PRACTICA BUDISMULUICAPITOLUL UNU

DRUMUL SPRE ILUMINAREI
PURIFICAREA CUGETULUI
1. Oamenii au pasiuni pământeşti care-i conduc lailuzii și suferinţe. Există cinci căi de eliberare dinlegătura pasiunilor pământeşti.
Prima cale, - omul trebuie să aibă idei juste despre
lucruri, idei bazate pe o observaţie atentă şi, totodată,să înţeleagă cauzele şi efectele precum şi semnificaţia
lor într-un mod corect. Deoarece cauza suferinţelor esteînrădăcinată în dorinţele şi afecţiunile cugetului,deoarece dorinţele şi afecţiunile se întemeiază peconcepţii greşite privind Ego-ul individualitate şi pe
neglijenţă în ceea ce priveşte sensul legii cauzelor şi aefectelor şi pentru că toate acestea provin din modurilegreşite de a gândi lucrurile, pacea se poate obţine
numai dacă cugetul este eliberat de aceste pasiunipământești.
A doua cale: oamenii pot să se debaraseze deaceste concepţii greşite şi pasiuni pământeşti datorită
unui control meticulos şi răbdător al cugetului. Printr-un
control eficient al cugetului se pot evita dorinţele ce apar
ca urmare a senzaţiilor legate de ochi, ureche, nas,limbă, corp şi activităţi mintale şi, procedând astfel, setaie adevărata rădăcină a tuturor pasiunilor pământeşti
ce decurg din ele.
- 112 -

Drumul spre Iluminare

A treia cale: oamenii trebuie să aibă concepţii
corecte cu privire la propriul lor mod de întrebuinţare alucrurilor. Adică: cu privire la mâncare şi îmbrăcăminte,
ei nu trebuie să le considere surse de bunăstare șiplăceri, ci numai ca un mijloc de a face faţă cerinţelor
legate de corp. Îmbrăcămintea este necesară pentru a
proteja corpul contra unei călduri sau unui frig excesiv şi,
deasemenea, pentru a prezerva pudoarea; mâncarea
este necesară pentru a hrăni corpul atât timp cât omul
se instruieşte în vederea obţinerii Iluminării şi a stării lui
Buddha. Pasiunile pământeşti nu pot proveni dintr-un
astfel de mod corect de a gândi.
A patra cale: oamenii trebuie să practice răbdarea;
ei trebuie să înveţe a suporta neplăcerile căldurii şifrigului, foamei şi setei; ei trebuie să înveţe a fi calmi
când sunt bârfiţi sau dispreţuiţi. Aceasta este practicarăbdării în scopul stingerii focului pasiunilor pământeşti
ce ard în corpul lor.
A cincea cale: oamenii trebuie să înveţe a evita
toate primejdiile. La fel ca înţeleptul care stă departe decaii sălbatici şi de câinii care muşcă, aşa şi oamenii nu
trebuie să se împrietenească cu cei răi, nici să se ducăîn locurile evitate de înţelepţi. Dacă se practică
înţelepciunea şi precauţia, focul pasiunilor pământeşti,care consumă forţele vii ale oamenilor, va pieri.
2. Există cinci grupuri de dorinţe pământeşti: cele
care se nasc din aspectele văzute de ochi, cele care se- 113 -

Drumul spre Iluminare

nasc din sunetele auzite de urechi, cele născute dinmiresmele mirosite de nas, cele care se nasc dingusturile savurate de limbă şi cele ce se nasc dinsenzaţiile atingerii. De la aceste cinci grupuri de dorinţe
provine iubirea bunăstării fizice.
Influenţaţi de iubirea bunăstării fizice, mulţi oameni
nu observă relele ce decurg din aceasta şi sunt prinşi
într-o capcană diabolică aşa cum este prins un cerb înpădure în capcana unui vânător. Într-adevăr, aceste
cinci grupe de dorinţe născute din simţuri suntcapcanele cele mai periculoase. Fiind prinşi în ele,oamenii sunt prinşi în mrejele pasiunilor pământeşti şisuferă. Ei trebuie să ştie cum să scape din încurcătura
capcanelor acestor cinci grupuri de dorinţe.
3. Nu există decât o singură cale pentru ca cineva săse elibereze din capcana pasiunilor pământeşti.
Presupune, de pildă, că ai prins un şarpe, un crocodil, opasăre, un câine, o vulpe şi o maimuţă; să fie şasefăpturi de naturi diferite, pe care Ie-ai legat cu o funie
solidă şi le-ai dat drumul să meargă. Fiecare dintre
aceste şase făpturi va căuta să se reîntoarcă la propriulsău culcuş prin metoda proprie: şarpele va căuta iarba,
crocodilul va căuta apa, pasărea va dori să zboare înaer, câinele va căuta un sat, vulpea va căuta un colţsolitar iar maimuţa va căuta copacii unei păduri. Din
încercarea pe care fiecare o va face va rezulta o luptă,dar cum toate sunt legate de aceeaşi frânghie, cel mai- 114 -

Drumul spre Iluminare

puternic le va târî pe toate celelalte.
Ca făpturile acestei pilde, omul este ademenit pediferite căi de către dorinţele celor şase simţuri: ochii,urechile, nasul, limba, corpul şi cugetul, fiind condus dedorinţa predominantă.
Dacă cele şase creaturi sunt legate de un stâlp,
ele vor căuta să evadeze până la oboseala lor extremă,dar vor sfârşi prin a se odihni la baza stâlpului. Înacelaşi fel, dacă oamenii îşi exersează şi controlează
propriul lor cuget, nu vor mai fi tulburaţi de celelaltesimţuri. Dacă cugetul le este controlat, oamenii vor fi
fericiţi nu numai în prezent dar şi în viitor.
4. Oamenii iubesc această plăcere egoistă ce rezultă
din faima proslăvirii. Dar faima şi lauda sunt ca tămâia
care se consumă ea însăşi şi dispare imediat. Dacăoamenii urmăresc onoruri şi aclamaţii, abandonândastfel drumul Adevărului, sunt într-o primejdie gravă şipe calea de a-și cauza propriile lor decepţii.
Un om care urmăreşte faima, bogăţia şi plăcerile
iubirii seamănă cu un copil care linge miere de pe lama
unui cuţit. În timp ce gustă dulceaţa mierii, are riscul dea-şi tăia limba. Deasemenea, el seamănă cu un om cemerge contra vântului ţinând o torţă: cu siguranţă
flacăra îi va arde mâinile şi faţa.
Omul nu trebuie să se încreadă în propriul său
cuget, căci este plin de lăcomie, furie şi iluzii. Propriul- 115 -

Drumul spre Iluminare

cuget nu trebuie lăsat să alerge liber, dar trebuie ținut
sub un control strict.
5. Nu există nimic mai greu decât a ajunge laperfectul control al cugetului. Cei ce caută Iluminarea
trebuie să evite focul tuturor dorinţelor. Dorința este un
foc devastator și cel ce aută Iluminarea trebuie să evite
focul dorinței aşa cum un om, ducând un mănunchi defin, evită scânteile.
Însă ar fi o nebunie ca un om să-şi scoată ochii
pentru a nu fi tentat de frumuseţile formelor. Cugetul
este stăpân şi, dacă acesta este sub control, josnicele
dorinţe vor dispare.
Este greu a urma drumul Iluminării. Dar este mai
greu când cugetul n-a fost orientat spre căutarea
acestui drum. Fără Iluminare, se va suferi la nesfârşit în
ciclul naşterii şi al morţii.
Când un om caută drumul Iluminării, seamănă
unui bou purtând o povară grea de-a curmezişul unuicâmp cu noroi. Dacă boul se străduieşte să dea ce aremai bun fără a da atenţie altor lucruri, el va ieşi din noroi
şi se va putea odihni. La fel, dacă cugetul este controlatşi păstrat pe drumul drept, nu va exista nămolullăcomiei, care să-l împiedece și toate aceste suferinţe
vor dispărea.
6.

Cei ce caută drumul Iluminării trebuie mai întâi să- 116 -

Drumul spre Iluminare

renunțe la mândria lor egoistă şi să vrea să accepte
umil Lumina Învăţăturii lui Buddha. Toate comorile lumii,
tot aurul său, argintul său, onorurile sale nu se pot
compara cu înţelepciunea şi virtutea.
Pentru a se bucura de-o bună sănătate, a aduceadevărata fericire familiei sale şi a aduce pace tuturor,în primul rând trebuie a-și disciplina şi controla propriul
cuget. Dacă un om poate să-şi controleze cugetul, el
poate găsi drumul Iluminării: atunci, în mod natural,toată înţelepciunea şi toată virtutea vor veni spre el.
Cum bogăţiile ţâşnesc din pământ, astfel şi virtuteaţâşneşte din faptele bune şi din înţelepciune, dintr-un
cuget pur şi paşnic. Pentru a merge în siguranţă prinlabirintul vieţii umane, omul are nevoie de luminaînţelepciunii şi de ghidarea virtuţii.
Învăţătura lui Buddha, care arată oamenilor cum
să elimine lăcomia, mânia şi prostia, este o învăţătură
bună iar cei ce-o urmează ating fericirea unei vieţi bune.
7. Fiinţele umane au tendinţa de a merge în direcţia
gândurilor lor. Dacă dau adăpost gândurilor lacome, ei
vor deveni din ce în ce mai cupizi; dacă păstrează
gândurile mâniei, ei vor fi din ce în ce mai mânioşi; dacăîndrăgesc gândurile răzbunării, picioarele lor îi vor purta
în această direcţie.
În timpul recoltării, fermierii îşi ţin turmele închiseîn grajd de teamă ca acestea să nu rupă demarcaţiile
- 117 -

Drumul spre Iluminare

pentru a trece în câmpul cu recolte, să nu fie omorâtesau să nu cauzeze reclamaţii; în acelaşi fel, omul
trebuie să păstreze cu grijă cugetul său pentru a-l feride necinste şi de răutate. El trebuie să elimine gândurilecare incită la lăcomire, la mânie şi la iluzie, dar săîncurajeze în acelaşi timp gândurile care stimulează
bunăvoinţa şi amabilitatea.
Când vine primăvara şi izlazurile sunt pline deierburi înverzite, fermierii duc vitele la păscut; totuşi,chiar şi atunci ei le supraveghează bine. La fel şicugetul oamenilor: chiar în cele mai bune condiţii,cugetul trebuie ţinut sub control.
8. La un moment dat, Buddha Shakyamuni locuia înoraşul Kausambi. În acest oraş se afla un om care îi
purta pizmă şi incita băieţii răi să facă să circule tot felulde poveşti pe seama sa. În aceste condiţii era greu
pentru discipolii săi să primească mâncare suficientă,când mergeau să ceară şi erau foarte mult insultaţi înacest oraş.
Ananda i-a zis lui Buddha: "Preferabil este a nu sta
într-un oraş ca acesta; există alte oraşe mult mai bune
unde am putea merge; ar fi mai bine să părăsim acest
oraş."Cel Binecuvântat a răspuns: "Presupunând căurmătorul oraş este la fel ca acesta, unde vom merge?""Ei, bine! Vom merge în altul!"- 118 -

Drumul spre Iluminare

Cel Binecuvântat a spus: "Nu, Ananda, aşa nu va
avea niciodată un sfârşit. Ar fi mai bine să rămânem aici,
să suportăm cu răbdare injuriile, până când acesteaîncetează; și atunci vom merge altundeva!"
Şi a adăugat: "În această lume există câştig şi
pierdere, onoruri şi dispreţ, proslăvire şi injurii; Cel
Binecuvântat nu este legat de aceste lucruri exterioare;ele vor înceta tot atât de repede pe cât s-au ivit."- 119 -

