рослинних угруповань і природнотериторіальних комплексів в цілому.
Основними напрямами сучасних наукових досліджень у Заповіднику є здійснення
фундаментальних та прикладних наукових досліджень функціонування екосистем вумовах заповідних режимів, які включають:-дослідження у рамках виконання програми Літопису природи;-організація та здійснення систематичних спостережень (моніторинг) за станом тадинамікою природних комплексів та об'єктів, екосистем та клімату;-інвентаризація об'єктів флори та фауни, рослинних угруповань, природних
середовищ (оселищ) та ландшафтного різноманіття тощо;-розроблення наукових рекомендацій (програм, планів дій) щодо збереження івідтворення рідкісних і таких, що перебувають під загрозою зникнення, видів рослинногоі тваринного світу, занесених до ЧКУ, до регіональних переліків видів рослин і тварин, щопідлягають особливій охороні, та/або до переліків видів рослин і тварин, що підлягають
охороні згідно з міжнародними зобов'язаннями, відновлення порушених корінних
природних комплексів, гідрологічного режиму, збереження та відновлення рослинних
угруповань, що історично склалися, запобігання проникненню чужорідних видів рослин ітварин, які загрожують екосистемам, середовищам існування або видам, контролю абоусунення таких чужорідних видів;-підготовку наукових матеріалів та рекомендацій, необхідних для провадження
екологічної освітньо-виховної роботи та інших видів діяльності Заповідника;-створення та ведення наукових фондів, баз даних, інформаційних систем;-первинний облік кадастрових відомостей щодо територій та об'єктів природнозаповідного фонду.

171РОЗДІЛ 2. ВИЗНАЧЕННЯ ПРІОРИТЕТІВ ТА ПРОБЛЕМ
2.1. Найважливіші цінності Заповідника та пріоритети щодо їх збереження
2.1.1. Цінності біорізноманіття та пріоритети щодо їх збереження.
2.1.1.1. Цінності щодо флори та рослинності
Заповідник охороняє ландшафти більшої частини Київського Полісся. Ці складові
біотичного та абіотичного середовища існують у стані динамічної рівноваги та постійно
змінюються. Розташування Заповідника у лісовій природній зоні має певну специфіку івідображається у структурно-функціональних особливостях його біотичної таландшафтної складових. Найбільш цінними у межах Заповідника є дубові, соснові,вербові лісові екосистеми (насамперед, фрагменти угруповань дубових лісів з цибулею
ведмежою, звичайнососнових лісів звичайноялівцевих, угруповання звичайнососнових
лісів вересових тощо), різні типи лісових та заплавних болотних та водних комплексів рр.
Брагінка, Вересня, Вуж, Грезля, Жерев, Ілля, Сахан. Найбільш цінними для території
Заповідника є фускум-сфагнові звичайно-соснові ценози і фрагменти формації
шейхцерієво-сфагнових угруповань, що трапляються у його північно-західній частині.
Значну цінність мають водно-болотні (формації чагарникових верб, латаття білого,глечиків жовтих, водяного горіха плаваючого, рдесників вузлуватого, маленького та ін.)та піщані (з ковилою дніпровською) комплекси р. Прип’ять та частково р. Вуж.
2.1.1.2. Цінні види комах і пріоритети щодо їх збереження
Чорнобильський радіаційно-екологічний біосферний заповідник є важливим
резерватом видів комах-гігрофілів, приурочених до боліт, торфовищ, вологих луків наберегах річок та мілких лісових водойм, а також комах, приурочених до лісових біотопів.
Серед них найбільш цінними є такі види:Мнемозина (Рarnassіus mnemosyne (Linnaeus, 1758)). Ареал виду охоплює більшу
частину Європи, Кавказ, Закавказзя, Малу Азію, гори Центральної Азії, Казахстан тапівденні райони Західного Сибіру. Досить великий метелик. Розмах крил – 50-62 мм. ВУкраїні зустрічається майже на всій території, крім Криму та деяких посушливих районів
степової зони. Метелики майже не залишають місць виплоду і тільки в роки масового
розмноження схильні до міграцій. На рік дає одне покоління. Літають з кінця травня і досередини червня, окремі екземпляри зустрічаються до кінця червня. Метелики літають
повільно, не лякливі. Самки відкладають яйця на сухі стебла трав і предмети поблизу
поверхні ґрунту, зимує яйце. Гусениці розвиваються в квітні-травні, живлячись в сонячні
години листям рясів, решту часу проводять в укриттях – серед рослинних залишків наповерхні ґрунту або під камінням. Заляльковуються в легкому коконі серед листків
поблизу поверхні ґрунту.
Стан популяції виду та його поширення в межах території. На території
Чорнобильського Заповідника зустрічається рідко і локально на узліссях і галявинах
змішаних і листяних лісів, в долинах струмків і річок. Зменшення чисельності
відбувається внаслідок вирубування природних лісів, насадження деревних монокультур,рекреаційного навантаження, застосування пестицидів тощо.
Проблема збереження. Вид занесений в ЧКУ (вразливий), до Європейського
Червоного списку і охороняється Бернською конвенцією.
Жовтюх торф’яний (Colias palaeno (Linnaeus, 1761)). Лісова і тундрова зониЄвразії. В Україні зустрічається на правобережному Поліссі, відома одна популяція напівдні Житомирської області. Розмах крил – 43-55 мм. Перебуває майже виключно на172торфовищах з заростями буяхів. Дає 1 генерацію на рік. Літ метеликів триває з кінця
травня до липня. Самка відкладає до 600 яєць по одному на поверхню листків кормової
рослини (буяхи), розвиток яєць триває близько 7 діб. Гусінь розвивається з липня довересня-жовтня, зимує, у травні перетворюється на лялечку (стадія триває 1-3 тижні).
Стан популяції виду та його поширення в межах території. Переважно
незначна. Подекуди кількість метеликів у пік льоту досягає 6-10 особин на 1 га.
Чисельність зменшується через руйнування біотопів внаслідок меліоративних робіт ідобування торфу, заростання торфовищ деревами та чагарниками.
Проблема збереження. Вид занесений до ЧКУ (зникаючий). У місцях з високою
чисельністю особин виду доцільним є недопущення змін гідрологічного режиму тапромислової експлуатації торфовищ. Рекомендується зберігати у природному стані
торфовища (в першу чергу, верхові багнища).
Прочанок Геро (Coenonympha hero (Linnaeus, 1761)). Вид поширений у лісовій
зоні помірних широт Євразії. В Україні зараз дуже локально зустрічається у зоні мішаних
лісів Правобережжя, у Карпатах (не вище 600 м н. р. м.), одна популяція відома впівнічній частині Чернігівської області. Розмах крил метеликів 28-31 мм. Зустрічається наболотистих та торфових луках, багнищах, вологих лісових галявинах. Дає 1 генерацію на
рік. Літ імаго триває з середини травня до червня; метелики не схильні до міграцій.
Відкладання яєць та розвиток гусені відбувається на злакових (колосняк, ячмінь тощо) та,можливо, на деяких видах осок. Заляльковується на поверхні ґрунту.
Стан популяції виду та його поширення в межах території. Чисельність,здебільшого, незначна, але локально може бути досить високою. Чисельність зменшується
внаслідок руйнування місць перебування виду (осушувальна меліорація, розробка
торфовищ), надмірного випасу худоби, викошування трав, інтенсивного лісогосподарства.
Проблема збереження. Вид занесений до ЧКУ (вразливий) та в Додаток ІІБернської конвенції, а також до Європейського червоного списку. У місцях перебування
виду є доцільним заборона осушувальної меліорації, розробки торфу, випалювання трави
тощо.
Бджола-тесляр звичайна (Xylocopa valga Gerstaecker, 1872). Палеарктичний вид,поширений від Марокко й Іспанії на захід до Монголії й Китаю на схід. Є вказівки пройого знаходження в Індії та Австралії, куди цей вид, швидше за все, було завезено. ВУкраїні зустрічається в усіх регіонах. Найбільша бджола фауни України. Довжина тіла 2030 мм. Розвивається одне покоління на рік. Гнізда будує у відмерлій сухій деревині різних
порід дерев, а також у телеграфних стовпах, старих будівлях і т.п. (в певній мірі єсупутником людини); гніздиться також в тріщинах скель, а на безлісих ділянках – посхилам, урвищам балок і прямо в землі. В кожній виводковій камері самка робить з пилкаі нектару «хлібці», на які відкладає по одному яйцю. Із яєць виходять личинки, якіживляться досить калорійною масою «хлібця». Весною кожна з бджіл, яка перезимувала,прогризає собі окремий хід і вилітає назовні. Є широким поліфагом і відвідує близько 60видів квіткових рослин з 22 родин. Охоче відвідує квітки багатьох видів інтродукованих
рослин – акації білої та інших і різноманітних польових і плодово-ягідних культур.
Відіграє позитивну роль у запиленні багатьох лісових і сільськогосподарських культур.
Стан популяції виду та його поширення в межах території. Звичайна на всійтериторії Заповідника. Зустрічається на лісових галявинах і узліссях, в садах, парках,лісосмугах. Чисельність зменшується через скорочення доступних місць для гніздування
(сухі дерева) внаслідок вирубування та випалювання полезахисних лісосмуг.
Проблема збереження. Вид занесений в ЧКУ (рідкісний).
Мурашка лісова руда (Formica rufa Linnaeus, 1761). Ареал виду охоплює лісипомірного поясу північної Євразії, де гарно помітні за своїми великими мурашниками із173хвоїнок і гілочок (до 2 метрів у висоту). Значна частина гнізда знаходиться під землею.
Купол складається з покривного шару, внутрішнього конуса і гніздового вала. Покривний
шар – щільна оболонка мурашника. Він досить товстий і складається з дрібних рослинних
залишків. Внутрішній конус займає центральну частину купола і складається з відносно
крупних гілочок довжиною до 10 см и товщиною 3-5 мм. Тут вирощується майбутнє
покоління мурашиної сім’ї. Внутрішній конус і покривний шар лежать на кратері,утвореному земляним валом, який складається з частинок ґрунту, перемішаних зматеріалом купола. Формується він головним чином з землі, яку мурашки виносять наповерхню, прокладаючи глибинні ходи і камери. Ці камери і ходи утворюють складну
підземну частину гнізда, іноді досягають глибини понад двох метрів. Однак, розміри,форма гнізд і співвідношення окремих частин залежать від умов проживання. Навідкритих ділянках лісу гнізда низькі, плоскі, а під кронами дерев – високі, куполоподібні.
Крім постійних гнізд, у рудих лісових мурашок можуть бути ще й тимчасові. Вонидопоміжні і відрізняються від основних як по будові, так і по призначенню. Деякі
допоміжні гнізда будуються на фуражировочних шляхах і відіграють велику роль взабезпеченні сім’ї їжею. Вони невеликі, 30-50 см діаметром, без внутрішнього конуса ірозвинутої підземної частини. Проміжні гнізда мурашки влаштовують при порідненні
сімей. Це начебто офіційні представництва двох держав, що йдуть до дружніх
взаємовідносин. Сім’я складається з величезної кількості особин. В середньому зарозмірами гнізді живе 500-800 тисяч особин, а в великих мурашниках число жителів можедоходить до міліонна. В сім’ях часто можуть існувати менші структурні одиниці – такзвані колони. Це – організаційно сформовані частини сім’ї, постійні за складом. У рудих
лісових мурашок колони виникають при чисельності населення гнізда 180-200 тис.
особин. Кожна сім’я має певну кормову територію, площа якої залежить від чисельності
сім’ї. В великих сім’ях вона може перевищувати 2 га. Кормову територію руді лісові
мурашки опановують за допомогою доріг. З року в рік проходять ці шляхи в постійних
напрямках, залишаючись на одному місці 10-12 і більше років. Мурашки ретельно
стежать за станом своїх доріг. Вони прибирають з них опале листя, гілочки і друге сміття,щоб ніщо не заважало рухові. Ці дороги добре виділяються на фоні навколишнього лісунавіть глибокою осінню, коли мурашки вже не виходять з гнізда. Від «центральних» дорігв різних напрямках відходять менші. Це дає можливість у найкоротший час добратись добудь якої ділянки кормової території. Чим більша сім’я, тим довша і складніша мережа
доріг. Розгалуження однієї дороги ніколи не пересікаються з розгалуженнями другої.
Населення однієї колони використовує окрему дорогу. Існує вторинне ділення території.
Воно являє собою поділ усіх угідь на елементарні пошукові ділянки, коли кожен фуражир
полює лише на тих, з якими пов’язаний довгий час. Сім’я рудих лісових мурашок, як ідругих видів, складається з різноманітних функціональних груп – захисники гнізда,збирачі медяної роси попелиць, мурашки-носії, будівники і ін. Руді лісові мурашки
полюють на найрізноманітніших безхребетних: малощетинкові черви (Oligochaeta),молюски (Mollusca), представники різноманітних рядів комах (як імаго, так і личинки).
Можуть нападати і на дрібних хребетних. Крім того, вони поїдають загиблих тварин.
Стан популяції виду та його поширення в межах території. Звичайний на всійтериторії Заповідника. Чисельність стабільна і місцями досить висока (до 20-30 гнізд на 1га).
Проблема збереження. Вид занесений до Європейського червоного списку таМіжнародного червоного списку ІUCN.
2.1.1.3. Цінні види риб і пріоритети щодо їх збереження
Низька вивченість є бар’єром для оцінки пріоритетів. Тому першим кроком
повинна стати інвентаризація видового складу. Втім, існують загальні підходи щодозбереження біорізноманіття. Як показує досвід, найбільш цінними ділянками для174існування та нересту багатьох видів риб є гирло р. Прип’ять – акваторія від створу м.
Чорнобиль до південного кордону в Київському водосховищі – та р. Уж біля місця їївпадіння в р. Прип’ять. Втім, саме ці угіддя можуть бути трансформовані при створенні
водного шляху Е40. Однак – це потенційна загроза. Реальною загрозою є нелегальний
вилов риби на цій ділянці. Вона межує з ділянками Київського водосховища, дездійснюється інтенсивне аматорське та промислове рибальство. Разом з тим, гирло
Прип’яті є найбільш проблемною частиною Заповідника з точки зору охорони. Значна заплощею акваторія з величезною кількістю островів потребує залучення значних силохорони з сучасним обладнанням. Пріоритетними для охорони можуть стати такі види якчехонь звичайна, яка на сьогодні збереглася в значній кількості в заплаві Десни таПрип’яті. Також важливим для охорони та розробки системи заходів може стати
реофільний комплекс.
2.1.1.4.Цінні види птахів і пріоритети щодо їх збереженняВ весняний період, під час повені на р. Уж, багато мігруючих птахів водноболотного комплексу зосереджуються в долині річки. Також мігранти навесні та восени
скупчуються на ставку охолоджувачі АЕС, де відпочивають і годуються. В гирлі
р. Припять (заплава) на міграціях скупчуються водно-болотні птахи. Під час гніздування
пісчані коси та заплави Прип’яті є дуже важливі для гніздування колоніальних
гідрофільних видів птахів. Для глушця, на території Заповідника, є важливі бореальні
ділянки лісу в західній частині (біля Вільчі, Денисовецьке ліс-во), де зосереджена основна
популяція цього виду. Орябок є звичайним видом на більшості території Заповідника, так,як і тетерук. Але для тетерука умови існування погіршуються через активні процеси
сукцесії. Цей же процес негативно впливає на існування хижих птахів – заростають
високою травою та чагарниками місця полювання птахів. Журавель сірий гніздується набагатьох водно-болотних ділянках, але є повсюду рідкісним.
2.1.1.5. Цінні види ссавців і пріоритети щодо їх збереження
Розмір
території,ландшафтне
різноманіття,відсутність
інтенсивного
антропогенного впливу, наявність малозміненних екосистем дозволяє зберігати такі групи
тварин як великі хижакі, кажани, копитні та ссавці водно-болотного комплексу. Також єперспектива створення природних комплексів з активною участю тварин-інженерів
(едифікаторів): зубра, бобра, дикого коня та інших. Серед пріоритетних видів, якіпотребують впровадження заходів, перш за все, слід відзначити рись, зубра, коняПржевальського. Саме для них територія Заповідника має важливе значення і значний
потенціал для відновлення чисельності.
2.1.2. Ландшафтне різноманіття та пріоритети щодо їх збереження
Проблема збереження і відновлення природних ландшафтів українського Полісся
набула значної актуальності ще до катастрофи на ЧАЕС. Це було зумовлено насамперед
активним і, як правило, нераціональним природокористуванням у межах Полісся, щопризвело до перетворення і навіть деякої деградації наявних природних і близьких до нихландшафтів. Крім того, внаслідок осушення боліт, зведення лісів, поширення площсільськогосподарських, насамперед орних, угідь активізувалися дигресивні природноантропогенні процеси, серед яких набули поширення ерозія, зокрема яружна, та зсуви.
Наявні природоохоронні проблеми були ускладнені аварією на ЧАЕС. Разом з тим,радіаційне забруднення значних територій Полісся, унеможлививши активну
господарську діяльність у їх межах, створило умови для відновлення як окремих
складових ландшафтних комплексів (рослинний покрив, зообіота) так і природних

175ландшафтів в цілому. Прикладом є поступове відновлення лучно-болотних комплексів
(ветландів) внаслідок замулення каналів дренажних систем. Також з’явилась унікальна
можливість для детального вивчення всіх особливостей відновлення природних,поліських, ландшафтів в умовах відсутності суттєвих антропогенних впливів.
Вирішення природоохоронних проблем Полісся у межах зони відчуження включнозі збереженням та відновленням природних ландшафтів є важливим природоохоронним
завданням – одним з головних у діяльності Заповідника. Ландшафтні особливості
території Заповідника корелюють з особливостями ландшафтів північної частини
Київського Полісся. Однак їх особливості пов’язані з розміщенням на схилі щита уперехідній смузі до Дніпровсько-Донецької западини. Це вирізняє ландшафти Заповідника
серед інших поліських ландшафтів.
Припинення господарської діяльності на нинішній території Заповідника після
аварії на ЧАЕС спровокувало розвиток спонтанних природних процесів і поступову
трансформацію рослинних комплексів. Це не тільки видозмінило загальний вигляд
антропогенних ландшафтів, але й сприяло формуванню нових біоценологічних умов тавизначило напрями подальшого розвитку ландшафтів Заповідника.
Серед ландшафтного різноманіття території Заповідника найбільш цінними єділянки зі збереженими природними звичайно-дубовими з цибулею ведмежою, дубовограбовими, грабово-дубовими, дубово-сосновими, дубовими-грабово-сосновими лісами,звичайні соснові з ялівцем. Невеликі ділянки дубових лісів збереглися невеликими
масивами у кожному з охарактеризованих природних ландшафтів. Вони представлені
переважно віковими (100-150, подекуди до 200 років) деревами.
Цінними на території Заповідника є дюнні утворення зі сформованими у їх межах
рослинними угрупованнями, повітряно-водні та водні рослинні угруповання, болота,прибережні формації верб.
Чорнобильським центром з проблем ядерної безпеки, радіоактивних відходів тарадіоекології упродовж 2012-2015 рр. були здійснені роботи з виявлення цінних
ландшафтних комплексів та рослинних угруповань Заповідника. Такими виявились:-«Товстий ліс»;-«Новосілки»;-«Городище»;-«Буднянсько-Рецицькі луки».
Три перших ділянки вирізняються відносно високим відсотком площ поверхні, якіхарактеризуються рідкісними для Заповідника ландшафтними та грунтово-рослинними
умовами – з родючими грунтами та нормальним або високим рівнем зволоження. У їхмежах вік дерев перевищує 100-120 років. Значну площу тут займають широколисті ліси,які стали рідкісними для цього регіону у зв’язку з інтенсивною антропогенною діяльністю
упродовж останніх кількох сотень років.
Ділянка «Буднянсько-Речицькі луки» містить комплекс лучних та болотних угідьна місці агроценозів до аварії. У той же час вона є складовою ланкою між ділянками
«Товстий ліс» та «Городище» для місцевої фауни. На цих ділянках виявлено 11 видів
«червонокнижних» рослин та 17 охоронюваних видів тварин. Присутність окремих видів
(великий підорлик, горобиний сич, бородата неясить, європейська широко вушка, бурий
ведмідь, зубр) достовірно відома саме для цих ділянок.
У 2016 та 2017 роках пошукові роботи було продовжено. Стосувались вонидосліджень ділянок центрального та північно-східного секторів Заповідника. Натепер
отримані дані про видовий склад ссавців та окремих видів птахів. Дослідження
підтвердили факт більшого фауністичного різноманіття на природних територіях
порівняно з антропогенно перетвореними. В районі діючих підприємств та намеліоративних ділянках поширені високо пластичні види з хорошим репродуктивним
потенціалом. Виняток становлять водно-болотні комплекси р. Прип’ять, у межах яких

176мешкають рідкісні види, пов’язані своїм існування з прибережними і заболоченими
біотопами.
Отримані в результаті дослідження дані дають право визначити додаткові цінні таперспективні за ландшафтною цінністю ділянок:лісові масиви Луб’янського та Денисовицького лісництв на північному заході
Заповідника (між с. Вільча, Денисовичі, Рудьки, Красне, Кливин). Загальна площа – до 25
тис. га. У відповідності до даних проекту лісовпорядкування, вони вирізняються значним
різноманіттям грунтово-лісорослинних умов, значними площами широколистих лісів,численними болотами, включно з рідкісними верховими. На цій території значна кількість
старовікових лісів у зв’язку з їх віддаленістю від місць людської активності.
Урочище «Медин ліс» розташоване на півночі Заповідника. Займає площу до 3 тис.
га з прилеглими ділянками заплави та надзаплавної тераси. Це одне з небагатьох місць, дезберігся старий заплавний ліс, який зазвичай був поширений уздовж Прип’яті і якийнанівець зведений людиною. Цей лісовий масив надзвичайно привабливий для видів, якімешкають на межі водно-болотних комплексів та лісу. У минулому тут була виявлена
ставкова вечірниця – рідкісний для Європи вид. Такі території характерні для мешкання
орлана-білохвоста, чорного лелеки та інших.
Лісові масиви та болота уздовж східної межі Заповідника в межах більшої частини
Паришівського лісництва. Орієнтовна площа 30 тис. га. Є найменш дослідженою вченими
територією. Тут створилися мозаїчні природні комплекси з відповідними їм біотопічними
умовами: у південній частині – значна кількість широколистих старовікових лісів. Тутрегулярними є перебування хижих птахів – підорликів, орланів, пугачів, змієїдів. На цихділянках регулярно перебувають зубри і ведмеді.
Вказані ділянки потребують першочергового дослідження та охорони.
Пріоритет 1:-збереження природних мішано-лісових (сосново-дубових) комплексів, якізбереглися на незначній площі Заповідника у центрально-західній його частині
(Димерсько-Макарівський ландшафт);-збереження дубово-соснових та широколистяно-соснових лісових масивів в межах
урочищ хвилястих піщано-водно-льодовикових рівнин Корогодсько-Вільчанського
ландшафту;-збереження дубово-соснових різнотравно-орлякових лісів в межах вирівняних
надзаплавних терас долини Прип’яті у межах Шепелицького ландшафту;-збереження центральних міжрічних рівнин з дерново-середньопідзолистими
ґрунтами на морені. Тут необхідно відновлювати природний широколисто-лісовий типрослинності – переважно грабово-дубовий та грабово-березовий (Іванківський ландшафт).
Пріоритет 2:-збереження ландшафтів дубово-соснових різнотравно-орлякових та сосновошироколистяних орляково-широкотравних лісів вирівняних терас в межах Ужського
ландшафту;-збереження вологотравно-болототравних чорновільшаників та болототравних
угруповань відносно понижених надзаплавних плоских терас у межах долини Прип’яті умежах Шепелицького ландшафту;-збереження чорновільхових болотнотравних лісів (вологотравно-болотнотравних
чорновільшаників та осоково-болотнотравних угруповань плоских, відносно знижених
урочищ надзаплавних терас Прип’яті та Дніпра у межах Гденського ландшафту;-відновлення сухих дібров у межах понижених межирічних рівнин з дерновими
опідзоленими суглинистими ґрунтами під сучасним дрібноліссям (Іванківський
ландшафт);-відновлення гідрологічного режиму річково-долинних ландшафтів з болотними
ґрунтами під вербняками та чорновільшанниками, змінених осушувальними меліораціямита деградованим рослинним покривом (Іванківський ландшафт);177-відновлення вологих та сирих дібров в межах урочищ западин, нині зайнятих
злаково-різнотравно-бобовими луками (Димерсько-Макарівський ландшафт);-відновлення болотних ландшафтів, трансформованих під дією різноманітних
меліорацій (Димерсько-Макарівський ландшафт);-відновлення природних сосново-широколистяних лісів південної та західної
ділянок Корогодсько-Вільчанського ландшафту, змінених сільськогосподарською
діяльністю;-відновлення яглицево-зеленчукових дубово-грабових лісів у межах урочищ
вирівняних суглинкових водно-льодовикових рівнин Димерсько-Макарівського
ландшафту, знищених сільськогосподарською діяльністю;-відновлення меліорованих заплавних болотних комплексів по заплавах річок тавідновлення гідрологічного режиму в їх межах;-ренатуралізація низьких моренних водно-льодовикових рівнин КорогодськоВільчанського ландшафту, зміненого сільськогосподарською діяльністю людини ізайнятого тепер багаторічними перелогами та чагарниками;-відновлення вологих та сирих дібров по днищах давніх воднольодовикових долин,плоских, вистелених лесоподібними суглинками у межах Гденського ландшафту;-відновлення сирих заплавних дібров Центральної сегментно-гривистої заплави
Прип’яті у межах Нижньоприп’ятського ландшафту.
2.1.3. Соціальні та економічні цінності та пріоритети щодо їх збереження
Соціальні потреби людини задовольняються певними цінностями – такими, яксоціальна захищеність, трудова зайнятість та ін. Економічні потреби задовольняються
економічними цінностями, які здатні забезпечити матеріальний добробут місцевого
населення.
Концепція загальної економічної цінності відображає загальну соціальноекономічну цінність ресурсного джерела, яка може бути представлена вартістю прямого інепрямого використання, вартістю невикористання, можливою вартістю і вартістю
існування. Перша вартість визначається економічними механізмами. Друга – пов’язана зконсервацією ресурсу для можливого використання в майбутньому. Третя – спроба
економічно оцінити естетичні особливості довкілля або цінність природи самої по собі.
Четверта (вартість існування) є об’єктивною причиною для охорони дикої природи.
В сучасних умовах діяльності Заповідника економічна його цінність ґрунтується надвох з вказаних вартостей – прямого і непрямого використання та економічного
оцінювання естетичних якостей довкілля. Застосування інших видів вартостей в описаних
сучасних умовах функціонування досягти складно.
Головним видом діяльності людини в межах Заповідника є дотримання
природоохоронного режиму у відповідності до статусу території. Ця діяльність єсоціальною та економічною цінністю, оскільки забезпечує постійними робочими місцями
значну кількість місцевого населення та зберігає природний стан ландшафтів длянинішнього і майбутніх поколінь українців. Крім того, трудова зайнятість місцевого
населення дає працівникам і певну соціальну захищеність у вигляді медичного тапенсійного обслуговування тощо. У зв’язку з цим при плануванні подальшої діяльності
Заповідника слід враховувати як екологічні чи природоохоронні цінності Заповідника, такі не менш важливі соціально-економічні.
Однією
зсоціально-економічних
функцій
території
Заповідника
єсередовищеформувальна. Лісовкриті території виконують важливу роль в очищенні
атмосферного повітря, засвоєнні вуглецю та збагаченні повітря киснем. Незважаючи навідсутність законодавчої бази і методик грошової оцінки середовищеформувальної
функції у нашій державі, ця функція дає значний соціально-економічний та екологічний
ефект.

178Територією Заповідника прокладені транспортні шляхи загального користування зтвердим покриттям, які потребують ремонту та регулярного обслуговування. Ці шляхи
також виступають певною соціально-економічною цінністю, оскільки ними користуються
співробітники Заповідника. Стан доріг незадовільний. Тому їх необхідно відновити доналежного стану і підтримувати. Для цього доцільно вивести їх у господарську зону зметою подальшого обслуговування.
Перший пріоритет формує таку соціальну цінність Заповідника як додаткові робочі
місця (трудова зайнятість).
2.1.4. Цінності для науково-дослідної діяльності та пріоритети щодо їх збереження
Особливу увагу в межах Заповідника мають лісові, болотні та лучні угруповання, втому числі з рідкісними та реліктовими домінантами. Деякі з них занесені до «Зеленої
книги України» (зокрема, угруповання звичайнососнових лісів звичайно ялівцевих (Pineta
sylvestris) juniperosa (communis)), угруповання формації латаття білого (Nymphaeeta albae),угруповання формації латаття сніжно-білого (Nymphaeeta candidae), угруповання формації
глечиків жовтих (Nuphareta luteae), угруповання їжачої голівки маленької (Sparganieta
minimae), угруповання формацій шейхцерієво-сфагнової Scheuchzerieto (palustris)Sphagneta та ін. На їх охорону слід звернути особливу увагу у зв’язку з тим, що площа їх вмежах Заповідника досить невелика.
Важливе значення для вивчення особливостей функціонування та стійкості
межових екосистем є можливість моделювання різного режиму охорони та з’ясування
процесів заростання та зміни екосистем. У цьому відношенні лісові, болотні екосистеми
Заповідника виступають у якості моделей і можуть виступати в якості об’єктів досліджень
сукцесійних процесів та трансформації біорізноманіття. Особливо це є актуальним у світі
останніх подій – всихання лісів, змін клімату, пожеж тощо.
Зоологічна цінність Заповідника полягає у збереженні цінних екологофауністичних комплексів тваринного світу (насамперед, лісового та лісо-болотного
комплексів) та низки звичайних «бореалів», рідкісних та видів, які перебувають на межіареалу (ящірка зелена, кажани та ін.).
Отже, основну природну цінність Заповідника складають осередки лісової
рослинності та рідкісні у межах Полісся болотні ценози з низкою унікальних таксонів. Ціекосистеми відіграють важливу роль в збереженні рідкісних видів рослин і тварин,раритетних рослинних угрупувань у межах Київського Полісся.
Про значну природоохоронну цінність території Заповідника свідчать йогоособливий статус відповідно до міжнародного природоохоронного законодавства.
Частина території Заповідника повинна мати статус водно-болотного угіддя (ВБУ)міжнародного значення. До ВБУ слід включити ті, що відповідатимуть критеріям 1 і 2Рамсарської конвенції. На цих ділянках представлено типові для Полісся ділянки
верхових (оліготрофних), перехідних (мезотрофних) та низинних (евтрофних) боліт,заплав малих і великих річок. Угіддя є дуже цінним для збереження рідкісних тазникаючих видів рослин і тварин в Україні та Європі.
Територія Заповідника входить до Оновленого переліку офіційно прийнятих
територій мережі Емеральд (Смарагдової мережі) – UA00000046, загальна площа 48870 гата UA00000096, загальна площа – 205000 га, який був затверджений Постійним комітетом
Бернської конвенції у 2016 році.
Крім того, територія Заповідника відноситься до ключових територій екомережі
України (тобто таких, які забезпечують збереження найбільш цінних і типових для даного
регіону компонентів ландшафтного та біорізноманіття) за двома критеріями: Заповідник єтериторією природно-заповідного фонду України і на його території є ВБУ міжнародного
значення (Закон України «Про екологічну мережу України», ст.16).