Drumul spre Iluminare

II
MANIERA BUNĂ DE A SE COMPORTA
1. Cei ce caută drumul Iluminării întotdeauna trebuie
să-şi amintească faptul că este necesar a păstra
constant pure corpul, gura şi cugetul lor. Pentru a sepăstra corpul pur, trebuie să se evite uciderea vreuneivietăţi, trebuie să se evite furtul şi comiterea adulterului.
Pentru a se păstra propria gură pură, trebuie ca omul săevite a minţi, a calomnia, a insulta şi să abandonezevorbăriile zadarnice. Pentru a păstra propriul său cuget
pur, omul trebuie să evite toată patima, mânia şi
judecata greşită.
Dacă cugetul devine impur, faptele care vor rezulta
vor fi impure. Dacă faptele sale sunt impure, omul va
avea de suferit. Deci, este de cea mai mare importanță
ca, cugetul şi corpul să fie păstrate curate.
2. Era o dată o văduvă bogată renumită pentru
amabilitatea, modestia şi politeţea sa. Aceasta avea oservitoare înţeleaptă şi sârguincioasă.
Într-o zi, servitoarea gândi: "Stăpâna mea are oreputaţie excelentă; mi-ar place mult să ştiu dacă estebună prin natura sa sau datorită împrejurărilor. O voiîncerca şi apoi voi înţelege!"
Dimineaţa următoare, servitoarea n-a apărut înfaţa stăpânei sale decât spre prânz. Stăpâna fu foarte- 120 -

Drumul spre Iluminare

ofensată de acest fapt şi nerăbdătoare, începu a omustra. Servitoarea răspunse: "Dacă sunt leneşă numaio zi sau două, asta nu înseamnă că trebuie să-ţi pierzirăbdarea! " Atunci, stăpâna deveni şi mai mânioasă.
Ziua următoare, servitoarea se sculă din nou
foarte tîrziu. Acest fapt o înfurie pe stăpână şi lovi pe
servitoare cu un ciomag. Incidentul acesta a devenit
larg cunoscut în împrejurimi şi văduva bogată îşi pierdu
astfel buna sa reputaţie.
3. Mulţi oameni sunt ca această femeie. Atât timp câtîmprejurările le sunt favorabile, sunt cumsecade,modeşti şi calmi, dar este îndoielnic dacă ei se vor purta
în acelaşi mod, când condiţiile se schimbă şi le suntdefavorabile.
Se poate spune că o persoană este într-adevăr
bună numai când ea menţine un cuget curat şi calm,
când continuă a acționa cu bunătate atunci când cuvinteneplăcute îi lovesc urechile, când alţii se arată înţepători
faţă de el sau când nu are mâncare suficientă,îmbrăcăminte şi locuință.
Aşadar, cei ce fac fapte bune şi păstrează uncuget curat numai atât timp cât împrejurările le suntfavorabile, nu sunt cu adevărat buni. Numai cei ce-au
primit Învăţătura lui Buddha şi au exersat cugetul lor și
corpul lor graţie acestei învăţături, pot fi numiţi cuadevărat buni, modeşti şi liniştiţi.
- 121 -

Drumul spre Iluminare

4. În ceea priveşte potrivirea cuvintelor utilizate,
există cinci perechi de cuvinte antonime: 1) cuvintele
care sunt potrivite anumitor împrejurări şi cele ce nu
sunt potrivite în asemenea împrejurări; 2) cuvintele cese potrivesc faptelor şi cele care nu se potrivesc faptelor3) cuvintele ale căror tonuri sunt plăcute și cele alecăror tonuri sunt grosolane; 4) cuvintele care fac bine şicele care fac rău; 5) cuvintele care creează prietenie şicele care dau naştere la duşmănie.
Oricare ar fi cuvintele pe care le folosim, trebuie să
le alegem cu grijă căci oamenii le vor auzi şi vor fi
influenţaţi de ele în bine sau în rău. Dacă cugetele
noastre sunt pline de prietenie şi de compasiune, ele nu
vor fi tulburate de cuvintele pe care le auzim. Nu trebuiesă permitem cuvintelor nesăbuite să treacă printre
buzele noastre, căci ele fac a se naşte sentimente demânie şi ură. Cuvintele pe care le rostim trebuie să fieîntotdeauna cuvinte de prietenie şi înţelepciune.
Să presupunem că un om, vrând să cureţe solulde murdărie, foloseşte o lopată şi un ciur şi se străduie
cu perseverenţă să facă să dispară praful: dar este un
lucru imposibil. Ca și acest nebun, noi nu putem sperasă eliminăm toate cuvintele nechibzuite. Trebuie să neantrenăm cugetul și să ne umplem inimile cu simpatie
astfel încât să nu fim tulburați de cuvintele spuse de alţii.
Cineva poate să încerce a picta un tablou cu
acuarele pe cerul albastru, dar este un lucru imposibil.
La fel, este imposibil a seca un fluviu mare cu o torţă de- 122 -

Drumul spre Iluminarepaie sau a produce un zgomot, frecând două bucăţi depiele de animal bine tăbăcită. Luând lecţie din aceste
exemple, oamenii trebuie să-şi antreneze cugetul în aşa
fel încât să nu mai fie tulburaţi, oricare ar fi cuvintele pe
care le aud.
Ei trebuie să-şi antreneze cugetul şi să-l păstreze
la fel de imens ca Pământul, la fel de luminat ca Cerul,la fel de profund ca un fluviu mare, la fel de agreabil cao piele bine tăbăcită.
Chiar dacă duşmanul vostru vă izbeşte sau vă
torturează, dacă îi purtaţi ură înseamnă că nu urmaţi
învăţătura lui Buddha. Oricare ar fi circumstanţele, iatăce-ar trebui să învăţaţi a gândi: "Cugetul meu este
neclintit. Cuvintele de mânie şi de ură nu vor trece
printre buzele mele. Voi acoperi acest duşman cu
gândurile de prietenie şi de compasiune care decurg
dintr-un cuget plin de iubire pentru toate creaturile vii."
5. Un om găsi într-o zi un muşuroi de furnici ce ardea
în timpul zilei şi fumega în timpul nopţii. Acest om merse
la un înţelept şi îl întrebă ce trebuia să facă. Înţeleptul îlsfătui să scormonească în interiorul mușuroiului cu
spada sa. Omul făcu aşa cum îi spuse înţeleptul. El găsipe rând: un zăvor, bule de apă, o furcă, o cutie, obroască ţestoasă, un cuţit de măcelar, o bucată decarne. În sfârşit apăru un balaur. Omul îi spuse apoiînţeleptului ceea ce găsise. Înţeleptul îi explică
semnificaţia tuturor lucrurilor şi îi zise: "Azvârle departe- 123 -

Drumul spre Iluminare

toate aceste lucruri cu excepţia balaurului; lasă-l singur
şi nu-l deranja!"
Aceasta este o parabolă. Furnicarul reprezintă
corpul omenesc. Faptul că furnicarul arde ziuaînseamnă că oamenii execută în timpul zilei ceea ce augândit cu o noapte înainte. Faptul că furnicarul fumegă
în timpul nopţii vrea să arate că oamenii îşi amintesc în
timpul nopţii, cu plăcere sau regret, ceea ce au făcu întimpul zilei precedente.
În această poveste, omul reprezintă pe cel cecaută Iluminarea. înţeleptul nu este altul decât Buddha.
Sabia este înţelepciunea pură. Actul de a scormoni îninterior indică efortul ce trebuie făcut pentru a dobândi
Iluminarea.
În continuare, zăvorul reprezintă ignoranţa; bulele
de apă sunt suflările suferinţei şi ale mâniei; furcasugerează ezitarea si dificultătile; cutia semnifică
acumularea cupidităţii, a mâniei, a prostiei, ainconstanţei, a regretului şi a decepţiei; broascaţestoasă reprezinta corpul şi cugetul; cuţitul de măcelar
semnifică sinteza dorinţelor provenind din cele cincisimţuri iar bucata de carne indică rezultatul dorinţei cedetermină omul să râvnească după satisfacţie. Toate
aceste lucruri sunt dăunătoare omului, de aceea
Buddha spune: "Azvârle departe toate aceste lucruri!"În sfârșit balaurul reprezintă cugetul care aeliminat toate pasiunile pământeşti. Dacă un om
scormoneşte în interiorul lucrurilor cu sabia înţelepciunii,- 124 -

Drumul spre Iluminareva ajunge în sfârşit la dragon. "Lasă-l singur şi nu-lderanja!" - vrea să spună că trebuie a se căuta un cuget
liber de dorinţele pământeşti.
6. Pindola, un discipol al lui Buddha, după ce adobândit Iluminarea, s-a întors în locul său natal, laKausambi cu scopul de a mulţumi celor care, acolo, îi
dovediseră bunăvoinţă. Procedînd astfel, pregătea
terenul pentru a semăna seminţele stării lui Buddha.
În suburbiile ţinutului Kausambi se afla un mic parcde-a lungul fluviului Gange, umbrit de rânduri nesfârșite
de cocotieri şi unde un vânt răcoros sufla în continuu.
"Într-o zi caldă de vară, Pindola se aşeză în
meditaţie la umbra răcoroasă a unui pom când regele
Udyana veni în acest parc cu soţiile sale pentru a serelaxa și după muzică şi plăceri, el adormi la umbra unuipom.
În timp ce regele lor se odihnea, soţiile și
doamnele sale de onoare se plimbară şi ajunseră peneaşteptate în locul unde Pindola era aşezat meditând.
Ele îl recunoscură ca pe un om sfânt şi îi cerură să leînveţe și ascultară predica sa.
Regele, când se trezi, porni în căutarea doamnelorși le găsi în jurul lui Pindola ascultându-i învăţătura.
Fiind din fire gelos şi desfrânat, Seniorul începu să sesupere şi îl insultă pe Pindola, zincându-i: "Esteinadmisibil ca tu, un om sfânt să fii în mijlocul femeilor şi- 125 -

Drumul spre Iluminaresă ai plăcerea de a conversa cu ele." Pindola închiseîncetişor ochii şi rămase liniştit.
În furia sa, regele îşi trase sabia şi-l ameninţă pe
Pindola, dar omul sfânt rămase liniştit şi ferm ca ostâncă. Acest fapt îl înfurie şi mai mult pe rege astfelîncât tăie un muşuroi de furnici şi aruncă rămăşiţe defurnici spre Pindola; dar acesta rămase liniştit aşezat în
meditaţie şi îndură răbdător insulta şi chinurile.
Imediat, regele regretă purtarea sa răutăcioasă şi-i
ceru iertare lui Pindola. În urma acestui incident,Învăţătura lui Buddha găsi drumul său în castelul
acestui rege şi de acolo se răspândi în toată ţara.
7. Câteva zile mai tîrziu, regele Udyana se duse în
vizită la Pindola în pădurea retrasă unde trăia şi-lîntrebă: "Onorat Dascăl! Cum pot discipolii lui Buddha
să-şi păstreze corpul şi cugetul lor pure şi neispitite depatimă, cu toate că majoritatea sunt tineri?"Pindola răspunse: "Nobile senior, Buddha ne-aînvăţat să respectăm toate femeile. El ne-a învăţat să
privim toate femeile în vârstă ca mame ale noastre,
toate femeile de vârsta noastră ca surori ale noastre şi
toate femeile mai tinere ca fiice ale noastre. Iată de ce
discipolii lui Buddha îşi păstrează corpul şi cugetul
curate şi neispitite de patimă, atunci când sunt în plină
tinereţe.""Dar, Onorat dascăl, se pot avea gânduri impure- 126 -

Drumul spre Iluminare

chiar faţă de femeile având vîrsta unei mame, unei
surori sau a unei fiice! Cum pot discipolii lui Buddha săşi controleze dorinţele? ""Nobile senior, Binecuvântatul ne-a învăţat să
privim corpurile noastre ca secretând impurităţi de toate
felurile ca: sângele, puroiul, sudoarea sau grăsimile;
gândind la aceste lucruri, chiar fiind tineri, noi suntem
capabili a ne păstra curat cugetul.""Onorat dascăl, - mai zise regele, poate fi uşorpentru voi să faceţi astfel pentru că aveţi corpurile şi
cugetele antrenate şi aţi făcut să strălucească
înţelepciunea voastră, dar va fi dificil pentru cei ce n-au
fost supuşi niciodată unui astfel de antrenament. Ei se
pot strădui mult să gândească despre impurităţi, însăochii lor vor urmări uşor formele frumoase. Ei pot să sestrăduiască mult a gândi la ceea ce este slut, dar nu vor
fi mai puţin ispitiţi de figurile frumoase. Trebuie să fie alt
argument pentru care tinerii din mijlocul discipolilor lui
Buddha sunt capabili a păstra pure faptele lor.""Nobile senior, răspunse Pindola, Binefăcătorul neînvaţă a păzi uşile celor cinci simţuri ale noastre. Cândvedem înfăţişări şi culori frumoase cu ochii, când auzim
sunete plăcute cu urechile, când simţim parfumuri cu
nasul nostru, când gustăm lucruri savuroase cu limba şiatingem lucruri plăcute cu mâinile noastre, noi nu
suntem afectaţi de aceste lucruri atrăgătoare şi
niciodată nu avem repulsie faţă de lucrurile
respingătoare. Noi am învăţat să păzim cu grijă porţile
- 127 -