179
2.1.5. Екологічні освітньо-виховні цінності та пріоритети щодо їх збереженняУ Заповіднику здійснюється екологічна освітньо-виховна робота з метою
цілеспрямованого впливу на світогляд, поведінку і діяльність відвідувачів стосовно
збереження природної спадщини країни, природних комплексів територій та об'єктів
Заповідника, забезпечення підтримки природоохоронної діяльності Заповідника шляхом
поширення знань і підвищення обізнаності щодо цінностей біологічної та ландшафтної
різноманітності, формування екологічної свідомості та виховання поваги до природи.
Наявні еколого-освітні традиції, що були сформовані колективом Заповідника,сприяють проведенню різноманітних форм еколого-просвітницької роботи. Підтримка тарозвиток цієї діяльності повинні базуватися на вдосконаленні існуючої системи
проведення різноманітних заходів серед молоді. Також важливо зазначити нанеобхідності розширення діяльності на старші вікові групи, які відвідують зонувідчуження.
Основними шляхами досягнення бажаних результатів розвитку еколого-освітніх
цінностей для Заповідника є підтримка та розвиток еколого-освітньої інфраструктури вмежах Заповідника.
Пріоритетом є підтримка та розвиток еколого-освітньої інфраструктури. Насьогодні в межах Заповідника відсутні еколого-освітні стежки та відмічається малакількість інформаційних щитів еколого-просвітницького змісту. Розвиток цієї мережі
урізноманітнить форми проведення просвітницької діяльності та значно розширить
віковий склад залучених до діяльності людей.
2.1.6. Культурні та історичні цінності та пріоритети щодо їх збереження
Культурними цінностями вважаються створені людиною об’єкти, здатні підвищитита сформувати рівень культури (парки культури та відпочинку, музеї, виставки тощо). Умежах території Заповідника та прилеглих до нього територій такі об’єкти відсутні.
Історичними цінностями вважаються древні споруди, поселення, могильники,археологічні пам’ятки, створені в історичному минулому.
Історичні цінності слід не тільки зберегти, але й обладнати так, щоби експонати абоінтер’єр не могли бути порушеними чи пошкодженими. З метою збереження історичних
цінностей слід позначити їх відповідними інформаційними знаками та стендами звказанням історичної цінності кожного об’єкту. Крім того, треба докласти зусилля домаксимального збереження їх автентичності.
Адміністрація Заповідника має тісно співпрацювати з органами місцевої влади зпитань збереження історико-культурної спадщини, зберігання і посилення її охорони тазабезпечення контрольованого відвідування заповідної території. Мають бути передбачені
пошукові роботи, підготовка документації та взяття під охорону нововиявлених пам’ятокісторії та культури. Треба брати до уваги, що відповідно до ст. 6 Закону України «Проприродно-заповідний фонд України», якщо у межах Заповідника є історико-культурні
об'єкти, то вони підлягають комплексній охороні, порядок здійснення якої визначається
положенням щодо кожної з таких територій чи об’єктів, яке відповідно до цього Закону тазаконодавства України про охорону пам’яток історії та культури , затвердженого спільно
Міндовкілля України та Мінкультури України.
Планування робіт щодо збереження і відновлення об’єктів історико-культурної
спадщини, які взяті на державний облік і передані в оперативне управління чикористування адміністрації Заповідника, здійснюється за погодженням державного органу
виконавчої влади в галузі культури, а стосовно інших об’єктів – самостійно. Планування
заходів для збереження та відновлення історико-культурних об’єктів, зокрема культурних
ландшафтів або форм традиційної народної культури, бажано здійснювати з урахуванням

180
їх специфіки в співробітництві з іншими землекористувачами у межах Заповідника через
залучення місцевого населення.
За необхідності, можливе відчуження земель з об’єктами історико-культурної
спадщини від інших землекористувачів (власників) та передача їх у постійне
користування адміністрації Заповідника.
Підтримка існуючих та відновлених форм культури має здійснюватись такими
заходами економічного і морального стимулювання носіїв культурних традицій як купівля
виробів майстрів і виставлення на продаж відвідувачам, проведення виставок, фестивалів,ярмарок, відкриття центрів навчання майстерності, підтримка фольклорних колективів,публікація творів місцевої фольклористики, підтримка традиційних екологічних формприродокористування.
Обов’язковою умовою використання об’єктів історико-культурної спадщини маєбути їх збереження. З цією метою має бути запроваджений моніторинг за станом об’єктів
історико-культурної спадщини, для чого слід визначити індикатори стану кожного
об’єкту.
Серед культурних та історичних цінностей на території Заповідника слід зберігати:залишки археологічних стоянок різних часів (неолітичні – біля сіл Горностайпіль,Лапутьки, Копачі, Замошшя, Запілля, Оташів, Зимовище, Паришів, Страхолісся, Черевач,Грині), бронзового віку (біля сіл Горностайпіль, Оташів, Паришів, Страхолісся),поселення, могильники;виявлення на високих берегах річок, дослідження і збереження залишків
милоградської культури (VII-V ст. до н.е.) в межах Заповідника;залишки давніх склоробних, дерево-вугільних та залізоплавильних виробництв,лісохімічних промислів – смолокуріння, вигонка дьогтю;меморіальні споруди та комплекси, присвячені подіям Другої світової війни натериторії Заповідника.
2.1.7. Естетичні цінності та пріоритети щодо їх збереження
Естетична цінність ландшафтів є складовою рекреаційного та гуманістичного
ресурсного потенціалу території. Ландшафт як фокус взаємодії людини і природи
концентрує естетичні якості, такі необхідні для духовного розвитку людини. Це їхнатуральність, мальовничість, виразність, гармонійність, пейзажна різноманітність,привабливість.
Ландшафтне різноманіття і пов’язана з ним естетична цінність краєвидів дають
підставу рекомендувати посилене використання окремих типів ландшафтів для потреб
туризму і рекреації, при плануванні туристичних маршрутів, екологічних стежок.
Збереження естетично різноманітних та цінних краєвидів має стати головним напрямом вдіяльності наукових, культурних, громадських та адміністративних структур.
Естетична цінність території Заповідника визначається пейзажною виразністю
ландшафтних комплексів. Основними серед них є: поліські річково-долинні в межах
алювіальних рівнин, межирічні на водно-льодовикових рівнинах.
Ландшафтно-пейзажні комплекси поліських річкових долин в межах алювіальних
рівнин представлені долинно-річковими пейзажами, сформованими на заплавах інадзаплавних терасах головних водних артерій Заповідника, розміщені на відкритих інапіввідкритих, переважно плоских і слаборозчленованих поверхнях в оточенні лучної таболотної рослинності, зрідка оточені лісовими масивами. Візуальна привабливість
території зумовлена поєднанням низинного рельєфу із меандрами річок. Характерні
залишки дерев’яних та цегельних будинків і споруд, сакральні споруди і покинуті
сільськогосподарські поля доповнюють пейзажну картину.
Ландшафтно-пейзажні
комплекси
межиріч
водно-льодовикових
рівнин
представлені озерними, лісовими та аграрними (у минулому) пейзажами Поліської

181
низовини. Територія має високий естетичний потенціал: природні малозмінені
ландшафти, де гармонійно поєдналися ліси з просторими болотами, різноманітність
рослинного покриву створює своєрідний колорит місцевості, а рельєф підсилює
привабливість численних озер та боліт.
До естетичних цінностей на території Заповідника належить природна
збереженість ландшафтів та їх естетична привабливість. Режим абсолютної заповідності
упродовж понад 30 років спричинив часткове, а подекуди й повне відновлення стану
ландшафтів, порушених антропогенною діяльністю. Сільськогосподарські поля стали
заростати похідним лісом, стан дренажних каналів та їх гідрологічний режим ставблизьким до природних прируслових западин та заплавних озер.
Естетичні цінності Заповідника складаються з поєднання пейзажно виразних
територій – лісовкритих, нелісових галявин та узлісь, водного дзеркала річкових русел,озер та боліт. Ці території та їх поєднання є типовими для поліських ландшафтів.
2.2. Визначення та оцінка проблем, що вимагають втручання, у тому числі тих, щовикликані діяльністю людини на прилеглих територіях, їх ранжування
2.2.1. Житлове та промислове будівництвоВ межах Заповідника житлове та промислове будівництво не здійснюється. Єдиним
елементом можливого будівництва можуть стати заходи з організації умов праці дляпрацівників державної служби охорони. Згідно з цим Проєктом передбачається
будівництво контор ПНДВ в різних ділянках Заповідника.
2.2.2. Сільське господарство та аквакультураВ межах Заповідника ведення сільського господарства та аквакультури заборонено
згідно з Правилами радіаційної безпеки при проведенні робіт у зоні відчуження і зонібезумовного (обов’язкового) відселення, затвердженими наказом Міністерства охорони
здоров’я України та Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах
захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи від 04.04.2008 № 179/276,зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14.08.2008 за № 754/15445, тому цейвплив на його природні комплекси відсутній.
2.2.3. Енергетика та видобувна промисловість
Енергетичні об’єкти на території Заповідника представлені лініями
електропередач, які передають електроенергію через територію Заповідника. Проблема
полягає у догляді за їх станом, що потребує вилучення технологічної смуги уздовж ЛЕП іззони абсолютної заповідності у господарську зону. Вплив на природні ландшафти
Заповідника, спричинений вирубуванням смуг лісових масивів уздовж ЛЕП шириною до
100 м для їх обслуговування.
Видобувна промисловість безпосередньо на території Заповідника відсутня і натеперішній час її розвиток не передбачений у зв’язку з високим природоохоронним
статусом території.
2.2.4. Транспорт
Автомобільні дороги з твердим покриттям на території Заповідника наявні,використовуються винятково співробітниками Заповідника, пожежними службами таобслуговуючим персоналом Чорнобильської АЕС. П’ять основних доріг, які прокладені
через територію Заповідника, виведені з його складу. В основному, вони прокладені до 10-

182кілометрової зони відчуження. Ці дороги утримуються у доброму стані – здійснюється їхрегулярний ремонт, профілактичне обслуговування, зачистка від трав’яної та деревної
рослинності обочин тощо.
Ще до аварії на Чорнобильській АЕС між населеними пунктами, які увійшли дотериторії Заповідника до його створення, були прокладені автомобільні дороги з твердим
покриттям. Незважаючи на відсутність жителів, сільські дороги функціонують і дотепер,але їх якість погана. По лісових масивах та між кварталами прокладені винятково ґрунтові
дороги на піщаній основі. Частина таких доріг перебуває у дуже занедбаному стані,заросла деревно-чагарниковою рослинністю і потребує відновлення для поліпшення
транспортного сполучення. У багатьох місцях ці дороги непроїзні у зв’язку з наявністю
глибоких колій у піщаних відкладах та внаслідок поширення деревної порості.
Через територію Заповідника із заходу на схід прокладена і функціонує залізнична
магістраль, якою доставляють вантажі до 10-кілометрової зони відчуження – будівельні таінші матеріали. Залізнична колія і прилеглі до неї обочини виведені зі складу території
Заповідника. Залізниця перебуває у занедбаному стані – семафори на переїздах непрацюють, обочини і колія поросли деревно-чагарниковою рослинністю.
2.2.5. Використання біологічних ресурсів (вирубування лісу, полювання, збір ягід, грибів,лікарських трав, випасання тощо)Основними ресурсозначущими серед рослинних біологічних ресурсів в межах
Заповідника є території, які нині використовуються у лісогосподарській діяльності. Слідрозробити систему лімітів на вилучення, насамперед, деревних ресурсів в межах окремих
його територій.
Основний негативний вплив на лісові екосистеми створює господарська діяльність
людини. Регіон розташування Заповідника здавна був густо населеним, з досить значною
часткою земель сільськогосподарського призначення та досить високою лісистістю.
Велика потреба у діловій та дров’яній деревині призвела до суттєвого зменшення площі
корінних дубових і соснових насаджень без належного їх відновлення. Значна їх частина
змінювалася природним шляхом похідними насадженнями або штучними насадженнями,які за головними породами не завжди відповідали типам лісу лісокультурних площ.
Звичайно, що вирубування корінних насаджень, як природного ресурсу, не єчимось надзвичайним при своєчасному та якісному їх відновленні. Негативним слідвважати їх заміну на похідні, менш цінні з господарської та екологічної точок зору,деревні породи.
Лісові землі займають 89,8 % території Заповідника, а вкриті лісовою рослинністю
– 61,4 %, причому лісові насадження природного походження переважають на території
Заповідника і займають 70,5 % вкритих лісовою рослинністю земель. Площа невкритих
лісом ділянок становить 38,6 %; значну частину цієї території займають не зімкнуті лісові
культури, лісові шляхи, просіки, галявини, перелоги і пустирі. Серед нелісових земель уЗаповіднику найбільшу площу займають водні об’єкти, болота, будівлі та споруди,дороги, траси.
У підрозділі «Лісове господарство» наводиться сучасна структура поділу
насаджень і природних лісів Заповідника за походженням та групами відповідності типам
лісу. Безперечно, що для більш детального наукового вивчення проблем лісокористування
необхідні подальші дослідження, які нададуть можливість розробки та втілення у життя
методів та способів максимально можливого витіснення з лісового фонду Заповідника
насаджень похідних порід.
Роботи щодо заміни похідних насаджень на корінні можуть бути досить тривалимиі трудомісткими. У будь-якому випадку їх безпосередньому виконанню має передувати
наукове вивчення проблеми загалом, детальне обстеження похідних насаджень, наукове
обґрунтування тих чи інших методів здійснення робіт тощо.

183
2.2.6. Рекреація та туризм
Туристична діяльність безпосередньо в межах Заповідника розвинена недостатньо.
Причиною цьому є відсутність великої кількості популярних туристичних об’єктів.
Більшість відвідувачів ЧЗВ відвідують місто Прип’ять та територію Чорнобильської
атомної станції. Таким чином, значного впливу на територію Заповідника туристична
діяльність не спричиняє.
2.2.7. Інвазійні та інші проблемні видиВ межах Заповідника, на відміну від території сусіднього Древлянського
природного заповідника, поширена більша кількість видів інвазійних рослин. В результаті
останніх флористичних моніторингових досліджень виявлено, що нині у Заповіднику
зростають 227 адвентивних видів судинних рослин, в т.ч. археофітів – 85 види (37,4%
видового складу адвентів) та кенофітів – 142 видів (62,6%). Слід особливо наголосити натому, що співвідношення археофітів/кенофітів у Заповіднику досі досить яскраво індикує
порушеність і вразливість екосистем досліджуваного заповідного об’єкту, а, відповідно,демонструє загрози щодо сучасного збереження аборигенної флори.
До видів з високим ступенем інвазійності в межах Заповідника слід віднести
амброзію полинолисту (Ambrosia artemisiifolia), м’яточник бур’яновий (Ballota ruderalis),галінсогу дрібноцвіту (Galinsoga parviflora), стенактіс однорічний (Stenactis annua),розрив траву дрібнолисту (Impatiens parviflora), клен ясенолистий (Acer negundo), робінію
звичайну (Robinia pseudoacacia), гречку сахалінську (Polygonum sachalinense), золотарник
канадський (Solidago canadensis) тощо. Найбільшу небезпеку на території Заповідника унапрямку поширення інвазійних рослин створюють прилеглі агро-, урболандшафти таіснуючі в межах Заповідника дороги, лісові розриви (мінералізовані смуги), давні
перелоги, меншу – життєдіяльність тварин.
Для попередження їх поширення необхідними є постійні моніторингові
спостереження та розробка відповідних заходів щодо знищення осередків інвазійних
видів.
Лісівничі заходи на прилеглих до Заповідника територіях, а також пожежі
сприяють поширенню у лісових угрупованнях регіону розрив трави звичайної (Impatiens
parviflora), хрінниці густоцвітої (Lepidium densiflorum), фалакроломи однорічної
(Pharocloloma annuum) тощо.
2.2.8. Забруднення територіїЗ загальних позицій Зона відчуження є епіцентром аварії на ЧАЕС. Саме тутрадіаційний вплив катастрофи на навколишнє середовище і людину досяг максимально
небезпечних значень. Тому в перші дні після катастрофи була проведена безпрецедентназа масштабами мирного часу евакуація населення, згорнута господарська діяльність,закриті промислові та сільськогосподарські підприємства.
Кордони зони відчуження були закріплені в межах, обґрунтованих радіологічними
критеріями, виходячи з можливої дози опромінення 10 Бер (встановлений МОЗ СРСРаварійний ліміт дози для населення). У 1997 році до зони відчуження (площею 2044 км 2)приєднано частину зони безумовного (обов’язкового) відселення площею 554 км2. Насьогодні загальна територія, яка знаходиться під управлінням ДАЗВ – центрального
органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері управління зоною
відчуження та зоною безумовного (обов’язкового) відселення, складає 2600 км 2.

184

Рис. 2.1. Картосхема щільності забруднення ЗВ цезієм-137Згідно з Законом України «Про правовий режим території, що зазнала
радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи»:Зона відчуження – це територія, з якої проведено евакуацію населення в 1986 році.
Зона безумовного (обов’язкового) відселення – це територія, що зазнала
інтенсивного забруднення довгоіснуючими радіонуклідами, з щільністю забруднення
ґрунту понад доаварійний рівень ізотопами цезію від 15,0 Kі/кв. км та вище, абостронцію від 3,0 Kі/кв. км та вище, або плутонію від 0,1 Kі/кв. км та вище, дерозрахункова ефективна еквівалентна доза опромінення людини з урахуванням
коефіцієнтів міграції радіонуклідів у рослини та інших факторів може перевищити 5,0 мЗв(0,5 бер) за рік понад дозу, яку вона одержувала у доаварійний період.
2.2.8.1. Радіоактивне забруднення території – структура та складові
Характерною особливістю радіоактивного забруднення чорнобильського
походження є просторова неоднорідність щільності, радіонуклідного складу та фізикохімічних форм випадінь. Значна частина радіонуклідів знаходилась у складі «гарячих
часток» – часток твердофазних викидів з реактора, їх питома активність на кілька
порядків перевищує активність інших випадінь. Відзначаються хімічною стійкістю, апотрапляючи в організм людини, стають джерелом постійного внутрішнього опромінення.
В основному, радіаційну обстановку території аналізують не за показниками різних
типів випромінювання, а за концентрацією радіонуклідів у ґрунті (або за щільністю
забруднення ґрунту радіонуклідами, одиниця вимірювання кБк/м 2 чи Кі/км2). На сьогодні
радіаційний стан у зоні відчуження формується такими елементами:Цезій-137, 137Cs – найбільш біологічно небезпечний ізотоп, обумовлює до 90 %дози зовнішнього опромінення персоналу; період напіврозпаду – близько 30 років. Доволі

185
легкоплавкий та легкий елемент, тому саме він обумовив глобальну картину забруднення.
У ЗВ доза зовнішнього опромінення формується переважно за його рахунок.
Стронцій-90, 90Sr – має значну мобільність в екосистемах (ефективно вбудовуєтьсяв ланцюг «ґрунт-рослина-тварини-опад-ґрунт»); водорозчинний – є основним
компонентом потоку радіоактивних речовин, які потрапляють за межі зони водним
шляхом. Тугоплавкий елемент, тому переважна його більшість випала в зоні відчуження.
Період напіврозпаду – близько 29 років.
Плутоній, Pu (ізотопи 238, 239, 240, 241) – за фізичними властивостями
тугоплавкий елемент, тому переважна його більшість випала в межах зони відчуження.
Має значну небезпеку (альфа-випромінювач та хімічна токсичність), однак не має значної
екологічної та біологічної мобільності. Період напіврозпаду Pu-239 складає 24 тис. років.
Відповідно, ізотопи цього елементу будуть обумовлювати радіаційну ситуацію натериторії зони в дальній перспективі. Становить основну небезпеку при інгаляційному
надходженні.
Америцій-241, 241Am – продукт розпаду Pu-241, єдиний радіонуклід аварійного
викиду, кількість якого з часом збільшується. Досягнення максимуму його кількості
прогнозується на середину цього століття. За своїми характеристиками подібний доплутонію. Період напіврозпаду складає 433 роки.
Розподіл радіонуклідів у природних та техногенних об’єктах має нерівномірний
характер. Переважна більшість радіонуклідів зосереджена в об’єкті «Укриття» (табл. 2.1).
З загальної кількості радіоактивних елементів, які потрапили за межі «Укриття», розподілміж природними та техногенними об’єктами складає 50 на 50% (табл.2.1).
Таблиця 2.1.
Запаси радіонуклідів у природних і техногенних об’єктах зони відчуження
Об’єкт
Територія зони відчуження
Водойма-охолоджувач
Пункти захоронення
радіоактивних відходів
(ПЗРВ)
Пункти тимчасової
локалізації радіоактивних
відходів (ПТЛРВ)Усього
Об’єкт «Укриття»Активність, Бк

8,13×1015
2,2×1014

5,5×1015
1,9×1014

2,5×1015
3,0×1013

Трансуранові
елементи
1,3×1014
2,0×1012

5,5×1015

3,6×1015

1,8×1015

9,0×1013

2,14×1015

1,4×1015

7,0×1014

4,0×101

1,6×1016
3,4×1017

1,0×1016
1,9×1017

5,0×1015
1,4×1017

2,6×1014
4,5×1015сумарна

137

Cs

90

Sr

Структура забруднення сформована кількома слідами випадінь. Довгий та вузький
«західний слід» простягнувся прямою лінією від ЧАЕС у західному напрямку. Йогоширина від півтора до п’яти кілометрів. Слід починається відомим «Рудим лісом» –ділянкою сосни, яка загинула внаслідок опромінення у 1986. Це й досі найбільш
забруднене місце Зони. Широкий «південний слід» протягнувся у напряму міста
Чорнобиль, поступово розділяючись на п’ять ліній. Ширшу форму має «північний слід»,який сформувався дощовими опадами. А найскладніший рисунок має «південнозахідний» слід, розташований у поліському районі. Окрім слідів, є велика кількість
аномалій («брудних плям»), які утворились внаслідок дощового вимивання радіоактивних
речовин з атмосфери.
2.2.8.2. Шляхи виносу радіонуклідів за межі зони відчуження
Основним шляхом виносу радіонуклідів за межі зони відчуження є водний – зводами р. Прип’ять, найбільшої притоки Дніпра. За післяаварійний період до186Дніпровського каскаду надійшло 4900 Кі стронцію та 3650 Кі цезію. Це перебільшує
кількість радіонуклідів в водоймі-охолоджувачі ЧАЕС. В значній мірі це сформувало дозувнутрішнього опромінення близько 35 млн. населення України – споживачів дніпровської
води. Значно зростає винос радіонуклідів за рахунок повітряної міграції при пожежах.
2.2.8.3. Бар’єрна функція
Розглянуті вище оцінки потоків радіонуклідів характеризують ЗВ як джерело
радіаційної небезпеки для прилеглих регіонів і України в цілому. Разом з тим, природні ітехногенні об’єкти є бар’єрами на шляху поширення радіонуклідів за межі ЧЗВ.
Техногенні об’єкти мають бар’єрні властивості в силу свого призначення (об’єкт«Укриття», ПЗРВ, ПТЛРВ, водоохоронні споруди та ін.) і характеризуються визначеною
ефективністю. Природні – за рахунок геохімічних та біогеохімічних процесів, що в нихвідбуваються.
Таким чином, бар’єрна функція ЧЗВ реалізується через наступні об’єкти та процеси
(природні та штучні) на її території:Природні об’єкти:Геологічне середовище;Рослинний покрив (ліси та перелоги);Штучні об’єкти:Сховища РАВ (ПЗРВ та ПТЛЗВ);Штучні процеси:Водоохоронні заходи;Контроль техногенного виносу;Підтримання території в належному пожежобезпечному та санітарному стані.
Слід відмітити, що контроль бар’єрної функції принципово не передбачає
активного втручання в природні процеси і обмежується ідентифікацією та попередженням
явищ, що можуть послабити депонування радіонуклідів або посилити їх міграцію. Вкрайньому випадку, передбачається корегування цих процесів (наприклад, водоохоронні
заходи).
На території Заповідника бар’єрна функція реалізується шляхом депонування
радіонуклідів у геологічному середовищі та рослинному покриві та реалізації процесів
підтримання території у належному пожежобезпечному та санітарному стані
Геологічне середовище. Оцінки співвідношення запасів 137Cs у геологічному
середовищі ЧЗВ і сумарного забруднення цим радіонуклідом території за її межами
показують, що в геологічному середовищі нагромадилося вже 10-20 % 137Cs, щознаходився після аварії у верхньому шарі ґрунту. Щорічний приріст запасів радіонуклідіву геологічному середовищі відбувається з різною інтенсивністю, яка обумовлена зміною
кількості опадів, форм перебування радіонуклідів у ґрунті і породах зони аерації та ін.
Розраховані на підставі даних за післяаварійний період середні оцінки фіксації
радіонуклідів у геологічному середовищі на території Зони складають для 137Cs до
3,7 ×1013 Бк (1000 Кі) за рік, для 90Sr такі оцінки істотно вище. Попередні розрахунки
показують, що депонування геологічним середовищем 137Cs і 90Sr значно вище, ніжщорічний водний винос цих радіонуклідів із Зони р. Прип’ять.
Рослинний покрив – ліси та перелоги. Рослинний покрив є просторово
домінуючим ландшафтним елементом ЧЗВ – разом ліси та перелоги складають 80 %території. Захисна роль лісів проявилась у сповільненні швидкості міграційних процесів
шляхом утримання значної частини радіонуклідів у лісовій підстилці. З часом
радіонукліди поступово мігрували вниз по ґрунтовому профілю. Сучасний розподіл 137Cs і
90
Sr у ґрунті має суттєві відмінності. Для 137Cs пік питомої активності відмічається внижньому горизонті підстилки і 0-5 см шарі мінеральної частини ґрунту, а 90Sr
розподілений по ґрунтовому профілю більш рівномірно. На даний час основна частина

187довгоіснуючих (239+240Pu, 241Am) і біологічно активних радіонуклідів ( 137Cs, 90Sr)
знаходиться в межах 0-10 см шару ґрунту. Максимальна кількість паливних часток
знаходиться на глибині 3-5 см. Сучасний перерозподіл радіонуклідів у ґрунтах
визначається складним комплексом міграційних процесів, серед яких переважають
дифузія, просочування у глибину ґрунту, включення в біологічний кругообіг. У лісових
ґрунтах водна міграція відіграє незначну роль. За межі 0-10 см шару ґрунту зпроникаючими з поверхні водами виноситься щороку 0,01-0,1 % загального вмісту
радіонуклідів, а за межі 0-25 см шару – соті і тисячні долі відсотку від загального
забруднення. За зростанням інтенсивності накопичення 137Cs компоненти лісової
екосистеми можна розташувати в такий ряд: деревний ярус – трав’янисто-кущовий ярус мохи та лишайники - гриби. Утім, біомаси цих складових екосистеми складають ряд узворотному порядку (таблиця 2.2).
Таблиця 2.2.
Запаси радіонуклідів та їх процентне співвідношення в компонентах ландшафтів
вододільних рівнин та заплави р. Прип’ять, Бк/га (%)Компонент
ландшафту

Деревина
КораГлиця 1 р.
Глиця 2-3 рр.
Підстилка
ҐрунтВсього
Деревина
КораГлиця 1 р.
Глиця 2-3 рр.
Підстилка
ҐрунтВсього

137

Радіонуклід
238
Cs
Sr
Pu
Ландшафти вододільних рівнин
90

239+240

Pu

241

Am

1,0×105 (0,2)

2,0×105 (0,2)

1,0×104(0,01)
2
2,0×105,4×107 (0,3) 3,9×107 (0,4)(0,0003)
6,0×103
1,8×107 (0,1) 3,0×108 (3,0)(0,001)9
9
3,8×10 (18) 1,1 ×10 (11) 3,1×106 (7,0)
1,7×1010 (80) 7,0×109 (69)4,3×107 (93)10102,1×101,0×1046×107
Ландшафти заплави р. Прип’ять
2,0×10479
5,8×10 (0,1) 1,8×10 (3,4)(0,007)3,0×103
8,0×107 (0,1) 6,6×108 (1,2)(0,001)
2,8×107
1,0×102(0,04)
1,1×108 (0,2)(0,00003)
1,0×107
4,0×102
8(0,02)(0,0001)
4,3×10 (0,8)
9
9
3,8×10 (5,9) 2,1×10 (3,9) 4,3 ×106 (1,4)
6,1×1010 (94) 5,0×1010 (91)3,1×108 (99)10
10
6,5×105,5×103,1×108

1,0×104(0,01)
3,0×102(0,0003)
1,0×103(0,001)
7,4×106 (8,0)
8,6×107 (89)94×1078,0×104(0,01)
2,0×104(0,01)
1,0×103(0,001)
5,0×103(0,004)2,4×107 (19)1,0×108 (81)
1,2×108

3,0×104(0,004)6,0×103(0,0008)2,0×102(0,00002)
1,0×103(0,0001)
9,4×106 (1,3)
7,2×108 (99)7,3×108

3,0×104(0,003)6,0×103(0,0007)
4,0×102(0,00004)
2,0×103(0,0002)3,4×107 (3,8)
8,6×108 (96)8,9×108

1,4×108 (0,7)
2,2×108 (1,0)

1,1×109 (11)5,4×108 (5,3)У цілому в лісових екосистемах включення радіонуклідів у біологічний кругообіг
значно перевищує винос їх за межі корененасиченого шару ґрунту, тобто біологічний
кругообіг є одним із провідних факторів, що стримує надходження радіонуклідів унадземні й підземні води та їх поширення за межі ЗВ.
Перелоги займають 30 % території ЗВ. Зараз на перелогах проходить стадія
формування природних лук на місці сільгоспугідь. Провідним фактором, що визначає якінтенсивність сукцесійних процесів, так і рівень накопичення радіонуклідів, є водний
режим території. На торф’янистих ґрунтах, що зазнають періодичного затоплення іхарактеризуються близьким заляганням до поверхні ґрунтових вод, спостерігається не188тільки інтенсивна вертикальна міграція 137Cs і 90Sr вглиб ґрунту, а й інтенсивне, порівняноз дерново-підзолистими ґрунтами, поглинання їх луговими травами. На вологих заплавних
луках перехід радіонуклідів у ті ж види рослин був у кілька разів вищий, ніж насуходільних луках цього ж ландшафту. Сумарне винесення 137Cs рослинами зторф’янисто-болотних ґрунтів також у 2-3 рази перевищує показник, який одержано длядерново-підзолистих ґрунтів.
Важливим показником, який дає змогу оцінити інтенсивність міграційних процесіву лучних ценозах, є винос радіонуклідів у надземну біомасу. Коефіцієнти переходу 90Sr врослини на торф’янисто-болотному ґрунті в середньому в 2-3, а для деяких рослин в
10 разів вищі, ніж 137Cs. Здатність до виносу радіонуклідів визначається не тільки
біологічними особливостями виду, а й величиною біомаси. В умовах кращого зволоження
винос радіонуклідів біомасою лучних угруповань зростає.
Аналіз даних з різних джерел показує, що річний винос радіонуклідів за межі ЗВ іїх депонування в рослинній біомасі – величини одного порядку. Іншими словами,кількість радіонуклідів, яка щорічно відчужується з малого біологічного кругообігу зарахунок фіксації в біомасі, співвідносна з щорічним річковим виносом. Крім цього,включення радіонуклідів у біологічний кругообіг буде зростати за рахунок інтенсифікації
процесів залісення.
2.2.8.4. Радіаційно-екологічний моніторинг та його результати на території Заповідника
Радіаційно-екологічний моніторинг навколишнього природного середовища натериторії ЗВіЗБ(О)В виконує ДСП «Екоцентр». Він включає в себе визначення вмісту
радіонуклідів в атмосферному повітрі, поверхневих, підземних, стічних і відпрацьованих
технологічних водах, ґрунті, компонентах наземних і водних екосистем, харчових
продуктах у місцях несанкціонованого проживання «самопоселенців» тощо. Мережа
моніторингу налічує 146 пунктів спостережень. За допомогою автоматизованої системи
контролю радіаційного стану (АСКРС) у безперервному режимі проводиться контроль запотужністю еквівалентної дози (ПЕД) гамма-випромінювання на 39 пунктах
спостереження, розташованих на території ЗВ, у тому числі на проммайданчику ДСП«ЧАЕС» і у м. Славутичі.
На території Заповідника розташовані такі елементи мережі спостереження: пункти
АСКРС – 16 од.; пункти контролю поверхневих води – 7 од.; пункти контролю
приземного шару атмосфери – 5 од.
Результати річного циклу спостережень за радіаційною ситуацією приведені втаблицях 2.3 – 2.5. Потужність експозиції дози варіює в широкому діапазоні – від 60 до
3100 нЗв/год (таблиця 2.3). Найбільші значення відмічені в районі західного сліду
радіоактивних випадінь (Буряківка) та північного сліду (Усів та Машеве). Концентрація
радіонуклідів у воді поверхневих водойм має залежність від типу водойми та щільності
поверхневого забруднення місцевості. Найбільші показники забруднення мають
замкнунні водойми оз. Глибоке та Красненський старик (таблиця 2.4). Концентрація
радіонуклідів в атмосферному повітрі має найбільші значення в пункті Машеве,найменші – в пункті Дитятки. Тут теж проявляється залежність від щільності забруднення
території.
Таблиця 2.3.
Потужність еквівалентної дози на постах АСКРС у 2018 році, нЗв/год

№
п/п

Назва пункту

Мінімальне
значення

12Буряківка
Усів

1300
570

Середнє
значення
10 – км зона
2600
1200

Максимальне
значення

Контрольний
рівень

3100
1500

7500
3600

189
3
4
5
6
7
8
9

Машеве
Зимовище
Красне
Крива ГораСт. Шепеличі
Бенівка
Старосілля

400
340
310
240
150
110

820
770
710
350
280
230

1020
970
900
440
350
290

110

260

10
11
12
13
14
15
16

Діброва
Вільча
Іловниця
Корогод
Паришів
Дитятки
Купувате

160
110
90
70
70
60
60

190
30 – км зона
270
130
150
110
110
100
100

2200
2100
2000
1200
740
600
460

390
160
210
170
170
170
170

700
470
380
260
250
220
220

Таблиця 2.4.
Об’ємна активність радіонуклідів Cs та Sr у воді деяких водотоків та водойм зонивідчуження у 2018 році, кБк/м3
137

90

137

Cs

Завись

Об’єкт та пункт
контролю
р. Прип’ять –с. Усів
р. Прип’ять – м.
Чорнобиль
р. Уж с. Черевач
р. Брагінка –дамба № 39
р. Сахан –с. Новошепеличі
Красненський
старик
оз. Глибоке

90

SrРозчин

Се
ред
ня
0,0
3
0,0
9
0,0
8

Мін.

Макс.

Середн
я

Мін.

Макс.

Середн
я

Мін.

Макс.

0,004

0,04

0,02

0,005

0,11

0,03

0,01

0,05

0,003

0,07

0,02

0,006

0,15

0,04

0,03

0,26

0,002

0,05

0,01

0,003

0,10

0,04

0,03

0,25

0,008

0,48

0,06

0,78

8,3

3,0

0,84

4,8

2,3

0,004

0,05

0,02

0,10

0,94

0,26

0,42

1,5

0,8
8

0,01

0,16

0,05

0,2

3,2

1,5

14

40

23

0,03

0,68

0,17

2,8

16

7,6

11

150

88

Таблиця 2.5.
Середньорічна об’ємна активність 137Cs, 241Am, 90Sr, 238Pu, 239+240Pu на пунктах
АСКРС в приземному шарі повітря 2018 році, Бк/м3*Пункт контролю
Північний сектор
АСКРС Машеве
Східний сектор
АСКРС Зимовище

Віддаленість,азимут

137

Cs*Об’ємна активність, Бк/м3
241
90
238
Am
Sr
Pu

239+240Pu

11 км; 19°8,7Е-05

1,2Е-06

8,6Е-06

5,7Е-092,2Е-08

7 км; 60°3,5Е-05

9,4Е-078,4Е-06

1,1Е-086,0Е-08190
АСКРС Старосілля
Південний сектор
АСКРС Дитятки

9 км; 119°2,9Е-0532 км; 175°

1,1Е-05Примітка. «*» Похибка вимірів

137

2,3Е-06

1,5Е-05

5,1Е-086,6Е-073,4Е-06

9,4Е-09

Cs не перевищує 15%, Sr та
90

241

Am - 20%,

239+240

Pu- 30%,1,3Е-073,6Е-08
238

Pu-40%

2.2.8.5. Радіаційно-небезпечні об’єктиДілянки території Заповідника – це не тільки природні та напівприродні
ландшафти, що мають відносно низькі рівні радіоактивного забруднення, але є об’єкти,які були створені в період гострої фази аварії та характеризуються підвищеними рівнями
радіоактивного забруднення.
Такі об’єкти були створені та використовувались в 1986 – 1989 роках длянаступних цілей:радіаційного контролю людей, вантажів та транспортних засобів;поводження з радіоактивними відходами;місцями тимчасового відстою радіоактивно-забрудненої техніки.
За наявними даними в цілому на території сучасної ЗВ і ЗБ(О)В знаходиться біля50-ти об’єктів, які містять ядерні матеріали або джерела іонізуючого випромінювання, іякі характеризуються наявними або потенційними радіаційними впливами на навколишнє
середовище.
Відповідно до Основних санітарних правил забезпечення радіаційної безпеки
України такі об’єкти підпадають під визначення радіаційно-небезпечних об’єктів (РНО).
Більшість цих РНО знаходяться в 10- кілометровій зоні та на промисловому майданчику
ЧАЕС і утворюють інфраструктуру по поводженню з радіоактивними відходами.
На території міста Чорнобиль також знаходяться РНО, діяльність якихсупроводжується викидами радіоактивних речовин в навколишнє середовище –Інсенізатор (підприємство зі спалювання деревини) та аналітичні лабораторії ДСНВП
«Екоцентр» та ІПБ АЕС НАН України. Місто Чорнобиль є селитебною зоною ЗВ і ЗБ(О)В,де параметри скидів та викидів радіоактивних елементів в довкілля контролюються
системами радіаційного контролю.
На територіях, які відносяться до Заповідника, знаходиться три покинутих пунктів
санітарної оброки автотранспорту та вантажів (ПуСО) - ПуСО «Паришів»; ПуСО «РудняВересня», ПуСО «Діброва», а також ділянки, що використовуються для відстою
радіоактивно-забрудненої техніки біля села Розсоха та села Запілля. Однак інші РНО, щознаходяться на території Заповідника, можуть мати потенційний вплив на довкілля іможуть привести до додаткового опромінення персоналу Заповідника та відвідувачів.
Варто зазначити, що визначення стану РНО на території Заповідника є важливим,оскільки основною функцією ЗВ і ЗБ(О)В є запобігання розповсюдженню радіоактивних
речовин на прилеглі території як при звичайних умовах, так і у випадку надзвичайних
ситуацій (пожежі, підтоплення та ін.).