Drumul spre Iluminare

acestor cinci simţuri. Aceasta datorită învăţăturii date de
Binefăcător, conform căreia chiar tinerii discipoli suntcapabili a păstra pure corpul şi cugetul lor.""Învăţătura lui Buddha este într-adevăr minunată.
Din propria mea experienţă ştiu că, dacă întâlnesc
lucruri frumoase sau plăcute, dacă nu sunt sigur pepaza mea, sunt tulburat de impresiile venite de lasimţuri. Deci, este de importanţă vitală faptul ca noi săpazim porțile celor cinci simţuri, în scopul de a păstra tot
timpul curate faptele noastre."
8. Întotdeauna când omul exprimă gândurile sale înacţiuni, întotdeauna există o reacţie care le urmează.
Dacă cineva te jigneşte, există tentaţia de a-i răspude lafel sau de a te revanşa. De acea, omul ar trebui să fie
pe gardă contra acestei reacţii naturale. Este, de pildă,la fel ca atunci când cineva scuipă contra vântului şi numurdăreşte pe nimeni decât pe el însuşi! Este, de pildă
la fel ca atunci când cineva mătură praful în direcţia dincare bate vântul; el nu se descotoroseşte de praf dar semurdăreşte pe el însuşi. Nenorocirea întotdeaunaînsoţeşte paşii aceluia care dă curs liber dorinţei derăzbunare.
9. O faptă bună este aceea de a alunga lăcomia şi dea îndrăgi un cuget de bunăvoinţă. Dar este şi mai bine
ca omul să-şi păstreze cugetul său atent pentru a
respecta Nobilul Drum.
- 128 -

Drumul spre Iluminare

Omul trebuie să se debaraseze de un cuget egoistşi să-l înlocuiască cu un cuget total preocupat a ajuta pealţii. Faptul de a face fericit pe altul inspiră un altul săfacă fericiţi pe alţii şi în felul acesta fericirea se naşte din
astfel de fapte.
Mii de lumânări se pot aprinde cu o singură
lumânare şi viaţa lumânării nu va fi scurtată. Fericireanu se micşorează niciodată, când este împărtășită!
Cei ce caută Iluminarea trebuie să poarte grija
primilor lor paşi. Cei ce sunt la înălţimea acestor
aspiraţii, trebuie să fie atenţi la fiecare pas. Paşii pe
drumul Iluminării trebuie să se efectueze în viaţa
noastră de toate zilele.
10. La începutul drumului ce duce la Iluminare, există
douăzeci de lucruri dificil de îndeplinit, în această lume.
Acestea sunt următoarele: 1) Este dificil ca un om sărac
să fie darnic. 2) Este dificil ca un om orgolios să înveţe
drumul Iluminării. 3) Este greu a căuta Iluminarea cupreţul sacrificiului de sine. 4) Este greu a auzi învăţătura
lui Buddha. 5) Este greu a se naşte într-o epocă în care
Buddha este în lume. 6) Este dificil a păstra pur propriul
cuget contra instinctelor corpului. 7) Este dificil a nu dorilucrurile frumoase şi atrăgătoare. 8) Îi este greu unui om
puternic a nu-şi folosi forţa pentru a-şi satisface
dorinţele. 9) Este greu ca cineva să nu se înfurie, cândeste insultat. 10) E dificil ca cineva să rămână inocent
când este tentat de împrejurări neaşteptate. 11) Este
- 129 -

Drumul spre Iluminare

dificil ca cineva să se străduiască pentru studii vaste şicomplete. 12) Este greu a nu dispreţui un începător. 13)
Este greu ca cineva să se menţină în umilinţă. 14) Este
dificil a găsi buni prieteni. 15) Este greu a suporta
disciplina ce duce la Iluminare. 16) Este dificil a nu fi
tulburat de condiţiile şi împrejurările exterioare. 17) Este
greu a învăţa pe alţii, ţinând seama de capacităţile lor.
18) Este dificil a păstra un cuget paşnic. 19) Este greu anu discuta despre adevăr şi despre greşeală. 20) Este
dificil a găsi şi a învăţa o metodă bună.
11. Oamenii buni şi oamenii răi diferă unii de alţii prinnaturile lor. Oamenii răi nu recunosc o faptă incorectă
ca fiind incorectă; chiar când li se atrage atenţia asupracaracterului incorect al faptelor lor, ei nu încetează să lesăvârşească şi nu le place ca greşelile lor să fie
remarcate. Oamenii înţelepţi sunt sensibili la adevăr şigreşeală; ei se opresc a face ceva rău de îndată ce-şi
dau seama că fac rău; ei sunt recunoscători aceluiacare le-a atras atenţia asupra propriilor greşeli.
Astfel, oamenii buni se deosebesc de cei răi în
mod fundamental. Oamenii răi nu apreciază niciodată
amabilitatea ce li se arată, pe când oamenii înţelepţi,dimpotrivă, o apreciază şi sunt recunoscători. Ceiînţelepţi se străduiesc să-și exprime aprecierea şirecunoştinţa , dând la rândul lor dovadă de amabilitate
nu numai binefăcătorilor lor, ci tuturor celorlalţi.

- 130 -

Drumul spre IluminareIIIÎNVĂŢĂTURA PILDELOR VECHI
1. Cu mult timp în urmă, era o ţară care avea unobicei foarte caracteristic şi anume, acela de aabandona persoanele în vârstă în munţii îndepărtaţi şi
inaccesibili.
Un oarecare ministru de stat găsi a fi un lucru prea
dificil să procedeze astfel cu propriul său tată,construind un beci secret subteran unde şi-a ascunstatăl şi i-a purtat de grijă.
Într-o zi, un zeu apăru în faţa regelui acestei ţări şii puse o întrebare încurcată, promiţând că, dacă nu
putea răspunde acestei întrebări într-un modsatisfăcător, ţara sa va fi distrusă. Întrebarea eraurmătoarea: "Aici sunt doi şerpi: arată-mi sexul fiecăruia
dintre ei."
Nici regele, nici nimeni altul din palat nu putu sărăspundă acestei întrebări. Atunci regele promise omare recompensă aceluia din regatul său care ar putea
răspunde acestei întrebări.
Ministrul merse în ascunzătoarea tatălui său şi-i
ceru răspunsul acestei întrebări. Bătrînul răspunse: "E oîntrebare uşoară. Aşează cei doi şerpi pe un covor
moale: cel care se mişcă este masculul iar cel cerămâne liniştit este femela." Ministrul merse şi duserăspunsul regelui şi în felul acesta problema fu- 131 -

Drumul spre Iluminare

rezolvată cu succes.
Apoi zeul pusese alte întrebări dificile cărora nici
regele, nici anturajul său nu puteau să răspundă, dar defiecare dată, ministrul, după ce-şi consulta bătrânul tată,dădea răspunsul potrivit.
Iată câteva dintre întrebări şi răspunsurile lor:
"Cine e acela care, aţipit fiind, este socotit treaz şi, fiind
treaz, este socotit aţipit?" Răspunsul este următorul:"Este cel care se antrenează în vederea dobândirii
Iluminării. El este treaz, când este comparat cu acei
care nu sunt interesaţi de Iluminare; el este aţipit, cândeste comparat cu acei care au obţinut deja Iluminarea.""Cum poţi să cântăreşti un elefant mare?" Iatărăspunsul: se încarcă elefantul într-o şalupă şi sefoloseşte o linie gradată pentru a marca la ce adîncime
se cufundă în apă ambarcaţiunea respectivă. Apoi, sedă jos din şalupă elefantul şi se încarcă pietre pânăcând şalupa se cufundă în apă la aceeaşi adâncime. Nurămâne apoi decât să se cântărească pietrele!"
Ce semnificatie are dictonul: "O cupă plină cu apăvalorează mai mult decât apa dintr-un ocean."Răspunsul este: "O cupă de apă dată de cinevapărinţilor lui sau unui bolnav cu un cuget de compasiune
are un merit veşnic, pe când apa dintr-un ocean vadispărea într-o anume zi."
Dumnezeu luă înfăţişarea unui înfometat, căruia
nu-i rămăsese decât pielea şi oasele şi întrebă: "Există
- 132 -

Drumul spre Iluminare

cineva în lume mai flămând decât mine? " Răspunsul
este: "E el care este atât de egoist şi de lacom că nu
crede în cele Trei Comori ale lui Buddha, Sharma şiSaṅgha şi nu oferă nimic părinţilor şi mentorilor săi. El
nu este numai mai flămând, dar va ajunge în lumea
demonilor înfometaţi și acolo va suferi de o foameteveșnică ".
"Iată aici o planşetă pătrată de lemn Candana ; încare parte a fost baza copacului?" Răspunsul este: "Făsă plutească planşeta pe apă: extremitatea ce se
scufundă puţin mai adânc în apă, aceea a fost cea mai
aproape de rădăcină.""Sunt aici doi cai aparent de aceeaşi vârstă şi
aspect: care este mama şi care este copilul? "Răspunsul este: "Dacă le aduci paie, iapa-mamă vaîmpinge paiele spre fiul său."Fiecare răspuns la aceste întrebări dificilemulţumiră atât pe Zeu cât şi pe rege. Regele fu fericit săafle că răspunsurile veniseră de la un om în vârstă alcărui fiu îl ascunsese în beciul său. Apoi, suprimă
obiceiul de a se abandona bătrânii în munţi şi ordonă să
fie trataţi cu amabilitate.
2. Regina ţinutului Videha din India a visat o dată unelefant alb care avea şase colţi de fildeş. Ea îi râvnea
cu o dorinţă vie şi l-a rugat pe rege să-i aducă colții.
Deşi sarcina părea imposibilă, regele, care o iubea pe
regină, oferi o recompensă mare vânătorului care l-ar
- 133 -

Drumul spre Iluminareînştiinţa despre existența acestui elefant.
Ori, într-adevăr, exista un elefant cu şase colţi caretrăia în munţii Himalaya şi acest elefant se antrena învederea obţinerii Iluminării. Într-o zi, elefantul acesta
salvase viaţa unui vânător, care se găsea într-o situaţie
critică în profunzimea munţilor, aşa încât acesta putuse
să se întoarcă sănătos şi teafăr la ai săi. Cu toate
acestea, vânătorul fu orbit de perspectiva recompensei
mari şi uită bunăvoinţa pe care i-o dovedise elefantul.
Aşadar, el s-a întors în munţi cu scopul de a ucide
elefantul.
Ştiind faptul că elefantul se instruia în vederea
dobândirii Iluminării, vânătorul se deghiză în călugăr
budist. Apropiindu-se de elefant şi pândindu-l, a tras în
el cu o săgeată otrăvită.
Ştiind că sfârşitul îi era aproape şi că vânătorul era
dominat de dorinţa pământească de a obţine
recompensa, elefantul simţi compasiune faţă de vânător
şi-l adăposti între membrele sale contra furiei altor
elefanţi care vroiau să-l răzbune. Atunci, elefantul îlîntrebă pe vânător de ce făcuse asemenea prostie.
Vânătorul i-a spus că vroia cei şase colţi de fildeş
pentru a primi recompensa. Elefantul îşi scoasenumaidecât colţii, lovindu-i de un copac, şi-i dăduvânătorului, zicându-i: "Făcând acest dar, eu mi-amdesăvârşit instruirea în vederea dobândirii stării lui
Buddha şi voi merge să fiu renăscut în Ţara Pură. Când
voi deveni un Buddha, te voi ajuta să te lepezi de cele
- 134 -