191

Рис. 2.2 Розташування РНО на території Чорнобильського радіаційно-екологічного
біосферного заповідника. 1 – ПуСО «Діброва», 2 – ділянка дислокації військових в 1986році в селі Стечанка, 3 – ділянка відстою радіоактивно-забрудненої техніки біля селаРозсоха, 4 – ПуСО «Рудня-Вересня», 5 - ділянка відстою радіоактивно-забрудненої
техніки біля села Запілля, 6 – об’єкти РНО в м.Чорнобиль, 7 – ПуСО «Паришів».
Для отримання характеристик забруднення ділянок РНО, що знаходяться натериторії Заповідника, в період 2018 – 2019 років співробітниками ІПБ АЕС НАНУпроведені польові обстеження. Результати досліджень представлені в таблиці 2.6.
Таблиця 2.6.
Результати обстеження деяких РНО, що знаходяться на території Заповідника
Назва РНОСтечанка
Розсоха
Рудня-Вересня

Кількість
вимірювань

Min, мкР/годМах, мкР/годБета-часток/ хв·см2(к-сть вимірювань)

30
41
46

8
9
10

160
700
256

70,9 (10)80,2 (27-30)
24,1 (6)На цих ділянках рівні ПЕД перевищували значення на прилеглих ділянках в 2-5разів. Крім того, були встановлені аномально високі рівні забруднення на окремих
елементах техніки, що брала участь у ліквідації аварії. Наприклад, на елементах
гелікоптера рівні ПЕД досягали 1,5 мР/год, що більш, ніж в 1000 разів перевищує рівні
гама-фону на прилеглих ділянках.
2.2.8.6. Радіоекологічні полігони
Одним з концептів, яким на сьогодні презентують зону відчуження, є «лабораторія
просто неба». Тобто, простір для наукових досліджень. За думкою експертів, в науковому
світі розподіл праці такий, як і в інших галузях економіки. Національні дослідні інституції

192
мають свої пріоритети, свої слабкі та сильні сторони. Для України таким пріоритетом єрадіоекологічні та радіобіологічні дослідження. Саме в цій галузі наукові групи мають
найбільші науковометричні показники.
З такої точки зору Зона відчуження є полігоном, де представлено широкий спектр
природних, напівприродних екосистем та техногенних об’єктів. Це дозволяє створювати
різноманітний дизайн досліджень. Втім, найбільшу цінність мають hotspots – «гарячі
точки» – локальні ділянки з екстремально високими рівнями забруднення. До нихвідносять такі природні об’єкти:-«Рудий ліс» – ділянка на захід від ЧАЕС площею 10 км2; через неї пройшов
західний слід радіоактивних випадінь, внаслідок чого в 1986-1987 рр. сосновий ліс тутзазнав ураження та частково загинув;-«Малий Рудий ліс» – ділянка соснового лісу на лівому березі р. Прип’ять;-оз. Азбучин – озеро в заплаві р. Прип’ять на правому березі;-водойма-охолоджувач ЧАЕС – штучний водний об’єкт;-оз. Глибоке – знаходиться в заплаві р. Прип’ять на лівому березі.
Дві з цих ділянок – «Малий Рудий ліс» та оз. Глибоке – знаходяться на території
Заповідника.
2.2.8.7. Юридичні засади діяльності в зоні відчуження та забезпечення радіаційної безпекиЗ метою забезпечення радіаційної безпеки в державі затверджено ряд нормативнихта законодавчих норм. Осними серед яких є:-Конституція України (стаття 16);-Закон України «Про захист людини від впливу іонізуючого випромінювання»;-Закон України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного
забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи»;-Закон України «Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку»;-Закон України «Про поводження з радіоактивними відходами»;-Закон України «Про охорону навколишнього природного середовища»;-постанова КМУ від 22.10.2014 № 564 «Про затвердження Положення проДержавне агентство України з управління зоною відчуження»;-Державні гігієнічні нормативи «Норми радіаційної безпеки України (НРБУ-97)»,введені в дію постановою Головного державного санітарного лікаря України від
01.12.1997 № 62;-Норми радіаційної безпеки України. Доповнення: Радіаційний захист від джерел
потенційного опромінення, (НРБУ-97/Д-2000) затверджені постановою Головного
державного санітарного лікаря України від 12.07.2000 № 116;-Основні санітарні правила забезпечення радіаційної безпеки України, затверджені
наказом Міністерства охорони здоров’я України від 02.02.2005 № 54, зареєстровані вМіністерстві юстиції України 20.05.2005 за № 552/10832;-Гігієнічні нормативи «Основні контрольні рівні, рівні звільнення та рівні дії щодорадіоактивного забруднення об’єктів зони відчуження і зони безумовного (обов’язкового)відселення», введені в дію окремим дорученням Голови ДАЗВ України № ВД-95 від
28.11.2013;-Державні гігієнічні нормативи «Допустимі рівні вмісту радіонуклідів 137Cs і 90Sr упродуктах харчування та питній воді», затверджені наказом Міністерства охорони
здоров’я України України від 03.05.2006 № 256; зареєстрованим в Міністерстві юстиції
України 17.07.2006 за № 845/12719;-Правила радіаційної безпеки при проведенні робіт у зоні відчуження і зонібезумовного (обов’язкового) відселення, затверджені наказом Міністерства охорони
здоров’я України та Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах

193захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи від 04.04.2008 № 179/276,зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14.08.2008 № 754/15445.
2.2.9. Зміна клімату і погодні умови
Комплексне дослідження вчених щодо кліматичних змін на Поліссі вказує назростання середньої річної температури повітря (особливо влітку), пом'якшення зими,збільшення повторюваності сильних дощів і злив, триваліше затоплення річкових заплав,значне зростання кількості та інтенсивності сильних снігопадів. Натомість на поліських
теренах відбувається зменшення швидкості вітру та кількості ураганів. Це, в цілому,збігається з загальносвітовими тенденціями змін клімату.
Вчені відмічають, що з 90-х років ХХ ст. на Поліссі спостерігається значима
тенденція до зміни клімату, яка проявилась, насамперед, у зростанні за останні двадцять
років (1991-2010 рр.) середньої річної температури повітря на величину близько 1ºСвідносно кліматичної норми (1961-1990 рр.). Найбільший внесок у зміну річної
температури в регіоні мали зимовий та весняний сезони. Їх середня температура зросла,відповідно, на 1,6Сº та 1,3Сº.
Зростання середньої річної температури приземного шару повітря призвело дозменшення суворості зими на Поліссі і збільшення кількості днів з надзвичайною
пожежною небезпекою у теплий період. Підвищення температури повітря впродовж
останніх десятиріч призвело також до зростання середньої річної температури води від 0,1
до 0,6ºС. Найбільше зросла температура води весною.
Важливим фактором функціонування екосистеми річок є дата переходу
температури води через 0,2ºС, яка навесні є показником зникнення льодових явищ нарічках та початком процесу інтенсивного насичення киснем річкових вод, а восени –початком утворення льодових явищ. Дата переходу температури води через 0,2ºС навесні
змістилася за 1991-2010 рр. на 10 діб до початку року, тривалість періоду "вільного" русла
(відсутність льодових явищ) збільшилась на 13-15 діб. На 20 % впродовж останніх двохдесятиріч зменшилася на річках середня товщина крижаного покриву. При цьому йогомаксимальна товщина зменшилася майже на третину.
Дата переходу температури води через 10ºС навесні характеризує початок
швидкого росту водної рослинності, розвиток планктону, а також початок нересту риби таземноводних у водному середовищі. В останні десятиріччя ці процеси на Поліссі
починаються на два тижні раніше.
Зміна термічного режиму на Поліссі супроводжується зміною режиму зволоження.
Протягом останніх двадцяти років просторовий розподіл опадів, а, відповідно, і режим
зволоження, на Поліссі змінився. Ці зміни полягали у тому, що при несуттєвих змінах
річних сум опадів в цілому на Поліссі впродовж 1991-2010 рр. (різниця з попереднім
періодом становить всього 4-5 %) відбувся перерозподіл їх сезонних та місячних значень.
Кількість опадів зросла в усі сезони (крім зимового), але найбільш суттєво – у перехідні –навесні та восени (відповідно на 12 % та 8 %). Зимовий сезон характеризується певним
зменшенням кількості опадів, особливо значним впродовж грудня-січня (на 15-18 %).
Вказані зміни є однією з причин зменшення величини запасів вологи впродовж зимового
сезону та, відповідно, зменшення об’єму весняного водопілля на річках регіону в останні
десятиріччя.
Ці зміни також зумовили зміну гідрологічного режиму річок, зокрема Прип’яті та їїприток. Водний режим річок басейну визначається їх живленням, що залежно від сезону
року може бути сніговим, дощовим та підземним. Від переважання тих чи інших видів
живлення та їх змін впродовж року залежать внутрішньорічні коливання стоку. Упродовж
останніх двадцяти років у регіоні спостерігається суттєве (майже на половину) зменшення
внеску снігового живлення річок і збільшення майже вдвічі частки постійного підземного
живлення.

194Кліматичні зміни, що відбуваються впродовж останніх десятиріч, вплинули нахарактеристики весняного водопілля річок басейну. Передусім, це стосується термінів
проходження водопілля в цілому та його максимуму зокрема. Суттєве зростання
середньомісячної температури повітря впродовж січня-березня сприяло зміщенню
початку весняного водопілля на більш ранні терміни (близько двох тижнів) впродовж
останніх двох десятиріч. Аналогічні зміни відбулися і з термінами проходження
максимуму весняного водопілля.
Змінилась також структура опадів. Біля 70 % опадів на Поліссі випадає у теплий
період року, при цьому майже третина з них у вигляді сильних дощів та злив. Упродовж
останніх двадцяти років внесок сильних дощів та злив у суму опадів теплого періоду і,відповідно, річну суму, суттєво збільшився.
Одним з головних проявів регіональних кліматичних змін в Україні на фоніглобальних процесів потепління є збільшення кількості стихійних метеорологічних явищта екстремальних погодних умов. На Поліссі стихійними можуть бути близько 20метеорологічних явищ, за якими Українська гідрометслужба проводить регулярні
спостереження, прогнозування і попередження населення. Це – сильні вітри, шквали,смерчі, зливи, град, сильні та тривалі дощі, снігопади, сильні хуртовини та пилові бурі,налипання мокрого снігу, складні відкладення, ожеледь, туман, сильна спека, сильний
мороз, надзвичайна пожежна небезпека.
Упродовж останніх десятиріч на Поліссі спостерігається стійка тенденція дозбільшення повторюваності сильних дощів та злив. У межах Київського Полісся це почало
проявлятися з початку ХХІ ст.
З середини 90-х років на Поліссі спостерігається значне зростання кількості таінтенсивності сильних снігопадів. Кількість випадків налипання мокрого снігу, щодосягли критеріїв небезпечності, на Поліссі зменшувались упродовж 80-х рр. ХХ ст. У 90і роки таких явищ у регіоні стало значно більше, але з початку ХХІ ст. їх повторюваність
знову суттєво зменшилась. Зменшився і діаметр відкладів, тривалість їх наростання тазберігання.
У другій половині ХХ ст. на Поліссі спостерігалось зменшення кількості випадків
стихійних ожеледно-паморозевих явищ, у тому числі і сильної ожеледі, яке досягло свого
мінімуму на початку 90-х років. При цьому, у регіоні тривалість обледеніння зростала, адіаметр відкладень залишався майже незмінним. У кінці ХХ - на початку ХХІ ст. кількість
сильних обледенінь на Поліссі почала зростати, але вони мали невеликий діаметр інезначну тривалість, порівняно з попередніми десятиріччями.
На Поліссі спостерігається послаблення циклонічної і посилення антициклональної
діяльності, яке призводить до зменшення швидкості вітру в цілому і, відповідно,зменшення повторюваності випадків ураганного вітру. З середини 80-х рр. ХХ ст. урегіоні спостерігається стійке зменшення кількості буревіїв, яке досягло свого мінімумуна початку ХХІ ст. При цьому найсильніші вітри спостерігались у 90-х роках ХХ ст.
Посилення антициклональної діяльності у теплий період на Поліссі зумовило
збільшення трансформації повітряних мас, підвищення температури повітря, що разом зпосиленням вологовмісту повітряних мас призвело до зростання інтенсивності конвекції.
Внаслідок таких змін у регіоні зросла кількість сильних злив, граду, шквалу, збільшилося
число днів з грозою. Збільшення інтенсивності конвекції, яке спостерігалось на фонізростання антициклонічної активності, призвело також до зміни структури опадів. Опадиу теплий період року наприкінці ХХ – на початку ХХІ ст. на Поліссі мали, переважно,зливовий характер і велику інтенсивність.
Посилення антициклональної діяльності у регіоні сприяли встановленню спекотноїі сухої погоди у теплий період, яка зумовлює виникнення загрози пожеж. Ця загроза
зростає по мірі збільшення тривалості такого періоду і посилюється із підвищенням
температури повітря, швидкості вітру і зменшенні відносної вологості повітря тавідсутності опадів.

195Також в останні десятиріччя на Поліссі спостерігається стійка тенденція дозниження середньої пожежної небезпеки і підвищення високої та надзвичайно високої
пожежної небезпеки. Такі зміни вимагають, навіть в умовах не дуже посушливого літа,посиленої роботи підрозділів цивільного захисту щодо попередження пожеж.
Результати моделювання клімату на 2011-2040 рр. для збалансованого сценарію
розвитку суспільства А1В показують, що середня річна температура повітря на Поліссі
продовжуватиме зростати і збільшиться на 0,6-1,2ºС порівняно з 1971-2010 рр. При цьому,зростатиме як максимальна, так і мінімальна температура повітря. Найбільший рісттемператури спостерігатиметься влітку.
Прогнозовані зміни багаторічних середніх місячних та річних сум опадів незначні –для більшості місяців близько 5 %. Збільшуватиметься кількість та інтенсивність
екстремальних погодних явищ, зокрема, зросте кількість днів з сильними та дужесильними опадами, особливо на північному-заході регіону. Збільшиться і їхняінтенсивність.
Такі зміни клімату вже призвели до погіршення стану водно-болотних екосистем, атакож різкого зменшення при цьому біологічного різноманіття, зменшення, приблизно у
10 разів, біологічної продуктивності травостою (сіна – з 120 т/га до 10-15 т/га). Придодатковій дії осушення відбувається швидка трансформація осокових боліт у торф’янисті
луки – справжні луки – спустелені луки; у лісових екосистемах – збільшення у складі
флори південних теплолюбних світлолюбних та узлісних видів, деякі з яких негативно
впливають на екосистему на здоров’я людей, такі як амброзія. У ботаніко-географічному
плані очікується проникнення у ліси низки середньоєвропейських теплолюбних видів, вт.ч. гірських. У видовому складі фауни також спостерігаються зміни: в окремих регіонах
Полісся зафіксована поява південних степових видів, таких як нетопир
середземноморський, канюк степовий, совка, білозубка мала тощо. Водночас
скорочується кількість видів фауни, притаманні лісовій зоні Європи: рись, глухар,бородата сова, козуля.
Вчені визначили такі вразливі екосистеми на території Полісся: русла річок,заплавні луки (зменшення чисельності водоплавних птахів), осушені торфовища та луки(загальне зменшення видового різноманіття на 70%).
У зв’язку з вищеозначеним, пріоритетними у галузі зниження впливу змін кліматуна екосистеми Заповідника в його межах є такі:1)відновлення гідрологічного режиму річкових водозборів, зокрема
зарегульованих;2)відновлення природних хвойно-широколистих лісів з метою зменшення
кількості та інтенсивності пожеж;3)відновлення руслових процесів у руслах річок та потічків шляхом їхрозрегулювання;4)створення глухих дамб на осушувальних каналах з метою підвищення рівня
ґрунтових вод.
Зміни погодних умов на території Заповідника також суттєво впливають на йогоекосистеми. Найбільш впливовими є перерозподіл опадів за сезонами, зміщення фенофазна більш ранні періоди, зменшення кількості твердих опадів зимою і збільшення рідких,зміни інтенсивності випадіння опадів у бік збільшення інтенсивності.
2.2.10. Вплив геологічних процесів (зсуви, землетруси тощо)Розміщення території Заповідника в межах східного схилу Українського
кристалічного щита визначає високу геологічну стійкість поверхні. Сучасні геологічні
процеси на території Заповідника проявляються слабо. Землетруси на території
Заповідника не проявляються.

196
2.2.11. Проблеми пов’язані з транскордонними впливами та їх ранжування
Згідно Конвенції про оцінку впливу на навколишнє середовище у транскордонному
контексті «транскордонний вплив» означає будь-який вплив, не тільки глобального
характеру, у районі, який знаходиться під юрисдикцією тієї чи іншої Сторони, викликаний
запланованою діяльністю, фізичне джерело якої розташоване повністю чи частково умежах району, який підпадає під юрисдикцію іншої Сторони.
Під «транскордонним впливом» розуміють будь-який значний несприятливий
вплив на середовище (в даному випадку – Заповідника), який виникає від змін,спричинених різними видами діяльності людини і який простягається далеко за територію
викидів чи скидів. Такі зміни можуть зашкодити життю, екологічній стабільності водного,повітряного, грунтового та інших середовищ.
Додатком 1 вказаної Конвенції визначений перелік видів діяльності, які можуть
здійснити транскордонний вплив:1. Нафтоочисні заводи (за винятком підприємств, які виробляють тільки мастильні
матеріали із сирої нафти) та установки для газифікації та зрідження вугілля абобітумінозних сланців з продуктивністю 500 тон або більше на день.
2. Теплові електростанції та інші установки для спалювання тепловою потужністю
300 мегават або більше, а також атомні електростанції та інші споруди з ядерними
реакторами (за винятком дослідницьких установок для виробництва та конверсії
розщеплюваних та відтворюваних матеріалів, максимальна
потужність яких неперевищує 1 кіловат постійного теплового навантаження).
3. Установки, які призначені виключно для виробництва або збагачення ядерного
палива, регенерації відпрацьованого ядерного палива або збору, видалення та переробки
радіоактивних відходів.
4. Великі установки для доменного та мартенівського виробництв та підприємства
кольорової металургії.
5. Установки для вилучення азбесту та переробки і перетворення азбесту тапродуктів, які містять азбест: стосовно азбестоцементних продуктів – з річним
виробництвом більш ніж 20000 тон готової продукції; стосовно фрикційних матеріалів – зрічним виробництвом більш ніж 50 тон готової продукції; та стосовно інших видів
застосування азбесту – з використанням більш ніж 200 тон на рік.
6. Хімічні комбінати.
7. Будівництво автомагістралей, швидкісних доріг, трас для залізничних шляхів
далекого сполучення та аеропортів з довжиною основної злітно-посадочної полоси у 2100
метрів або більше.
8. Нафто- та газопроводи з трубами великого діаметру.
9. Торгові порти, а також внутрішні водні шляхи та порти для внутрішнього
судноплавства, які допускають прохід суден водотоннажністю більш ніж 1350 тон.
10. Установки по видаленню відходів для спалювання, хімічної переробки абозахоронення токсичних та небезпечних відходів.
11. Великі греблі та водосховища.
12. Діяльність по забору підземних вод у випадку, якщо річний обсяг води, яказабирається, досягає 10 мільйонів кубічних метрів або більше.
13. Виробництво целюлози та паперу з одержанням на день 200 або більше
метричних тон продукції.
14. Великомасштабне видобування, вилучення та збагачення на місці металевихруд та вугілля.
15. Видобування вуглеводнів на континентальному шельфі.
16. Великі склади для зберігання нафтових, нафтохімічних та хімічних продуктів.
17. Вируб лісів на великих площах.

197Заповідник розташований у прикордонній смузі на межі з Республікою Білорусь.
Аналіз існуючих досліджень показав, що більшою мірою вивчався вплив ЧорнобильськоїАЕС на прилеглі території, в тому числі іншої юрисдикції. Зворотний же вплив інших
планованих видів діяльності сторін іншої юрисдикції досліджений слабо. До того ж, збоку Республіки Білорусь на прилеглих до державного кордону радіаційно забруднених
землях Брагінського, Наровлянського та Хойнікського адміністративних районів
Гомельської області створений 18.07.1988 Поліський державний радіаційно-екологічний
заповідник, який за своїм функціональним призначенням унеможливлює розвиток будьяких видів господарської діяльності з перелічених вище у прикордонній смузі. Це означає,що тут неможливий розвиток будь-яких транскордонних впливів у зв’язку із заповідним
статусом даної території.
Аналіз розміщення підприємств із вказаними у переліку видами впливу даєможливість зробити припущення про те, що на територію Заповідника потенційно можевпливати промисловість міста Мозир, яке розміщене на р. Прип’ять. Тут функціонують
підприємства нафтопереробної, хімічної та нафтохімічної галузей промисловості, а також
галузі машинобудування, деревообробки та харчової промисловості. Зокрема,нафтохімічна промисловість представлена Мозирським нафтопереробним заводом. Тутрозробляється найбільше у Білорусі родовище кам’яної солі, на основі якого функціонує
виробництво «Мозирсіль». Також тут функціонує спиртогорілчаний завод, пивоварний
завод, Мозирська ТЕЦ. Поряд з Мозирем прокладений нафтопровід «Дружба». Крім того,у Мозирі розміщується найбільший у Білорусі порт Пхов на р. Прип’ять. Усе цепотенційно може створювати транскордонний вплив на територію Заповідника через
річку Прип’ять.
2.3. Аналіз виконання попереднього Проекту організації території
Даний проект для території Заповідника розробляється вперше.
2.4. Оцінка системи управління
Згідно з вимогами статті 12 Закону України «Про природно-заповідний фондУкраїни» управління Заповідником здійснюється спеціальною адміністрацією.
До її складу входять: керівництво (директор та 2 його заступники, провідний
аудитор та уповноважений з антикорупційної діяльності) та окремі підрозділи: 13 відділів,1 сектор (табл. 2.7).
До основних функцій адміністрації Заповідника належать:-природоохоронна;-науково-дослідна;-культурно-освітня.
Крім того, до функцій управління діяльністю установою відноситься:-загальне керівництво діяльністю установи;-кадрове забезпечення;-планово-економічна і фінансова діяльність;-правове забезпечення;-бухгалтерський облік;-охорона праці;-техніко-інформаційне забезпечення;-господарське та технічне обслуговування;-транспортне обслуговування.
Відповідно до штатного розпису Заповідника на 2021 рік, в складі йогоадміністрації передбачено 148 штатних одиниць (табл. 2.8).

198Таблиця 2.7
Структура адміністрації Заповідника (станом на 01.05.2021).
Назва структурного підрозділу
Керівництво (директор, перший заступник, заступник директора знаукової роботи та міжнародної співпраці)Провідний аудитор
Уповноважений з антикорупційної діяльності
Сектор документального забезпечення та контролю виконання доручень
Відділ кадрового забезпечення
Відділ правового забезпечення
Відділ з охорони праці, цивільного захисту, пожежної та радіаційної
безпеки
Відділ бухгалтерського обліку та звітності
Планово-економічний відділ
Відділ техніко-інформаційного забезпечення
Відділ режиму
Відділ інформаційно-просвітницької роботи:Сектор еколого-просвітницької роботи
Сектор проектів, зв’язків з громадськістю та засобами масової
інформації
Відділ міжнародного співробітництва
Науковий відділ:Лабораторія флори та фауни
Лабораторія фізичної географії та радіоекології
Відділ державної охорони природно-заповідного фонду:Сектор з охорони природних екосистем
Сектор з охорони тваринного світу
Відділ відтворення та збереження тваринного світу
Господарсько-транспортний відділ
Сектор господарсько-технічного обслуговування
Сектор транспортного забезпечення
РАЗОМ по Заповіднику

Кількість
штатних
посад, од.
3
1
1
3
4
4
5
8
8
4
5
9
3
5
5
22
10
10
26
12
12
17
23
7
14
148

Таблиця 2.8
Штатний розпис Чорнобильського радіаційно-екологічного біосферного заповідника
(на 01.05.2020).
№
за/п
1
2
3
4
5

Назва структурного підрозділу та посади
1. Керівництво

Директор
Перший заступник директора
Заступник директора
Всього
Провідний аудитор
Уповноважений з антикорупційної діяльності

Кількість
штатних
посад, од.
1
1
1
3
1
1

199

6
7
8

9
10
11
12

13
14
15
16
17
18
19
20
21

22
23
24
25

26
27
28
29
30
31
32

33
34
35
36
37
38
39
40

2. Сектор документального забезпечення та контролю виконання доручень
Завідувач сектору
1Секретар
1Діловод
1Всього по сектору
3
3. Відділ кадрового забезпечення
Начальник відділу
1Провідний інспектор з кадрів
0,5Провідний інспектор з кадрів
0,5Інспектор з кадрів
2Всього по відділу
4
4. Відділ правового забезпечення
Начальник відділу
1Провідний юрисконсульт
1Провідний юрисконсульт
1Юрисконсульт
1Всього по відділу
4
5. Відділ з охорони праці, цивільного захисту, пожежної та радіаційної безпеки
Начальник відділу
1Провідний інженер з охорони праці та радіаційної безпеки
2Провідний інженер з охорони праці та радіаційної безпеки
1Інженер ІІ категорії з цивільного захисту та пожежної безпеки
1Всього по відділу
5
6. Відділ бухгалтерського обліку та звітності
Головний бухгалтер – начальник відділу
1Заступник головного бухгалтера
1Провідний бухгалтер
2Бухгалтер І категорії
4Всього по відділу
8
7. Планово-економічний відділ
Начальний відділу
1Заступник начальника відділу
1Провідний економіст
2Провідний інженер
1Економіст
1Інженер І категорії
1Інженер ІІ категорії
1Всього по відділу
8
8. Відділ техніко-інформаційного забезпечення
Начальний відділу
1Провідний адміністратор системи
1Інженер з комп’ютерних систем
1Інженер з комп’ютерних систем
1Всього по відділу
4
9. Відділ режиму
Начальник відділу
1Заступник начальника
1Провідний інженер
1

200
41
42

43
44
45

46
47
48
49
50

51
52
53
54
55

56
57
58
59
60
61
62
63
64

65
66
67
68
69
70
71
72

73

Інженер І категорії
Інженер І категорії
Всього по відділу
Начальник відділу

1
1
5
10. Відділ інформаційно-просвітницької роботи
1
10.1 Сектор еколого-просвітницької роботи

Завідувач сектору
1Провідний фахівець з екоосвіти
2Разом по сектору
3
10.2 Сектор проектів, зв’язків з громадськістю та засобами масової інформації
Завідувач сектору
1Провідний фахівець із зв’язків з громадськістю та пресою
1Провідний інженер з науково-технічної інформації
1Провідний редактор
1Провідний художник-оформлювач
1Разом по сектору
5Всього по відділу
9
11. Відділ міжнародного співробітництва
Начальник відділу
1Заступник начальника відділу
1Фахівець
1
Гід-перекладач
1
Гід-перекладач
1Всього по відділу
5
12. Науковий відділ
Завідувач відділу
1Заступник завідувача відділу
1
12.1 . Лабораторія флори та фауни
Завідувач лабораторії
1Старший науковий співробітник
2Науковий співробітник
3Науковий співробітник
1Молодший науковий співробітник
1Інженер ІІ категорії
1Технік-лаборант І категорії
1Всього по лабораторії
10
12.2 . Лабораторія фізичної географії та радіоекології
Завідувач лабораторії
1Старший науковий співробітник
1Старший науковий співробітник
1Науковий співробітник
1Науковий співробітник
3Молодший науковий співробітник
1Інженер ІІ категорії
1Технік-лаборант І категорії
1Всього по лабораторії
10Всього по відділу
22
13 Відділ державної охорони природно-заповідного фонду
Начальник відділу
1

201
74
75
76

77
78

79
80
81
82

83
84
85
86
87
88
89
90

91
92
93
94
95
96
97
98
99

Заступник начальника відділу
13.1 . Сектор з охорони природних екосистем
Завідувач сектору
Провідний інженер з охорони природних екосистем
Всього по сектору
13.2 . Сектор з охорони тваринного світу
Завідувач сектору
Провідний інженер з охорони тваринного світу
Всього по сектору
Всього по відділу
14 Відділ відтворення та збереження тваринного світу – ОШУПНачальник відділу
Заступник начальника відділу
Зоотехнік
ЄгерВсього по відділу
15 Господарсько-транспортний відділ
Начальник відділу
Заступник начальника відділу
15.1. Сектор господарсько-технічного обслуговування
Завідувач сектора
Завідувач господарства
Завідувач складом
Комірник
Прибиральник службових приміщень
Прибиральник службових приміщень
Всього по сектору
15.2. Сектор транспортного забезпечення
Завідувач сектора
Слюсар з ремонту автомобілів
Механік
Механік
Водій автотранспортних засобів
Водій автотранспортних засобів
Водій автотранспортних засобів
Водій автотранспортних засобів
Тракторист
Разом по сектору
Всього по відділу
РАЗОМ по Заповіднику

1
1
11
12
1
11
12
26
1
1
1
14
17
1
1
1
1
1
1
2
1
7
1
1
2
1
1
2
3
2
1
14
23
148

Адміністрація здійснює управління Заповідником відповідно до Положення проЧорнобильський радіаційно-екологічний біосферний заповідник, затвердженого наказом
Мністерства екології та природних ресурсів України від 03.02.2017 № 43 (у редакції
наказу Міністерства енергетики та захисту довкілля України від 11.11.2019 № 383).
(Додаток 2) та Проекту організації території Чорнобильського радіаційноекологічного біосферного заповідника та охорони його природних комплексів.
Основні завдання і функції адміністрації Заповідника. Адміністрація розробляє
структуру, штатний розпис, кошторис доходів та видатків, а також плани

202природоохоронних заходів із збереження території Заповідника, плани з охорони праці тамобілізаційні плани з пожежної безпеки, які затверджуються в установленому порядку
ДАЗВ.
Для забезпечення виконання основних завдань Заповідника та проведення
природоохоронних заходів, науково-дослідних, господарських та інших робіт на йоготериторії, адміністрація має право в установленому порядку:-створювати
основні
(відділи,лабораторії,природознавчий
музей,
природоохоронні науково-дослідні відділення) і допоміжні підрозділи;-здійснювати будівництво адміністративних, лабораторних, житлових ігосподарських споруд, доріг, ліній електропередач, прокладання телефонного тарадіозв'язку, інших інженерних мереж, пов'язаних з діяльністю Заповідника;-надавати платні послуги згідно із законодавством;-публікувати результати своїх наукових досліджень або оприлюднювати їх іншим
способом;-отримувати, передавати та поширювати наукову, науково-технічну інформацію здотриманням вимог Закону України «Про правовий режим території, що зазнала
радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи»;-здійснювати інші види діяльності, не заборонені законодавством.
Адміністрацію очолює директор, який в установленому порядку призначається напосаду та звільняється з посади ДАЗВ за погодженням з Міністерством захисту довкіллята природних ресурсів.
Директор несе персональну відповідальність за виконання покладених наЗаповідник завдань, в тому числі за організацію та проведення природоохоронних,науково-дослідних, протипожежних, санітарних заходів, заходів з охорони праці тарадіаційної безпеки, господарських та інших робіт, а також за збереження закріпленого заЗаповідником державного майна і забезпечення протипожежної безпеки його об'єктів,створення належних соціально-побутових і виробничих умов для працівників Заповідника
тощо.
Директор Заповідника діє відповідно до своїх повноважень, визначених чинним
законодавством та Положенням про Заповідник:-забезпечує керівництво роботою адміністрації Заповідника та несевідповідальність за виконання покладених на неї завдань, відповідає за результати
діяльності перед Заповідником;-забезпечує виконання основних завдань Заповідника;-представляє Заповідник в органах державної влади, місцевого самоврядування тасудових органах, а також підприємствах, установах, організаціях усіх форм власності та увідносинах з трудовим колективом;-розпоряджається, за погодженням із Заповідником, коштами та майном
Заповідника у порядку, встановленому законодавством;-видає у межах своєї компетенції накази та інші розпорядчі акти;-визначає функціональні обов'язки працівників Заповідника;-здійснює інші повноваження відповідно до законодавства.
Директор призначає на посаду та звільняє з посади, в установленому порядку,заступників директора та головного бухгалтера за погодженням із ДАЗВ, керівника
юридичної служби – за погодженням з керівником юридичної служби ДАЗВ.
У складі Заповідника створюється уповноважений підрозділ (або призначається
уповноважена особа) з питань запобігання та виявлення корупції, керівник якого
призначається на посаду директором Заповідника за погодженням з відповідним
підрозділом (особою) з питань запобігання та виявлення корупції ДАЗВ.
У разі відсутності директора (відрядження, відпустка, хвороба тощо) йогообов'язки виконує заступник директора за погодженням з ДАЗВ.

203Кадри наукових працівників Заповідника, інженерно-технічних та інших штатних
працівників комплектуються згідно з вимогами законодавства.
Заповідник використовує працю громадян, приймаючи їх на роботу за контрактомабо трудовим договором. Для виконання окремих робіт (надання послуг) Заповідник можезалучати громадян, виробничі, творчі та інші колективи, спеціалістів науково-дослідних,наукових і вищих навчальних закладів, укладаючи з ними цивільно-правові договори вустановленому порядку.
Заповідник створює умови для підвищення професійного рівня і кваліфікації
найманих працівників.
3 метою регулювання виробничих, трудових, соціально-економічних відносин таузгодження інтересів працівників і адміністрації Заповідника між ними. відповідно дозаконодавства, укладається колективний договір, який підписується уповноваженими
представниками сторін.
Повноваження трудового колективу реалізуються його загальними зборами івиборним органом.
Відповідно до статті 42 Закону України «Про природно-заповідний фонд України»,Положення про наукову та науково-технічну діяльність природних і біосферних
заповідників та національних природних парків, затвердженого наказом Міністерства
екології та природних ресурсів України від 29.10.2015 № 414, зареєстрованого вМіністерстві юстиції України 18.07.2015 за № 1444/27889, Положення проЧорнобильський радіаційно-екологічний біосферний заповідник, затвердженого наказом
Мністерства екології та природних ресурсів України від 03.02.2017 № 43 (у редакції
наказу Міністерства енергетики та захисту довкілля України від 11.11.2019 № 383), длявирішення наукових і науково-технічних проблем, в Заповіднику створюється Науковотехнічна рада (НТР). Положення про НТР, її склад та напрями діяльності затверджуються
ДАЗВ в установленому порядку.
НТР є колегіальним дорадчим органом, який створюється для вирішення наукових
проблем Заповідника, сприяє участі наукової, науково-технічної та природоохоронної
громадськості в управлінні науковою, освітньо-виховною і науково-організаційною
діяльністю установи. Для оперативного реагування НТР може створювати бюро, склад іпорядок діяльності якого визначається у положенні про НТР.
НТР має право розглядати: науковий профіль, стан та перспективні напрями
наукової діяльності Заповідника; програми, теми, плани і звіти з наукової діяльності,плани та звіти наукових співробітників; програми та плани заходів із здійснення
відновлювальних робіт на територіях з порушеними природними комплексами, особливо звідновлення гідрологічного режиму, збереження та відновлення рідкісних та зникаючих
оселищ і рослинних угруповань, видів рослин та тварин, історико-культурних цінностей,боротьби із шкідливими чужорідними видами рослин та тварин тощо; ефективність
методів охорони території Заповідника, пропозиції про вдосконалення засобів її охорони;наукові доповіді та практичні рекомендації з питань заповідної справи; науково-дослідні
роботи, які виконуються на території установи; ефективність методик та методів
здійснення наукових досліджень та практичних заходів; обґрунтовуючі матеріали щодопроектів організації території Заповідника, матеріали лісовпорядкування та землеустрою,проекти лімітів на використання природних ресурсів у межах території Заповідника;питання співробітництва з питань заповідної справи, у тому числі міжнародного; проєкти
планів матеріально-технічного та фінансового забезпечення наукових досліджень;питання видання наукових праць, матеріалів семінарів, круглих столів, конференцій тощо;питання підготовки і підвищення кваліфікації наукових кадрів, направлення васпірантуру, підготовки дисертацій; питання обрання чи зміни наукового куратора
установи; результати атестації наукових працівників; клопотання про присвоєння
працівникам почесних звань та нагород.