Drumul spre Iluminaretrei săgeţi otrăvite ale tale, anume: cupiditatea, furia şi
stupiditatea.
3. Într-un tufiş de bambus, la poalele munţilor
Himalaya era o dată un papagal care trăia cu
numeroase alte păsări şi animale. Într-o zi, un vântputernic începu să bată şi două ramuri de bambus,
frecându-se una de alta, făcură să ia foc întregul tufiş.
În spaima lor, păsările şi animalele se aflau într-o mareîncurcătură. Papagalul, simţind compasiune pentru
teama și suferințele lor si dorind să-i răsplătească
pentru bunăvoinţa pe care i-au dovedit-o lăsându-l să
se adăpostească în acest tufiş de bambus, se strădui
din toate puterile să-i salveze pe toţi. Se cufundă elînsuşi într-un iaz apropiat şi zburând deasupra foculuiîncepu a împrăştia stropi de apă pentru a-l stinge. A
repetat sârguincios acest act cu o inimă plină decompasiune şi de recunoştinţă pentru tufişul care l-aadăpostit.
Acest spirit de bunăvoinţă şi de abnegaţie fu aflat
de un Zeu. Acesta coborî din Cer şi zise papagalului:"Tu ai un spirit curajos, dar ce speri să realizezi,
aruncând câteva picături de apă asupra unui foc atât demare? " Papagalul răspunse: "Nu există nimic care să
nu poată fi îndeplinit prin spiritul de bunăvoinţă şi
abnegaţie! Vreau să-mi amplific eforturile până în viaţa
viitoare!" Marele Zeu fu impresionat de cugetul
papagalului şi împreună stinseră focul.
- 135 -

Drumul spre Iluminare

4. Era o dată în Himalaya o pasăre care avea uncorp şi două capete. Într-o zi, unul dintre capete
observă că celălalt mânca un anumit fruct delicios şiresimţi gelozia. El îşi zise în sine: "Eu voi mânca unfruct otrăvit." Aşadar, mâncând otravă, pasărea întreagă
muri.
5.
Odată, coada şi capul unui şarpe s-au certat
pentru a şti care din ele trebuia să meargă în faţă.
Coada îi zise capului: Întotdeauna tu eşti cel careconduci ; nu e drept! Ai putea bine să mă laşi uneori să
conduc și eu! " Capul îi răspunse: "Este legea naturii
noastre faptul că eu sunt capul; nu pot schimba locul cutine."
Dar într-o zi, cearta a sjuns la punctul în carecoada s-a agăţat într -un arbore şi în felul acesta aîmpiedicat capul să înainteze. Când capul a obosit deatâta luptă coada şi-a urmat propriul drum. Atunci,şarpele a căzut într-o gaură cu foc şi a pierit. În natură
există din totdeauna o ordine bine stabilită şi fiecare
lucru are funcţia sa proprie. Dacă ordinea este
perturbată, modul de funcţionare este întrerupt şiîntregul ansamblu se va ruina.
6. Era o dată un om ce se enerva foarte repede.
Într-o zi, doi oameni se aflau în faţa casei lui şi discutaudespre el, zicând: "Este un om drăguţ, dar estenerăbdător. Are un temperament cald şi se înfurie- 136 -

Drumul spre Iluminare

repede." Furiosul a surprins această conversaţie, a ieşit
ca un vârtej din casă şi s-a repezit asupra celor doi
interlocutori, izbindu-i, dându-le şuturi cu picioarele şirănindu-i.
Când unui om înţelept i se atrage atenţia asupragreşelilor sale, el reflectează asupra lor şi-şi schimbă
comportarea. Când nechibzuitului i se demonstrează
comportarea sa rea, el nu numai că dispreţuiește
această părere, dar curând repetă aceeaşi greşeală.
7. Era o dată un om bogat, dar tâmpit. Văzând casa
splendidă cu trei etaje a unui alt om, îl invidia și îi intră
în cap ideea de a construi una asemănătoare, socotindcă este tot atât de bogat ca celălalt. El a chemat un
dulgher şi i-a ordonat s-o construiască. Dulgherul a
acceptat şi a început de îndată lucrul, punînd temeliile şi
ridicând mai întîi primul etaj, apoi al doilea şi în sfârşit altreilea. Văzînd acest lucru, bogatul s-a înfuriat şi a ţipat:"Nu vreau fundaţie, primul şi al doilea etaj! Ceea cevreau eu este numai un al treilea etaj frumos.
Construieşte-l repede! "Nebunul se gândeşte numai decât la rezultate şi înnerăbdarea sa, neglijează efortul necesar pentru aajunge la ele. Fără eforturi proprii, nici un bun nu poatefi dobândit, aşa cum este imposibil să fie construit un altreilea etaj fără să fie pusă temelia, primul şi al doilea
etaj.

- 137 -

Drumul spre Iluminare

8. Era o dată un nebun care fierbea miere. Prietenulsău apăru pe neaşteptate şi nebunul vru să-i oferepuţină miere. Însă, mierea fiind prea fierbinte, nebunul aînceput s-o vânture fără a trage vasul de pe foc. Tot
astfel, nu se poate obţine mierea înţelepciunii calme,dacă nu se stinge la început focul pasiunilor mondene.
9. Erau o dată doi diavoli care îşi petreceau ziuaîntreagă certându-se și disputându-se din cauza unei
cutii, a unui baston şi a unei perechi de pantofi. Trecândpe-acolo, un om i-a întrebat: "Din ce cauză vă gâlceviţi
pentru aceste lucruri? Ce putere magică au ele ca voi
să vă certaţi pentru a le poseda? "Diavolii i-au explicat că, cutia le procura tot ceea
ce-şi doreau, de pildă: mâncare, îmbrăcăminte, bogăţii;fără baston, nu puteau învinge toţi duşmanii lor şi că,fără perechea de pantofi, nu puteau călători prin aer.
Auzind toate acestea, omul le zise: "De ce vă certaţi?
Dacă vă retrageţi câteva clipe, mă gândesc c-aş putea
să fac o justă repartiţie a lucrurilor între voi." Diavolii
s-au îndepărtat. Îndată ce ei plecară, omul a încălţat
pantofii, a luat cutia şi bastonul, și plecă mergând prinaer.
Diavolii reprezintă oamenii cu convingeri nebudiste.
"Cutia" simbolizează darurile ce sunt făcute cu un cugetde miluire: oamenii nu înţeleg câte comori decurg dinaceastă dragoste dezinteresată. "Bastonul" semnifică
folosirea concentrării mintale: oamenii nu înţeleg că,- 138 -

Drumul spre Iluminare

folosind concentrarea mintală, pot înfrânge toatepasiunile pământeşti. "Perechea de pantofi" semnifică
disciplina pură a gândirii şi a comportării, care situează
oamenii deasupra tuturor dorinţelor şi a tuturor
argumentelor. Ignorând aceste lucruri, oamenii seceartă şi discută la infinit pentru o cutie, un baston şi opereche de pantofi.
10. Era o dată un om care călătorea singur. Ajungândaproape de o casă părăsită, hotărî să-şi petreacă
noaptea acolo. Către miezul nopţii intră un diavol cu uncadavru, pe care-l aşeză pe podea. După puţin timp,apăru un alt diavol şi pretinse că acel cadavru îiaparţinea. Cei doi diavoli începură să se certe fără să
ajungă la un rezultat.
Atunci, primul diavol zise că era inutil să continue
să se certe şi propuse a supune problema unuijudecător care va decide care din ei era proprietarul
cadavrului. A doilea diavol fu de acord şi văzând omul
consternat într-un colţ, îi propuse să rezolve problema.
Omul era înspăimântat atât de mult încât se gândea:"Oricare ar fi decizia pe care-aş lua-o, aceasta va irita
pe demonul ce va pierde; acesta va căuta să serăzbune şi mă va omorî." Totuşi, el hotărî să arate cutoată sinceritatea ceea ce constatase.
Cum el se aşteptase, al doilea diavol se înfurie și-iînşfăcă un braţ, smulgându-l. Însă, primul diavol înlocui
acel braţ cu un braţ al cadavrului. Diavolul cel furios îi- 139 -

Drumul spre Iluminare

smulse celălalt braţ, dar primul diavol îl înlocui imediat
cu celălalt braţ al cadavrului.
Şi procedară aşa în continuare până când celedouă braţe, cele două picioare, capul şi corpul omuluifură smulse și apoi înlocuite cu părţile corespunzătoareale cadavrului. După aceea cei doi diavoli, văzând
membrele omului imprăştiale pe podea, se năpustiră
asupra lor, le devorară şi plecară râzând bucuroşi.
Bietul om, care se refugiase în această casăpustie, era tulburat de ghinionul său. Părţile corpului său,pe care diavolii le mâncaseră, erau acelea pe care i ledăduseră părinţii săi iar membrele ce le avea acumaparţineau unui cadavru. La urma urmei, cine era el?
Incapabil de a rezolva această problemă, înnebuni şiîncepu a rătăci fără a avea casă. El merse la un templu,
intră acolo şi povesti tristeţile lui călugărilor. Prinaceastă istorisire, oamenii curaţi înţeleseră adevărata
semnificaţie a doctrinei "non-Ego-ului".
11. O dată, o femeie frumoasă şi bine îmbrăcată vizită
o casă. Stăpânul casei a întrebat-o cine era. Ea arăspuns că era zeiţa bogăţiei. Stăpânul casei fu încântat
şi o trată cu amabilitate. Imediat, după ea apăru o altăfemeie urâtă la vedere și sărăcăcios îmbrăcată.
Stăpânul casei a întrebat-o cine era şi femeia i-arăspuns că era zeiţa sărăciei.
Stăpânul casei s-a îngrozit şi-a încercat s-o deaafară, dar femeia a refuzat, începând să spună: "Zeiţa
- 140 -

Drumul spre Iluminarebogăţiei este sora mea. Avem între noi o convenţie
conform căreia nu putem trăi separate. Dacă mă alungi,
sora mea va merge cu mine." Şi într-adevăr, îndată cefemeia slută a plecat, a plecat şi cealaltă.
Naşterea merge cu moartea. Soarta bună merge
cu soarta rea. Lucrurile rele urmează lucrurile bune.
Omul ar trebui să cunoască acest fapt. Nebunii se temde soarta rea şi aleargă după cea bună, însă cei cecaută Iluminarea trebuie să depăşească şi pe una şi pecealaltă, să rămână liberi faţă de toate afecţiunilepământeşti.
12. Era o dată un pictor sărac care şi-a părăsit casa şisoţia pentru a merge să-şi caute norocul. După trei ani
de străduinţe penibile, el economisise trei sute demonede de aur şi se hotărâse să se întoarcă acasă. Pe
parcursul drumului a ajuns aproape de un mare templu
în care se desfăşura o mare ceremonie de ofrande.
Pictorul a fost foarte impresionat şi s-a gândit în sinea
lui: "Până aici nu m-am gândit niciodată la altceva decâtla prezent şi n-am privit niciodată cu atenţie fericirea
mea viitoare. Este o parte a soartei mele bune faptul căam venit în acest loc. Trebuie să profit, pentru a planta
seminţele meritului.
Gândind astfel, a donat templului tot ceea ce
economisise şi s-a întors acasă fără un ban.
Soţia i-a reproşat soţului că nu i-a adus nici cea
mai mică monedă pentru a subzista. Săracul pictor a- 141 -