204
НТР або бюро НТР Заповідника, в разі нагальної потреби приймає рішення щодопроведення на його території заходів, спрямованих на охорону природних комплексів,ліквідацію наслідків аварій, стихійного лиха, що не передбачені Проектом організації йоготериторії.
Головою ради є директор Заповідника або його заступник.
До складу Ради можуть включатися керівники та працівники підрозділів
Заповідника, наукових та освітніх установ, органів державної влади, представники органів
місцевого самоврядування, земле- та природокористувачів, громадськості за їх згодою.
Місцеві органи влади з залученням громадськості в межах компетенції беруть
участь в управлінні територією Заповідника, сприяють діяльності адміністрації щодовиконання поставлених перед нею завдань.
Функції управління Заповідником здійснює його керівництво: директор, перший
заступник директора, заступник директора.
Основними обов'язками директора установи ПЗФ та його заступників є:-керівництво усіма видами діяльності установи;-організація роботи і забезпечення ефективної взаємодії усіх структурних
підрозділів установи;-розробка і погодження планів;-вирішення визначеного переліку питань, що стосуються фінансово-економічної,виробничо-господарської та іншої діяльності установ;-доручення ведення окремих напрямків діяльності іншим посадовим особам керівникам структурних підрозділів і відділень;-контроль структурних підрозділів установи щодо виконання їх функціональних
обов’язків;-організація поточної організаційно-виконавчої роботи установи;-забезпечення виконання планових робіт, а також господарських і трудових
договорів;-забезпечення дотримання режиму економії матеріальних, трудових і фінансових
ресурсів;-запровадження заходів з підвищення економічних і фінансових показників
діяльності, щодо поліпшення організації основної діяльності, витрачання товарноматеріальних цінностей;-забезпечення контролю за ходом дотримання фінансової дисципліни, засвоєчасним поданням звітності про результат економічної діяльності в установленому
порядку тощо.
Згідно з чинним законодавством, до штатного розпису установи введено посади
провідного аудитора та уповноваженого з антикорупційної діяльності.
Основним завданням внутрішнього аудиту є надання керівникові бюджетної
установи об'єктивних і незалежних висновків та рекомендацій щодо:-функціонування системи внутрішнього контролю та її вдосконалення;-удосконалення системи управління;-запобігання фактам незаконного, неефективного та нерезультативного
використання бюджетних коштів;-запобігання виникненню помилок чи інших недоліків у діяльності бюджетної
установи. (Постанова КМУ «Деякі питання здійснення внутрішнього аудиту та утворення
підрозділів внутрішнього аудиту» № 1001 від 28.09.2011).
Основними завданнями уповноваженого з антикорупційної діяльності є:-підготовка, забезпечення та контроль за здійсненням заходів щодо запобігання
корупції;-надання методичної та консультаційної допомоги з питань дотримання вимог
антикорупційного законодавства;205-участь в інформаційному та науково-дослідному забезпеченні здійснення заходів
щодо запобігання та виявлення корупції, а також міжнародному співробітництві взазначеній сфері;-проведення організаційної та роз'яснювальної роботи із запобігання виявлення іпротидії корупції;-здійснення контролю за дотриманням вимог законодавства щодо врегулювання
конфлікту інтересів та здійснення контролю за дотриманням антикорупційного
законодавства (Закон України «Про запобігання корупції», наказ Національного агентстваз питань запобігання корупції від 27.05.2021 № 277/21 «Про затвердження Типового
положення про уповноважений підрозділ (уповноважену особу) з питань запобігання тавиявлення корупції», зареєстрований в Міністерстві юстиції України 14.07.2021 за№ 914/36536, рішення Національного агентства з питань запобігання корупції від
13.07.2017 № 317 «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо діяльності
уповноважених підрозділів (уповноважених осіб) з питань запобігання та виявлення
корупції»).
Функції і завдання кожного структурного підрозділу адміністрації зазначаютьсяв Положенні про нього, що затверджується директором Заповідника. Службові обов’язки,права та відповідальність працівників формуються відповідно до «Класифікатора
професій ДК 003-2010» та з урахуванням рекомендованих кваліфікаційних характеристикта вимог, викладених в «Довіднику кваліфікаційних характеристик професій працівників
(ДКХП). Випуск 3. Розділ «Заповідна справа», який не набув практичного застосування.
На підрозділи Заповідника, що виконують природоохоронні функції (відділ
державної охорони природно-заповідного фонду (26 од.), відділ відтворення тазбереження тваринного світу (17 од.) покладаються завдання забезпечення додержання
режиму охорони території Заповідника, здійснення заходів щодо запобігання виникненню,поширенню пожеж, інших надзвичайних ситуацій та їх ліквідації, попередження таприпинення порушень природоохоронного законодавства, здійснення охорони диких
тварин та поліпшення середовища їх існування, забезпечення порядку використання
природних ресурсів, організація і проведення наукових робіт і спостережень, проведення
природоохоронних заходів щодо збереження, відтворення та використання природних
екосистем, виконання лісокультурних та ін. лісогосподарських робіт, підтримання вналежному стані межових та охоронних знаків, проведення роз’яснювальної роботи щодонеобхідності збереження природи та дотримання правил поведінки в Заповіднику тощо.
У зв’язку з особливим статусом території Заповідника як території, що зазнала
радіаційного забруднення, в адміністрації Заповідника створено спеціальний підрозділ –відділ режиму (5 од.), на який покладаються функції організації та контролю задотриманням вимог закону України «Про правовий режим території, що зазнала
радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Основними завданнями відділу є: виконання організаційних, практичних таконтролюючих функцій щодо забезпечення дотримання вимог правового режиму
території Заповідника (бар'єрної функції, радіаційної та протипожежної безпеки, правил
перебування громадян, громадського порядку, дотримання заборони на використання
природних ресурсів тощо).
Працівники відділу беруть участь у заходах щодо організації контрольнопропускного режиму території Заповідника, організовують та забезпечують виконання
порядку отримання перепусток у зону відчуження працівниками Заповідника, надають
методичну та практичну допомогу щодо оформлення вивезення (ввезення) вантажів іззони відчуження, разом із працівниками служби держохорони Заповідника беруть участьу розробці та виконанні заходів з охорони території Заповідника, беруть участь упроведенні роз'яснювальної роботи щодо необхідності збереження природних комплексівта об'єктів, а також інструктажів щодо загальних правил перебування та радіаційної

206безпеки на території Заповідника, у заходах щодо обліку та забезпечення життєдіяльності
громадян, які тимчасово (до відселення) проживають на території Заповідника.
Основна функція наукового відділу (22 од.) полягає в організації та проведенні
науково-дослідних робіт та спостережень, вивченні природних процесів, розробці івпровадженні наукових основ охорони, відтворення і використання природних ресурсів таособливо-цінних природних та історико-культурних комплексів і об’єктів, забезпеченні
фонового моніторингу навколишнього природного середовища, веденні «Літопису
природи», забезпеченні проведення науково-технічних та біотехнічних заходів, здійсненні
підготовки звітів за виконаними темами, підготовки до друку монографій, збірників,наукових статей тощо, підвищенні професійного рівня наукових кадрів, забезпеченні
постійного розвитку і вдосконалення інформаційної, методичної, організаційної таматеріально-технічної бази для проведення ефективної науково-дослідної діяльності насучасному рівні, координації досліджень, які проводяться на території Заповідника, участіу міжнародному співробітництві з питань заповідної справи тощо.
У відділі створено лабораторію флори та фауни (10 од.) та лабораторію фізичної
географії та радіоекології (10 од.), до завдань яких, крім зазначеного, відноситься збірінформації про екологічну та радіаційну обстановку, забезпечення медико-біологічного
моніторингу, проведення лабораторних досліджень біологічного, хімічного тарадіологічного напряму для інших наукових підрозділів Заповідника.
До основних функцій і завдань відділу інформаційно-просвітницької роботи
(9 од.) належать: сприяння розвитку природоохоронного та екологічного руху в регіоні,виховання природоохоронної активності та відповідальності за стан природи, організація
екологічної освітньо-виховної роботи щодо необхідності збереження природних таісторико-культурних цінностей, розроблення та опис спеціально обладнаних екологоосвітніх стежок та маршрутів, організацію і проведення природоохоронних та науковопрактичних заходів, екскурсій, впровадження в роботі відповідного вітчизняного ізарубіжного досвіду, розробка методичних матеріалів та навчальних програм, підготовка
буклетів, брошур, листівок, календарів з інформацією про Заповідник, створення кіно- івідеопродукції, робота із засобами масової інформації, підготовка експозицій музею
природи та візит-центрів для відвідувачів тощо.
Для виконання зазначених функцій і завдань в відділі створено два сектори: сектор
еколого-просвітницької роботи (3 од.) і сектор проектів, зв’язків з громадськістю тазасобами масової інформації (5 од.).
Основними завданнями відділу міжнародного співробітництва (5 од.) єздійснення контролю виконання вимог чинного законодавства в частині міжнародного
співробітництва Заповідника, участь у розробці договорів щодо співробітництва
Заповідника з іншими державами, міжнародними організаціями, закордонними урядовими
установами, моніторинг виконання зобов’язань Заповідника відповідно до укладених
міжнародних угод, протоколів, інших документів, що стосуються компетенції
Заповідника, аналіз сучасного стану міжнародного співробітництва, підготовка
пропозицій щодо розвитку міжнародного співробітництва Заповідника та йоговдосконалення.
Працівники відділу, у межах компетенції, представляють Заповідник у зносинах зпосольствами, постійними представництвами зарубіжних країн, міжнародних організацій,що акредитовані в Україні, а також з представництвами України за кордоном,координують роботу, пов’язану із запрошенням та прийомом зарубіжних делегацій таекспертів, організовують та беруть участь проведенні міжнародних конференцій,семінарів, засідань, навчань тощо спільно з іншими підрозділами Заповідника, беруть
участь у нарадах, семінарах з питань розвитку та міжнародного співробітництва, а також узаходах, пов’язаних із залученням донорів, інвесторів, партнерів, організовують
підготовку аналітичних матеріалів з конкретних напрямів міжнародного співробітництвадля керівництва Заповідника тощо.

207Основними задачами відділу правового забезпечення (4 од.) є проведення
правової роботи у сфері природоохоронної діяльності, створення правових іорганізаційних основ для ефективної діяльності Заповідника, забезпечення законності вйого роботі, запобігання порушенню прав і законних інтересів установи та її працівників
тощо.
Працівники відділу організовують та забезпечують належне виконання актів
законодавства, інших нормативних актів і документів, подають керівнику установи
пропозиції щодо вирішення правових питань виробничої, економічної та соціальної
діяльності установи, беруть участь у підготовці наказів та інших актів Заповідника,перевіряють відповідність законодавству проектів наказів, інших актів, візують їх занаявністю погодження цих проектів із зацікавленими підрозділами, готують висновки запроектами наказів та іншими актами, вносять у встановленому порядку пропозиції прозміну чи скасування нормативних актів установи, які фактично втратили чинність, невідповідають умовам господарювання або видані з порушенням вимог законодавства,здійснюють контроль на відповідність законодавству актів, прийнятих керівниками
структурних підрозділів, облік і зберігання законодавчих та інших нормативних актів,беруть участь у підготовці, укладанні та контролі виконання господарських договорів
(контрактів) з іншими установами та організаціями, представляють у встановленому
законодавством порядку інтереси установи в судах, інших органах під час розгляду
правових питань і спорів; надають правову оцінку претензіям, що пред'явлені установі,забезпечення додержання законності в реалізації прав трудового колективу під часвирішення питань виробничого характеру й соціального розвитку, беруть участь упідготовці та укладанні колективного договору, надають правову допомогу працівникам
установи, які потребують соціального захисту; проводять роботу, пов'язану зпідвищенням рівня правових знань працівників Заповідника, надають консультації зправових питань тощо.
До основних задач відділу планово-економічної роботи (8 од.) належить
організація, аналіз і вдосконалення планово-економічної роботи в установі та їїструктурних підрозділах.
Працівники відділу здійснюють аналіз пропозицій щодо необхідності формування
видатків на наступний рік, формування видатків установи на поточний рік, аналіз
виконання кошторисів, оперативної і бухгалтерської звітності з фінансової діяльності,контроль за додержанням співробітниками і підрозділами установи планової дисципліни,за виконанням завдань, а також статистичний облік усіх виробничих та технікоекономічних показників роботи Заповідника, підготовку періодичної звітності вустановлені строки, організацію проведення договірної роботи, спрямованої на виконання
поставлених перед Заповідником завдань, аналіз пропозицій структурних підрозділів
щодо визначення потреби у товарах, роботах, послугах, розгляд і погодження заявок тапроектів договорів на проведення закупівель, підготовку річного плану закупівель,координацію процесу проведення процедур закупівель товарів, робіт і послуг, підготовку
засідань Тендерного комітету, планування, організацію та забезпечення контрактних
(договірних) робіт та їх своєчасного виконання, складання звіту про укладені договори,звіту про виконання договорів про закупівлю, звіту про здійснення роботи за договорами,де Заповідник є виконавцем (контроль правильності складання договорів та фінансових
надходжень згідно з актами виконаних робіт), перевірку розрахунків та облік договорів,приймають участь у підготовці проекту колективного договору і здійснюють контроль завиконанням прийнятих зобов’язань тощо.
До основних задач, покладених на відділ бухгалтерського обліку та звітності
(8 од.) відносяться: ведення бухгалтерського, податкового обліку і складання фінансової
звітності з метою надання внутрішнім та зовнішнім користувачам повної, правдивої інеупередженої інформації про фінансовий стан установи, результати діяльності і рухикоштів.

208Працівники відділу здійснюють ведення бухгалтерського обліку відповідно доєдиних методологічних основ, установлених Законом України «Про бухгалтерський облікі фінансову звітність», ведення податкового обліку, складання фінансової, податкової,бюджетної і статистичної звітності і подання її в порядку і терміни, встановлені
законодавством, забезпечують дотримання бюджетного законодавства, контроль занаявністю і рухом майна, використанням фінансових і матеріальних (нематеріальних)ресурсів відповідно до затверджених нормативів і кошторисів, готують бюджетні запитита плани асигнувань на утримання установи, здійснюють нарахування та виплату
заробітної плати, оплату послуг, робіт тощо, виконаних сторонніми організаціями назамовлення Заповідника тощо.
Основними завданнями відділу техніко-інформаційного забезпечення (4 од.) єзабезпечення безперебійного та якісного функціонування відповідної техніки уструктурних підрозділах Заповідника, впровадження, супроводження та експлуатація
системного та прикладного програмного забезпечення, надання консультацій працівникам
Заповідника з питань використання ПК; локально-обчислювальної мережі, стандартних
пакетів прикладних програм.
Працівники відділу проводять обстеження відповідної техніки в структурних
підрозділах Заповідника з метою виявлення доцільності застосування та придбання
засобів обчислювальної техніки, розробляють та подають на розгляд керівництву
Заповідника програми та плани по інформатизації діяльності установи, забезпечують
контроль за виконанням структурними підрозділами Заповідника вимог чинного
законодавства з питань технічного захисту інформації з обмеженим доступом таоперативне усунення виявлених порушень і недоліків тощо.
Основними завданнями відділу з охорони праці, цивільного захисту, пожежноїта радіаційної безпеки (5 од.) є: організація виконання правових, організаційнотехнічних, санітарно-гігієнічних, соціально-економічних і лікувально-профілактичних
заходів, спрямованих на запобігання нещасним випадкам, професійним захворюванням іаваріям та іншим випадкам загрози життю або здоров’ю працівників установи.
Працівники відділу інформують та надають роз’яснення працівникам Заповідника зпитань охорони праці, цивільного захисту, пожежної та радіаційної безпеки, здійснюють
контроль за дотриманням працівниками вимог законів та інших нормативно-правових
актів з охорони праці, цивільного захисту пожежної та радіаційної безпеки, положень,розділу «Охорона праці» колективного договору та актів, що діють в межах установи,своєчасним проведенням навчання та перевірки знань працівників установи, всіх видів
інструктажів з зазначених питань, забезпеченням працівників спецодягом, спецвзуттям таіншими засобами індивідуального та колективного захисту, дотриманням у належному
безпечному стані територій, внутрішніх доріг та пішохідних доріжок, своєчасним іправильним наданням працівникам пільг і компенсацій за важкі та шкідливі умови праці,забезпечення їх лікувально-профілактичним харчуванням відповідно до вимог
законодавства та колективного договору, проведенням обов’язкових медичних оглядів
працівників. Фахівці відділу готують проекти наказів (розпоряджень), звітність завстановленими формами, беруть участь в розробленні положень, інструкцій, розділу
«Охорона праці» колективного договору, нормативно-правових актів з охорони праці,цивільного захисту, пожежної та радіаційної безпеки, розглядають листи, заяви, скарги
працівників установи, що стосуються компетенції відділу тощо.
Основними завданням відділу кадрового забезпечення (4 од.) є забезпечення
реалізації державної політики з питань кадрової роботи і оптимізація практики роботи зкадрами, забезпечення установи кількісним і якісним складом керівників, фахівців,технічних службовців і робітників відповідних спеціальностей і кваліфікацій.
Працівники відділу забезпечують формування кадрового резерву установи,своєчасну перепідготовку та підвищення кваліфікації працівників, організацію
періодичної атестації працівників, оформлення прийому, переведення і звільнення

209працівників; ведення обліку особового складу адміністрації Заповідника, проводять іншуроботу, пов’язану із застосуванням законодавства про працю.
В складі адміністрації Заповідника створено сектор документального
забезпечення та контролю виконання доручень (3 од.), основними завданнями якого єустановлення єдиного порядку документування інформації та роботи з документами іззастосуванням сучасних автоматизованих систем, методичне керівництво й контроль задотриманням установленого порядку роботи з документами в структурних підрозділах
Заповідника, організація та здійснення діловодства, у тому числі діловодства задокументами, що містять інформацію з обмеженим доступом з грифом «Для службового
користування», діловодства за зверненнями громадян та запитами на публічну
інформацію, контроль дотримання в Заповіднику строків виконання завдань,організаційне забезпечення діяльності директора Заповідника, організація роботи зреєстрації, обліку, систематизації і зберігання документальних матеріалів архіву тощо.
На структурний підрозділ, що здійснює господарське та технічне обслуговування
(господарсько-транспортний відділ (23 од.) покладаються завдання організації іпроведення господарської діяльності, спрямованої на виконання поставлених перед
Заповідником завдань, господарське обслуговування Заповідника і його підрозділів,поточний ремонт і утримання приміщень, будівель, підсобних, господарських та інших
споруд і об’єктів, доріг, ліній електромереж та телефонного зв'язку, необхідних длявиконання завдань Заповідника, утримання (поточний та капітальний ремонт) об’єктів
благоустрою, влаштування стоянок автотранспорту, забезпечення благоустрою,озеленення, своєчасного прибирання приміщень і прилеглих територій відповідно досанітарних норм і правил, забезпечення працівників установи необхідним приладдям іпредметами господарського вжитку, чергування в приміщеннях установи (перевірка
цілісності запірних, сигналізаційних пристроїв, пломб, телефонів), організація надійної табезпечної експлуатації автотранспортних засобів та спецмашин, безпеки дорожнього руху,ремонт, складання і регулювання, організація та виконання всіх робіт з технічного
обслуговування автотранспорту тощо.
В складі відділу сформовано сектор господарсько-технічного обслуговування
(7 од.) та сектор транспортного забезпечення (14 од.)Таким чином, на даний час, в структурі управління Заповідника, за функціями
управління передбачено таку кількість працівників:-загальне керівництво – 5 од. (директор Заповідника та 2 його заступники,провідний аудитор, уповноважений з антикорупційної діяльності);-природоохоронна – всього 43 од. З них в апараті управління – 43 од. (відділ
держохорони ПЗФ – 26, відділ відтворення та збереження тваринного світу – 17), з нихпрацівників СДО – 26 од.;-специфічна функція забезпечення дотримання на території Заповідника вимог
Закону України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення
внаслідок Чорнобильської катастрофи» – 5 од. (відділ режиму);-науково-дослідна – 22 од. (науковий відділ);-еколого-освітня – 11 од. (відділ інформаційно-просвітницької роботи 9 од., відділ
міжнародного співробітництва – 2 од., гід-перекладач);-міжнародне співробітництво – 3 од. (відділ міжнародного співробітництва);-кадрове забезпечення – 4 од. (відділ кадрового забезпечення);-планово-економічна і фінансова діяльність – 8 од. (планово-економічний
відділ);-правове забезпечення – 4 од. (відділ правового забезпечення);-бухгалтерський облік – 8 од. (відділ бухгалтерського обліку та звітності);-охорона праці – 5 од. (відділ з охорони праці, цивільного захисту, пожежної тарадіаційної безпеки);210-техніко-інформаційне забезпечення – 4 од. (відділ техніко-інформаційного
забезпечення);-господарсько-технічне та транспортне обслуговування – всього 26 од. (відділ
господарсько-транспортного забезпечення – 23 од., сектор документального забезпечення
– 3 од.)Всього в штаті Заповідника – 148 од.
Структура адміністрації Заповідника та діючий на даний час штатний розпис
Заповідника не в повній мірі дозволяють забезпечити виконання основних функцій
Заповідника. Зокрема, це стосується природоохоронної функції. В адміністрації
Заповідника відсутні спеціальні підрозділи – природоохоронні науково-дослідні
відділення (ПНДВ) і, відповідно, не сформовані їх штати – відсутні працівники, які мають
здійснювати природоохоронні функції безпосередньо на території Заповідника в межах
закріплених за ними територій. Має місце дублювання функцій деяких підрозділів
(відділу держохорони ПЗФ і відділу відтворення та збереження тваринного світу), єпотреба у приведенні у відповідність до вимог чинного законодавства назв деяких посад,створенні підрозділу, що буде забезпечувати порядок використання природних ресурсів,організацію виконання заходів щодо збереження та відтворення природних екосистем
тощо.
Пропозиції щодо внесення змін до структури адміністрації Заповідника та йогоштатного розпису надано в розділі 5.

211РОЗДІЛ 3. СТРАТЕГІЯ РОЗВИТКУ ЗАПОВІДНИКА НА ДЕСЯТЬ РОКІВ
3.1. Стратегічні завдання з розвитку Заповідника на десять років
Розділ 1. Збереження та відтворення природних комплексів та об’єктів
Стратегічне завдання 1.1. Відновлення природних ландшафтів та збереження
оселищ
Дане стратегічне завдання передбачає такі заходи, як:-виведення із експлуатації верхньої частини Прип’ятської осушувальномеліоративної системи, що призведе до зменшення водного стоку з даної території у р.
Прип’ять через споруду № 7 та повернення водного режиму території до типових дляПолісся болотистих ділянок перезволожених ґрунтів;-виведення із експлуатації другої черги меліоративних систем у басейні річки Уж,яке призведе поступове підтоплення і заболочування раніше осушених територій на площі
близько 43 км2 (до 20% від площі водозбору);-виведення з експлуатації меліоративних систем в басейні р. Сахан, яке призведе дозатримання стоку і підтоплення територій вище за течією шляхом відновлення водноболотних угідь, що сприятиме підвищенню рівня ґрунтових вод, відповідно формуванню
гідрофільних біотопів з природними рослинними угрупованнями й інших типів оселищ;-відновлення болотних біоценозів в межах осушувальної системи «Хабне» та«Грезля», що призведе до підняття рівня ґрунтових вод, відновлення природного стану
водно-болотного угіддя, відновлення болотних ландшафтів заплавного типу малої річки
Грезля;-відновлення болотних екосистем у межах осушувальних систем «Шкнева»,«Рагівка», «Кошева-Лобіж», «Бобер», «Уж-2», що призведе до відновлення природного
гідрологічного режиму та відновлення болотних і водних екосистем на загальній площі
близько 35 км2;-відновлення лучних екосистем у межах меліоративних систем «Уж-1» та «Галло»для зволоження торф’яників з метою недопущення торфових пожеж;-відновлення болотистих луків у межах меліоративних систем «Тараси» та «Глево»,що дасть відновити лучні екосистеми на площі 10,3 км 2;-відновлення корінних мішаних (хвойно-широколистих) лісів, що дасть відновити
подібні до корінних мішаних (дубово-соснових, дубово-грабових, дубово-кленових)лісових ландшафтів шляхом висадки мішаних культур сосни звичайної, дуба звичайного,клену гостролистого, грабу звичайного, берези повислої, вільхи клейкої
-відновлення корінних лучних та болотних ландшафтів, що дасть відновити
ділянки лучних та болотних ландшафтів на місці осушувальних систем в заплавах річок, впониженнях рельєфу та відновити їх біорізноманіття.
Стратегічне завдання 1.2. Збереження видів рослин та рослинних угруповань
Дане стратегічне завдання передбачає роботи з дослідження фіторізноманіття, якіслід спрямувати наступним чином:Поповнення наукового гербарію всіх видів фітобіоти та грибів, а також створення
належних умов його зберігання.
Картування локалітетів рідкісних видів флори, фауни та фітоценозів за допомогою
GPS.
Створення топографічної карти Заповідника у масштабі 1:25000 у векторному
форматі з використанням GPS-технологій. Необхідно використати принципи
багатошарової картографії: дати окремими шарами рельєф, річки, ґрунти, типи лісу тощо.
Отримання від лісовпорядників лісовпорядної бази даних, зв’язаної з GPS.

212Спеціальної уваги потребують погранично-ареальні та лучно-болотні видиЗаповідника, які дуже вразливі до кліматичних змін. Для цього необхідно планувати
окрему НДР та впроваджувати її.
Заходами щодо охорони та менеджменту фіторізноманіття Заповідника є вивчення
стану природних популяцій рідкісних видів рослин, таких як лілія лісова (Lilium martagonL.), пухирник середній (Utricularia intermedia), плаун річний (Lycopodium annotinum L.),види роду Diphasiastrum з родини Плаунові (Lycopodiaceae), реліктові види верби
лапландської (Salix lapponum) та чорничної (Salix myrtilloides), а також збереження
популяцій рідкісних видів з родини Зозулинцевих (Orchidaceae). Вивчення стану
популяцій погранично-ареальних видів рослин. На території Заповідника необхідно
здійснювати моніторинг погранично-ареальних видів рослин (зимолюбка зонтична,мучниця звичайна, види роду грушанка та ін.), популяції яких страждають від змінклімату та інших факторів впливу.
Стратегічне завдання 1.3. Збереження рідкісних видів комах та місць їх мешкання
Дане стратегічне завдання передбачає захід щодо запобігання хімічному тарадіаційному забрудненню водойм яким передбачаються щомісячні, впродовж всього
року, відбори проб води, проведення їх аналізу, візуальні спостереження і запобігання
скиду в прісні водойми шкідливих речовин (в першу чергу, з сільгоспугідь). Личинок
видів бабок, в тому числі, дідка жовтоногого (Gomphus flavipes (Charpentier, 1825)), бабки
болотної (Leucorrhinia pectoralis Charpentier, 1825), дозорця-імператора (Anax imperator
Leach, 1815) доцільно використовувати як біоіндикатори хімічного та радіаційного стану
водойм, контролюючи таким чином якість виконаних заходів з охорони.
Захід щодо запобігання незаконній заготівлі буяхів передбачає заборону збору
буяхів та контроль її виконання у місцях значного скупчення та розмноження імаго
жовтюха торф’яного (Colias palaeno (Linnaeus, 1761)). Заборона збору буяхів дозволить
запобігти знищенню кормової бази для гусені жовтюха торф’яного.
Механічний захист мурашників шляхом встановлення дерев’яних огорож. Цейзахід дозволить покращити стан популяцій рідкісних видів мурашок, таких як мурашка
лісова руда (Formica rufa Linnaeus, 1761), мурашка лісова мала (F. polyctena (Forster,1850)) та мурашка лісова уральська (F. uralensis (Ruzsky, 1895)).
Встановлення солодких підкормок (розчин у воді меду, цукру, збродженого
варення, сухофруктів тощо) для рідкісних видів комах дасть можливість компенсувати наімагінальній стадії (особливо в період розмноження, коли комахи потребують багато
енергії) недостатню кормову базу (дерева з витікаючим деревним соком) для цілого рядурідкісних видів комах: пасмовця тополевого (Limenitis populi (Linnaeus, 1758)), мінливця
великого (Apatura iris (Linnaeus, 1758)), сонцевика жалібниці (Nymphalis antiopa (Linnaeus,
1758)), стрічкарок (Catocala spp.), жука-оленя (Lucanus cervus (Linnaeus, 1758)).
Встановлення штучних гніздівель (вуликів Фабра) для перетинчастокрилих комах
дасть можливість компенсувати недостатню кількість місць, що підходять для побудови
гнізд (старі мертві дерева, дерев’яні будівлі, телеграфні стовпи) для рідкісних поодиноких
бджіл, наприклад, бджоли-тесляра звичайної (Xylocopa valga (Gerstaecker, 1872)).
Стратегічне завдання 1.4. Збереження рідкісних представників іхтіофауни тасприяння відновленню умов розмноження та зимівлі аборигенних видів рибДане стратегічне завдання передбачає заходи з інвентаризації нерестовищ тазимувальних ям в акваторіях Заповідника, згідно якого необхідно провести ряддосліджень на глибоких ділянках р. Прип’ять з виділенням типових біотопів для життя тарозмноження рідкісних видів риб; визначити місцезнаходження зимувальних ям;дослідити гідрологічний та температурний режим, перенесення осаду, можливості
замулення цих ділянок, а також специфічний вплив на наявність видів та популяцій рибвгору та вниз за течією від перешкоди, на використання водних оселищ, на поведінку риб213вгору та вниз за течією; заборонити перебування за будь-яких потреб на моторних човнахв нерестових акваторіях Заповідника; чітко визначити можливі місця ведення
любительського рибальства; передбачити додаткові пом’якшувальні заходи, такі яквідновлення оселищ або створення додаткового нового оселища (наприклад, штучного
нерестовища); розробити подальші заходи із пом'якшення загальних екологічних
наслідків, наприклад, зміни клімату.
Захід щодо встановлення штучних нерестовищ для покращення умов розмноженняриб фітофільної та літофільної груп. Для риб-фітофілів використовують поплавкові
нерестовища з різним субстратом (одноярусні поплавкові штучні нерестові гнізда звикористанням капронових сіткових матеріалів та природних матеріалів). Для літофільних
видів риб (рибця та осетрових видів риб) в Київському водосховищі та на р. Прип’ять слідзастосовувати гальково-гравійні нерестовища. Даний захід збільшить чисельність таких
аборигенних видів риб, як судак, лящ, сазан, щука, лин. Призведе до збереження типової
іхтіофауни регіону, збільшення цінних видів та утворення потужного іхтіокомплексу, щозапобігає вселенню чужорідних видів, через звільнення трофічних ланцюгів.
Стратегічне завдання 1.5. Розвиток заходів із збереження птахів та покращення
умов їх мешкання
Дане стратегічне завдання передбачає захід з організації діяльності
реабілітаційного центру для птахів де будуть утримуватися скалічені птахи, конфісковані
птахи митною службою, молоді особини, підібрані людьми. Птахи, яких можна повернутидо природнього середовища, будуть підгодовуватися в спеціальних великих вольєрах, де,наприклад, хижаки зможуть навчитися полювати на живу здобич, а чорний лелека ловитив водоймі рибу. Реабілітаційний центр буде розраховано на 10 вольєрів для перетримання
птахів.
Облаштування дуплянок, штучних гнізд і плотів з метою покращення умовгніздування, заселення нових територій Заповідника та збільшення чисельності рідкісних
видів птахів, занесених до Червоної книги України, таких як сиворакша (Coracias
garrulus), гоголь (Bucephala clangula). сови бородатої (Strix nebulosa) та птахів водноболотного комплексу (крячки, чайки, качки і деякі види куликів).
Викошування перелогів, лук, вирубування молодої порості кущів і дерев, якідопоможуть зберігати та відновлювати чисельність хижих птахів, в першу чергу,Соколоподібних (Falconiformes). Ці заходи дозволять приваблювати та покращити
ефективність полювання хижих птахів, що збільшить їх чисельність та підвищить відсоток
вдалого вигодування пташенят.
Підгодівля великих хижих птахів в зимовий період на території Заповідника, втому числі, могильник, балабан, скопа, підорлики великий і малий, змієїд, орлан-білохвісті беркут. Цей захід дасть можливість покращити умови харчування хижих птахів,збільшити чисельність вказаних хижих птахів.
Організація робіт з моніторингу хижих птахів і сов на території Заповідника. Длямоніторингу гніздової популяції хижих птахів і видів, занесених до ЧКУ, необхідно
систематично проводити спостереження на відкритих ділянках. Для цього обирають
стаціонарні точки на відстані 2,5-3 км між ними. Для проведення моніторингу гніздової
популяції Совоподібних (Strigiformes), необхідно проводити нічні обліки птахів. Дляцього обираються стиглі ділянки лісу, де сови знаходять для себе гарні умови длягніздування. Даний захід дасть можливість отримати cучасні дані щодо стану птахів,оперативно управляти популяціями.
Стратегічне завдання 1.6. Заходи з охорони ссавців, покращення умов їх мешкання
Дане стратегічне завдання передбачає заходи зі створення вільноживучого
угруповання зубра європейського Bison bonasus (Linnaeus, 1758). Подібна програма
включає в себе наступні етапи:214-наукове обґрунтування, що базується на генетичних характеристиках тварин,синхронізації з програмою відновлення зубра в білоруській частині зони відчуження,оцінці ризиків для створення осередку виду в зоні відчуження, зокрема, безпечності
середовища, рівня конфлікту з людиною, можливостей вільного переміщення особин міждвома осередками сусідніх держав;-оцінка придатних біотопів для організації вольєрного комплексу та дляможливостей випуску тварин, вибір біотехнічних заходів;-комплекс біотехнічних заходів;-створення вольєрного комплексу (біля с. Запілля на місці колишнього літнього
вигулу для скота) для перетримки тварин, адаптації, здійснення ветеринарних таідентифікаційних заходів;-навчання персоналу, що буде працювати з тваринами в сфері утримання внапіввільних умовах, транспортуванні та випуску, обліку та охорони вільного
угруповання;-створення інструкцій та планів дій на випадок надзвичайних ситуацій, пов’язанихз утриманням особин зубра в напіввільних умовах;-оцінка ризиків перебування вільноживучого угруповання на території зонивідчуження;-просвітницька робота з персоналом ЧЗВ та місцевим населенням територій, щомежують, а також розробка екопросвітницьких програм для відвідувачів Заповідника.
Створення осередку вільноживучих зубрів на території Заповідника збагатить
фауну, створить додаткову резервну популяцію загрожуваному виду та підвищить
туристичний потенціал території.
Охорона та менеджмент угруповання коня Пржевальського (Equus ferus ssp.
Przewalskii). Даний захід передбачає здійснення комплексного дослідження з наступними
завданнями:-облік коней Пржевальського;-визначення частки молодняку;-вивчення біотопного розподілу;-аналіз загроз щодо збереження угруповання з урахуванням останніх тенденцій
розселення та змін у менеджменті ЧЗВ;-створення сітки підгодівельних майданчиків з солонцями для обліку фотопасткамиз метою з’ясування статево-вікової структури груп та фотоідентифікації окремих особин.
Перспективним методом обліку є також зйомка з повітря та телеметрія окремих особин зогляду на характер місцевості та перебування коней в перелогах, де важко прокладати
маршрути;-визначення генетичних характеристик, зважаючи на гібридне походження
угруповання;-створення рекомендацій щодо запобіганню конфлікту «місцеве населення-коніПржевальського», що знизить ймовірність випадків браконьєрства щодо червонокнижного
виду.
Також захід включає проведення просвітницької роботи з персоналом ЧЗВ тамісцевим населенням територій, що межують, а також розробку екопросвітницьких
програм для відвідувачів Заповідника. Для обладнання туристичної атракції доцільно
побудувати облаштовану вежу для спостережень з висоти 3-4 м.
Результатом заходу буде збереження коней Пржевальського, як крупних копитних,що стримують ріст рослинності на заростаючих полях, підвищення туристичного
потенціалу території шляхом облаштування пунктів спостереження (веж).
Комплекс заходів щодо охорони та збереження рисі (Lynx lynx Linnaeus), якийвключає комплексне дослідження просторової структури популяції, особливостей екологіїта створення фотобанку для індивідуальної ідентифікації особин, зокрема: періодичне
опитування та анкетування персоналу, населення межуючої території та туристів щодо215
інформації про зустрічі рисі, Встановлення фотопасток за принципом створення матриці зрівновіддаленими ядрами.
Також захід включає проведення просвітницької роботи з персоналом Заповідника,підприємствами ЧЗВ та місцевим населенням територій, що межують, а також розробку
екопросвітницьких програм для відвідувачів Заповідника. Одним з варіантів дляекотуризму є стежкування за риссю по снігу та залучення волонтерів, студентів ташколярів до «громадської науки» – обробки первинної інформації, зокрема фотографій зфотопасток.
Результатом заходу буде збереження угруповання, підвищення чисельності,попередження випадків браконьєрства, отримання фотобанку зображень для ідентифікації
особин та просвітницьких цілей.
Налагодження системи обліку та управління популяціями великих ссавців
Заповідника. Реалізація цього заходу передбачає створення колекції біологічних зразків,створення бази зображень, проведення обліків здійснених у зимовий період, облік
фотопастками.
Результатом заходу буде створена колекція зразків, відповідно інвентаризована татака, що зберігається згідно з вимогами до подібних банків/колекцій, отримання
фотобанку зображень та відео з фотопасток, дронів, фотоапаратів. Матеріали дадуть
можливість робити висновки щодо багатьох напрямів досліджень, а також брати участь успільних дослідженнях з науковими установами різноманітного спрямування.
Біотехнічні заходи з покращення умов мешкання ссавців в екстремальних умовах
нададуть можливість обрати місць переходів тварин через асфальтові дороги длявстановлення попереджувальних знаків; створити перелік антропогенних пасток татравмуючих елементів у закинутих селах, біля техніки та в інших антропогенно
трансформованих локаціях; охарактеризувати можливості переходів через огорожу ЧЗВ татранскордонну огорожу; cтворити план поширення пероральних приманок з вакциною відсказу на основі даних зимових обліків хижих тварин.
Заходи щодо охорони та збереження рукокрилих передбачають інвентаризацію
складу фауни рукокрилих за допомогою акустичного моніторингу та обстеження сховищ
– природних та антропогенного походження; інвентаризацію старовікових дуплистих
дерев та розробка заходів їх збереження; інвентаризацію сховищ антропогенного
походження та розробка рекомендацій щодо охорони; за необхідності – виготовлення тавстановлення штучних укриттів для кажанів; налагодження співпраці з Центром
реабілітації рукокрилих Київського зоологічного парку загальнодержавного значення длятимчасової перетримки та реабілітації особин, що потребують допомоги, з подальшим
поверненням на територію Заповідника; Практичні заходи з покращення умов існування;збереження старих дуплистих дерев; з’єднання ізольованих елементів ландшафту;підтримка лінійних елементів «екокоридорів» – прогалин, галявин, рядів дерев;збереження зарослих мілин і берегів для покращення якості мисливських ділянок
рукокрилих.
Захід з реабілітації та реінтродукції аборигенних видів тварин включає створення
вольєрного комплексу в с. Куповате (на базі колишнього фермерського господарства та впоймі) для ссавців та птахів з метою надання допомоги аборигенним видам з подальшим
поверненням в природу. Також включає навчання персоналу про правила поводження знебезпечними тваринами та догляду за ними, основні факти біології виду, правила
внутрішнього трудового розпорядку, правила і норми охорони праці, виробничої санітаріїта протипожежного захисту.
Розділ 2. Охорона та захист природних комплексів та об’єктів Заповідника
Охорона території Заповідника включає систему правових, організаційних,економічних, матеріально-технічних, екологічних освітньо-виховних та інших заходів,216спрямованих на збереження, відтворення та невиснажливе використання природних
екосистем Заповідника відповідно до вимог природоохоронного законодавства України.
Охорона території Заповідника здійснюється службою державної охорони
Заповідника (служба держохорони, СДО), що входить до складу служби державної
охорони природно-заповідного фонду України, яка згідно зі статтею 61 Закону України
«Про природно-заповідний фонд України» має статус правоохоронного органу.
Діяльність служби держохорони Заповідника щодо організації охорони території
Заповідника, її склад і повноваження, соціально-правовий захист її посадових осібрегламентуються Законом України «Про природно-заповідний фонд України» (статті 6061.1) та Положенням про службу державної охорони природно-заповідного фонду
України, затвердженим постановою КМУ від 14.07.2000 № 1127.
Основний підхід до охорони території базується на закріпленні за працівникамиСДО обходів площею 500-600 га та організацію постійного спостереження за ними.
Стратегічне завдання 2.1. Посилення режиму охорони території
Даним стратегічним завдання передбачені заходи з виготовлення та встановлення
23 шт. інформаційно-охоронних знаків (в місцях входу на територію Заповідника, вмісцях тимчасових зупинок відвідувачів, біля доріг, стежок, по ходу туристичних
маршрутів), 31 шт. межових охоронних знаків (в місцях входу на територію Заповідниката на його кордонах), встановлення 12 шт. інформаційних щитів природоохоронного
змісту з метою інформування населення та відвідувачів Заповідника про його межі,функціональні зони, особливостей режиму його території.
Регулярне оприлюднення в ЗМІ та на офіційному сайті Заповідника інформації проприродоохоронне значення території Заповідника та про виявлені правопорушення найого території. Доцільно встановити в адмінприміщенні Заповідника телефон довіри, наякий в будь-який момент можуть звернутися люди з повідомленнями про порушення
природоохоронного законодавства або виникнення надзвичайних ситуацій в Заповіднику.
Захід з проведення інструктажів та навчань працівників Заповідника з питань дій унадзвичайних ситуаціях. Адміністрацією Заповідника розробляються програми
проведення інструктажів, програми навчань посадових осіб (загальні, спеціальні тощо)щодо підготовки працівників до дій у надзвичайних ситуаціях, а також програми
проведення спеціальних навчань і тренувань з питань цивільного захисту, якізатверджуються директором Заповідника.
Стратегічне завдання 2.2. Заходи з попередження порушень природоохоронного
законодавства та інформаційне забезпечення діяльності служби державної охорони
Дане стратегічне завдання передбачає регулярне оприлюднення в ЗМІ та наофіційному сайті Заповідника інформації про природоохоронне значення території
Заповідника та про виявлені правопорушення на його території. Для цього необхідно
організувати роботу щодо регулярних виступів у ЗМІ з інформацією про Заповідник,природоохоронне значення його території, важливість її збереження, а також про випадки
порушення природоохоронного законодавства (статті в газетах, виступи по радіо ітелебаченню). Планується, що такі виступи у ЗМІ будуть здійснюватися один раз намісяць. Інформація на сайті Заповідника буде оновлюватися постійно. Доцільно
встановити в адмінприміщенні Заповідника телефон довіри, на який в будь-який момент
можуть звернутися люди з повідомленнями про порушення природоохоронного
законодавства або виникнення надзвичайних ситуацій в Заповіднику.
Згідно з вимогами чинного законодавства працівники Заповідника періодично
проходять підготовку до дій у надзвичайних ситуаціях. Адміністрацією Заповідника
розробляються програми проведення інструктажів, програми навчань посадових осіб(загальні, спеціальні тощо) щодо підготовки працівників до дій у надзвичайних ситуаціях,217
а також програми проведення спеціальних навчань і тренувань з питань цивільного
захисту, які затверджуються директором Заповідника.
Зазначені програми передбачають надання інформації про дії в умовах загрози івиникнення надзвичайної ситуації, а також оволодіння навичками надання першої
допомоги потерпілим, користування засобами індивідуального і колективного захисту;ознайомлення з обов’язками, навичками користування та матеріальною частиною техніки,приладів, засобами захисту, вивчення порядку приведення їх у готовність, проведення
рятувальних та інших невідкладних робіт; поглиблення знань з питань техногенної
безпеки, джерел небезпеки, що за певних обставин можуть спричинити виникнення
надзвичайної ситуації; підвищення рівня загальних пожежно-технічних знань, вивчення
правил пожежної безпеки з урахуванням особливостей установи, ознайомлення зпротипожежними заходами та діями у разі виникнення пожежі, оволодіння навичками
використання наявних засобів пожежогасіння тощо.
Особи у разі прийняття на роботу та працівники щороку за місцем роботи
проходять інструктаж з питань цивільного захисту, пожежної безпеки та дій унадзвичайних ситуаціях.
Посадові особи до початку виконання своїх обов’язків і періодично (один раз натри роки) проходять навчання та перевірку знань з питань пожежної безпеки. Особи, якихприймають на роботу, пов’язану з підвищеною пожежною небезпекою, мають попередньо
пройти спеціальне навчання – пожежно-технічний мінімум. Працівники, зайняті нароботах з підвищеною пожежною небезпекою, один раз на рік проходять перевірку знань
нормативних актів з пожежної безпеки.
З метою проведення базової теоретичної та практичної підготовки пожежного
персоналу Заповідника перед початком пожежонебезпечного періоду слідвикористовувати Довідник лісового пожежного зони відчуження, розроблений
співробітниками Регіонального Східноєвропейського центру моніторингу пожеж запідтримки Лісової Служби США.
Для отримання працівниками відомостей про конкретні дії у надзвичайних
ситуаціях з урахуванням особливостей території Заповідника, в його адміністрації таПНДВ обладнуються інформаційно-довідкові куточки з питань цивільного захисту (ст. 39,
40 Кодексу цивільного захисту України, постанова КМУ від 26.06.2013 № 444 «Прозатвердження Порядку здійснення навчання населення діям у надзвичайних ситуаціях»).
Стратегічне завдання 2.3. Забезпечення протипожежного впорядкування території
Даним стратегічним завданням передбачено захід щодо приведення всіх відомчих
Інструкцій та Положень щодо попередження та гасіння пожеж, радіаційної безпеки напожежах у відповідність з офіційними висновками Комісії з розслідування пожеж 26-30
квітня 2015 року (9,6 тис. га ), 10-20 серпня 2015 року (4,9 тис. га), 5-30 квітня 2020 року(67 тис. га) з метою недопущення катастрофічних пожеж у майбутньому, планування
пожежонебезпечного періоду у зоні відчуження та відповідних протипожежних рішеньдля попередження пожеж на території Заповідника.
Проведення адміністративних попереджувальних робіт. До цих заходів відноситься
контроль за виконанням діючих нормативів, розробка і впровадження регулятивних
документів на рівні установи. Серед основних адміністративних заходів Заповідник
повинен розробити та затвердити мобілізаційний план з реагування на пожежі, а також
інструкції, плани, порядок прийняття рішення про заборону відвідування лісів
громадянами (окрім служби Заповідника) тощо.
Проведення роз’яснювальної та виховної роботи. Роз’яснювальна та виховна
робота має проводитись систематично серед населення, що проживає поблизу ЧЗВ,персоналу ЧЗВ, працівників Заповідника та інших установ, відвідувачів лісу. Доцільно
застосовувати наступні форми роз’яснювальної та виховної роботи:218-виступи з лекціями, бесідами у школах ближніх населених пунктів та напідприємствах, які діють на території Заповідника та на прилеглих територіях;-виступи на місцевому радіо та телебаченні;-агітаційні кампанії у соціальних мережах;-публікація матеріалів по охороні лісів від пожеж у місцевій пресі;-видання спеціальних плакатів, листівок, інших публікацій на протипожежну
тематику.
Захід щодо встановлення спеціальних аншлагів із змінним вказівником поточного
класу пожежної небезпеки протягом пожежонебезпечного періоду вздовж головних доріг
ЧЗВ. Можливо застосування автоматичного вказівника класу пожежної небезпеки погоди
конструкції, що використовується Лісовою Службою США.
Захід з обмеження в’їзду до лісу з доріг з твердим покриттям. Перед початком
пожежонебезпечного періоду необхідно встановлювати шлагбауми, що будуть
перешкоджати в’їзду у ліси неавторизованих транспортних засобів. Також передбачено
розміщення 32 інформаційних аншлагів на протипожежну тематику.
Патрулювання території Заповідника у періоди високої та надзвичайної пожежної
небезпеки є ключовим заходом попередження та раннього виявлення пожеж.
Патрулювання проводиться за встановленими маршрутами на ділянках з найбільшою
присутністю джерел вогню та високою природною пожежною небезпекою.
Посилення патрулювання при настанні IV та вище класу пожежної небезпеки. Принастанні IV та вище класу пожежної небезпеки умов погоди та/або вітру з швидкістю
вище 6 м/c весь персонал Заповідника та виділений іншими підвідомчими організаціями
персонал згідно з мобілізаційним планом (Північна Пуща, Чорнобильський спецкомбінат,ЧАЕС, Екоцентр, ДСНС, поліція та інші) направляються на патрулювання території
Заповідника у відповідності до розробленого та затвердженого плану патрулювання.
Облаштування мінералізованих смуг. На території Заповідника запроектована
рекомендована мінімальна протяжність мінсмуг – 1116 км. Дані обсяги можуть
уточнюватись після проведення польового обстеження пожежонебезпечних ділянок.
Облаштування протипожежних розривів та заслонів. На території Заповідника
рекомендована площа створення п/п заслонів становить 11062,5 га. Вздовж усіх доріг зтвердим покриттям в осінньо-зимовий період проводиться створення протипожежних
заслонів шириною 200 м з дорогою з твердим покриттям в центрі. Заслони створюються
шляхом зниження зімкнутості лісу до рівня 40% та менше (відношення площі
проективного покриття крон до загальної площі насадження) у смугах шириною 100 мвздовж кожної сторони дороги. Протипожежні розриви плануються та закладаються приумові, що їх прокладання призведе до суттєвого (50% і більше) зниження показника
ризику виникнення та розвитку пожеж. Такі розрахунки виконає Регіональний
Східноєвропейський центр моніторингу пожеж за офіційного подання ДАЗВ.
Облаштування доріг протипожежного призначення. На території Заповідника
передбачена фактична протяжність доріг протипожежного призначення з твердим
покриттям – 558,2 га, а рекомендовані обсяги будівництва доріг протипожежного
призначення складають 805,6 га.
Облаштування та підтримка в належному стані 39 протипожежних водойм. Вмежах проведення попередження пожеж персонал кожного ПНДВ повинен здійснювати
моніторинг стану під’їздів до водойм та запасів води у водоймах та вживати відповідні
заходи у випадку суттєвого зниження запасу води, а дані про запаси водойми вносити усистему підтримки прийняття-рішень щодо попередження та гасіння пожеж.2 водойми
потребують спеціальних заходів по їх відновленню (кв. 151 та кв. 203 Опачицького таКупуватського ПНДВ).
Затвердження регламенту робіт протипожежних служб. Вся діяльність Заповідниката його співробітників повинна враховувати регламент роботи протипожежних служб, щоповинно бути відображено у відповідних наказах та посадових інструкціях. До виконання

219
регламенту робіт повинні бути залучені всі організації, що працюють у зоні відчуження врамках виконання мобілізаційного плану. Заповідник повинен контролювати виконання
регламенту та мати адміністративні або економічні важелі для забезпечення йогодотримання.
Забезпечення роботи 10 пожежних спостережних веж, 5 камер відеоспостереження
(Паришівська ЛПС, Опачицька ЛПС, Лубянська ЛПС, смт. Вільча, радіолокаційна антена
Чорнобиль-ІІ) та спостерігачів.
Наявність 5 ПСВ, обладнаних камерами відеоспостереження, та 5 ПСВ ізспостерігачами (с. Корогод, м. Чорнобиль, с. Грезля, с. Котовське, с. Черевач) незабезпечують достатньо ефективної системи виявлення пожеж на всій площі. Дві вежі у с.
Денисовичі та у с. Яковецьке не використовуються для виявлення пожеж. З метою
підвищення точності виявлення пожеж та скорочення часу прибуття на пожежу, кращого
контролю пожежної ситуації у Заповіднику, необхідно створити єдину систему виявлення
пожеж на території Заповідника, яка повинна бути інтегрована у систему підтримкиприйняття рішень з попередження та гасіння пожеж.
Авіаційне патрулювання території Заповідника шляхом використання безпілотних
літальних апаратів. У випадку застосування БПЛА для патрулювання повинен бутирозроблений регламент та маршрути польотів за різної пожежної небезпеки погоди.
Доцільно тримати на гелікоптерному майданчику біля м. Чорнобиль упродовж
протипожежного періоду легкий гелікоптер, який, крім пілотів здатен нести 2-3-хпожежних десантників, набір ручних інструментів пожежогасіння та воду для ранцевих
вогнегасних апаратів.
Організація системи сповіщення про пожежу шляхом застосовування засобів
радіозв’язку, дротяного, мобільного та супутникового зв’язку. З метою ефективного
реагування на випадки пожеж, адміністрацією Заповідника повинна бути розроблена тазатверджена схема оповіщення у випадку виникнення пожежі або НС на території
Заповідника.
Забезпечення пожежною технікою (пожежні автомобілі або цистерни, пожежні
мотопомпи, напірні пожежні рукави, ранцеві лісові вогнегасники-оприскувачі тощо) тапротипожежним інвентарем. На території Заповідника створено 5 лісових пожежних
станцій (ЛПС) 2-го типу (Денисовецька, Луб’янська, Паришівська, Опачицька, ЛПСремонтно-транспортної дільниці) та 2 ЛПС 1-го типу (Дитятківська, Котовська). Укожному ПНДВ, на якому немає ЛПС, створюється пункт зберігання протипожежного
інвентарю. Пункти зберігання протипожежного інвентарю проектуються в 9 ПНДВ.
Організація радіозв’язку у Заповіднику. Доцільно забезпечити виконання
наступних вимог до цифрової системи відомчого радіозв’язку ЧЗВ: система повинна
базуватися на системі цифрового радіозв'язку, працювати у відкритому цифровому
стандарті DMR і підтримувати можливість сполучення з IP-технологіями; забезпечити
максимальну зону покриття території зони відчуження; об’єднати існуючий зв'язок усіхзацікавлених організацій, які працюють в зоні відчуження. Необхідно передбачити
встановлення віддалених диспетчерських місць у Заповіднику, ДСП «Північна Пуща», 11ДПРЗ ГУ ДСНС України у Київській області, ДАЗВ (м. Чорнобиль), ДАЗВ (м. Київ).
Також доцільна закупівля наступного абонентського обладнання: 40 стаціонарних
радіостанцій; 148 автомобільних радіостанцій (16 шт. – типу І, та 132 шт. – типу ІІ);підключення до системи 227 комплектів портативних радіостанцій.
Затвердження системи підтримки-прийняття рішень з попередження та гасіння
пожеж. Для ефективності усієї системи охорони від пожеж Заповідника, актуальності
даних, що використовуються при гасінні пожеж необхідно створити та впровадити
систему підтримки-прийняття рішень з попередження та безпечного гасіння пожеж.
Розробка та затвердження Порядку реагування та гасіння пожеж. Розроблений
порядок реагування визначається внутрішньою інструкцією Заповідника тазагальнодержавними нормативними документами і включає порядок оповіщення про220виявлення пожежі, послідовність прийняття рішень відповідальними особами, їхреалізацію пожежним персоналом та затверджується наказом по підприємству.
Заходи із спеціальної підготовки працівників лісової охорони включають
організацію безпеки та індивідуальний захист пожежників, кваліфікаційні вимоги доперсоналу, який залучається до гасіння пожеж, тренування пожежного персоналу,Розділ 3. Проведення наукових досліджень і спостережень за станом природного
середовища, здійснення фонового екологічного моніторингу
Організація робіт з ведення Літопису Природи, оскільки саме Літопис Природи єосновною наукових досліджень у Заповіднику. Ведення Літопису дає змогу аналізувати
динаміку ходу абіотичних і біотичних показників, змін, фенологічних фаз тощо. Саме наоснові аналізу Літопису Природи можна з впевненістю робити висновок про ефективність
природоохоронної діяльності та відновлення природних комплексів у Заповіднику.
Поповнення та утримання наукових фондів надає можливість накопичувати,систематизувати та утримувати науковий матеріал з метою проведення аналітичних
наукових досліджень, підготовки наукових кадрів для подальшої роботи, проведення
еколого-освітньої і виховної роботи серед школярів і студентської молоді.
Підвищення рівня наукових досліджень має на меті підвищення кваліфікації
наукового персоналу Заповідника, обмін досвідом з метою оволодіння новими методами
досліджень і способами отримання наукової інформації.
Організація співпраці з науково-дослідними, екологічними і природоохоронними
закладами та установами вирішує проблему малочисельності у штаті Заповідника
науковців – фахівців вузької спеціалізації. Залучення окремих фахівців інших закладів доспівпраці сприятиме розвиткові детальних досліджень природних компонентів абоскладових ландшафтних комплексів Заповідника та їх моніторингу.
Стратегічне завдання 3.1. Розвиток наукових досліджень в рамках підготовки
Літопису природи
Даним стратегічним завданням передбачено організацію робіт щодо наукових
досліджень в рамках підготовки Літопису природи. Програма досліджень для Заповідника
включає такі види робіт як закладання наукових полігонів, проведення інвентаризаційних
робіт по вивченню флори і фауни Заповідника, ключовим результатом яких є підготовка
текстової частини Літопису природи на виконання Закону України «Про природнозаповідний фонд України».
Підготовка щорічного видання Літопису природи передбачає вичитку, макетуванняі власне процес видання друкованого документу. Доцільно до процесу вичитки документу
долучати відповідних фахівців з метою недопущення помилок та змістовних огріхів.
Підписання договорів про співпрацю з науковцями щодо вивчення окремих групфлори та фауни Заповідника. Для виконання цього заходу необхідно залучати
вузькопрофільних фахівців на умовах зовнішнього сумісництва або за договорами
цивільно-правового характеру. Для цього укладаються відповідні договори на певний
строк, а результати дослідження мають бути обов’язково включені до чергового Літопису
природи Заповідника.
Стратегічне завдання 3.2. Розробка та реалізація програми охорони видів таприродних комплексів Заповідника з метою адаптації до зміни клімату
Даним стратегічним завданням передбачено дослідження змін клімату та їх впливудля виявлення закономірностей і трендів, пов’язаних зі змінами клімату у межах
Заповідника.
Дослідження стану деревостанів в умовах змін клімату. Дослідженню підлягаютьусі види і характеристики деревостанів на території Заповідника – дубово-соснові,221березово-соснові і дубово-грабові корінні ліси, вільшняки та культури сосни звичайної, атакож похідні ліси на місці пожеж для виявлення змін з метою оперативного управління
деревостанами.
Стратегічне завдання 3.3. Реалізація заходів, спрямованих на підвищення
міжнародного статусу території Заповідника
Даним стратегічним завданням передбачено вивчення та збереження видів флори,фауни, оселищ Заповідника як Смарагдового об’єкту. Для цього необхідно розробити
систему заходів з охорони оселищ та рідкісних видів рослин і тварин Смарагдової мережіна території Заповідника. Ці заходи дадуть можливість зберегти популяції рідкісних видівта біотопів, а також покращити умови мешкання та розмноження вразливих видів.
Обстеження та картування оселищ та місць поширення рідкісних видів рослин ітварин Смарагдової мережі включає складання карт поширення та з’ясування щільності
окремих популяцій рідкісних таксонів. На цих даних будуть ґрунтуватися рекомендації зохорони території Заповідника.
Дослідження популяційних характеристик ключових видів рослин і тварин
Смарагдової мережі. Для виконання заходу необхідно проводити обліки чисельності чищільності видів, слід з’ясувати фактори, які є визначальними у підтримці популяцій видів.
Планування стратегічних завдань щодо розробки зі створення транскордонного
біосферного резервату (ТБР). Для виконання заходу необхідно створити робочу групу
щодо розробки заходів створення ТБР.В рамках створення ТБР плануються спільні
наукові дослідження за такими напрямками: радіобіологічні дослідження; проведення
спільних досліджень з питань відродження популяції рисі, пугача на Поліссі; розробка
менеджмент-плану з відновлення гідрологічного режиму поліських боліт.
Обґрунтування створення 2 водно-болотних угідь міжнародного значення
«Пониззя Прип’ять» та «Заплава Ужа» у межах Заповідника та підготовка відповідних
інформаційних описів. Створення цих ВБУ сприятиме розробці заходів з охорони окремих
рідкісних видів, угруповань, залученню додаткових коштів на їх охорону та управління.
Необхідною складовою подальшого управління біотою та інфраструктурою у межах
даних ВБУ має бути опис та розробка системи управління у вигляді конкретних заходів,тобто розроблений менеджмент-плану для ВБУ.
Стратегічне завдання 3.4. Оцінка стану інвазійних видів та їх впливу на природні
комплекси Заповідника
Даним стратегічним завданням передбачено дослідження інвазійних процесів восновних типах екосистем шляхом розробки системи заходів щодо знищення видів
високого рівня інвазійності (злинки канадської, розрив-трави дрібноквіткової,фалакроломи однорічної, золотарника канадського, ротаня, чебачка умурського,єнотоподібного собаки та ін.). Захід включає здійснення профілактичних заходів
інспекторами Заповідника щодо попередження інвазій неаборигенних видів рослин
(викошування, механічне знищення тощо).
Впровадження системи дій, спрямованої на зменшення щільності та чисельності
інвазійних видів тварин. Виконання заходу передбачає моніторинг за розповсюженням
інвазійних видів тварин (ротань-головешка (Perccottus glenii), єнотоподі́бний собака
(Nyctereutes procyonoides), американська норка (Mustela vison)) по території Заповідника,дослідження їх впливу на природні комплекси Заповідника та, при можливості, розробку
рекомендацій та визначення можливих заходів, спрямованих на контроль їх чисельності.
Стратегічне завдання 3.5. Популяризація наукових досліджень Заповідника
Даним стратегічним завданням передбачена популяризація наукових досліджень вмежах Заповідника шляхом наявності інформації про наукові дослідження в Заповіднику упресі, журналах та на сайті Заповідника і ДАЗВ.

222Організація та проведення щорічної наукової конференції. З метою висвітлення
наукових досягнень науковців України в межах Заповідника (Поліссі).
Організація щорічної школи науковця на базі Заповідника з метою популяризації
знань про біоту Заповідника, навчання азам наукової роботи, підготовки майбутніх
наукових кадрів.
Видання монографій та статей про стан біорізноманіття Заповідника, а самепланується здійснити видання за наступними напрямками: флора та рослинність
Заповідника; фауна Заповідника; ліси Заповідника, стан, стійкість, збереження,відновлення; водно-болотні угіддя Заповідника.
Стратегічне завдання 3.6. Організація системи моніторингу в межах Заповідник
Даним стратегічним завданням передбачено дослідження впливу радіаційного
забруднення (радіоактивними відходами ЧАЕС) на біоту Заповідника, яке включає
необхідність подальшого наукового моніторингу з метою розроблення низки заходів,рекомендацій тощо.
Для виконання заходу щодо розвитку системи наукових полігонів та пробних площнеобхідно вдосконалити наявну мережу наукових полігонів та пробних площ та отримати
інформацію щодо абіотичної та біотичної складових Заповідника, дані щодо тенденцій тазмін у біоті Заповідника.
Створення геопросторової системи накопичення та обробки даних збіорізноманіття Заповідника. Є необхідність у створенні власної системи накопичення
даних з біорізноманіття. Дана система дозволить ефективно приймати рішення таоцінювати зміни в стані біоценозів Заповідника.
Розробка бази даних щодо біорізноманіття Заповідника. Ця розроблена база даних
стане основою накопичення та систематизації даних наукових досліджень. Ця база данихмає містити відомості про місця реєстрації видів, їх чисельність, особливості біології,популяційні показники.
Розробка ГІС Чорнобильського радіаційно-екологічного заповідника та поєднанняїї з базою даних поширення видів. Серію картографічних матеріалів у форматі ГІС.
необхідно розвивати та доповнювати. За допомогою ГІС-карт можливо забезпечити
контроль за динамікою розповсюдження рідкісних видів, за місцями гніздівлі птахів та ін.
і, як результат, отримати інформацію для планування відповідних природоохоронних
заходів, вдосконалення функціонального зонування території тощо.
Розвиток мережі метеостанцій на території Заповідника. Слід придбати таорганізувати мережу метеостанцій та модернізувати мережу гідропостів для отримання
якісної інформації щодо стану абіотичного середовища на території Заповідника.
Запровадження системи моніторингу лісів І рівня відповідно до Програми «ICP
Forest». Виконання цього заходу передбачає налагодження співробітництва міжЗаповідником і УкрНДІЛГА, розробку та затвердження програми робіт для території
Заповідника, яка буде містити ГІС-карту пунктів постійного спостереження з прив’язкою
до GPS-координат та квартальної сітки, освоєння методики досліджень, створення мережіІ рівня – закладення ППС, матеріально-технічне забезпечення досліджень тазапочаткування моніторингових робіт.
Опис та картування екосистем в межах території Заповідника. Заходом
передбачається здійснювати роботи щодо визначення меж, картування та опису екосистем
Заповідника з використанням ГІС-технологій, накопичення даних щодо їх динаміки.
Інвентаризація територій та об`єктів ПЗФ, що розташовані на території
Заповідника. Метою заходу є уточнення площі, оцінка стану об’єктів, зроблені описи,заповнення Картки первинного обліку державного кадастру територій та об’єктів ПЗФ(форма 1 ДКПЗФ) та, за необхідності, проведення наукових досліджень з метою розробкиабо вдосконалення режимів їх охорони, що надасть інформацію про сучасний стантериторій та об’єктів ПЗФ, розташованих на території Заповідника.

223
Розробка пропозицій стосовно оновлення документації щодо територій та об’єктівПЗФ розташованих в межах Заповідника. Адміністрація Заповідника має розробити
пропозиції щодо оновлення положень, охоронних зобов’язань, а за необхідності – щодозміни меж об’єктів ПЗФ, зміни категорії або ліквідації їх статусу, які потім подасть длярозгляду до відповідних державних органів.
Розділ 4. Розвиток екологічної освітньо-виховної роботи
Еколого-просвітницька діяльність має бути одним з пріоритетних стратегічних
завдань розвитку Заповідника, оскільки вона є джерелом поширення знань і підвищення
обізнаності щодо цінностей біорозмаїття, сприяє формуванню екологічної свідомості тавихованню поваги до природи.
Аналізуючи рівень розвитку освітньо-виховної діяльності Заповідника, яку вдалося
налагодити упродовж 2018-2019 років, необхідно відмітити, що співробітниками установи
досягнуто певних результатів (див. «Інформування, екологічна просвітницька діяльність,що проводиться»).
Стратегічне завдання 4.1. Формування та розвиток системи еколого-просвітницької
діяльності
Дане стратегічне завдання включає організацію та проведення тематичних екологоосвітніх заходів, свят, івентів для підвищення екологічної культури та виховання молоді
регіону. Цей захід передбачає проведення масових природоохоронних та еколого-освітніх
заходів на підтримку різноманітних міжнародних екологічних акцій та свят. Для цього
можуть використовуватися різноманітні форми та підходи, основними серед яких можуть
стати конкурси малюнків, спеціалізовані вікторини, тематичні уроки, лекції, олімпіади,опитування та ін.
Сприяння в організації екологічних гуртків, допомога у створенні куточків
природи в місцевих школах. Захід передбачає оснащення інформаційних куточків дляпокращення інформування населення про цілі і завдання створення Заповідника,особливості
природоохоронного
режиму
йоготериторії
таособливості
природокористування в його межах. Інформаційні куточки планується створити вприміщеннях сільських рад населених пунктів, розташованих поблизу території
Заповідника.
Забезпечення вільного доступу громадян до екологічної інформації та їїпоширення. Адміністрація Заповідника повинна забезпечити безоплатний доступ
громадськості до списків, реєстрів або архівів даних. Для виконання цього заходу вЗаповіднику має бути визначено особу, відповідальну за контакти з громадськістю – цепровідний фахівець з екологічної освітньо-виховної роботи, посаду якого планується
ввести до штатного розпису Заповідника.
Видання буклетів про екологічну цінність території Заповідника та іншої
поліграфічної продукції і символіки. Передбачено видання поліграфічної продукції процінність території Заповідника та популяризації його діяльності в регіоні.
Стратегічне завдання 4.2. Розвиток еколого-просвітницької інфраструктури
Даним стратегічним завданням передбачено обладнання 2 еколого-освітніх стежок
«Дивовижна Прип`ять» та «Заплава річки Уж», які необхідно обладнати інформаційними
щитами, вказівними знаками, місцями для тимчасової зупинки.
Передбачається організувати діяльність 6 еколого-освітніх центрів Заповідника
(мм. Київ, Чорнобиль, смт Іванків, сс. Оташів, Красятичі, Поліське). Їх необхідно
оснастити залою для проведення масових заходів, лекцій, акцій тощо. Також на їх основі
бажано створити Музей природи, який можна буде використовувати для просвітницької
роботи та популяризації заходів з охорони природи.