Drumul spre Iluminarerăspuns că a câştigat mult aur, dar că-l plasase într-un
loc sigur. Când soţia l-a forţat să-i arate locul unde-l
ascunsese, pictorul a mărturisit că-l donase călugărilor
unui templu.
Acest fapt a determinat-o pe soţie să se înfurie şisă-şi certe soţul. În sfârşit, ea a dus problema în faţajudecătorului local. Când judecătorul i-a cerut pictoruluisă se apere, acesta a spus că nu acţionase într-un modstupid, căci câştigase aurul după lungi şi penibile
eforturi şi avusese ideea să-l folosească drept sămânţă
pentru soarta bună viitoare. Când ajunsese la templu, ise păruse că acolo era ceea ce-i trebuia lui pentru aplanta sămânţa soartei sale viitoare. Apoi a adăugat:"Când am donat aurul călugărilor, mi s-a părut că înacelaşi timp alungam lăcomia şi zgârcenia ce segăseau în inima mea; am înţeles că adevărata bogăţie
nu este aurul, ci cugetul."
Judecătorul a lăudat concepţia justă a pictorului şi
cei ce l-au auzit vorbind despre aceste lucruri l-au
aprobat, ajutîndu-I în diferite feluri. Aşadar, pictorul șisoţia sa au beneficiat de o permanentă soartă bună.
13. Un om, care locuia lângă un cimitir, a auzit într-o
noapte o voce ceare-l chema dintr-un mormânt. Ori, el
era prea timid pentru a merge singur să vadă ce era
acolo. Dimineaţa următoare a povestit acest fapt unuiprieten curajos, care-a avut ideea ca noaptea următoaresă se ducă la locul indicat cu scopul de a afla de unde- 142 -

Drumul spre Iluminare

provenea vocea.
În timp ce timidul tremura de frică, prietenul său amers noaptea următoare la cimitir şi într-adevăr vocea
s-a făcut auzită, venind dintr-un mormânt. Prietenul aîntrebat cine era şi ce dorea. Vocea, ce ieşea dinpământ, a răspuns: "Eu sunt o comoară ascunsă şi amhotărît să mă donez eu-însămi cuiva. Noaptea trecută
am făcut oferta mea unui om, însă el era prea timid
pentru a veni singur aici. De aceea, tu eşti acela carevei avea această comoară, căci tu eşti demn de ea.
Mâine dimineaţă voi veni la tine acasă cu şapte asistenţi
ai mei."Prietenul a zis: "Te voi aştepta, dar te rog spunemi cum ar trebui să vă tratez." Vocea a răspuns: "Noivom veni îmbrăcaţi cu veşminte de călugări. Pregăteştene o cameră cu apă, spală-te şi curăţă camera. Să ai
scaune pentru noi şi opt castronaşe cu orez fiert. Dupămasa de prânz, tu ne vei conduce într-o cameră închisă
şi acolo noi ne vom transforma în urcioare cu aur."
Dimineaţa următoare, acest om şi-a spălat corpul
şi a curăţit camera aşa cum i se spuse; apoi, a aşteptat
să apară cei opt călugări. Aceştia au apărut la timpul
stabilit şi omul i-a primit cu politeţe.
După ce au mâncat, omul i-a condus intr-o cameră
închisă unde fiecare dintre ei s-a transformat într-un
urcior plin cu aur.
În acelaşi sat se afla un om foarte lacom. Când a- 143 -

Drumul spre Iluminare

aflat întâmplarea, a vrut să pună stăpânire pe urcioarele
pline cu aur. A invitat opt călugări în casa sa. După cele-a servit masa, i-a condus într-o cameră închisă, darîn loc de a se transforma în urcioare pline cu aur, ei sau înfuriat, au mers şi s-au plîns la poliţie care, în cele
din urmă, a arestat acest om lacom.
În ceea ce priveşte omul timid, când a aflat că
vocea ieşită din mormânt umpluse de bogăţii pe omul
curajos, a mers la casa acestuia şi, cu lăcomie, i-a cerut
aurul precizând că de fapt el a fost primul la care se
adresase vocea. Vrând să pună stăpânire pe urcioare,eI n-a găsit înăuntru decât o mulțime de şerpi care-şi
ridicau capetele spre el, gata să-l atace.
Aflând acest lucru, regele a decretat că aceste
urcioare aparţineau omului curajos şi a pronunţat
următoarea observaţie : "Astfel merg întotdeaunalucrurile în această lume. Cei nebuni sunt plini dedorinţe şi-şi doresc profituri dar ei sunt prea timizi pentru
a le căuta şi de aceea ratează continuu. Ei nu posedă
nici credinţa, nici curajul de a face eforturi spirituale
necesare, prin care se obţin adevărata pace şiarmonie."- 144 -CAPITOLUL DOIDRUMUL DE URMAT
ICĂUTAREA ADEVĂRULUI
1. În căutarea adevărului, există anumite probleme
care n-au nici-o importanţă. Din ce este făcut Universul?
Universul este veşnic? Universul are sau nu limite? Înce fel s-a creat această societate omenească? Careeste organizarea ideală a societăţii umane? Dacă unom ar amâna cercetarea şi practicarea care duce laIluminare până când asemenea probleme vor fisoluţionate, el ar muri înainte de a găsi drumul.
Să presupunem că un om a fost străpuns de osăgeată otrăvită; părinţii şi prietenii săi se vor uni
desigur pentru a face să vină un chirurg pentru a-i
extrage săgeata, a-i îngriji rana şi combate acţiunea deotrăvire.
Să presupunem că rănitul se opune, zicând:"Aşteptaţi puţin! Înainte de a-mi extrage această
săgeată, aş vrea să stiu cine mi-a lansat-o: este bărbat
sau femeie? Este nobil sau ţăran? Din ce era făcut
arcul? Arcul cu care s-a lansat săgeata, era un arc maresau mic? Era din lemn sau din bambus? Din ce erafăcută coarda acestui arc? Era din fire sau din intestine?
Ce pene s-au folosit? înainte de a-mi extragesăgeata, ţin să ştiu totul despre aceste probleme." Cese va întâmpla în acest caz?
- 145 -

Drumul de urmatÎnainte ca aceste informaţii să-i fie date, într-un
mod sigur şi neîndoielnic, otrava va avea tot timpul săacţioneze şi să circule prin vene în aşa fel încât acest
om va muri. Primul lucru ce trebuie făcut este acela dea scoate săgeata şi a împiedica răspândirea otravei.
Când focul pasiunilor pune această lume în pericol,
nu are mare importanţă faptul de a se cunoaşte din ce
este făcută lumea aceasta. Deasemenea, nu este atâtde important să înţelegi care este forma ideală asocietăţii umane.
Problema de a şti dacă universul are limite saudacă este etern, poate să aştepte până când este găsit
mijlocul de a stinge flăcările naşterii, bătrâneţii, ale bolii
şi morţii; în faţa amărăciunii, tristeţii, suferinţei şi chinului,trebuie să se găseaseă întâi modul de a se stinge acest
foc şi a se dedica practicii Drumului.
Învăţătura lui Buddha proclamă ceea ce este
important a se cunoaşte şi nu ceea ce nu areimportanţă. Aceasta înseamnă că trebuie să se studiezeceea ce trebuie să fie studiat, a suprima ceea ce trebuie
suprimat, a dezvolta ceea ce trebuie dezvoltat, a obţine
cunoaşterea ce trebuie obţinută.
Prin urmare, oamenii trebuie mai întâi sădeosebească ceea ce este de primă importanţă, careeste problema care trebuie rezolvată în primul rând şi
care este cea mai urgentă pentru ei. Pentru a face astfel,
este necesar ca oamenii să se străduiască în primul
rând a-şi exersa propriul cuget și a-şi controla propriile- 146 -

Drumul de urmatraţionamente.
2. Să presupunem că un om merge în pădure pentru
a-și procura o anumită esenţă (sevă) ce creşte îninteriorul unui copac şi acesta se întoarce cu un braţ deramuri şi frunze, crezând că a obţinut seva pentru carevenise. Nu este stupid să se mulţumească cu scoarţă,cu alburnuri sau cu lemnul, în locul sevei pe care-a venit
s-o caute? Dar, mulţi oameni procedează astfel.
Un om căută un drum pentru a scăpa de naştere,bătrâneţe, boală, moarte, de amărăciune, de tristeţe, desuferinţă şi de chin; și totuşi el urmează drumul până laun anumit punct şi, din clipa în care vede un oarecare
progres, devine imediat încrezut, îngâmfat, autoritar. El
se aseamănă cu cel care caută seva şi se mulţumeşte
cu un braţ de vreascuri şi de frunze.
Iată de pildă un altul care se mulţumeşte cu
progresul pe care l-a putut realiza cu un efort minim;
curând, el îşi diminuează efortul, devenind încrezut şiîngâmfat; el este asemenea celui ce cară braţul decrengi şi de frunze în locul sevei căutate.
Încă unul, de pildă, care, constatând că spiritul săua devenit mai calm şi că gândurile îi sunt mai clare, îşidiminuează efortul, devenind orgolios şi îngâmfat. Elobţine o povară de scoarţă în locul sevei căutate.
De pildă, un altul devine orgolios şi înfumurat,
remarcând faptul că a obţinut o anumită viziune- 147 -

Drumul de urmat

interioară; acest fapt este ca şi cum ar purta oîncărcătură de fibră lemnoasă în locul sevei. Toţi aceşti
căutători, care se mulţumesc cu un insuficient efort şi
devin orgolioşi şi aroganţi, îşi diminuează efortul şi caduşor în lenevie. Toţi, astfel de oameni se află inevitabil
în faţa suferinţei.
Cei ce caută Adevăratul Drum al Iluminării nu
trebuie să se aştepte la nici un semn de respect, onoare
sau devotament de la cei de care sunt înconjuraţi. În
plus, ei nu trebuie să aspire spre un progres
semnificativ în calm, cunoaştere şi înţelepciune, cu unminimum de efort.
Înainte de toate, trebuie să se aibă clar în minte
natura fundamentală şi esenţială a acestei lumi de viaţă
şi de moarte.
3. Lumea nu are substanţă şi permanenţă proprie. Ea
nu este decât o imensă îmbinare de cauze şi de condiţii.
Acestea îşi trag originea numai şi exclusiv din activităţile
cugetului stimulat de ignoranţă, de imaginaţii false,
dorinţe şi afecţiuni. Lumea este proiectarea falselor
concepţii ce se află în cuget: nu are nici o substanţă.
Lumea şi-a făcut apariţia prin procesul cugetului însuşi,cugetul proiectând propriile sale iluzii. Lumea îşi arefundamentul în dorinţele cugetului, în chinurile şi
eforturile cauzate de suferinţa care rezultă din propriile
sale dorinţe, mânii şi iluzii. Cei ce caută drumul
Iluminării trebuie să se pregătească a combate un astfel- 148 -

Drumul de urmat

de cuget pentru a-şi atinge scopul.
4. Oh, cugetul meu! De ce rătăceşti fără repaus
deasupra circumstanţelor schimbătoare ale vieţii? De cemă faci atât de confuz şi fără odihnă? De ce mă împingi
să strâng atâtea lucruri? Tu eşti ca un plug ce se rupeîn bucăţi înainte de-a începe să are; eşti ca o cârmă,care se destramă tocmai în momentul când omul
porneşte pe oceanul naşterii şi al morţii. La ce bun
atâtea renaşteri, dacă tu nu te foloseşti bine de această
viaţă?
Oh, cugetul meu! O dată tu m-ai făcut să fiu născut
ca un rege şi apoi m-ai făcut să fiu născut ca un paria şisă-mi cerşesc mâncarea. Uneori mă faci să mă nasc în
locuinţele celeste ale zeilor, în care sălăşluiesc în
fericire şi extaz şi după aceea, mă cufunzi în celui mai
adânc infern.
Oh, cugetul meu nebun, complet nebun! Tu m-ai
condus în felul acesta pe nenumărate drumuri şi eu team ascultat cu supunere. Dar acum că am auzitÎnvăţătura lui Buddha, nu mă mai tulbura în plus, nu-mi
mai produce frământări, să căutăm împreună Iluminarea
cu smerenie şi răbdare!
Oh, cugetul meu! Dacă tu m-ai putea învăţa că
totul este fără substanţă, că totul este trecător! Dacă ai
putea să mă înveţi a nu mă crampona de lucruri, a nu
dori lucrurile, a nu da curs liber nici cupidităţii, nici
mâniei, nici prostiei! Atunci noi am putea călători în- 149 -