224Розділ 5. Розвиток рекреаційної діяльності Заповідника
Багатство рекреаційних і туристичних ресурсів в межах Заповідника, близькість до
м. Києва, на території якого формується значний рекреаційний попит, за умови
раціональної організації рекреаційної діяльності відкриває перед Заповідником широкі
перспективи подальшого розвитку рекреаційної галузі.
Слід зазначити, що повноцінний розвиток туризму в межах Заповідника можливий
лише за умови перегляду Правил радіаційної безпеки. В короткостроковій перспективі цеможливо за умови:-популяризації затверджених туристичних маршрутів;-облаштування додаткових елементів інфраструктури в їх межах;-розвитку нових атракцій, пов'язаних з природною цінністю Заповідника.
Успіх такого розвитку можливий лише за умови створення та розвитку окремого
підрозділу в структурі Заповідника.
Стратегічне завдання 5.1. Розвиток туристичної інфраструктури в межах
Заповідника
Даним стратегічним завданням передбачено створення та організацію роботи 2інформаційно-туристичних центрів в м. Київ та м. Чорнобиль, основною задачею яких євзаємодія з відвідувачами території Заповідника та створення різноманітних групових таіндивідуальних програм відвідування.
Передбачається облаштувати та розвинути 21 туристичний маршрут (13сухопутних, 5 водних та 3 повітряних), який затверджений згідно з наказом ДАЗВ від
30.08.2019 № 176-19 «Про внесення змін до наказу ДАЗВ від 05.05.2014 № 52 «Проорганізацію виконання Порядку відвідування зони відчуження і зони безумовного
(обов'язкового) відселення» в межах зони відчуження, частина яких знаходиться натериторії Заповідника. Також необхідно передбачити їх маркування, визначити зупинки.
Рекреаційний благоустрій та розширення туристичних локацій в межах
Заповідника. Даним заходом необхідно передбачати облаштування місць тимчасової
зупинки відвідувачів як на водних, так і на сухопутних маршрутах. Окрім того, необхідно
встановити мережу 14 інформаційних щитів рекреаційного змісту, на які нанести
картосхему основних маршрутів та об’єктів відвідування. Окрім того, для розвитку
привабливості території планується створення 2 музеїв: Музей браконьєрства та Музей
культури та побуту часів соціалізму (Опачицьке ПНДВ).
Стратегічне завдання 5.2. Розвиток рекламно-видавничої та інформаційної
діяльності Заповідника
Даним стратегічним завданням передбачено поширення інформації тапопуляризація туристичної діяльності Заповідника в мережі Інтернет. Важливим
елементом для цього є розробка бренду Заповідника та просування його в ЗМІ й мережі
Інтернет. Наступним кроком буде видання серії буклетів по кожному туристичному
маршруту з описом схеми маршруту, цікавих місць, унікальних природних об’єктів.
Розвиток співпраці з туристичними фірмами та агентствами. Така співпраця зтуристичними фірмами регіону може базуватися на включенні в тури найбільш цікавих
об’єктів в межах Заповідника.
Підтримка веб-сторінки Заповідника та інтерактивної карти з метою інформування
населення про туристичну та рекреаційну діяльність. Даним заходом передбачено
наповнення відповідного розділу веб-сайту Заповідника, створення інтерактивної
туристичної карти, де можна запланувати бажаний туристичний маршрут та цікаві
запинки.
Підготовка і випуск спеціалізованої друкованої рекламно-інформаційної
рекреаційної продукції. До такої продукції належать буклети про туристичні маршрути,225
буклети рекреаційного змісту, буклети природоохоронного характеру. На їх основі слідрозробити стенди пересувної конструкції для участі Заповідника у різноманітних акціях,заходах, спеціалізованих виставках, фестивалях тощо. Рекламно-інформаційні матеріали,які готуються та видаються Заповідником, повинні мати практичну спрямованість.
Розділ 6. Забезпечення підтримки та підвищення бар'єрної функції Заповідника
Діяльність в ЧЗВ спрямована, насамперед, на виконання обов’язкових заходів,визначених чинним законодавством, а саме на:-захист прилеглих територій від поширення за межі ЧЗВ радіоактивних речовин,мінімізацію екологічної небезпеки для населення України з урахуванням екстремальних
природних ситуацій, ймовірних в умовах регіону, в тому обсязі, в якому це можливо іекономічно виправдано;-моніторинг стану природного середовища;-утримання території в належному санітарному і пожежобезпечному стані;-фіксацію радіонуклідів на місцевості, поводження з РАВ;-здійснення заходів щодо зняття з експлуатації ЧАЕС, перетворення об’єкта«Укриття» в екологічно безпечну систему, поводження з відпрацьованим ядерним
паливом.
Наведений перелік заходів вказує, що управління бар’єрною функцією є основним
пріоритетом в організації практичної діяльності.
Управління радіоекологічною ситуацією було головним завданням з перших дніваварії і залишається такою до сьогодні. В перші роки переважав інженерно-технічний
підхід до вирішення завдання. В якості прикладу можна навести захоронення «Рудого
лісу», спорудження 130 гребель на малих річках, пилопригнічення на відкритих
територіях з використанням полімерів. Ці заходи не надали позитивного ефекту взагаліабо він діяв у дуже короткий термін. В довгостроковій перспективі ефект оцінюється якрізко негативний.
Слід зазначити, що створення Заповідника та посилення системи охорони шляхом
запровадженні різних функціональних зон значно підвищує бар’єрні функції зонивідчуження. Окрім того, стратегічно Заповідник повинен стати рушієм змін в системі
управління природними територіями зони відчуження та установою, яка повинна
розробити дієву взаємодію між усіма структурними підрозділами ДАЗВу. Вкороткостроковій перспективі це можливо за умови:-розробки чітких алгоритмів взаємодії контролюючих органів в зоні відчуження;-організації взаємодії структурних підрозділів, що відповідають за протипожежну
безпеку в зоні відчуження;-зведення до мінімуму різних форм природокористування в межах Заповідника.
Стратегічне завдання 6.1. Підвищення рівня взаємодії між різними підрозділами
Заповідника та установами зони відчуження
Даним стратегічним завданням передбачено розробку та затвердження Порядку
взаємодії між підрозділами та працівниками, що входять до складу державної служби
охорони. З метою організації належної охорони території Заповідника та посилення
контролю за додержанням режиму охорони його території, адміністрації Заповідника
необхідно чітко розподілити обов’язки між співробітниками та особливості перерозподілу
обов’язків у разі наявності незаповнених вакансій в штаті Заповідника (до їх заповнення),або виникнення надзвичайних ситуацій. Даний розподіл затверджується окремим наказом
директора Заповідника.
Розробка та затвердження порядку здійснення спільних рейдів з іншими
контролюючими органами щодо перевірок дотримання природоохоронного законодавствав межах території Заповідника. Передбачається створення спільних рейдових груп, до226складу яких, крім працівників державної служби охорони, можуть входити представники
місцевих органів внутрішніх справ, ДАЗВ, Державної екологічної інспекції, Державної
прикордонної служби. Дана взаємодія може бути визначена окремими договорами проспівробітництво чи визначатися окремими спільними наказами. Також планується
збільшення кількості перевірок (рейдів), що здійснюються працівниками лісової охорони,та спільних рейдів з іншими контролюючими органами.
Розділ 7. Адміністративно-організаційна діяльність
Пріоритетними заходами повинні стати роботи з покращення матеріальнотехнічної бази Заповідника, а також покращення якості роботи його працівників. Описцих заходів та необхідні засоби передбачені у розділі 5.
3.2. Функціональне зонування та режим території Заповідника
3.2.1. Обґрунтування функціонального зонування та площі функціональних зонЗгідно із природоохоронним законодавством, у Заповіднику виділяють такіфункціональні зони: заповідну, буферну та зону антропогенних ландшафтів, у деяких
випадках – зону регульованого заповідного режиму.
Заповідна зона. До неї включаються території, що призначені для збереження івідновлення найцінніших природних та мінімально порушених антропічними факторами
природних комплексів, генофонду рослинного і тваринного світу. Її режим визначається
відповідно до вимог, встановлених для природних заповідників.
Заповідна зона біосферного заповідника може мати й ділянки особливо цінних
природних комплексів у межах інших зон. У разі виділення таких комплексів у межах
зони антропогенних ландшафтів вони оточуються ділянками буферної зони. Особливо
цінні природні комплекси можуть бути представлені заказниками, пам’ятками природи тазаповідними урочищами. У ландшафтному аспекті заповідна зона має охоплювати всікорінні і найкраще збережені природно-територіальні комплекси. У цілому заповідна зонапредставляє збережені, добре відновлені, частково змінені або довготривалі похідні
екосистеми на незначних площах, що мають наукове або екостабілізуюче значення. Утаксономічному аспекті сюди віднесені ділянки, де виявлені найбільші осередки
біорізноманіття, які увійшли до «червоних списків» та «зелених списків» міжнародного,національного, регіонального та локального рівнів.
В межах Заповідника можна виділити близько 10 великих ділянок (масивів)заповідної зони (рис 3.2) які мають високу природну цінність, а саме:227Масив 1 являє собою малопорушену ділянку русла, стариць та заплави великої
річки. Величезне біорізноманіття, однак, досі мало вивчене. Є дві унікальні ділянки
заплавних широколистяних, переважно дубових, а також тополево-вербових лісів.
Заплавні луки та болота створюють контраст з піщаними грядами. Є оптимальною стацієюдля чорного лелеки, журавля сірого, пугача та великого підорлика, а також качок
(імовірно, гніздиться гоголь) та куликів. Відзначено зимове перебування одинокого зубра.
Відмічаються знахідки рідкісних видів риб.

Рис. 3.2.Ключові ділянки заповідної зони в межах Заповідника
Масив 2. Цінна ділянка, яка включає борову терасу Пра-Прип’яті. Деяка частина
лісів мозаїчно вигоріла в 1992 році, деяка випала внаслідок потужного вітровалу, тому маєподібну до природних соснових та мішаних лісів горизонтальну та вертикальну
структури. Вивчена недостатньо, але рівень бореального біорізноманіття високий –тетеруки, імовірно глухарі та північні види сов – бородата і два сичі (волохатий тагоробиний), заєць-біляк. Гарні біотопи для лося, якраз через цю ділянку, імовірно, зрідка
проникає зубр з Білорусі.
Масив 3 Унікальні, можливо для України, березові ліси з ожиною сизою.
Підсажена у свій час ялина місцями відновлюється, створюючи унікальні фрагменти
темнохвойно-широколистяних лісів. Масово зростає орхідея коручка морозниковидна(ЧКУ). Евтрофні очеретяні та вільхові болота забезпечують існування лося, журавля
сірого та чорного лелеки. Саме в цих угіддях відзначено сліди перебування ведмедя тазубра. Борова тераса Прип’яті з малопорушеними сосновими і дубово-сосновими лісами.
Включає в себе сосняки лишайникові, зеленомошні, чорничні, а також вологі судіброви зрізнотравним покривом. Флора включає чимало рідкісних видів, зокрема два види сонтрави (ЧКУ).
Масив 4. Ділянка являє собою малопорушену колишню заплаву із руслом тастарицями Прип’яті (або долини стоку льодовикових вод). Включає також русло

228
р. Брагінки – очевидно, колишнього фарватеру Пра-Дніпра. Значні сезонні перепади
ґрунтових вод спричиняють деяку збідненість флори, яка зростає при стабільному рівні
зволоження. Продуктивність мозаїчного комплексу дубових, березових, соснових імішаних лісів та галявин дуже висока, що обумовлює високу чисельність теріо- таорнітофауни.
Масив 5. Ділянка є комплексом досить мало порушеної заплави та борової тераси
р. Уж. На жаль, більша частина лісів була вирубана і замінена середньовіковими
культурами. Але є унікальні старі дубові та вільхові ліси на багатих ґрунтах – найбільший
масив в Заповіднику площею до 150 га. Є біотопи для коней Пржевальского – перелоги.
Багато оленів, є гарні стійбища лосів, є гніздо орлана. В заплаві Ужі на луках є масиви
рідкісних рослин – синюхи голубої та купальниці.
Масив 6. Ділянка складається з комплексу дубово-соснових лісів та мезотрофних
боліт. Флора багата. Важливий біотоп для рисі, зайця-біляка, вечірниці велетенської,чорного лелеки, пугача, бородатої сови, горобиного та волохатого сичів, рябчика та сірого
журавля.
Масив 7. Ділянка являє собою бори та субори з верховими і мезотрофними
болотами на другій терасі р. Уж, більша частина яких була пройдена пожежами 2015 роціБільшість дерев загинули, але частина вижила. Ділянка дуже цінна як біотоп
постпірогенної сукцесії, який є природною стадією в циклі розвитку соснових лісів і маєспецифічну флору та фауну. Підріст листяних дерев являє собою цінний кормовий ресурсдля лося та оленя. Найбільш придатний біотоп для трипалого дятла.
Масив 8. Ділянка має унікальні для заповідника особливості – наявність верхових
сфагнових боліт з журавлиною та рідкою сосною та значна кількість сосняківчорничників. Це зумовлює придатність цих біотопів ще й для глухаря, який фіксується повсій його території, для зайця-біляка, а також, імовірно, для рідкісних північних
метеликів. Бореальна флора потребує вивчення на предмет перспектив збереженості вумовах глобального потепління.
Масив 9. Типовий природний комплекс Полісся для якого характерні лісові угіддяякі ростуть на багатих грунтах з великим рівнем зволоження. Тут також є велика кількість
боліт особливо низових та осокових. Все це створює умови для існування оселищ рідких
рослин. Знайдено 5 видів рослин із ЧКУ (плаун літній, любка двулисна, Коручка
чемерникоподі́бна, пі́вники сибі́рські). Старі дубово-грабові ліси сприяють підтриманню
існування видів, які користуються старою та померлою деревиною (птахидуплогніздники, кажани, куницеві). Ліси порослевого походження забезпечують їжеюкопитних (лось, олень європейський, козуля). Також присутні хижаки – ведмідь, рись,вовк. Найбільшу цінність мають ділянки з великою кількістю старих дуплистих дерев, щонеобхідно для забезпечення оселищ кажанів. В гніздовий період зафіксовано 90 видів,включаючи 9 «червонокнижних» (лелека чорний, орлан-білохвіст, підорлик малий,луговий лунь, тетерук, рябчик, журавель сірий, дятел білоспинний, сорокопуд сірий).
Найбільший масив найкраще збережених (сліди рубок і дороги майже відсутні) і найменш
доступних лісів заповідника – складається з мозаїчно витягнутого по долинам водотоків
комплексу дубово-соснових лісів та мезотрофних боліт, переважно з березою пухнастою.
Флора багата, містить небагато адвентивних видів. Надзвичайно важливий біотоп дляведмедя, рисі, зайця-біляка, вечірниці велетенської, чорного лелеки, пугача, бородатої
сови, горобиного та волохатого сичів, рябчика та сірого журавля. Один з двохоптимальних біотопів заповідника для репатріації зубра – до речі, саме тут фіксувалося
довгочасне перебування зубра і ведмедя (більш ніж імовірно, що ведмідь тутрозмножується). Тут знаходиться Іллінський заказник площею 2000 га з збереженою вприродному вигляді долиною малої поліської річки.
Масив 10. Гарна ділянка з наявністю природного відновлення порушеного
меліорацією гідрологічного режиму в долині р. Сахан. Унікальною для неї є великий
масив вільхових та вологих дубових лісів з багатою неморальною та гігрофільною

229
флорою. Значний масив вологих лук з відновленням переважно листяних дерев. Єоптимальною стацією для чорного лелеки, журавля сірого, пугача, горобиного таволохатого сичів, рябчика, тетерука, орлана та великого підорлика. Унікальне для України
гніздування лебідя-кликуна. Імовірне гніздування великого кроншнепа. На сухіших
місцях відзначено чимало успішних сімейних груп коней Пржевальського.
До заповідної зони також увійшли існуючі природно-заповідні території частково
увійшов загальнозоологічний заказник загальнодержавного значення «Чорнобильський
спеціальний», а також гідрологічний заказник загальнодержавного значення «Іллінський»площею 2 000,0 га, а також ботанічні пам’ятки природи «Вікові дубові насадження» (11,0га), «Дуб» (0,02 га), «Насадження дуба черешчатого» (15,0 га), ботанічна пам'яткаприроди місцевого значення «Чорновільхові насадження понад р. Прип'ять» загальною
площею 10,0 га, ботанічна пам'ятка природи місцевого значення «Чорновільхові
насадження понад р. Прип'ять» загальною площею 16,0 га та заповідне урочище «Загір’я»(119,0 га).
Зона регульованого заповідного режиму. Відповідно до Закону України «Проприродно-заповідний фонд України» до неї в межах біосферних заповідників можуть
включатися регіональні ландшафтні парки, заказники, пам’ятки природи, заповідні
урочища з додержанням вимог щодо їхньої охорони, встановлених для цих категорій, атакож особливо цінні природні комплекси, що знаходяться в інших функціональних
зонах, опріч заповідної. На території зони регульованого заповідного режиму Заповідникамає бути дозволено проведення лише необхідної господарської та іншої діяльності,спрямованої на зменшення впливу радіаційного забруднення, відновлення природного
стану екосистем, а також запобігання загрози шкідливого впливу на природні об’єкти.
Основні площі зони регульованого заповідного режиму мають складати достатньо
цінні в природоохоронному відношенні компактні масиви з переважанням
широколистяних і мішаних лісів за участю видів листяних деревних рослин, деякі виділи
старовікових звичайнососнових лісів, сфагнові мезотрофні та оліготрофні болота, заплавні
луки та водойми, місцезнаходження видів рослин і тварин ЧКУ місця скупчення
перелітних птахів. Також варто долучити частину великих суцільних ділянок перелогів,які мають вагомий науковий інтерес для моніторингу природного процесу – сукцесій
рослинності в контексті залуження та поступового заростання лісом.
Зона регульованого заповідного режиму включає такі території та об'єкти:-частина
загальнозоологічного
заказника
загальнодержавного
значення
«Чорнобильський спеціальний» загальною площею 48 870,0 га;-лісовий заказник місцевого значення «Пухівський» загальною площею 13,9 га;-ботанічна пам'ятка природи місцевого значення «Вільхові насадження проф.
Д.І. Товстоліса» загальною площею 4,8 га;-ботанічна пам'ятка природи місцевого значення «Ділянка сосни звичайної»загальною площею 5,8 га;-комплексна пам'ятка природи місцевого значення «Городище» загальною площею
5 га;заповідне урочище «Вікові дубові насадження» загальною площею 17,5 га.
Буферна зона. До неї включаються ділянки, що виділені з метою запобігання
негативному впливу на заповідну зону господарської діяльності на прилеглих до неїземлях, її режим визначається відповідно до вимог, встановлених для охоронних зонприродних Заповідників. Вона чітко виділяється на плані зонування, де її контури повинні
оточувати заповідну зону. Ширина буферної зони визначається за науковими
рекомендаціями. Вона може збільшуватися залежно від виникнення загроз, але не можебути вужчою за 1 км смугою. Буферною зоною необхідно оточувати особливо цінні
природні комплекси, що мають місце у зоні антропогенних ландшафтів. До буферної зонитакож включаються частково змінені природні та колись окультурені екосистеми. Режим
господарювання у ній має бути направлений на відновлення природних екосистем,230сприяння спонтанним сукцесіям у природних екосистемах та підтримання їхнього
стабільного розвитку.
Зона антропогенних ландшафтів. З часом із зниженням рівня радіоактивного
забруднення поступово на деяких запропонованих ділянках може виділятися ця зона зперспективою виваженого землекористування, лісокористування, водокористування таінших видів господарської діяльності. Бажано, в цю зону включити ландшафти з різними
формами майбутнього господарювання, а також різні типи колишніх людських поселень.
Також необхідно передбачати можливість невиснажного використання за різних формлюдської діяльності та можливість відновлення антропічно порушених та деградованих
ландшафтів. Тобто, вона виділятиметься для активізації та розвитку збалансованого
менеджменту природних ресурсів. Ця зона оточує по периферії буферну зону, необмежується у просторі, її розміри можуть змінюватись у зв’язку з проблемами, щовиникають у біосферному Заповіднику. Вона повинна включати природно-територіальні
комплекси різного ступеню антропогенної трансформації, а також деградовані
ландшафти, в яких доцільно проводити практичні заходи щодо їхньої оптимізації,відтворення та меліорації.
Запропонована система функціонального зонування (рис. 3.3), яка була розробленав рамках підготовки Проєкту створення Заповідника, не відповідає сучасним созологічним
підходам. Так, основними недоліками та проблемами розробленого функціонального
зонування є наступні особливості:-розроблене функціональне зонування не враховує існуючу інфраструктуру
(дороги, ЛЕП, газопроводи, протипожежні розриви та ін.);-відсутня зона регульованого заповідного режиму;-не враховані потреби встановлення прикордонної смуги;-не враховані проблеми зонування у разі введення в експлуатацію лінії залізниці;-не передбачено створення та облаштування туристичних маршрутів.

Рис. 3.3. Картосхема попереднього функціонального зонування Заповідника
Враховуючи специфіку, поділ території Заповідника на функціональні зони маєзабезпечити:-належний рівень охорони;231-можливість забезпечення протипожежної безпеки території;-можливість здійснення господарської діяльності структурних підприємств ДАЗВ на-території зони поводження з радіоактивними відходами;-розвиток рекреаційної та еколого-освітньої роботи.
Також слід зазначити, що при визначенні меж функціональних зон враховуються
наявні території природно-заповідного фонду, що увійшли до Заповідника. Загалом, вмежах Заповідника знаходиться 13 територій ПЗФ, більшість з яких увійшли до складу зонирегульованого заповідного режиму або до заповідної зони. Картосхему функціонального
зонування території Заповідника наведено у Додатку 4. Карти Заповідника. Картосхема 10.
Розподіл території Заповідника на функціональні зони наведено в таблиці 3.1, 3.2.
Площі функціональних зон в межах Заповідника

ЗонаАнтропогенних ландшафтів
Буферна
Заповідна
Регульованого заповідного режиму
Разом

%
29,0
19,7
31,5
19,8
100,0

Таблиця 3.1.
Площа (га)
65891,3
44651,471474,444947,6226964,7

134,90,83829,622,63774,021,52041,410,571474,431,58. Поліське
9. Корогодське
10. Теремцівське
11. Розсохівське
12. Опачицьке
13. Куповатське
Всього: га
%

%
70,0
89,0
56,1
47,8
43,3
23,5
11,5

1. Яковецьке
2. Денисовецьке
3. Бенівське
4. Паришівське
5. Вільчівське
6. Дібровське
7. Луб’янське

заповідна

га
9537,415951,1
6716,515911,08908,73153,41516,4ПНДВФункціональні зонирегульованого заповідного
буферна
режиму
га%га
1293,817,50,1
1932,34424,09933,4
6000,25604,64,8+3033,6(0,03)
13,9
0,1
694,4
9163,312263,070,188,63992,220,52437,315087,689,845,913568,692,844947,6
44651,4
19,8
19,7
3,9
54,2
0,5
12,5
0,3
-

%
9,5
10,8
37,0
29,9
29,2
41,9
22,9
16863,53929,51376,310979,2
1658,61055,065891,3
29,0

95,2
23,2
7,9
56,5
9,9
7,2

антропогенних
ландшафтів
га
%2784,7
20,5
17,6
0,1
827,2
6,9
7419,222,35662,427,54629,134,68689,065,6Розподіл території Заповідника за ПНДВ та функціональними зонами

232

%
6,0
7,9
5,3
14,7
9,1
5,9
5,8
17706,7
7,816922,4
7,5
17501,9
7,719450,1
8,516792,1
7,414623,6
6,4226964,7
100,0

га
13615,917918,511967,733263,620571,3
13387,1
13243,8РазомТаблиця 3.2.

233
3.2.2. Режим функціональних зон в межах Заповідника
Заповідна зона включає території, призначені для збереження і відновлення найбільш
цінних природних та мінімально порушених антропогенними факторами природних
комплексів, генофонду рослинного і тваринного світу.
На території заповідної зони забороняється будь-яка господарська та інша діяльність,що суперечить його цільовому призначенню, порушує природний розвиток процесів та явищабо створює загрозу шкідливого впливу на його природні комплекси та об'єкти, а саме:-будівництво споруд, шляхів, лінійних та інших об'єктів транспорту і зв'язку, непов'язаних з діяльністю Чорнобильського заповідника;-розведення вогнищ, влаштування місць відпочинку населення, стоянка транспорту, атакож проїзд і прохід сторонніх осіб, прогін свійських тварин, пересування механічних
транспортних засобів, за винятком шляхів загального користування, лісосплав, проліт літаківта вертольотів нижче 2000 метрів над землею, подолання літаками звукового бар'єра надтериторією заповідної зони та інші види штучного шумового впливу, що перевищують
установлені нормативи;-геологорозвідувальні роботи, розробка корисних копалин, порушення ґрунтового
покриву та гідрологічного, і гідрохімічного режимів, руйнування геологічних відслонень;-проведення рубок головного користування та всіх видів поступових та суцільних
рубок, вирубування дуплястих, сухостійних, фаутних дерев та ліквідація захаращеності, атакож добування піску та гравію в річках та інших водоймах;-застосування хімічних засобів;-усі види лісокористування, заготівля кормових трав, лікарських та інших рослин,квітів, насіння, очерету, випасання худоби, вилов і знищення диких тварин, порушення умовїх оселення, гніздування, інші види користування рослинним і тваринним світом, щопризводять До порушення природних комплексів;-мисливство, селекційний відстріл тварин, рибальство, лісокультурні роботи, всі видиекскурсій, крім пішохідних, біотехнічні заходи, сінокосіння механізованими засобами,туризм, інтродукція нових видів тварин і рослин;-проведення заходів з метою збільшення чисельності окремих видів тварин понад
допустиму науково обгрунтовану ємність угідь, збирання колекційних та інших матеріалів,за винятком матеріалів, необхідних для виконання наукових досліджень.
Для збереження і відтворення корінних природних комплексів, проведення науководослідних робіт та виконання інших завдань у заповідній зоні відповідно до Проекту
організації території допускається:-виконання відновлювальних робіт на землях з порушеними корінними природними
комплексами, а також здійснення заходів щодо запобігання змінам природних комплексів
Чорнобильського заповідника внаслідок антропогенного впливу - відновлення
гідрологічного режиму, збереження та відновлення рослинних угруповань, що історично
склалися, видів рослин і тварин, які зникають, тощо;-здійснення протипожежних заходів та вибіркового діагностичного відстрілу диких
тварин для ветеринарно-санітарної експертизи, що не порушують режиму заповідної зони;-спорудження в установленому порядку будівель та інших об'єктів, необхідних длявиконання поставлених перед заповідною зоною завдань;-збирання колекційних та інших матеріалів, виконання робіт, передбачених планами
довгострокових стаціонарних наукових досліджень, проведення екологічної освітньовиховної роботи.
У разі термінової необхідності за рішенням НТР Чорнобильського заповідника натериторії заповідної зони можуть проводитись заходи, спрямовані на охорону природних
комплексів, ліквідацію наслідків аварій, стихійного лиха, не передбачені Проектом
організації території.
Для ліквідації наслідків аварій та стихійного лиха, в результаті яких виникає пряма
загроза житію людей чи знищення заповідних природних комплексів, особливо термінові

234заходи у заповідній зоні здійснюються за рішенням адміністрації Чорнобильського
заповідника.
Буферна зона включає території, виділені з метою запобігання негативному впливуна заповідну зону господарської діяльності на прилеглих територіях. До цієї зони віднесені
земельні ділянки, що прилягають до заповідної зони і періодично піддаються
антропогенному впливові з боку прилеглих територій. Ширина буферної зони визначається
глибиною проникнення антропогенних впливів.
У цій зоні в установленому порядку проводяться природоохоронні, протипожежні,водоохоронні, регулятивні та інші заходи, спрямовані на збереження, оздоровлення,відтворення та раціональне використання природних комплексів.
У буферній зоні не допускається будівництво промислових та інших об'єктів,мисливство, проведення суцільних санітарних рубок, розвиток господарської діяльності, якаможе призвести до негативного впливу на Чорнобильський заповідник. Оцінка такого впливу
здійснюється на основі екологічної експертизи, що проводиться в порядку, встановленому
законодавством України.
Зона регульованого заповідного режиму включає природні та мінімально порушені
антропогенними факторами території.
У цій зоні допускається короткострокове перебування сторонніх фізичних осіб та іншінеобхідні регулятивні заходи, в тому числі рубки, пов’язані з утриманням належного
протипожежного та санітарного стану, будівництво споруд та інша діяльність, що непризводить до порушення природних комплексів.
У цій зоні забороняється мисливство та рибальство, інша діяльність, що моженегативно вплинути на стан природних комплексів і суперечить цільовому призначенню
зони регульованого заповідного режиму.
Зонаантропогенних
ландшафтів
включає
території
традиційного
землекористування, лісокористування, водокористування, місця поселення персоналу,рекреації та інших видів господарської діяльності, в ній забороняється мисливство.
У зоні антропогенних ландшафтів не допускається розміщення екологічно шкідливих
виробництв, вона служить полігоном для здійснення моніторингу антропогенного впливу.
Господарська діяльність в межах Чорнобильського заповідника здійснюється зурахуванням особливостей режиму використання земель, визначених Законом України «Проправовий режим території, ідо зазнала радіоактивного забруднення внаслідок
Чорнобильської катастрофи», з дотриманням режиму радіаційної безпеки, забезпеченням
радіаційно- дозиметричного контролю при виконанні робіт персоналом відповідно дозаконодавства.
У межах Чорнобильського заповідника забороняється у період масового розмноження
диких тварин, з 1 квітня до 15 червня проведення робіт та заходів, які є джерелом
підвищеного шуму та неспокою (пальба, проведення вибухових робіт, феєрверків,санітарних рубок лісу, використання моторних маломірних суден, проведення ралі та інших
змагань на транспортних засобах); здійснення заходів з поліпшення санітарного стану лісів
навколо місць гніздування хижих птахів, занесених до Червоної книги України, чорного
лелеки, токовищ глухарів, тетеруків, відповідно до вимог Санітарних правил в лісах України;розорювання або в інший спосіб пошкодження, ліквідація природних місць мешкання диких
тварин (нір, барлогів, гнізд тощо).
Використання природних ресурсів на території Чорнобильського заповідника
здійснюється у загальному та спеціальному порядках. Загальне використання природних
ресурсів здійснюється відповідно до цього Положення, Проекту організації території та зурахуванням вимог режиму території.
Спеціальне використання природних ресурсів у межах території Чорнобильського
заповідника здійснюється на підставі дозволів, виданих уповноваженими на те органами усфері охорони навколишнього природного середовища у межах лімітів, установлених
Міндовкілля.

235
Окремо, слід зазначити що згідно Закону України «Про правовий режим території, щозазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначається
окремий режим зони відчуження. Землі зони відчуження та зони безумовного
(обов’язкового) відселення відмежовуються від суміжних територій і переводяться докатегорії радіаційно небезпечних земель. Господарський обіг таких земель можездійснюватися лише з урахуванням особливостей режиму їх використання, визначених
Законом. Також згідно статі 12 вищезазначеного Закону визначені виді діяльності якізаборонено:-постійне проживання населення;-здійснення діяльності з метою одержання товарної продукції без спеціального
дозволу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері
управління зоною відчуження та зоною безумовного (обов'язкового) відселення;-перебування осіб, які не мають на це спеціального дозволу, а також залучення дороботи осіб без їх згоди;-вивезення за межі зон без спеціального дозволу центрального органу виконавчої
влади, що реалізує державну політику у сфері управління зоною відчуження та зоною
безумовного (обов'язкового) відселення, землі, глини, піску, торфу, деревини, а також
заготівля і вивезення рослинних кормів, лікарських рослин, грибів, ягід та інших продуктів
побічного лісокористування, за винятком зразків для наукових цілей;-винесення або вивезення із зон будівельних матеріалів і конструкцій, машин іустаткування, хатніх речей, іншого рухомого майна без спеціального дозволу центрального
органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері управління зоною
відчуження та зоною безумовного (обов’язкового) відселення і дозиметричного контролю;-ведення сільськогосподарської, лісогосподарської, виробничої та іншої діяльності, атакож будівництво без спеціального дозволу центрального органу виконавчої влади, щореалізує державну політику у сфері управління зоною відчуження та зоною безумовного
(обов'язкового) відселення, (у тому числі будівництво ядерних установок і об'єктів,призначених для поводження з радіоактивними відходами, які мають загальнодержавне
значення);-випасання худоби, порушення середовища перебування диких тварин, спортивне тапромислове полювання і рибальство;-перегін тварин, сплав лісу. В'їзд на територію зони і виїзд з неї здійснюється тільки заспеціальними перепустками з обов'язковим дозиметричним контролем людей татранспортних засобів. Транзитний проїзд усіх видів транспорту здійснюється заспеціальними перепустками, що видаються центральним органом виконавчої влади, щореалізує державну політику у сфері управління зоною відчуження та зоною безумовного
(обов'язкового) відселення;-будь-яка інша діяльність, яка не забезпечує режим радіаційної безпеки;-перебування осіб, які мають медичні протипоказання для роботи в контакті зджерелами іонізуючого випромінювання або щодо яких встановлено причинний зв'язокінвалідності з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, оскільки вониє професійно хворими.
3.2.3. Характеристика територій та об’єктів ПЗФ, якіЧорнобильського радіаційно-екологічного біосферного заповідника

розташовані в межах

Заказниками загальнодержавного значення природні території були оголошені
постановою РМ УРСР від 25.02.1980 № 132 «Про доповнення переліку державних
заказників Української РСР» (гідрологічний заказник «Іллінський») та Указом Президента
України
від
13.08.2007
№
700
«Про
оголошення
природної
території
загальнозоологічним
заказником
загальнодержавного
значення
«Чорнобильський
спеціальний» (загальнозоологічний заказник «Чорнобильський спеціальний»).

236
Території та об’єкти ПЗФ місцевого значення були оголошені рішеннями Київського
облвиконкому від 19.08.1968 № 574, від 28.02.1972 № 118 та від 29.10.1979 № 510.
У 1984 році згідно з рішенням Київського облвиконкому було здійснено перегляд
мережі ПЗФ Київської області та затверджено відповідний перелік (рішення Київського
облвиконкому від 18.12.1984, № 441).
За даними Державного департаменту екології та природних ресурсів Київської ОДА,згідно з матеріалами лісовпорядкування 1996 року, були уточнені площі деяких територій таоб’єктів ПЗФ місцевого значення, які розташовані в зоні відчуження. Ці уточнені площі вподальшому зазначалися в первинних облікових документах (Положеннях, Охоронних
зобов’язаннях).
Акти на право постійного користування земельною ділянкою – Зоною відчуження (II КВ № 002872 від 30.05.1999 та II - КВ № 003600 від 09.10.2000) надані Державному
департаменту – Адміністрації зони відчуження і зони безумовного (обов'язкового)відселення. На даний час правонаступником цього органу є ДАЗВ. В підпорядкуванні ДАЗВ,на його території функціонує Державне спеціалізоване підприємство (ДСП) «Північна
Пуща», – правонаступник Державного спеціалізованого комплексного підприємства (ДСКП)«Чорнобильська Пуща» (наказ Державного агентства України з управління зоною
відчуження від 24.11.2015 № 128 «Про створення ДСП «Північна Пуща» та ДСП«Екоцентр»).
У зв’язку з викладеним вище, в наявних на даний час первинних облікових
документах щодо територій та об’єктів ПЗФ, розташованих в Зоні відчуження (вПоложеннях про території та об’єкти ПЗФ та Охоронних зобов’язаннях), зазначено чинні начас оформлення документи, назву організації землекористувача та місцезнаходження
об’єктів. В поданому нижче Описі та таблиці 3.3. наводяться чинні на час розробки Проєкту
назви та відомості, а також уточнено місцезнаходження об’єкта ПЗФ відповідно доновоутворених ПНДВ (номери кварталів та виділів не змінювалися).
Заказники загальнодержавного значення
1. Чорнобильський спеціальний, загальнозоологічний, площа 48870,0 га,оголошений Указом Президента України від 13.08.2007 № 700 «Про оголошення природної
території загально зоологічним заказником загальнодержавного значення «Чорнобильський
спеціальний».
Місцезнаходження: Теремцівське ПНДВ, кв. 291-306 (всі виділи, площа 1064 га), 309398 (всі виділи, площа 15125 га), Розсохівське ПНДВ, кв. 178-242 (всі виділи, площа 3959 га),Опачицьке ПНДВ та Куповатське ПНДВ, кв. 1-307 (всі виділи, площа 28722 га), зонарегульованого заповідного режиму і частково – 184,6 га – зона антропогенних ландшафтів(за лісовпорядкуванням 2016 року: Державне спеціалізоване підприємство (ДСП) «Північна
Пуща», Паришевське лісництво кв. 291-306 (всі виділи, площа 1064 га), 309-398 (всі виділи,площа 15125 га), Дитятківське лісництво кв. 178-242 (всі виділи, площа 3959 га), Опачицьке
лісництво кв. 1-307 (всі виділи, площа 28722 га).
Землекористувач: ДАЗВ.
Положення про заказник затверджене наказом Міністерства охорони навколишнього
природного середовища України від 06.11.2007 № 557 «Про затвердження Положення прозагально зоологічний заказник загальнодержавного значення «Чорнобильський спеціальний»(за погодженням з Державним департаментом – Адміністрацією зони відчуженні і зонибезумовного (обов’язкового) відселення). Охоронне зобов’язання оформлено у 2010 році.
Заказник створено з метою збереження біорізноманіття на Київському Поліссі. Натериторії заказника зберігаються 19 видів рослин і 38 видів тварин, занесених до ЧКУ. Тутмешкають 70 видів ссавців, близько 50 видів риб, 11 видів амфібій, 7 видів плазунів, близько
200 видів птахів. В період сезонних міграцій тут перебувають ще близько 60 видів птахів.
За даними Наукового обґрунтування створення заказника, у геоморфологічному
відношенні його територія являє собою гирло р. Прип’ять з меандровою системою,старицями та островами, а також ділянки Київського водосховища, які знаходяться навпроти

237
гирла р. Прип’ять. У радіоекологічному відношенні (станом на 2000 рік) заказник
знаходиться на території південного сліду радіоактивного забруднення. Щільність
забруднення 137Cs становить 40-400 кБк*м-2(1-11 Кі/км2), 90Sr локально сягає 400 кБк*м2(11 Кі/км2), більшість території забруднена в межах 25-70 кБк*м-2(0,5-2,0 Кі/км2),ізотопами плутонію та америцію – локально до 10 кБк*м-2(0,3 Кі/км2) при забрудненні
більшої частини території в межах 0,4-4,0 кБк*м-2(0,01-0,11 Кі/км2).
Природна рослинність заказника займає близько 80% загальної площі, її основу
створюють ліси, значні площі займає прибережно-водна та водна рослинність заплав,акваторії річок та прилеглих ділянок Київського водосховища, а також болотна рослинність
замкнених улоговин. Псамофітна та лучна рослинність займають невеликі площі.
Найважливіше середовище утворююче та фітостабілізуюче значення відіграють тутліси, що займають близько 80% території. З них близько 60% займають соснові ліси різних
едатопів, 30% – молоді соснові ліси на місці згарищ 1995-1996 рр., 10% – молоді соснові тасосново-березові ліси посадки 1988-1990 рр. Заплави річок на незначних територіях зайняті
насадженнями верби ламкої, а також чагарниковими вербовими болотами.
Лісова рослинність заказника є зональною і досить типовою для Українського
Полісся. Серед лісів тут переважають соснові ліси зеленомошні у комплексі з сосновими
лісами бруснично-зеленомошними, орляково-чорничними та чорнично-зеленомошними.
Видовий склад вказаних ценозів представлений насамперед бореальними видами. Багатою тарізноманітною є прибережно-водна рослинність. У її складі найбільш звичними рослинними
угрупованнями є формації очерету звичайного, комишу озерного, лепешняка високого, осоки
прибережної типового флористичного складу та ценотичної будови. У заказнику
трапляються регіонально-рідкісні види: гвоздика Борбаша, півники сибірські, котячі лапки
дводомні, щитник гребенястий, конюшина червонувата, костриця поліська, волошка сумська,гвоздика несправжньорозчепірена.
Велику цінність тут має тваринний світ. Видовий склад хребетних тварин добре
відображає зональні особливості фауністичних комплексів Українського Полісся. Класкруглороті представлений тут міногою українською, видом, занесеним до ЧКУ. Туттрапляється 59 видів кісткових риб, серед них 3 види є «червонокнижними»: стерлядь,вирезуб, марена дніпровська. Значно більша кількість видів – 21 – занесені до переліків
рідкісних видів Бернської конвенції. В межах заказника мешкають 12 видів амфібій, досить
звичайних для Полісся, 7 видів рептилій, серед яких мідянка європейська – вид, занесений до
ЧКУ. В межах заказника спостерігається особливе різноманіття птахів. Тут можливе
перебування 253-х видів, з них гніздяться представники 168-ми видів, взимку відмічене
перебування 65-ти видів. До ЧКУ занесено 37 видів птахів: лелека чорний, чернь білоока,гоголь, скопа, шуліка рудий, орлан-білохвіст, підорлик малий, змієїд, сапсан, глушець,журавель сірий, балобан, лежень, дрохва, кулик-сорока, дерихвіст степовий, сипуха, пугач,сорокопуд сірий, корольок жовтоголовий. Теріофауна представлена 49-ма видами, 12 з нихзанесені до ЧКУ: широковух європейський, нічниця Наттерера, вечірниця велетенська,вечірниця Лейслера, нетопир середземноморський, заєць-біляк, видра річкова, рисьзвичайна, борсук, горностай, норка європейська, кутора мала. З видів, занесених доЄвропейського червоного списку в межах заказника мешкають видра річкова, рись звичайна,нічниця Наттерера, вечірниця велетенська, ліскулька звичайна, ведмідь бурий. Слід також
згадати про рідкісний вид – коня Пржевальського, який був успішно акліматизований вмежах Зони відчуження.
Згідно з Положенням про заказник та Охоронним зобов’язанням на території
заказника забороняється:-рубки головного користування, прохідні рубки;-рубки формування і оздоровлення лісів, а саме: лісовідновні рубки, рубки
переформування, рубки, пов’язані з реконструкцією, ландшафтні рубки;-будь-яке будівництво, що може вплинути на зміну характеру місцевості, не пов’язанез охороною території заказника;-будь-яке порушення ґрунтового покриву;238-знищення та пошкодження форм рельєфу;-знищення та пошкодження трав’янистої рослинності;-розорювання земель, залуження земельних ділянок з порушенням встановленого
порядку;-заготівля лікарських рослин і технічної сировини;-збір рідкісних та занесених до ЧКУ видів рослин, а також їх квітів та плодів;-сінокосіння;-використання хімічних засобів боротьби зі шкідниками та хворобами рослин;-зберігання на території заказника отрутохімікатів;-турбування, знищення та відлов всіх видів тварин, що мешкають або зупиняються натериторії заказника, за винятком тих, які пов’язані з функціонуванням орнітологічної станції;-інтродукція нових видів рослин та тварин (без відповідних, узгоджених увстановленому порядку наукових обґрунтувань та за винятком тих тварин, що раніше
мешкали у районі заказника);-промислове рибальство, добування інших об’єктів водного промислу;-мисливство;-прогін та випасання худоби;-меліоративні та будь-які роботи, що можуть призвести до зміни гідрологічного тагідрохімічного режимів території заказника;-засмічення та забруднення території заказника;-передача у господарське використання окремих ділянок заказника;-розвідувальні, підривні роботи, розробка всіх видів корисних копалин;-знаходження на території заказника, проїзд механічних транспортних засобів,пересування водоймами заказника на плавзасобах всіх видів, їх зупинення та стоянка (крімтранспорту Землекористувача, державних, природоохоронних, інспекційних та рятувальних
служб;-інші види робіт, що можуть призвести до порушень природних зв’язків та ходуприродних процесів, втрати наукової та господарської цінності природного комплексу, щоохороняється;-знищення або пошкодження інформаційно-охоронних, межових знаків таінформаційних щитів на території заказника.
На території заказника дозволяється:природоохоронна, господарська, наукова та іншадіяльність, що не суперечить завданням заказника і проводиться з додержанням загальних
вимог щодо охорони навколишнього природного середовища.
Первинні облікові документи заказника «Чорнобильський спеціальний» у зв’язку іззмінами, що відбулися в чинному законодавстві з часу затвердження Положення прозаказник у 2007 році та оформлення у 2010 році Охоронного зобов’язання (зміна органу
управління у сфері охорони і використання територій та об’єктів ПЗФ України на території
Київської області, зміна назви землекористувача, зміни до ст. 26 Закону України «Проприродно-заповідний фонд України») та необхідністю врахування вимог ст. 11 і 12 Закону
України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок
Чорнобильської катастрофи», потребують переоформлення.
В Положенні про заказник в розділі «Режим території заказника» має бути враховано:-зміни, що були внесені до ст. 26 Закону України «Про природно-заповідний фондУкраїни» («На територіях заказників забороняються рубки головного користування, суцільні,прохідні, лісовідновні та поступові рубки, видалення захаращеності, а також полювання таінша діяльність, що суперечить цілям і завданням, передбаченим положенням прозаказник»);-вимоги ст. 12 Закону України «Про правовий режим території, що зазнала
радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи», а саме:-заборона перебування осіб, які не мають на це спеціального дозволу;239-в'їзд на територію зони і виїзд з неї здійснюється тільки за спеціальними
перепустками з обов'язковим дозиметричним контролем людей та транспортних
засобів.
-транзитний проїзд усіх видів транспорту здійснюється за спеціальними
перепустками, що видаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері управління зоною відчуження та зоною безумовного
(обов’язкового) відселення;-заготівля і вивезення рослинних кормів, лікарських рослин, грибів, ягід таінших продуктів побічного лісокористування, за винятком зразків для наукових цілей;-ведення сільськогосподарської, лісогосподарської, виробничої та іншої
діяльності, а також будівництво без спеціального дозволу;-порушення середовища перебування диких тварин, спортивне та промислове
полювання і рибальство; сплав лісу;-будь-яка інша діяльність, яка не забезпечує режим радіаційної безпеки.
В режимі території заказника мають бути конкретизовані всі види діяльності, якідозволені і будуть здійснюватися в заказнику (ст. 11 Закону України «Про правовий режим
території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи». Умежах територій та об’єктів природно-заповідного фонду здійснюються виключно видидіяльності, визначені у відповідних положеннях про них, з урахуванням обмежень та впорядку, встановлених цим Законом»). Це стосується в основному науково-дослідних робітта природоохоронних, зокрема протипожежних, заходів.
2. «Іллінський» – гідрологічний, площа 2000,0 га, оголошений постановою РМ УРСРвід 25.02.1980 № 132 «Про доповнення переліку державних заказників Української РСР».
Місцезнаходження: Яковецьке ПНДВ, кв. 27-32, 34-42, 63-66, 88-90, заповідна зона (заматеріалами лісовпорядкування 2016 р.: ДСП «Північна Пуща», Денисовицьке лісництво в
кв. 27-32, 34-42, 63-66, 88-90).
Землекористувач: ДАЗВ.
Положення про державний заказник республіканського значення «Іллінський»затверджене заступником Міністра лісового господарства УРСР 30.07.1985
Заказник оголошено з метою охорони і збереження типового болотно-лісового масиву
Полісся, який є регулятором водного режиму р. Уж, а також місцем оселення рідкісних видів
птахів, занесених до ЧКУ: змієїда, лелеки чорного, журавля сірого.
Територія заказника розміщується в долині р. Іллі і являє собою заплаву р. Іллі таприлеглі до неї ділянки долини. Заплава повністю заболочена. Тут переважають лісові
болота, переважно чорновільшанники, місцями зі співдомінуванням верб, з різноманітним
трав’яним покривом, в якому переважають очерет звичайний, комиш лісовий, очеретянка
звичайна та купинні осоки.
На прилеглих ділянках тераси розміщуються сосново-дубові, дубові та дубовограбові, а також соснові ліси. У заказнику збереглись ділянки старих дубових лісів зпереважанням ліщиново-яглицевих угруповань. Дубово-грабові ліси представлені
крушиново-ліщиново-яглицевими ценозами типової для Українського Полісся будови.
Гідрологічний заказник загальнодержавного значення «Іллінський» за характером
рослинного покриву в цілому є типовим для заплавних ділянок Українського Полісся. Натериторії виявлені види рослин, занесені до ЧКУ – любка дволиста, коручка
чемерниковидна, а також страусове перо звичайне.
Згідно з Положенням про заказник, на його території забороняється:-розорювання земель, рубки головного користування, сінокосіння, випас худоби, збірягід і квітів;-надання ділянок під будівництво;-меліоративні роботи, осушення болота;-використання отрутохімікатів;-туризм і інші форми організованого відпочинку населення;240-рух механізованого транспорту поза дорогами загального користування;-мисливство і рибальство;-використання вод для зрошення і обводнення;-розвідувальні роботи і розробка корисних копалин.
Згідно з Охоронним зобов’язанням в межах заказника забороняється:-прохідні рубки;-розорювання земель;-розробка корисних копалин, порушення ґрунтового покриву;-засмічення та забруднення території, влаштування сміттєзвалищ;-меліоративні роботи;-використання та зберігання отрутохімікатів;-розведення вогнищ;-проїзд всіх видів транспорту поза дорогами загального користування, за винятком
технологічного і службового транспорту;-інші види господарської діяльності, які можуть призвести до втрати природної,наукової та культурно-освітньої цінності заказника.
Первинні облікові документи гідрологічного заказника «Іллінський» у зв’язку іззмінами, що відбулися в чинному законодавстві з часу затвердження Положення прозаказник у 1985 р. та оформлення у 2010 році Охоронного зобов’язання (зміни в класифікації
територій та об’єктів ПЗФ України, вимоги до порядку затвердження положень про територіїта об’єкти ПЗФ, розташовані в Зоні відчуження, зміна органу управління у сфері охорони івикористання територій та об’єктів ПЗФ України на території Київської області, зміна назви
землекористувача), потребують переоформлення.
В режимі території заказника мають бути враховані всі види діяльності, які забороненів межах зони відчуження згідно з Законом України «Про правовий режим території, щозазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» (ст. 11, 12). Крімтого, згідно з функціональним зонуванням території Заповідника, територія заказника
«Іллінський» розташована в заповідній зоні Заповідника і, відповідно, для його території
застосовується режим, встановлений законодавством для заповідної зони біосферного
заповідника (ст. 18 і 16 Закону України «Про природно-заповідний фонд України»).
Заказники місцевого значення
3. «Пухівський», лісовий, площа 13,9 га. Оголошений рішенням Київського
облвиконкому від 28.02.1972 № 118, перезатверджений рішенням від 18.12.1984 № 441.
Місцезнаходження: Поліське ПНДВ, кв. 95 (вид. 5, площа 7,2 га, вид. 8, площа 6,1 га –за даними лісовпорядкування 2006 року), зона регульованого заповідного режиму (заматеріалами лісовпорядкування 2016 року: ДСП «Північна Пуща», Котовське лісництво, кв.
95 (вид. 5, площа 7,2 га, вид. 8, площа 6,1 га).
Землекористувач: ДАЗВ.
Положення про заказник затверджено у 2010 році (площа – 13,3 га).
Територія заказника представляє собою насадження дуба звичайного у віці 180 років здомішкою граба звичайного та берези повислої.
Згідно з Положенням та Охоронним зобов’язанням на території заказника
забороняються:-прохідні рубки;-розорювання земель;-розробка корисних копалин, порушення ґрунтового покриву;-засмічення та забруднення об’єкта, влаштування сміттєзвалищ;-меліоративні роботи;-використання та зберігання отрутохімікатів;-розведення вогнищ;241-проїзд всіх видів транспорту поза дорогами загального користування, за винятком
технологічного і службового транспорту;-інші види господарської діяльності, які можуть призвести до втрати природної,наукової та культурно-освітньої пам’ятки природи.
Первинні облікові документи лісового заказника «Пухівський» у зв’язку зі змінами,що відбулися в чинному законодавстві з часу затвердження Положення про заказник таоформлення Охоронного зобов’язання у 2010 році (зміна органу управління у сфері охорониі використання територій та об’єктів ПЗФ України на території Київської області, зміна
назви землекористувача, зміни до ст. 26 Закону України «Про природно-заповідний фондУкраїни»), а також у зв’язку з необхідністю врахування вимог ст. 11 і 12 Закону України
«Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок
Чорнобильської катастрофи», потребують переоформлення.
Пам’ятки природи місцевого значення
4. «Вікові дубові насадження», ботанічна, площа 11,0 га. Оголошена рішенням
Київського облвиконкому від 19.08.1968 № 574, перезатверджено рішенням від 18.12.1984№ 441 (площа 12,0 га). За даними Київської ОДА площа пам’ятки природи була зменшена на
1,0 га, зважаючи на таксаційні дані матеріалів лісовпорядкування 1996 року.
Місцезнаходження: Денисовецьке ПНДВ, кв. 151, вид. 4 заповідна зона (заматеріалами лісовпорядкування 2016 року: ДСП «Північна Пуща», Луб’янське л-во, кв. 151,
вид. 4).
Землекористувач: ДАЗВ.
Змішані дубово-осикові високопродуктивні насадження. Дуб віком 140 років,середній діаметр 38 см.
Згідно з Охоронним зобов’язанням на території пам’ятки природи забороняються:-прохідні рубки;-розорювання земель;-розробка корисних копалин, порушення ґрунтового покриву;-засмічення та забруднення об’єкта, влаштування сміттєзвалищ;-меліоративні роботи;-використання та зберігання отрутохімікатів;-розведення вогнищ;-проїзд всіх видів транспорту поза дорогами загального користування, за винятком
технологічного і службового транспорту;-інші види господарської діяльності, які можуть призвести до втрати природної,наукової та культурно-освітньої пам’ятки природи.
Згідно з функціональним зонуванням території Заповідника, територія цієї пам’яткиприроди розташована в заповідній зоні Заповідника і, відповідно, для її території
застосовується режим, встановлений законодавством для заповідної зони біосферного
заповідника (ст. 18 і 16 Закону України «Про природно-заповідний фонд України»).
5. «Вільхові насадження проф. Товстоліса», ботанічна, площа 4,8 га. Оголошена
рішенням Київського облвиконкому від 19.08.1968 № 574, перезатверджено рішенням від
18.12.1984 № 441.
Місцезнаходження: Луб’янське ПНДВ, кв. 349, вид. 7, зона регульованого заповідного
режиму (за лісовпорядкуванням 2016 року: ДСП «Північна Пуща», Луб’янське л-во, кв. 349,
вид. 7).
Землекористувач: ДАЗВ.
Високопродуктивні культури вільхи чорної були створені у 1928 році відомим
вченим, професором Товстолісом Д.І. За даними Київської ОДА, територію пам’яткиприроди було пройдено суцільною рубкою приблизно у 1980-1986 рр. Станом на 1999 рік усіпні вільхи дали густу кореневу поросль висотою понад 8-10 м і знову утворили мокрий

242
чорновільховий груд. Комісія в складі працівників Відділення загальної біології НАНУкраїни і ДСВКЛП «Чорнобильліс» запропонували зберегти цю територію в складі ПЗФмісцевого значення (Акт обстеження від 3-6 жовтня 1994 року).
Згідно з Охоронним зобов’язанням на території пам’ятки природи забороняються:-прохідні рубки;-розорювання земель;-розробка корисних копалин, порушення ґрунтового покриву;-засмічення та забруднення об’єкта, влаштування сміттєзвалищ;-меліоративні роботи;-використання та зберігання отрутохімікатів;-розведення вогнищ;-проїзд всіх видів транспорту поза дорогами загального користування, за винятком
технологічного і службового транспорту;-інші види господарської діяльності, які можуть призвести до втрати природної,наукової та культурно-освітньої пам’ятки природи.
6. «Ділянка сосни звичайної», ботанічна, площа 5,8 га. Оголошена рішенням
Київського облвиконкому від 19.08.1968 № 574, перезатверджено рішенням від 18.12.1984,№ 441.
Місцезнаходження: Розсохівське ПНДВ кв. 203, вид. 5 (площа 4,5 га), вид. 13 (площа
1,3 га), зона регульованого заповідного режиму (за матеріалами лісовпорядкування 2016
року: ДСП «Північна Пуща», Дитятківське л-во, кв. 203, вид. 5 (площа 4,5 га), вид. 13 (площа
1,3 га). Землекористувач: ДАЗВ. Пам’ятка природи знаходиться на території
загальнозоологічного
заказника
загальнодержавного
значення
«Чорнобильський
спеціальний».
Культури сосни звичайної, створені шаховим порядком в 1892 році проф.
Е.В.Алексєєвим. Середня висота 24 м, діаметр 26 см, запас 310 м.куб на 1 га. Мають науковета господарське значення. Державною організацією «Український лісовий селекційний
центр» ділянку в кв. 203, вид 5 (4,5 га) зареєстровано як генетичний резерват.
Згідно з Охоронним зобов’язанням на території пам’ятки природи забороняються:-прохідні рубки;-розорювання земель;-розробка корисних копалин, порушення ґрунтового покриву;-засмічення та забруднення об’єкта, влаштування сміттєзвалищ;-меліоративні роботи;-використання та зберігання отрутохімікатів;-розведення вогнищ;-проїзд всіх видів транспорту поза дорогами загального користування, за винятком
технологічного і службового транспорту;-інші види господарської діяльності, які можуть призвести до втрати природної,наукової та культурно-освітньої пам’ятки природи.
7. «Городище», комплексна, площа 8,3 га. Оголошена рішенням Київського
облвиконкому від 19.08.1968 № 574, перезатверджено 18.12.1984, № 441 (площа 5,0 га). Заданими Київської ОДА площа пам’ятки природи була збільшена на 3,3 га, зважаючи натаксаційні дані матеріалів лісовпорядкування 1996 року.
Місцезнаходження: Бенівське ПНДВ, кв. 179, вид 31 (площа 3,0 га), вид. 36 (0,9 га),вид. 37 (площа 1,6 га), кв. 195 вид. 4 (площа 2,8 га), заповідна зона (за лісовпорядкування
2016 року: ДСП «Північна Пуща», Луб’янське л-во, кв. 179, вид 31 (площа 3,0 га), вид. 36(0,9 га), вид. 37 (площа 1,6 га), кв. 195 вид. 4 (площа 2,8 га).
Землекористувач: ДАЗВ.

243Місце поселення древніх слов’ян, обнесене земляним валом. На місці поселення –густі зарості трав’яної рослинності із звіробою, осок, папороті - орляка. Є ділянки дубових,соснових та березових насаджень в свіжих сугрудках.
Згідно з Охоронним зобов’язанням, на території пам’ятки природи забороняються:-прохідні рубки;-розорювання земель;-розробка корисних копалин, порушення ґрунтового покриву;-засмічення та забруднення об’єкта, влаштування сміттєзвалищ;-меліоративні роботи;-використання та зберігання отрутохімікатів;-розведення вогнищ;-проїзд всіх видів транспорту поза дорогами загального користування, за винятком
технологічного і службового транспорту;-інші види господарської діяльності, які можуть призвести до втрати природної,наукової та культурно-освітньої пам’ятки природи.
Відповідно до функціонального зонування території Заповідника, територія цієїпам’ятки природи розташована в його заповідній зоні і, відповідно, для її території
застосовується режим, встановлений законодавством для заповідної зони біосферного
заповідника (ст. 18 і 16 Закону України «Про природно-заповідний фонд України»).
8. «Дуб», ботанічна, площа 0,02 га. Оголошена рішенням Київського облвиконкому
від 19.08.1968 № 574, перезатверджено рішенням від 18.12.1984 № 441.
Місцезнаходження: Бенівське ПНДВ, кв. 180, вид. 46, заповідна зона (залісовпорядкуванням 2016 року: ДСП «Північна Пуща», Луб’янське л-во, кв. 180, вид. 46.
Землекористувач: ДАЗВ.
Дуб віком 440 років, висота 25 м., діаметр 127 см, насіннєвого походження, з добре
розвиненою кроною.
Згідно з Охоронним зобов’язанням на території пам’ятки природи забороняються:-прохідні рубки;-розорювання земель;-розробка корисних копалин, порушення ґрунтового покриву;-засмічення та забруднення об’єкта, влаштування сміттєзвалищ;-меліоративні роботи;-використання та зберігання отрутохімікатів;-розведення вогнищ;-проїзд всіх видів транспорту поза дорогами загального користування, за винятком
технологічного і службового транспорту;-інші види господарської діяльності, які можуть призвести до втрати природної,наукової та культурно-освітньої пам’ятки природи.
Відповідно до функціонального зонування території Заповідника, територія цієїпам’ятки природи розташована в його заповідній зоні і, відповідно, для її території
застосовується режим, встановлений законодавством для заповідної зони біосферного
заповідника (ст. 18 і 16 Закону України «Про природно-заповідний фонд України»).
9. «Чорновільхові насадження понад р. Прип’ять», ботанічна, площа 10,0 га.
Оголошена рішенням Київського облвиконкому від 19.08.1968 № 574, перезатверджено
18.12.1984 № 441 (площа - 9,8 га). За даними Київської ОДА площа пам’ятки природи булазбільшена на 0,2 га, зважаючи на таксаційні дані матеріалів лісовпорядкування 1996 року.
Місцезнаходження: Бенівське ПНДВ, кв. 58, вид. 21 (площа 7,1 га), кв. 59, вид. 21(площа 2,9 га), заповідна зона (за лісовпорядкуванням 2016 року: ДСП «Північна Пуща»,Луб’янське л-во, кв. 58, вид. 21 (площа 7,1 га), кв. 59, вид. 21 (площа 2,9 га).
Землекористувач: ДАЗВ.
Високопродуктивні вільхові насадження, висота 25 м, середній діаметр 34 см.

244Згідно з Охоронним зобов’язанням на території пам’ятки природи забороняються:-прохідні рубки;-розорювання земель;-розробка корисних копалин, порушення ґрунтового покриву;-засмічення та забруднення об’єкта, влаштування сміттєзвалищ;-меліоративні роботи;-використання та зберігання отрутохімікатів;-розведення вогнищ;-проїзд всіх видів транспорту поза дорогами загального користування, за винятком
технологічного і службового транспорту;-інші види господарської діяльності, які можуть призвести до втрати природної,наукової та культурно-освітньої пам’ятки природи.
Відповідно до функціонального зонування території Заповідника, територія цієїпам’ятки природи розташована в його заповідній зоні і, відповідно, для її території
застосовується режим, встановлений законодавством для заповідної зони біосферного
заповідника (ст. 18 і 16 Закону України «Про природно-заповідний фонд України»).
10. «Чорновільхові насадження понад р. Прип’ять», ботанічна, площа 16,0 га.
Оголошена рішенням Київського облвиконкому від 19.08.1968 № 574, перезатверджено
рішенням від 18.12.1984 № 441 (площа - 4,5 га). За даними Київської ОДА площа пам’яткиприроди була збільшена на 11,5 га, зважаючи на таксаційні дані матеріалів
лісовпорядкування 1996 року.
Місцезнаходження: Бенівське ПНДВ, л-во, кв. 53, вид. 2, заповідна зона (залісовпорядкуванням 2016 року: ДСП «Північна Пуща», Луб’янське л-во, кв. 53, вид. 2).
Землекористувач: ДАЗВ.
Унікальні високоповнотні і високопродуктивні вільхові насадження, висота 29 м,середній діаметр 36 см, повнота 0,8.
Згідно з Охоронним зобов’язанням на території пам’ятки природи забороняються:-прохідні рубки;-розорювання земель;-розробка корисних копалин, порушення ґрунтового покриву;-засмічення та забруднення об’єкта, влаштування сміттєзвалищ;-меліоративні роботи;-використання та зберігання отрутохімікатів;-розведення вогнищ;-проїзд всіх видів транспорту поза дорогами загального користування за винятком
технологічного і службового транспорту;-інші види господарської діяльності, які можуть призвести до втрати природної,наукової та культурно-освітньої пам’ятки природи.
Відповідно до функціонального зонування території Заповідника, територія цієїпам’ятки природи розташована в його заповідній зоні Заповідника і, відповідно, для їїтериторії застосовується режим, встановлений законодавством для заповідної зонибіосферного заповідника (ст. 18 і 16 Закону України «Про природно-заповідний фондУкраїни»).
11. «Насадження дуба черешчатого», ботанічна, площа 15,0 га. Оголошена
рішенням Київського облвиконкому від 19.08.1968 № 574, перезатверджено рішенням від
18.12.1984 № 441 (площа 11,0 га). За даними Київської ОДА, площа пам’ятки природи булазбільшена на 4,0 га, зважаючи на таксаційні дані матеріалів лісовпорядкування 1996 року.
Місцезнаходження: Денисовецьке ПНДВ, кв. 76, вид. 12, заповідна зона (заматеріалами лісовпорядкування 2016 року: ДСП «Північна Пуща», Луб’янське л-во, кв. 76,
вид. 12).
Землекористувач: ДАЗВ.

245
Високопродуктивні дубові насадження насіннєвого походження віком 150 років.
Середня висота 27 м, середній діаметр 40 см.
Згідно з Охоронним зобов’язанням на території пам’ятки природи забороняються:-прохідні рубки;-розорювання земель;-розробка корисних копалин, порушення ґрунтового покриву;-засмічення та забруднення об’єкта, влаштування сміттєзвалищ;-меліоративні роботи;-використання та зберігання отрутохімікатів;-розведення вогнищ;-проїзд всіх видів транспорту поза дорогами загального користування, за винятком
технологічного і службового транспорту;-інші види господарської діяльності, які можуть призвести до втрати природної,наукової та культурно-освітньої пам’ятки природи.
Відповідно до функціонального зонування території Заповідника, територія цієїпам’ятки природи розташована в заповідній зоні Заповідника і, відповідно, для її території
застосовується режим, встановлений законодавством для заповідної зони біосферного
заповідника (ст. 18 і 16 Закону України «Про природно-заповідний фонд України»).
Заповідні урочища
12. «Вікові дубові насадження», площа 17,5 га. Оголошено рішенням Київського
облвиконкому від 19.08.1968 № 574, перезатверджено рішенням від 18.12.1984 № 441 (площа
14,6 га). За даними Київської ОДА, площа пам’ятки природи була збільшена на 2,9 га,зважаючи на таксаційні дані матеріалів лісовпорядкування 1996 року.
Місцезнаходження: Денисовецьке ПНДВ, кв. 203, вид. 26, зона регульованого
заповідного режиму (за лісовпорядкуванням 2016 року: ДСП «Північна Пуща», Луб’янське
л-во, кв. 203, вид. 26).
Землекористувач: ДАЗВ.
Високопродуктивні дубові насадження насіннєвого походження віком 150 років,середня висота 27 см, діаметр 44 см.
Згідно з Охоронним зобов’язанням на території заповідного урочища забороняється:-суцільні і прохідні рубки;-надання ділянок під будівництво;-меліоративні роботи;-засмічення та забруднення території, влаштування сміттєзвалищ;-інші види господарської діяльності, які можуть призвести до втрати наукової іприродної цінності заповідного урочища.
Згідно з чинним законодавством, на території заповідного урочища забороняється
будь-яка діяльність відповідно до вимог, встановлених для природних заповідників (ст. 30
Закону України «Про природно-заповідний фонд України»).
13. «Загір’я», площа 119,0 га, Оголошений рішенням Київського облвиконкому від
29.10.1979 № 510, затверджено рішенням Київського облвиконкому від 18.12.1984 № 441(площа 110,0 га). За даними Київської ОДА, площа пам’ятки природи була збільшена на 9,0
га, зважаючи на таксаційні дані матеріалів лісовпорядкування 1996 року.
Місцезнаходження: Денисовецьке ПНДВ, кв. 45, вид. 5, 7, 12, 20, 22, 24, 25; кв. 46 вид.
1-5, 9, 12, 13, 17, 20, 23, 25, 26, заповідна зона (за матеріалами лісовпорядкування 2016 року:ДСП «Північна Пуща», Луб’янське л-во, кв. 45, вид. 5, 7, 12, 20, 22, 24, 25; кв. 46 вид. 1-5, 9,
12, 13, 17, 20, 23, 25, 26).
Землекористувач: ДАЗВ.
Понижена місцевість, частково заросла лозою, навколо сосново-березовий ліс здомішкою вільхи, осики, дуба та верби .

246Згідно з Охоронним зобов’язанням на території заповідного урочища забороняється:-розорювання земель, за винятком протипожежних заходів та при гасінні лісових
пожеж;-надання ділянок під будівництво та оренду;-порушення ґрунтового покриву, гідрологічного режиму та меліоративні роботи;-рубки головного користування та прохідні рубки;-розробка корисних копалин;-порушення умов гніздування птахів та оселень звірів;-розведення вогнищ;-використання та збереження отрутохімікатів;-засмічення та забруднення території, влаштування сміттєзвалищ;-проїзд всіх видів транспорту поза дорогами загального користування, за винятком
службового транспорту та протипожежної техніки;-мисливство та натаскування собак;-використання природних ресурсів без встановлених та затверджених відповідно дочинного законодавства лімітів та з порушенням умов і термінів використання;-знищення або пошкодження інформаційно-охоронних, межових знаків таінформаційних щитів;-інші види господарської діяльності, які можуть призвести до втрати природної інаукової цінності заповідного урочища.
Згідно з чинним законодавством на території заповідного урочища забороняється
будь-яка діяльність відповідно до вимог, встановлених для природних заповідників (ст. 30
Закону України «Про природно-заповідний фонд України»).
Охоронні зобов’язання щодо пам’яток природи і заповідних урочищ мають бутипереоформлені у зв’язку із змінами, що відбулися в чинному законодавстві з часу їхоформлення (1999-2010 рр.). Режими територій пам'яток природи і заповідних урочищ
потребують уточнення відповідно до вимог ст. 28 і 30 Закону України «Про природнозаповідний фонд України» та ст. 11, 12 Закону України «Про правовий режим території, щозазнала
радіоактивного
забруднення
внаслідок
Чорнобильської
катастрофи».

2000,013,93. «Пухівський», лісовий
заказник місцевого
значення

Площа, га(за даними
Київської
ОДА)
48870,02. «Іллінський»,гідрологічний заказник
загальнодержавного
значення

1. «Чорнобильський
спеціальний»,загальнозоологічний
заказник
загальнодержавного
значення

Назва території чи об’єктаПЗФ, категорія, значення

Поліське ПНДВ, кв. 95(вид. 5, площа 7,2 га,вид. 8, площа 6,1 га –за даними
лісовпорядкування
2006 р.), зонарегульованого
заповідного режиму

Теремцівське ПНДВ,кв. 291-306 (всі виділи,площа 1064 га), 309398 (всі виділи, площа
15125 га),Розсохівське ПНДВ,кв. 178-242 (всі виділи,площа 3959 га),Опачицьке ПНДВ таКуповатське ПНДВ,кв. 1-307 (всі виділи,площа 28722 га), зонарегульованого
заповідного режиму ічастково - 184,6 га –зона антропоген-нихландшафтів
Яковецьке ПНДВ, кв.
27-32, 34-42, 63-66, 8890, заповідна зонаМісцерозташування

«-«

«-«

Державне агентство
України зуправління зоною
відчуження (вминулому –Державний
департамент Адміністрація зонивідчуження і зонибезумовного
(обов’язкового)відселення).

Землекористувач

Постанова РадиМіністрів
Української РСР
від 25.02.1980№ 132Рішення
Київського
облвиконкому від
28.02.1972 №118,
перезатверджено
рішенням
Київського
облвиконкому відРішення, згідно зяким оголошено
територію чиоб’єкт ПЗФУказ Президента
України від
13.08.2007 № 700Згідно з рішенням Київського
облвиконкому від 18.12.1984, № 441
площа заказника становить 13,9 га. Заданими лісовпорядкування 2006 рокуплоща заказника становить 13,3 га.
Положення про заказник та Охоронне
зобов’язання оформлені у 2010 році наПоложення про заказник затверджене у
1985 році. Останнє Охоронне
зобов’язання оформлено у 2010 роціПоложення про заказник затверджене
наказом Міністерства охорони
навколишнього природного середовища
від 06.11.2007 року № 557. Останнє
Охоронне зобов’язання оформлено у 2010році.