Drumul de urmatlinişte. Şi tăind legătura dorinţelor cu sabia înţelepciunii,
nemaifiind tulburaţi de vicisitudini, de avantaje şi dedezavantaje, de bine şi de rău, de pierdare şi de câştig,de elogii şi de jigniri, noi am putea rămâne în pace.
Oh, cugetul meu drag! Tu erai cel care trezeai întâi
credinţa în noi! Tu erai cel care inspirai căutarea
noastră de Iluminare! Atunci de ce te laşi atât de uşorpradă cupidităţii, dragostei de bunăstare şi emoţiilorplăcute?
Oh, cuget al meu! De ce te avânţi ici şi colo fără unscop definit? Lasă-ne să traversăm această teribilă
mare de iluzii. Până aici eu acţionam cum doreai tu, daracum e rândul tău să acţionezi cum vreau eu şiîmpreună, noi vom urma Învăţătura lui Buddha.
Oh, cugetul meu drag! Aceşti munţi, aceste fluvii şiaceste mări sunt schimbătoare şi izvor de dureri. Undedeci, in a această lume de iluzie, ne vom găsi liniştea?
Lasă-ne să urmăm Învăţătura lui Buddha şi să trecempe celălalt ţărm, acel al Iluminării!
5. Cei ce caută cu adevărat Iluminarea impun limite
cugetului lor. Apoi ei progresează cu hotărâre energică.
Chiar dacă sunt insultaţi de unii şi dispreţuiţi de alţii, ei
merg înainte fără a se tulbura. Ei nu se întristează, dacăsunt bătuți cu pumnii, loviți cu pietre sau spintecați desăbii.
Chiar dacă duşmanii lor le taie capul, cugetul lor- 150 -

Drumul de urmat

nu trebuie să se tulbure. Dacă ei îşi lasă cugetul să seîntunece de lucrurile pentru care suferă, înseamnă că ei
nu urmează Învăţătura lui Buddha. Orice evenimente li
s-ar întâmpla, ei trebuie să se decidă să rămână fermi şistăpâni pe sine, radiind întotdeauna gânduri decompasiune şi de bunăvoinţă. Să vină insulta, să vinănenorocirea şi, totuşi, cel ce caută Iluminarea trebuie să
fie decis a rămâne nepăsător şi liniştit în cugetul său,fiind total pătruns de Învăţătura lui Buddha.
Cel care caută să obțină Iluminarea, trebuie sărealizeze imposibilul şi să îndure ceea ce este deneîndurat. Trebuie să renunțe la tot ce are.
Dacă i se spune că, pentru a câştiga Iluminarea,
trebuie să-și limiteze mâncarea la un singur bob de orez
pe zi, el va mânca numai un bob de orez. Dacă drumul
Iluminării îl conduce prin foc, el va merge înainte.
Însă aceste lucruri nu trebuie să fie făcute pentru
un scop ulterior. Omul ar trebui să le facă pentru că așaeste corect și înţelept de a le face. Omul trebuie să lefacă într-un spirit de compasiune, aşa cum o mamăle-ar face pentru copilul său mic, aşa cum ea le-ar facepentru copilul său bolnav fără a se gândi a-şi cruţa
forţele, fără a se gândi la bunăstarea proprie.
6. Era o dată un Rege care-şi iubea poporul şi ţarasa. El domnea cu atâta înţelepciune şi bunătate încât
țara sa trăia în pace şi prosperitate. El era întotdeaunaîn căutarea unei mai mari înţelepciuni şi iluminări; el- 151 -

Drumul de urmat

oferise chiar recompense aceluia care l-ar fi putut
conduce la aceste învăţături.
Devotamentul său şi înţelepciunea sa au atras însfârşit atenţia zeilor şi aceştia au hotărât să-l pună laîncercare. Astfel, un zeu a luat înfăţişarea unui diavol şia apărut în faţa porţii palatului regal. El a cerut să fie
condus în fața regelui, căci, spunea el, avea oînvăţătură sfântă să-i comunice.
Regele, care se bucura să asculte acest mesaj, l-a
primit cu curtoazie şi i-a cerut să-l instruiască. Diavolul a
luat apoi o înfăţişare îngrozitoare şi a cerut mâncare
spunând că nu-i poate învăţa pe oameni, dacă nu
primeşte mâncarea pe care o doreşte. Diavolului îi
fuseseră oferite mâncăruri alese, dar acesta insistasesă i se ofere carne de om caldă şi sânge. Prinţul
moştenitor i-a oferit propriul său corp, apoi pe al reginei,
dar diavolul n-a fost satisfăcut, cerând corpul regeluiînsuşi.
Regele s-a arătat a fi de acord să-i ofere corpul
său, dar i-a cerut ca la început să poată auzi învăţătura.
Zeul a pronunţat atunci următoarele învăţături
înţelepte: "Chinul vine din dorinţă; teama provine dindorinţă. Cei ce îndepărtează dorinţa nu mai au nici chin,nici teamă." Numaidecât zeul a reluat înfăţişarea saadevărată, în timp ce prinţul şi regina au reînviat cu
aspectul lor iniţial.

- 152 -

Drumul de urmat

7. Era o dată în Himalaya un căutător al Adevăratului
Drum. El nu dădea importanţă nici comorilor pământului,
nici măcar plăcerilor cereşti; ceea ce căuta eraînvăţătura care i-ar fi permis să alunge toată iluzia
mintală.
Zeii, fiind impresionaţi de înflăcărarea şisinceritatea acestui om, s-au decis să-l încerce. Unul
dintre zei a luat înfăţişarea unui diavol şi-a apărut în
Himalaya cântând: "Totul se shimbă, totul apare şi
dispare."Auzind acest cântec, căutătorul Adevărului s-a
bucurat atât de mult ca și cum găsise un izvor de apărece cu care să-şi potolească setea ori asemenea unuisclav aflându-se deodată liber. El şi-a zis în sine: "Celpuţin am găsit învăţătura adevărată pe care-am căutat-o
atât de mult timp!" Urmări sunetul acestei voci şi găsi încurând locul unde se afla teribilul demon. Fără a fi totalliniştit, se apropie de el şi-i zise: "Tu eşti acela care acântat cântecul pe care l-am auzit? Te rog, mai cântă
puţin!"
Demonul răspunse: "Da, eu cântam. Totuşi, nu pot
cânta mai departe, atâta timp cât n-am ce mânca; suntînfometat."Omul îl imploră insistent, să cânte mai mult: "Acest
cântec, zise el, are un sens sacru pentru mine şicăutam de foarte mult timp o astfel de învăţătură. N-am
auzit decât o parte a acestui cântec; te rog, lasă-mă să
ascult continuarea!"- 153 -

Drumul de urmat

Demonul zise încă o dată: "Eu sunt înfometat şidacă nu pot gusta carnea şi sângele unui om, nu voisfârşi cântecul."Omul, în nerăbdarea sa de a asculta învăţătura,promise demonului că-i va da propriul său corp după cea auzit învăţătura. Atunci demonul cântă poemul
complet:"Totul se schimbă.
Totul apare şi dispare.
Este perfecta linişte,Când se depăşeşte viaţa şi moartea."După ce l-a ascultat, omul scrise acest poem pestâncile şi pomii din jur, apoi se căţără într-un pom şi searuncă la picioarele demonului, dar demonul dispăruseşi în locul său se afla un zeu strălucitor care primi corpul
acestui om teafăr şi nevătămat.
8. Era o dată un înflăcărat căutător al Adevărului
numit Sadaprarudita. El respingea toată aspiraţia
câştigului sau a onorurilor şi căuta drumul Adevărului cu
riscul vieţii sale. Într-o zi, o voce din cer veni spre el,zicându-i: "Sadaprarudita! Mergi drept spre est. Nu tegândi nici la cald, nici la frig, nu da atenţie nici elogiilor,
nici dispreţului lumii, nu te lăsa necăjit nici de bine, nicide rău, dar caută să mergi numai spre est. Când vei fi
ajuns la hotarul Orientului, vei găsi un dascăl adevărat
şi vei obţine Iluminarea."- 154 -

Drumul de urmat

Sadaprarudita fu foarte fericit de a primi această
indicaţie precisă şi întreprinse îndată călătoria sa spre
Est. De mai multe ori fu obligat să doarmă acolo unde îl
surprindea noaptea, fie pe un câmp izolat, fie în munţii
sălbatici.
Fiind un străin într-o ţară străină, el suferi tot felul
de umilinţe; trebui chiar să se vândă o dată ca sclav.
Altă dată, fiind înfometat, trebui să-şi vândă propria
carne; dar în sfârşit, găsi dascălul veritabil şi îi ceru să-l
instruiască.
Un dicton spune că: "Lucrurile bune suntîntotdeauna scumpe" şi Sadaprarudita îl găsi adevărat
în acest caz, căci întâlnise multe dificultăţi în cursulcălătoriei sale în căutarea Adevărului. El n-avea bani să
cumpere flori şi tămâie pentru a le oferi mentorului său.
Se strădui să-şi vândă serviciile, dar nu se găsi nimeni
care să le vrea. I se părea că există un spirit rău ce-lîmpiedica de fiecare dată, când dorea să întreprindă
ceva. Drumul Iluminării este destul de greu şi pe un om
îl poate costa propria sa viaţă.
Sadaprarudita putu cel puţin să se prezinte
mentorului său, dar atunci avu o nouă dificultate. El navea nici hârtie pentru a nota învăţăturile mentorului, navea nici pensulă, nici cerneală pentru a scrie. Atunci,se înţepă la încheietura mâinii şi-şi luă notiţele cu
propriul sânge. În felul acesta, îşi asigură PrețiosulAdevăr.

- 155 -

Drumul de urmat

9. Era o dată un băiat numit Sudhana, care aspira deasemenea la Iluminare şi căuta cu înflăcărare drumul
care să-l conducă la aceasta. De la un pescar învăţă
misterele mării. De la un medic învăţă să fiecompătimitor faţă de bolnavi în suferinţele lor. De la unom bogat învăţă că economiile adunate treptat suntsursa averii sale şi înţelese cât era de necesar faptul dea nu lăsa să se piardă nici o ocazie, oricât de mică ar fi
fost ea, să înainteze spre Iluminare.
De la un călugăr meditând învăţă că spiritul
purificat şi calm are minunata putere de a purifica şi dea linişti spiritul altora. Într-o zi, el întâlni o femeie cu opersonalitate excepţională şi fu impresionat de spiritul
său de bunăvoinţă: învăţă de la ea că generozitatea
este fructul înţelepciunii. Altă dată întâlni un bătrîn
hoinar care îi arătă că, pentru a ajunge la drumul drept,
trebuia să escaladeze un munte de săbii şi să treacă
peste-o vâlcea plină cu foc. Sudhana învăţă astfel din
experienţă că învăţătura adevărată trebuie să se obţină
din tot ceea ce se vede şi se aude.
El învăţă răbdarea de la o biată femeie infirmă;învăţă să guste fericirea simplă, privind copiii jucânduse pe stradă; de la diferiţi oameni amabili şi umili, carenu se gândesc niciodată să dorească ceea ce doreşte
altul, învăţă secretul de a trăi în pace cu toată lumea.
Primi o lecţie de armonie, privind cum se unesc
rotocoalele de tămâie şi o lecţie de gratitudine de la unaranjament floral. Într-o zi, traversând o pădure, se- 156 -

Drumul de urmat

odihni sub un copac maiestuos; observă de aproape un
foarte mic vlăstar, care creştea pe un copac căzut şi
uscat; acest fapt îi dădu o lecţie despre incertitudineavieţii.
Lumina soarelui în timpul zilei şi strălucirea stelelorîn timpul nopţii reîmprospătau continuu cugetul său.
Aşadar, Sudhana trase profit din experienţele din cursul
lungii sale călătorii.
Într-adevăr, cei ce caută Iluminarea trebuie să se
gândească la cugetul lor ca Ia un castel şi trebuie să-ldecoreze. Ei trebuie să deschidă lui Buddha larg poarta
castelului inimii lor, să-l invite respectuos şi umil să intreîn citadela interioară cu scopul de a-i oferi tămâia
credinţei şi florile recunoştinţei şi bucuriei. Aceasta esteceea ce Sudhana învăţă în cursul lungii sale călătorii.