Примітки

Таблиця 3.3.
Перелік територій та об’єктів ПЗФ, які знаходяться на території Чорнобильського радіаційно-екологічного біосферного заповідника

247

11,0

4,8

5,8

8,3

4. «Вікові дубові
насадження», ботанічна
пам`ятка природи
місцевого значення

5. «Вільхові насадження
проф. Товстоліса Д.І.»,ботанічна пам`яткаприроди місцевого
значення

6. «Ділянка сосни
звичайної», ботанічна
пам`ятка природи
місцевого значення

7. «Городище»,комплексна пам’яткаприроди місцевого
значення

Розсохівське ПНДВкв. 203, вид. 5 (площа
4,5 га), вид. 13 (площа
1,3 га), зонарегульованого
заповідного режиму
(знаходиться натериторії заказника
«Чорнобильський
спеціальний»Бенівське ПНДВ, кв.
179, вид 31 (площа 3,0га), вид. 36 (0,9 га),вид. 37 (площа 1,6 га),кв. 195 вид. 4 (площа
2,8 га), заповідна зонаЛуб’янське ПНДВ, кв.
349, вид. 7, зонарегульованого
заповідного режиму

Денисовецьке ПНДВ,кв. 151, вид. 4
заповідна зона

248

«-«

«-«

«-«

«-«

Рішення
Київського
облвиконкому від
19.08.1968 № 574,
перезатверджено
18.12.1984, № 441

Рішення
Київського
облвиконкому від
19.08.1968 № 574,
перезатверджено
18.12.1984, № 441

Рішення
Київського
облвиконкому від
19.08.1968 № 574,
перезатверджено
18.12.1984, № 441

Рішення
Київського
облвиконкому від
19.08.1968 № 574,
перезатверджено
18.12.1984, № 441

18.12.1984, № 441

Згідно з рішенням Київського
облвиконкому від 18.12.1984, № 441
площа пам’ятки природи становить 5,0 га.
За даними Київської ОДА (Охоронне
зобов’язання 1999 року) площа пам’яткиприроди була збільшена на 3,3 га,Згідно з рішенням Київського
облвиконкому від 18.12.1984, № 441
площа пам’ятки природи становить 12,0га. За даними Київської ОДА (Охоронне
зобов’язання 1999 року) площа пам’яткиприроди була зменшена на 1,0 га,зважаючи на таксаційні дані матеріалів
лісовпорядкування 1996 року.
Останнє Охоронне зобов’язання
оформлено у 2010 роціЗа даними Київської ОДА територію
пам’ятки природи було пройдено
суцільною рубкою приблизно у 1980-1986
рр. Обстеженням 1999 року булозасвідчено процес відновлення
природного комплексу.
Останнє Охоронне зобов’язання
оформлено у 2010 роціОстаннє Охоронне зобов’язання
оформлено у 2010 рокуплощу13,3 га.

0,02

10,0

16,0

15,0

8. «Дуб», ботанічна
пам`ятка природи
місцевого значення

9. «Чорновільхові
насадження понад р.
Прип’ять», ботанічна
пам`ятка природи
місцевого значення

10. «Чорновільхові
насадження понад р.
Прип’ять», ботанічна
пам`ятка природи
місцевого значення

11. «Насадження дубачерешчатого», ботанічна
пам`ятка природи
місцевого значення

Денисовецьке ПНДВ,кв. 76, вид. 12,
заповідна зона.

Бенівське ПНДВ, л-во,
кв. 53, вид. 2,
заповідна зонаБенівське ПНДВ, кв.
58, вид. 21 (площа 7,1га), кв. 59, вид. 21(площа 2,9 га),заповідна зонаБенівське ПНДВ, кв.
180, вид. 46, заповідна
зона.

249

«-«

«-«

«-«

«-«

Рішення
Київського
облвиконкому від
19.08.1968 № 574,
перезатверджено
18.12.1984, № 441

Рішення
Київського
облвиконкому від
19.08.1968 № 574,
перезатверджено
18.12.1984, № 441

Рішення
Київського
облвиконкому від
19.08.1968 № 574,
перезатверджено
18.12.1984, № 441
Рішення
Київського
облвиконкому від
19.08.1968 № 574,
перезатверджено
18.12.1984, № 441

Згідно з рішенням Київського
облвиконкому від 18.12.1984, № 441
площа пам’ятки природи становить 9,8 га.
За даними Київської ОДА (Охоронне
зобов’язання 1999 року) площа пам’яткиприроди була збільшена на 0,2 га,зважаючи на таксаційні дані матеріалів
лісовпорядкування 1996 року.
Останнє Охоронне зобов’язання
оформлено у 2010 роціЗгідно з рішенням Київського
облвиконкому від 18.12.1984, № 441
площа пам’ятки природи становить 4,5 га.
За даними Київської ОДА (Охоронне
зобов’язання 1999 року) площа пам’яткиприроди була збільшена на 11,5 га,зважаючи на таксаційні дані матеріалів
лісовпорядкування 1996 року.
Останнє Охоронне зобов’язання
оформлено у 2010 роціЗгідно з рішенням Київського
облвиконкому від 18.12.1984, № 441
площа пам’ятки природи становить 11,0га. За даними Київської ОДА (Охоронне
зобов’язання 1999 року) площа пам’яткиприроди була збільшена на 4,0 га,зважаючи на таксаційні дані матеріалів

зважаючи на таксаційні дані матеріалів
лісовпорядкування 1996 року.
Останнє Охоронне зобов’язання
оформлено у 2010 роціОстаннє Охоронне зобов’язання
оформлено у 2010 році119,051085,52

13. «Загір’я», заповідне
урочище

Разом площа ПЗФ натериторії Заповідника

Денисовецьке ПНДВ,кв. 45, вид. 5, 7, 12, 20,
22, 24, 25; кв. 46 вид.
1-5, 9, 12, 13, 17, 20,
23, 25, 26, заповідна
зонаДенисовецьке ПНДВ,кв. 203, вид. 26, зонарегульованого
заповідного режиму

«-«

«-«

Рішення
Київського
облвиконкому від
29.10.1979 № 510,
перезатверджено
від 18.12.1984№ 441

Рішення
Київського
облвиконкому від
19.08.1968 № 574,
перезатверджено
18.12.1984, № 441

Згідно з рішенням Київського
облвиконкому від 18.12.1984, № 441
площа заповідного урочища становить
14,6 га. За даними Київської ОДА(Охоронне зобов’язання 1999 року) йогоплоща була збільшена на 2,9 га, зважаючина таксаційні дані матеріалів
лісовпорядкування 1996 рокуЗгідно з рішенням Київського
облвиконкому від 18.12.1984 № 441
площа заповідного урочища становить
110,0 га. За даними Київської ОДА(Охоронне зобов’язання 1999 року) йогоплоща була збільшена на 9,0 га, зважаючина таксаційні дані матеріалів
лісовпорядкування 1996 року.
Останнє Охоронне зобов’язання
оформлено у 2012 роцілісовпорядкування 1996 року.
Останнє Охоронне зобов’язання
оформлено у 2010 роціПримітка.
Охоронні зобов’язання оформлені на землекористувача – Державний департамент – Адміністрація зони відчуження і зони безумовного
(обов’язкового) відселення. На даний час правонаступником цієї організації є ДАЗВ. Місцезнаходженням об’єктів ПЗФ в Охоронних
зобов’язаннях зазначено територію ДСКП «Чорнобильська Пуща», правонаступником цієї організації на даний час є ДСП «Північна Пуща» (див.
Опис територій та об`єктів ПЗФ).

17,5

12. «Вікові дубові
насадження», заповідне
урочище

250

251

3.3. Особливості використання природних ресурсів Чорнобильського радіаційноекологічного біосферного заповідника
У зв’язку з розташуванням Заповідника у зоні відчуження та зоні безумовного
(обов’язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок
Чорнобильської катастрофи (Зоні відчуження), використання природних ресурсів на йоготериторії регулюється як законом України «Про природно-заповідний фонд України», такі Законом України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного
забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Відповідно до Закону України «Про природно-заповідний фонд України»(стаття 9-1), спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та об'єктів
природно-заповідного фонду загальнодержавного значення здійснюється в межах лімітуна використання природних ресурсів, затвердженого центральним органом виконавчої
влади, що забезпечує формування і реалізує державну політику у сфері охорони
навколишнього природного середовища (Міндовкілля), а також на підставі дозволів, щовидаються, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними
адміністраціями. Крім того, згідно із ст. 12 Закону України «Про правовий режим
території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи»,види діяльності в межах територій на об’єктів ПЗФ, розташованих в Зоні відчуження,визначені в положеннях про них, здійснюються з дозволу центрального органу виконавчої
влади, що реалізує державну політику у сфері управління зоною відчуження та зоною
безумовного (обов’язкового) відселення (ДАЗВ).
Порядок видачі дозволів на спеціальне використання природних ресурсів у межах
територій та об’єктів природно-заповідного фонду і встановлення лімітів на використання
природних ресурсів в межах ПЗФ загальнодержавного значення визначається постановоюКМУ від 10.08.1992 № 459 «Про порядок видачі дозволів на спеціальне використання
природних ресурсів у межах територій та об’єктів природно-заповідного фонду івстановлення лімітів використання ресурсів загальнодержавного значення».
Застосування порядку встановлення лімітів здійснюється згідно з Інструкцією прозастосування порядку установлення лімітів на використання природних ресурсів у межах
територій та об'єктів природно-заповідного фонду загальнодержавного значення,затвердженою наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища
України від 24.01.2008 № 27 (у редакції наказу Міністерства захисту довкілля таприродних ресурсів України від 06.08.2020 № 15), зареєстрованим в Міністерстві юстиції
України 12.02.2008 за № 117/14808.
Ця Інструкція визначає порядок установлення лімітів на використання природних
ресурсів у межах територій та об'єктів природно-заповідного фонду загальнодержавного
значення для підприємств, установ, організацій, інших землевласників абоземлекористувачів (далі - заявники) у власності (користуванні) яких знаходяться природні
ресурси в межах цих територій та об'єктів, за винятком корисних копалин, водних
ресурсів, видів тварин і рослин, що занесені до Червоної книги України та рослинних
угруповань, що занесені до Зеленої книги України.
Відповідно до ст. 9 Закону України «Про природно-заповідний фонд України»території та об’єкти ПЗФ, за умови дотримання вимог чинного законодавства, можуть
використовуватися:-у природоохоронних цілях;-у науково-дослідних цілях;-в оздоровчих та інших рекреаційних цілях;-в освітньо-виховних цілях;-для потреб моніторингу навколишнього природного середовища, а також длязаготівлі деревини, лікарських та інших цінних рослин, їх плодів, сіна, випасання худоби,252мисливства, рибальства та інших видів використання за умови, що така діяльність несуперечить установленим вимогам щодо охорони, відтворення та використання їхприродних комплексів та окремих об'єктів.
Згідно з Законом України «Про правовий режим території, що зазнала
радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» (ст. 11), в Зонівідчуження
можездійснюватися
науково-технічна
діяльність,проведення
фундаментальних та прикладних наукових досліджень для визначення ступеня впливу
іонізуючого випромінювання на людину та екологічні системи, шляхів мінімізації
наслідків цього впливу.
В межах територій та об’єктів ПЗФ, розташованих в Зоні відчуження,установлюється особливий природоохоронний режим і здійснюються виключно видидіяльності, визначені у відповідних положеннях про них (затверджених Міндовкілля), зурахуванням обмежень та в порядку, встановлених цим Законом.
У Зоні відчуження, зокрема, забороняється (в частині, що стосується використання
природних ресурсів та території Заповідника, здійснення екоосвітньої та рекреаційної
діяльності) (ст. 12):-здійснення діяльності з метою одержання товарної продукції без спеціального
дозволу ДАЗВ;-перебування осіб, які не мають на це спеціального дозволу;-заготівля і вивезення рослинних кормів, лікарських рослин, грибів, ягід та інших
продуктів побічного лісокористування, за винятком зразків для наукових цілей;-ведення сільськогосподарської, лісогосподарської, виробничої та іншої діяльності,а також будівництво без спеціального дозволу ДАЗВ;-випасання худоби, порушення середовища перебування диких тварин, спортивнета промислове полювання і рибальство;-перегін тварин;-будь-яка інша діяльність, яка не забезпечує режим радіаційної безпеки.
В'їзд на територію Зони відчуження і виїзд з неї здійснюється тільки заспеціальними перепустками з обов'язковим дозиметричним контролем людей татранспортних засобів. Транзитний проїзд усіх видів транспорту здійснюється заспеціальними перепустками, що видаються ДАЗВ.
За згодою ДАЗВ дозволяється відвідування території Зони відчуження, визначеним
зазначеним органом маршрутом (об’єктом) і в супроводі відповідальних осіб (ст. 12-1).
Разом з тим, зазначеним Законом визначено обов'язкові заходи, які здійснюютьсяв Зоні відчуження і мають безпосереднє відношення до завдань Заповідника (ст. 13):-запобігання винесенню радіонуклідів з території зон і радіоактивному
забрудненню навколишнього середовища;-моніторинг стану природного середовища;-утримання території в належному санітарному і пожежобезпечному стані.
Таким чином, з урахуванням положень зазначених вище законів, а також метистворення і завдань, що покладаються на Заповідник, до основних видів використання
території Заповідника відносяться: використання у природоохоронних, науководослідних, освітньо-виховних цілях та для потреб моніторингу навколишнього
природного середовища.
При плануванні (розробці проектів лімітів) використання природних ресурсів вмежах Заповідника слід враховувати певні умови і застереження.
Використання природних ресурсів Заповідника у природоохоронних ціляхЯк зазначалося вище, відповідно до ст. 12 Закону України «Про правовий режим
території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи»на території Зони відчуження забороняється ведення лісогосподарської діяльності.
Проте, як зазначалося, територія Зони відчуження має в обов’язковому порядку
утримуватися в належному санітарному і пожежобезпечному стані.

253
Згідно з Положенням про Заповідника (п. 2.2) до його завдань, зокрема, належать:мінімізація екологічної небезпеки, збереження та відтворення природних екосистем іприродних багатств, утримання території в належному санітарному іпожежобезпечному стані, організація протипожежної охорони природних комплексів.
Таким чином, в природоохоронних цілях на території Заповідника можуть
здійснюватися заходи щодо збереження, відновлення і оздоровлення природних
комплексів. Ці заходи здійснюються відповідно до Закону України «Про природнозаповідний фонд України», а також Лісового кодексу України, «Правил поліпшення
якісного складу лісів» (постанова КМУ від 12.05.2007 № 724), «Санітарних правил в лісах
України» (постанова КМУ від 27.07.1995 № 555 в редакції постанови КМУ від 26.10.2016№ 756) та інших законодавчих актів в тих частинах, які не суперечать законодавству проПЗФ України, Закону України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного
забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та Положенню про Заповідник.
Відповідно до чинного законодавства, з метою збереження стійкості насаджень, їхоздоровлення, запобігання розвитку патологічних процесів у лісі, зменшення шкоди, щозавдається шкідниками, хворобами, ліквідації наслідків аварій та стихійного лиха постійні
лісокористувачі мають здійснювати заходи з поліпшення санітарного стану лісів
(п. 1, 2 Санітарні правила в лісах України, затверджені постановою КМУ від 27.07.1995№ 555 (в редакції постанови КМУ від 26.10.2016 № 756).
Для поліпшення санітарного стану в лісах України здійснюються такі заходи:-вибіркові санітарні рубки;-суцільні санітарні рубки;-ліквідація захаращеності;-профілактика виникнення та поширення осередків шкідників і хвороб лісу,боротьба з ними та захист заготовленої деревини від шкідників і хвороб лісу (п.4).
Заходи з поліпшення санітарного стану лісів в межах Заповідника плануються іздійснюються відповідно до вимог чинного законодавства, функціонального зонування
території Заповідника і режимів функціональних зон та Положення про Заповідник зурахуванням специфіки, ступеня та періоду пошкодження насаджень, біології деревних
порід, шкідників та збудників хвороб лісу на основі, погоджених відповідно до вимог
Лісового кодексу України (ст. 29), матеріалів лісовпорядкування, а також санітарнихта лісопатологічних обстежень (Санітарні правила в лісах України, п. 5).
Зазначені вище заходи з поліпшення санітарного стану лісів є складовою частиною
рубок формування і оздоровлення лісів, які здійснюються відповідно до Правил
поліпшення якісного складу лісів, затверджених постановою КМУ від 12.05.2007 № 724.
Під час проведення рубок формування і оздоровлення лісів застосовуються такірубки: догляду (освітлення, прочищення, проріджування, прохідні), санітарні,лісовідновні, переформування, пов'язані з реконструкцією, ландшафтні, а також іншізаходи (рубки): догляд за підростом, за підліском, за узліссям, за формою стовбура такрони дерев, прокладення квартальних просік і розчищення просік уздовж ліній зв'язку,електромереж, інших інженерних споруд, видалення дерев, що загрожують падінням налінії зв'язку, електромережі, інші інженерні споруди або під час ліквідації аварій на цих
об'єктах; дерев під час гасіння лісових пожеж, проведення аварійно-рятувальних робіт,створення протипожежних розривів.
Основна мета здійснення цих заходів (рубок формування і оздоровлення лісів) приведенні лісового господарства – підвищення продуктивності деревостанів, тоді якЗаповідник створено з метою збереження в природному стані найбільш типових
природних комплексів Полісся, забезпечення підтримки та підвищення бар'єрної функції
Зони відчуження, реабілітації територій, забруднених радіонуклідами тощо. Тому натериторії Заповідника забороняються ті види рубок, які суперечать його цілям ізавданням, а саме прохідні та ландшафтні рубки (Прохідні рубки призначені длязбільшення приросту кращих дерев, підвищення товарності деревостанів та скорочення

254строків вирощування технічно стиглої деревини, поліпшення складу, структури тапідвищення стійкості деревостану; ландшафтні рубки проводяться з метою формування
лісопаркових ландшафтів і підвищення їх естетичної, оздоровчої цінності та стійкості врекреаційно-оздоровчих лісах, лісах, що мають історико-культурне призначення, а такожу рекреаційних зонах національних природних та регіональних парків - постанова КМУ
від 12.05.2007 № 724 «Про затвердження Правил поліпшення якісного складу лісів»).
Суцільні санітарні рубки можуть бути дозволені, за обґрунтованої необхідності, тільки взоні антропогенних ландшафтів Заповідника (п. 5 «Санітарних правил в лісах України»,затверджених постановою КМУ від 27.07.1995 № 555 (в редакції постанови КМУ від
26.10.2016 № 756), п. 4.3.2 Положення про Заповідник).
Відповідно до даних в розділі 1.3.12 «Розподіл лісових ділянок Заповідника закатегоріями» дещо більше 30% вкритих лісовою рослинністю лісових ділянок
Заповідника зайняті лісами природного походження. За даними лісовпорядкування 2017року біля 10% насаджень Заповідника відносяться до груп віку: пристигаючі, стиглі таперестійні. Спеціалісти Заповідника мають здійснити обстеження та наукові дослідження
старовікових лісів Заповідника з метою визначення їх можливої належності до пралісів,квазіпралісів та/або природних лісів.
Згідно з Методикою визначення належності лісових територій до пралісів,квазіпралісів і природних лісів, затвердженою наказом Міністерства екології таприродних ресурсів Україне від 18.05.2018 № 161, зареєстрованим в Міністерстві юстиції
України 11.06.2018 за № 707/32159, такі роботи можуть здійснюватися установами ПЗФабо лісовпорядними організаціями під час проведення лісовпорядкування.
З метою охорони та збереження пралісів, квазіпралісів та природних лісів в нихзабороняються всі види рубок, у тому числі санітарні, рубки формування і оздоровлення
лісів – тобто заходи з поліпшення якісного складу лісів (крім догляду за лінійними
об’єктами та вирубування окремих дерев під час гасіння пожежі) і видалення
захаращеності, не проводяться заходи з відновлення лісів та підвищення їхпродуктивності. Крім того, в них забороняється будівництво споруд, прокладання шляхів,лінійних та інших об’єктів транспорту і зв’язку, випасання худоби, промислова заготівля
недеревинних лісових продуктів, проїзд транспортних засобів (крім доріг загального
користування та служби лісової охорони) (ст. 39-1, ст. 70, ст. 79, ст. 84 Лісового кодексу
України).
У разі виявлення та після визначення меж пралісів, квазіпралісів або природних
лісів, за необхідності, мають бути внесені зміни у функціональне зонування території
Заповідника. Проте, незалежно від того, в якій функціональній зоні будуть виявлені
ділянки цих лісів, при плануванні природоохоронних заходів слід враховувати зазначені
вище вимоги.
Крім того, на всій території Заповідника, при плануванні природоохоронних
лісогосподарських заходів слід також враховувати вимоги:Закону України «Про тваринний світ» (ст. 39) щодо строків та місць здійснення
заходів з поліпшення санітарного стану лісів: під час здійснення лісогосподарських
заходів повинні передбачатися і здійснюватися заходи щодо збереження середовища
існування та умов розмноження тварин, забезпечення недоторканності ділянок, щостановлять особливу цінність для збереження тваринного світу. У період масового
розмноження диких тварин, з 01 квітня до 15 червня, забороняється проведення робіт тазаходів, які є джерелом підвищеного шуму та неспокою (в т.ч. санітарних рубок лісу);Санітарних правил в лісах України (п. 5): забороняється здійснення заходів зполіпшення санітарного стану лісів навколо місць гніздування хижих птахів, занесених до
ЧКУ (радіусом 500 м), та чорного лелеки (радіусом 1000 м), токовищ глушця, тетерука
(радіусом 300 м).

255Таким чином, при плануванні природоохоронних заходів в матеріалах
лісовпорядкування території Заповідника враховується статус цієї території як об’єктаПЗФ, що підлягає особливій охороні.
Можливість проведення тих чи інших лісогосподарських заходів, як і будь-якого
використання природних ресурсів, в зоні регульованого заповідного режиму (до якоївходить загальнозоологічний заказник загальнодержавного значення «Чорнобильський
спеціальний», лісовий заказник місцевого значення «Пухівський», декілька пам’ятокприроди місцевого значення та заповідне урочище), визначається режимами територій цихоб’єктів ПЗФ. Як зазначено в розділі 3.2.3 в первинних облікових документах
(положеннях про заказники, охоронних зобов’язаннях) необхідно уточнити режими їхтериторій з метою приведення у відповідність до вимог чинного законодавства.
Земельні ділянки, на яких необхідно провести, відповідно до цілей і завдань
Заповідника і стану природних комплексів, будь-які з наведених вище заходів (іззазначенням кв., вид, площі ділянки, обсягу вилучення деревини) визначаються приздійсненні чергового лісовпорядкування, на основі матеріалів якого і щорічних
обстежень розробляються проекти лімітів на кожний рік.
На даний час лісогосподарські заходи на території Заповідника здійснюються
працівниками ДСП «Північна Пуща». В період 2007-2016 років лісовпорядкуванням
2006 року в Зоні відчуження було заплановано здійснення рубок формування іоздоровлення лісів, інші заходи, не пов’язані з веденням лісового господарства, заходи звідтворення лісів, заходи з охорони лісу, біотехнічні заходи по збереженню ірозмноженню мисливської фауни. Відомості про лісогосподарську діяльність, щоздійснювалася в Зоні відчуження в роки, що передували створенню Заповідника та востанні роки, представлено в табл. 3.4. і табл. 3.5.
Таблиця 3.4.
Виконання основних положень проєкту попереднього лісовпорядкування вЗоні відчуження (2005-2016 рр.)Показники

Заплановано

Рубки догляду
Освітлення:Площа, га43,83загальний запас, що вирубується, тис.м
0,21Прочищення:Площа, га212,53загальний запас, що вирубується, тис.м
2,35Проріджування:Площа, га3536,3загальний запас, що вирубується, тис.м3
131,04Прохідні рубки:Площа, га8275,5загальний запас, що вирубується, тис.м3
423,13Разом рубок догляду:Площа, га
12068,1загальний запас, що вирубується, тис.м3
556,73в т.ч.
444,63ліквідний
Діловий
163,88Фактично
виконано

%виконання

-

-

-

-

208,0
5,52

5,9
4,2

1469,0
56,99

17,8
13,5

1677,0
62,51

13,9
11,2
10,3

46,00
8,69

5,3

256
Санітарні рубки
Суцільні, площа, га/загальний запас, тис. м3
833,8/182,24
329,0/108,94
3Вибіркові, площа, га/загальний запас, тис. м
8061,2/331,70
2451,0/49,44
Разом санітарних рубок, площа, га/загальний
8895,0/513,94 2780,0/158,38
запас, тис. м3
Лісовідновні рубки
3Хвойні, га/ тис.м
477,2/99,09
137,0/43,40
Інші рубки формування і оздоровлення лісів
Рубка небезпечних дерев, розрубка просік і
1112,0/3,77
1064,0/8,76візирів, площа, га/загальний запас, тис. м3
Інші заходи, не пов’язані з веденням лісового господарства
Рубки, пов’язані з розчищенням лісових ділянок,вкритих лісовою рослинністю, в зв’язку збудівництвом трубопроводів, шляхів,598,0/6,28
розчищення ЛЕМ, площа, га/загальний запас,тис. м3Відтворення лісів
Лісові культури, площа, га
1933,3591,1Природне поновлення, площа га
58249,1
3141,539,5/6,030,4/14,9
31,2/30,8
28,7/43,8
95,7/232,4
-

30,6
5,4

Як видно з таблиці 3.5, рубки догляду були виконані приблизно на 14% (заплощею), санітарні рубки – на 30%, роботи з відтворення лісів – на 31% і 5% в порівнянніз запланованими обсягами, що пояснюється, частково, відсутністю належного
фінансування цих робіт.
Крім того, згідно з матеріалами лісовпорядкування щорічно на території Зонивідчуження здійснювалися біотехнічні заходи: заготівля сіна для підгодівлі тварин (20 т),виготовлення і встановлення годівниць і солонців (по 24 шт.). Останнім Проєктом
лісовпорядкування (2017) біотехнічні заходи на території Заповідника не проєктувалися.
Таблиця 3.5.
Виконання основних положень Проекту лісовпорядкування 2017 року(на території Заповідника)Запроектований
щорічний обсяг

Фактично виконано, рокиПоказники

Прочищення (буферна
зона/зона антропогенних
ландшафтів):Площа, гастовбурний запас, щовирубується, тис.м3Проріджування (буферна
зона/зона антропогенних
ландшафтів):Площа, гастовбурний запас, що

2017

2018

2019

-

-

-

-

-

-

-

Рубки догляду

12.0/24.0
0.16/0.11

18.4/44.1
0.61/1.88-

257вирубується, тис.м3Прохідні рубки (буферна
зона/зона антропогенних
ландшафтів):Площа, гастовбурний запас, щовирубується, тис.м3

158.3/321.7
8.22/23.41

-

100,9

-

9,64

Санітарні рубки
Суцільні, площа,га/загальний запас, тис. м3
189.7/38.89
106,0/18,73(зона антропогенних
ландшафтів)Вибіркові, площа,га/загальний запас, тис. м3
1943.5/68.83
209,8/14,35(буферна зона - 701.8/28.93,
зона антропоген-нихландшафтів -1241.7/39.90)
Ліквідація захаращеності,га/запас тис. м3
Інші заходи формування і оздоровлення лісів
Розрубування
протипожежних розривів,га/запас тис. м3 (всіфункціональні зони)151.6/44.54
86,4/28,72
Розчищення квартальних
просік, візирів, окружних
1650,0меж, км (всі функціональні
1650,0зони),
Розчищення протипожежних
розривів, га/запас тис. м3 (всіфункціональні зони)36.8/0.36
Лісовідновлення
Лісові культури, площа, га
685,8(буферна зона – 40.2; зона153
антропогенних ландшафтів –197
645.6)
Сприяння природному
поновленню, га (заповідна
5324,5зона – 650.3; буферна зона –252
4262.9; зона антропогенних
204ландшафтів – 411.3)

17,9
1,42

-

614,4/47,39-

62,6/15,12

1650,0

-

151

250

Адміністрація Заповідника має щорічно забезпечувати обстеження лісових
земельних ділянок та складання Переліку заходів щодо поліпшення санітарного стану
лісів на конкретний рік та наукового обґрунтування здійснення всіх видів рубок натериторії Заповідника. Слід наголосити на необхідності серйозного наукового
обґрунтування здійснення будь-яких із зазначених вище заходів, які, згідно з чинним
законодавством, можуть бути дозволені в певних зонах Заповідника. Слід звести домінімуму інтенсивність лісогосподарських заходів в межах Заповідника, оскільки вонистановлять загрозу для збереження біорізноманіття. Адміністрації Заповідника слідвключити до планів НДР і провести дослідження змін, що відбуваються в лісових
природних комплексах в результаті проведення лісогосподарських заходів. Вивчення
впливу цих заходів на сукцесійні процеси, вивчення змін, що відбуваються в ґрунтових

258
зоокомплексах, особливостей відновлення екосистем після цих заходів, дали б можливість
більш обґрунтовано планувати втручання в природні комплекси та зменшити
інтенсивність такого втручання, враховуючи і особливості території Заповідника,пов’язані із забрудненням навколишнього середовища радіоактивними речовинами.
Зазначений Перелік заходів щодо поліпшення санітарного стану лісів (відповідно
до п. 5 «Санітарних правил в лісах України», затверджених постановою КМУ від
27.07.1995 № 555 (в редакції постанови КМУ від 26.10.2016 № 756) погоджується
обласною держадміністрацією (Департаментом екології та природних ресурсів КиївськоїОДА), державним спеціалізованим лісозахисним підприємством (ДСЛП «Київлісозахист»)і територіальним органом Держлісагентства (Київським обласним Управлінням лісовогота мисливського господарства).
В природоохоронних цілях, з метою збереження або відтворення корінних
природних комплексів, згідно з чинним законодавством, можуть також здійснюватися
регуляторні заходи, для здійснення яких необхідним є вилучення певних ресурсів, азначить і їх лімітування. Це, зокрема, може бути сінокосіння або вирубка деревночагарникової рослинності з метою підтримки лучних місцезростань рідкісних видів
трав’янистих рослин, які можуть бути втрачені без здійснення науково обґрунтованих
регуляторних заходів тощо.
На основі цих матеріалів розробляються проекти лімітів, які розглядаються іпогоджуються НТР Заповідника і затверджуються Міндовкіллям. В процесі здійсненняцих природоохоронних заходів мають застосовуватися природозберігаючі технології, якізабезпечать відновлення лісових або інших екосистем за складом і структурою
наближених до природних. Крім того, ділянки обстежуються з метою не нанесення шкоди
рідкісним видам рослин і тварин, рослинним угрупованням (констатується відсутність
видів, занесених до ЧКУ, міжнародних «червоних» списків, рослинних угруповань,занесених до Зеленої книги України, тощо).
Слід зазначити, що після затвердження даного Проєкту, для території Заповідникамає бути розроблено новий Проєкт лісовпорядкування, що пов’язано із змінами уфункціональному зонуванні території Заповідника і необхідністю коригування планів
щодо проведення природоохоронних заходів в межах цих зон відповідно до вимог
чинного законодавства.
Використання природних ресурсів в науково-дослідних цілях. Планування
(лімітування) використання природних ресурсів у науково-дослідних цілях та для потреб
моніторингу навколишнього природного середовища здійснюється відповідно дозатвердженого плану заходів з наукової та науково-технічної діяльності на відповідний
рік. Встановлення лімітів на використання природних ресурсів в науково-дослідних цілях
передбачає визначення місцезнаходження земельних ділянок, на яких будуть проводитись
такі роботи. При цьому уточняються окремі теми наукових досліджень з метою
визначення обсягів природних ресурсів, які мають бути вилучені з природного
середовища для виконання програми цих робіт відповідно до прийнятих методик
дослідження.
Вилучення природних ресурсів відбувається з метою збору даних в процесі
проведення польових досліджень (це збір наукових колекцій для інвентаризації видового
складу флори, фауни і грибів, вилучення об’єктів тваринного світу з метою визначення
стану популяції виду, збір насіння для вивчення врожайності деревних порід, поповнення
наукового гербарію, закладення ґрунтових розрізів, відбір проб ґрунту, рослин, грибів дляздійснення, наприклад, геохімічного моніторингу, тощо).
При плануванні наукової та науково-технічної діяльності потрібно дотримуватися
«Рекомендацій щодо проведення експертної оцінки (етичної експертизи) тем та методик
науково-дослідних робіт, які здійснюються в межах територій природних та біосферних
заповідників, національних природних парків, регіональних ландшафтних парків»(затверджені наказом Державної служби заповідної справи від 01.07.2003 № 16).

259
На даний час Заповідником не здійснювалося використання природних ресурсів внауково-дослідних цілях. У 2020 році планується (згідно з дозволом Департаменту
екології та природних ресурсів Київської ОДА від 17.06.2020 № 05.3-12/2д) розпочати
роботи за науково-дослідною програмою «Забезпечення робіт з ведення моніторингу
тваринного світу в частині вивчення водних біоресурсів Чорнобильського радіаційноекологічного біосферного заповідника на 2019-2023 рр.», відповідно до якоїпередбачається вивчення динаміки видового складу риб, змін чисельності окремих видів,структури їх популяцій, умов нересту та нагулу, урожайності молоді, проведення
моніторингу іхтіопатологічних показників тощо.
Для виконання програми «Літопису Природи», а саме інвентаризації флори і фаунина території Заповідника планується здійснювати збір зразків вищих судинних рослин,мохів, лишайників, комах, водних молюсків та мишоподібних гризунів. Вилучення водних
молюсків буде здійснюватися з метою проведення також паразитологічних досліджень, авилов гризунів - для оцінки біологічних ефектів впливу на тварин іонізуючого
випромінювання (у рамках виконання спільного українсько-японського науковотехнічного проекту SATREPS).
Науково-дослідні роботи, при виконанні яких відбувається добування (збирання)видів тварин і рослин, що занесені до ЧКУ, та спеціальне використання рослинних
угруповань, що занесені до Зеленої книги України, на даний час Заповідником нездійснюються і в найближчі роки не плануються. За необхідності, такі роботи будуть
здійснюватися з дотриманням вимог чинного законодавства (постанова КМУ від
10.08.1992 № 459 «Про порядок видачі дозволів на спеціальне використання природних
ресурсів у межах територій та об’єктів природно-заповідного фонду і встановлення
лімітів використання ресурсів загальнодержавного значення», наказ Міністерства охорони
навколишнього природного середовища України від 01.02.1993 № 3 «Про затвердження
Інструкції про порядок видачі дозволів на добування (збирання) видів тварин і рослин,занесених до ЧКУ, форм клопотаннята бланків дозволів на таке добування»,зареєстрований в Міністерстві юстиції України 12.02.1993 за № 4).
Обґрунтування природокористування на наступні п’ять років на території
Заповідника в природоохоронних і науково-дослідних цілях та обґрунтування
допустимого еколого-освітнього та наукового навантаження представлені в Додатку 7.
Таким чином, будь-яка діяльність, пов’язана з охороною, відтворенням івикористанням природних ресурсів у межах Заповідника, здійснюється з дотриманням
вимог чинного законодавства, організовується і контролюється адміністрацією
Заповідника.
Природокористування здійснюється з дотриманням вимог існуючих нормативних
актів щодо використання відповідних природних ресурсів без порушення встановленого
режиму охорони функціональних зон Заповідника із забезпеченням дотримання вимог
щодо режиму Зони відчуження та правил протипожежної безпеки.
Обсяги використання природних ресурсів (здійснення заходів) в конкретні рокиможуть змінюватися в залежності від потреби та особливих умов року згідно звідповідним обґрунтуванням і за рішення НТР Заповідника. Використання природних
ресурсів у разі їх виснаження, різкого зменшення популяційної та ценотичної
різноманітності тощо може бути обмежено або заборонено в установленому порядку.