- 157 -

Drumul de urmat

II
DIVERSELE CĂI ALE PRACTICII
1. Pentru cei ce caută Iluminarea există trei feluri depractici pe care trebuie să le înţeleagă şi îndeplinească:mai întâi, antrenarea pentru o bună conduită; în aldoilea rând, concentrarea cugetului și în al treilea rând,înţelepciunea.
Ce este antrenarea? Toate fiinţele umane, fie un
om de rând, fie un căutător al Adevărului, trebuie săurmeze preceptele unei bune comportări. EI trebuie săşi controleze simultan cugetul său şi corpul şi să-şipăzească porţile celor cinci simţuri. Trebuie să seferească de tot ceea ce este greşeală oricât deneînsemnată și să se străduiască a îndeplini numai
fapte bune.
Ce este concentrarea cugetului? Aceasta constă
în a înlătura orice cupiditate şi dorinţă rea, apoi treptat,
treptat se va ajunge la liniştirea şi păstrarea propriului
cuget pur şi calm.
Ce este înţelepciunea? Ea constă în a înţelege
perfect și a accepta pe deplin cele Patru Adevăruri
Nobile: Suferinţa, Originea Suferinţei, Înlăturarea
Suferinţei şi Nobilul Drum ce conduce la Suprimarea
Suferinţei.
Cei ce se dedică acestor trei practici pot fi numiţi
cu adevărat "discipolii lui Buddha."- 158 -

Drumul de urmatSă presupunem că un măgar, care nu are niciînfăţişarea, nici glasul, nici coarnele unei vaci, urmează
o turmă de vaci, zicind : "Uitați-vă, sunt și eu
deasemenea o vacă!" Îl va crede cineva? Este la fel deincredibil ca atunci când o persoană care nu se dedică
acestor trei practici pretinde că urmează Nobilul Drumsau că este un "discipol al lui Buddha."Înainte ca ţăranul să-și adune recolta în toamnă, eltrebuie, primăvara, să are, să însămânţeze, să irigepământul, şi să smulgă buruienile. La fel, cel e caută
Iluminarea trebuie să urmeze aceste trei practici.
Un ţăran nu se poate aştepta să vadă germeniiastăzi, plantele mâine şi să culeagă recolta poimâine.
La fel cel ce caută Iluminarea nu trebuie să se aşteptesă-și înlăture dorinţele pământeşti astăzi, să alungeafecţiunile și dorinţele rele mâine şi să obţină Iluminarea
poimâine.
Aşa cum plantele primesc îngrijirile răbdătoare aleţăranului de-a lungul anotimpurilor, de la însămânțare
până ce ele produc roade, la fel şi cel ce caută
Iluminarea trebuie să cultive cu răbdare şi perseverenţă
solul Iluminării, dedicându-se celor trei practici.
2. Este greu ca cineva să înainteze pe drumul
Iluminării atât timp cât rămâne ataşat bunăstării şiluxului, atât timp cât lasă dorinţele simţurilor să-i tulbure
propriul cuget. Este o mare deosebire între bucuria de atrăi şi bucuria de a urma Nobilul Drum.
- 159 -

Drumul de urmat

Cum a mai fost spus, cugetul este sursa tuturor
lucrurilor. Dacă cugetul se simte bine cu obiectelepământeşti, iluziile şi suferinţa vor urma inevitabil.
Dimpotrivă, dacă cugetul se simte bine urmând Nobilul
Drum, fericirea, satisfacţia şi Iluminarea vor urma cu
siguranţă.
Aşadar, cei ce caută Iluminarea trebuie să-şipăstreze pur cugetul şi să se dedice cu răbdare celor
trei practici. Dacă urmează preceptele, ei vor înţelege în
mod natural concentrarea cugetului; şi, dacă înţeleg
concentrarea cugetului, ei vor fi iluminaţi de înţelepciuneşi înţelepciunea îi va conduce la Iluminare.
Într-adevăr, aceste trei practici (păstrarea regulilor,
concentrarea cugetului şi înţelepciunea constantă)constituie adevăratul drum al Iluminării.
Nededicându-se acestor trei practicii, oamenii au
acumulat timp îndelungat iluzii mintale. Deci, nu trebuiesă se certe cu oamenii din lume, dar trebuie să
mediteze cu răbdare în lumea lor interioară a cugetului
purificat cu scopul de a obţine Iluminarea.
3. Dacă se analizează cele trei practici, ele vor revela
cele opt direcţii ale Nobilul Drum, cele patru puncte devedere ale atenţiei, cele patru proceduri corecte, cele
cinci facultăţi ale puterii ce trebuie întrebuinţate şi, însfârşit, cele şase virtuţi superioare.
Drumul Nobil în opt direcţii constă din: înţelegere- 160 -

Drumul de urmat

corectă, cugetare corectă, vorbire corectă, fapte corecte,
mod de viaţă corect, efort corect, atenţie corectă şiconcentrare corectă.
Înţelegerea corectă include trei lucruri: a) aînţelege corect cele Patru Adevăruri Nobile; b) a admite
Legea Cauzalităţii faptelor şi c) a nu te lăsa înşelat deaparenţele şi propriile tale dorinţe.
Cugetarea corectă constă din dorinţa de a nu-ţiîndrăgi propriile dorinţe, de a nu fi hrăpăreţ, de a nu fiduşmănos şi de a nu comite fapte prejudicioase.
Vorbirea corectă constă în a evita minciuna,discursurile frivole, injuriile şi calomnia.
Comportarea corectă constă în a nu ucide, a nu
fura şi a nu comite adulter.
Modul de viaţă corect constă în a evita felul deviaţă ce ar face pe om să se ruşineze.
Efortul corect constă în faptul că oricine trebuie săacţioneze cu tot ce are mai bun şi cu sârguinţă în
direcţia corectă.
Atenţia corectă constă în a menţine pur și atentcugetul.
Concentrarea corectă constă în a păstra drept şicalm cugetul în vederea concentrării şi în vedereaobţinerii esenţei pure a cugetului.
4.

Cele patru puncte de vedere ale Atenţiei sunt
- 161 -

Drumul de urmaturmătoarele: a) a considera corpul impur, în vedereadetașării de el; b) a considera simțurile ca o sursă desuferinţă, oricare ar fi senzțiile de durere sau de plăcere
pe care le aduc; c) a considera cugetul ca fiind într-ostare de flux continuu şi d) a considera că tot ceea ce
se află în lume este rezultatul cauzelor şi condiţiilor şi că
nimic nu poate dura veşnic fără a se modifica.
5. Cele patru proceduri corecte sunt: a) a seîmpiedica naşterea răului; b) a se respinge răul cândeste născut; c) a se face să se nască binele şi d) a seîncuraja dezvoltarea şi continuarea faptelor bune cesunt deja născute.
6. Cele cinci facultăţi ale puterii sunt: a) credinţa; b)
dorinţa de a face efort; c) capacitatea de a fi chibzuit; d)capacitatea de concentrare a propriului cuget şi e)
capacitatea de a menţine pură înţelepciunea. Acestea
sunt cele cinci facultăţi ale puterii necesare pentruobţinerea Iluminării.
7. Cele şase virtuţi superioare care conduc pecelălalt ţărm, cel al Iluminării, sunt: a) drumul ofertei; b)drumul respectării preceptelor; c) drumul răbdării; d)drumul aspirației; e) drumul concentrării spiritului; f)drumul înţelepciunii. Urmând aceste şase căi, oricine
poate fi sigur că trece de pe ţărmul plin de iluzii pecelălalt ţărm, al Iluminării.
- 162 -

Drumul de urmat

Practica ofertei duce la debarasarea de egoism;
practica preceptelor face pe oricine să facă atenţie ladrepturile şi bunăstarea celorlalți; practica răbdării
permite a-şi stăpâni teama şi mânia; practica aspirației
ajută pe oricine să fie zelos şi credincios; practica
concentrării permite oricui a-şi controla spiritul rătăcitor
şi inconsistent; practica înţelepciunii transformă uncuget obscur şi confuz într-unul limpede şi pătrunzător.
Ofranda şi preceptele sunt baza faptelor bune, ca
temeliile necesare construirii unui mare castel.
Răbdarea şi energia sunt pereţii care apără castelulîmpotriva duşmanilor săi externi. Concentrarea şiînţelepciunea reprezintă armura personală ce
protejează contra atacurilor vieţii şi ale morţii.
Când cineva face un dar numai când îi convine
sau pentru că îi este mai uşor a da decât a nu da, fărăîndoială acesta este un dar, dar nu este un dar veritabil.
Darul adevărat constă în a oferi cu bunăvoinţa inimii
chiar înainte de a fi solicitat. Şi darul veritabil constă în ada nu numai o dată, ci constant.
Nu este un adevărat dar cel ce este făcut cu unsentiment de regret sau cu dorinţa de a obţine elogii;
Darul adevărat este cel făcut cu bucurie, uitând că l-ai
dat, uitând persoana căreia i l-ai dat şi uitând ceea ce ai
dat.
Darul veritabil izbucneşte spontan dintr-un cuget
plin de o pură compasiune fără gând de recompensă,cu dorinţa de a intra împreună într-o viaţă a Luminii.
- 163 -

Drumul de urmat

Există şapte feluri de oferte ce pot fi practicate deoricine dintre cei cei care nu sunt bogaţi. Prima este
oferta fizică. Aceasta înseamnă ca omul să-şi ofere
serviciul prin munca personală. Cel mai înalt tip alofertei se face atunci când cineva îşi oferă propria viaţă,aşa cum este arătat în povestea următoare. A doua
este oferta spirituală. Aceasta constă în a oferi o inimă
compătimitoare altora. A treia este oferta privirii.
Aceasta constă în a oferi o privire caldă altora, privire ce
le va aduce liniştea sufletească. A patra este oferta
expresiei feţei. Aceasta constă în a oferi altora oexpresie blândă, zâmbitoare. A cincea este oferta
verbală. Aceasta înseamnă a oferi cuvinte amabile şi
calde altora. A şasea este oferirea locului. Aceastaînseamnă ca cineva să ofere locul altora cândcălătoresc sau în diverse împrejurări. A şaptea este
oferta adăpostului. Aceasta înseamnă ca cineva săofere călătorului adăpost peste noapte în casa sa.
Aceste feluri de oferte pot fi practicate de oricine în viaţa
de fiecare zi.
8. Era o dată un Prinţ numit Sattva. Într-o zi merseîmpreună cu cei doi fraţi mai mari ai săi într-o pădure
pentru a se juca. Acolo, cei trei fraţi văzură o tigroaică
înfometată care se pregătea a-şi devora cei şapte puica să-şi potolească foamea.
Fraţii mai mari se salvară plini de groază, dar
Sattva se urcă pe o stâncă şi se aruncă jos, oferindu-se- 164 -

Drumul de urmat

drept hrană tigroaicei, cu scopul de a salva viaţa celorşapte tigri mici.
Prinţul Sattva a făcut acest fapt de devotament cu
totul natural. Cu toate acestea, el gândea în sinea sa:"Acest corp e schimbător, nu durează mult; am îndrăgit
acest corp pentru că nu vroiam a-l părăsi, dar acum îlofer acestei tigroaice cu scopul de a putea câştiga
Iluminarea." Această cugetare arată că adevărata
intenţie a prinţului era aceea de a obţine Iluminarea.
9. Există patru stări ale cugetului fără limite, pe carecei ce caută Iluminarea trebuie să le îndrăgească.
Acestea sunt: iubirea dezinteresată, compasiunea,
bucuria şi echilibrul sufletesc. Se poate înlătura lăcomia
prin iubirea dezinteresată; se poate înlătura mânia princompasiune; prin bucurie se poate alunga suferinţa; sepoate înlătura total ideea discriminatorie de prieteni şiduşmani, îndrăgind echilibrul sufletesc.
Marea iubire dezinteresată constă în a faceoamenii fericiţi şi satisfăcuţi; marea compasiune constă
în a alunga tot ceea ce face ca oamenii să fie nefericiţi
şi nesatisfăcuţi; marea bucurie constă în a te bucura
când vezi pe cineva fericit şi satisfăcut; marele echilibru
sufletesc constă în a avea sentimente identice faţă detoate fiinţele, dorind ca fiecare să fie fericit şi satisfăcut.
Cel ce îndrăgeşte aceste patru stări de spirit fărălimită trebuie să aibă grijă şi să se debaraseze decupiditate, de mânie, de suferință şi de discriminarea- 165 -

Drumul de urmat

dintre prieteni şi duşmani. Totuşi, nu este un lucru uşorde realizat. Aşa cum cuiva îi este greu a se debarasa
de-un câine de pază, la fel de dificil îi este unei
persoane să se debaraseze de-o stare de spirit rea;este uşor a se pierde o stare de cuget corectă, aşa cum
un cerb se pierde în pădure. Este tot atât de greu a seînlătura o stare rea de cuget ca şi a se şterge literele
gravate în piatră; este tot atât de uşor a se pierde ostare corectă de cuget cum se pierd cuvintele scrise peapă. Într-adevăr, cel mai dificil în viaţă este ca cineva să
se antreneze singur în vederea Iluminării.
10. Era o dată un tânăr numit Srona. El fusese născut
într-o familie bogată, însă avea sănătatea şubredă. Cu
toate acestea, el avea o dorinţă serioasă, aceea de aobţine Iluminarea şi a deveni un discipol al lui Buddha.
El se antrenă atât de dur încât, în final, picioarele îisângerară.
Binefăcătorului i se făcu milă de el şi-i zise: "Srona,fiul meu! Când erai acasă, învăţai să cânţi la harpă? Tuştii că o harpă nu scoate muzică, atunci când corzile îi
sunt prea întinse sau prea slabe. Ea nu scoate sunete
decât dacă corzile îi sunt corect întinse, aşa cum trebuiesă fie.
"Antrenarea în vederea Iluminării se aseamănă cuîntinderea corectă a corzilor unei harpe. Tu nu poţiobţine Iluminarea, dacă corzile cugetului îţi sunt preaîntinse sau prea slabe. Trebuie să fii atent şi să- 166 -

Drumul de urmat

procedezi cu înţelepciune!" Srona găsi aceste cuvinte
foarte profitabile şi în final, obţinu ceea ce căuta.
11. Era o dată un prinţ foarte abil în mânuirea armelor.
Într -o zi, întorcându-se acasă de la antrenamentul său,întâlni un monstru a cărei piele era invulnerabilă.
Monstrul se opri în faţa lui, dar nu putu cu nimic
să-l înfricoşeze. Prinţul îi lansă o săgeată, care căzufără a-l răni. Prinţul îşi aruncă apoi lancea, dar ea nu
putu străpunge grosimea pielii. Îi aruncă încă o bară şi osuliţă, dar ele nu-i făcură nici-un rău. Atunci, prinţul îşiînvârti sabia, dar ea se rupse. El începu să atacemonstrul cu pumnii şi cu picioarele, dar fără efect căcimonstrul îl înşfăcă în braţele-i imense şi-l reţinu cu
fermitate. Prinţul mai încercă să-şi folosească dreptarmă capul pentru a-l combate, dar în zadar.
Monstrul zise: "E inutil a-mi opune rezistenţă: eu
sunt gata a te devora." Dar prinţul îi răspunse: "Tegândeşti că am folosit în zadar toate armele mele şi căeu sunt fără apărare, dar, în realitate, mi-a mai rămas oarmă puternică. Dacă mă devorezi, eu te voi distruge
din interiorul stomacului tău."Curajul prinţului tulbură pe monstru, care-l întrebă:"Cum vei putea face acest lucru? " Prinţul răspunse:"Prin puterea Adevărului! " Atunci monstrul dădu drumulprinţului şi-l imploră să-l înveţe Adevărul; în felul acesta
s-a lepădat de răutăţi.
- 167 -

Drumul de urmat

12. Odioasa îngâmfare şi neruşinare sunt două dintre
prejudiciile speciei umane, dar dezonoarea şi umilireaapără fiinţele umane. Dacă oamenii îşi respectă părinţii,pe cei în vârstă, fraţii şi surorile mai în vârstă, aceasta
este penlru că ei sunt sensibili la dezonoare şi ruşine.
Dacă ne gândim bine, este meritoriu a se ţine departede lauda de sine, şi de a se simți rușinos observând alţioameni.
Dacă un om posedă un cuget de căinţă, greşelile
sale vor disparea, dar dacă cugetul său are aversiunefaţă de remuşcare, greşelile sale se vor menţine şi-l vor
condamna pe veci.
Numai acela care ascultă corect Învăţătura
Adevărată, înţelegându-i sensul și relația cu sine însuși,poate primi binefacerea.
Dacă un om se mulţumeşte să asculte Adevărata
Întăţătură fără a pune-o în practică, va eşua în ceea cepriveşte căutarea Iluminării.
Credinţa, umilinţa, căinţa, sinceritatea în efort şiînţelepciunea sunt marile surse ale curajului pentru cel
ce caută Iluminarea. Dintre aceste calităţi, înţelepciunea
este cea mai importantă iar celelalte nu sunt decât
aspecte ale înţelepciunii. Dacă un om, în cursul
antrenării sale, se complace cu faptele pământeşti, areplăcerea discursurilor elogioase şi cade în apatie, el va
fi împins departe de drumul Iluminării.

- 168 -

Drumul de urmat

13. Antrenându-se în vederea Iluminării, unii își ating
scopul mai repede decât alţii. Când vezi că unii obţin
Iluminarea înaintea ta, acest fapt nu trebuie să tedescurajeze.
Când un om învaţă tragerea cu arcul, de la început
nu se aşteaptă la un succes imediat, dar ştie că,
antrenându-se cu perseverenţă, va deveni din ce în ce
mai priceput. Un râu îşi are sursa într-un pârâu; el curge,
curge, curge, lărgindu-se până când ajunge la mare.
Cel ce se antrenează cu perseverenţă şi nu
renunţă, cu siguranţă va obţine Iluminarea.
Aşa cum am explicat înainte, dacă cineva are ochiibine deschişi, el va vedea pretutindeni învăţătura.
Deasemenea, posibilităţile sale de a obţine Iluminarea
sunt imense.
Era o dată un om ce ardea tămâie. El observă că
mirosul nici nu venea, nici nu pleca, nici nu apărea, nici
nu dispărea. Acest detaliu îl făcu să obţină Iluminarea.
Era o dată un om căruia i se înfipsese un ghimpeîn picior. El simţi durerea ascuţită și se gândi că durerea
nu este decât o reacție a minții. De la acest incident elgândi că, cugetul se pierde neîncetat, dacă nu este
controlat şi, de asemnea, că eI poate deveni pur, dacăajunge să fie controlat. Graţie acestor gândnuri puţin
mai târziu obţinu Iluminarea.
Era o dată un alt om din fire foarte zgârcit. Într-o zi,
gândindu-se la spiritul său avar, când îi veni în mintel că- 169 -

Drumul de urmat

gândurile sale lacome nu erau decât deşeuri şi rămurele
pe care înţelpciunea ar putea să le ardă şi să leconsume. O astfel de gândire fu începutul Iluminării sale.
Există un vechi dicton care spune: "Păstrează-ţi
cugetul echilibrat. Dacă cugetul îţi este echilibratl, lumeaîntreagă va fi echilibrată." Reflectă asupra acestor
cuvinte! A înţelege că toate deosebirile lumii au dreptcauză gândirile discriminative ale cugetului. Adevăratul
drum al Iluminării se găseşte în aceste cuvânte.
Întradevăr, drumurile către Iluminare sunt nelimitate.

- 170 -

Drumul de urmat

III
DRUMUL CREDINŢEI
1. Sunt numiţi discipoli ai lui Buddha cei ce caută
refugiul în cele Trei Comori care sunt : Buddha, Dharma(Doctrina) şi Saṅgha (Ordinul monastic). Discipolii lui
Buddha observă cele patru reguli ale controlului
cugetului: preceptele, credinţa, ofranda şi înţelepciunea.
Discipolii lui Buddha practică cele cinci precepte: anu ucide, a nu fura, a nu comite adulter a nu minți şi anu bea băuturi alcoolice.
Discipolii lui Buddha au încredere în perfectaînţelepciune a lui Buddha. Ei se străduiesc să evitelăcomia şi mânia şi să practice ofranda. Ei înţeleg legeacauzei şi a efectului, păstrează trează în mintea lor
impermanenţa vieţii şi se conformă regulei înţelepciunii.
Un pom ce se apleacă spre est va cădea în mod
natural spre est. Deasemenea, cei ce ascultă învăţătura
lui Buddha şi cred cu fermitate în El vor merge să serenască cu siguranţă în Ţara Pură a lui Buddha.
2. Pe drept cuvânt s-a spus că, cei ce cred în cele
Trei Comori: Buddha, Dharma și Saṅgha, sunt numiţi
"Discipolii lui Buddha."
Buddha este o fiinţă care a atins perfecta Iluminareşi care foloseşte această realizare în emanciparea şifericirea speciei umane. Dharma este Adevărul, spiritul- 171 -

Drumul de urmat

Iluminării şi învăţătura care-l explică. Saṅgha este
Confreria perfectă ce există între cei ce cred în Buddhaşi Dharma.
Vorbim despre Buddha, Dharma şi Sangha(Confrerie) ca şi cum ar fi vorba despre trei lucruri
diferite dar, de fapt, ele nu formează decât unul singur.
Buddha este manifestat în Dharma Sa şi El serealizează în Confrerie. De aceea, a crede în Dharma şia îndrăgi Confreria este acelaşi lucru cu acela de aavea credinţă în Buddha. Pe de altă parte, a avea
credinţă în Buddha înseamnă a crede în Dharma şi aîndrăgi Confreria.
Prin urmare, oamenii sunt emancipaţi şi Iluminaţi
numai având credinţă în Buddha. Buddha este AtotIluminatul şi El iubeşte pe toţi ca pe proprii Săi fii. Dacăcineva priveşte pe Buddha ca pe propriul său tată, seidentifică cu Buddha şi obţine Iluminarea.
Cei ce privesc astfel pe Buddha vor fi sprijiniţi deînţelepciunea Sa şi înmiresmaţi de bunăvoinţa Sa.
3. Nimic nu poate aduce în lume o mai marebinefacere decât credinţa în Buddha. Numai faptul de aauzi numele lui Buddha, de a crede în El şi de a-ţiplăcea de El, chiar numai un moment, este orecompensă fără pereche.
Aşadar, oricine trebuie să se consacre cercetării
Învăţăturii lui Buddha, în ciuda conflagraţiei care
- 172 -

Drumul de urmat

cuprinde omenirea.
Este greu să întâlneşti un mentor care să poată
explica Dharma; este şi mai greu a întâlni un Buddha;
dar cel mai greu va fi a crede în Învăţătura Lui.
Dar acum că tu ai întâlnit pe Buddha, care este
greu de întâlnit şi i-ai auzit învăţătura, care este greu deauzit, tu trebuie să te bucuri, să crezi și să ai încredere
în Buddha.
4. În timpul lungii călătorii a vieţii umane, credinţa
este cel mai bun dintre companioni; este cea mai bunăodihnă pe drum; este cea mai mare dintre faptele bune.
Credinţa este mâna care primeşte pe Dharma;
este mâna curată care primeşte toate virtuţile. Credinţa
este focul care consumă toate impurităţile dorinţelor din
lume; deasemenea, ea este ghidul care conduce la ţel.
Credinţa alungă lăcomia, teama şi orgoliul; ea
propovăduieșe amabilitatea şi respectul; ea eliberează
din constrângerea împrejurărilor; ea dă curaj în faţagreutăţilor; ea conferă puterea de a învinge tentaţiile;
credinţa face capabil pe oricine să-şi păstreze faptele
prospere şi pure; ea este aceea care îmbogăţeşte
cugetul cu înţelepciune.
Credinţa dă curaj, când drumul pare lung şi
plictisitor, şi este cea ce conduce la Iluminare.
Credinţa ne face să simţim că suntem în prezenţa
lui Buddha şi ea ne duce acolo unde braţul lui Buddha- 173 -

Drumul de urmat

ne susţine. Credinţa îndulceşte cugetele noastre dure şi
egoiste; ea ne dă o inimă amicală şi un spirit înţelegător.
5. Cei ce au credinţă, au înţelepciunea de arecunoaşte învăţătura lui Buddha în tot ceea ce aud.
Cei ce au credinţă, obțin înţelepciunea de a vedea căorice lucru nu este decât o aparenţă ce rezultă din
Legea Cauzei şi a Efectului și apoi credința de a
accepta orice cu seninătate şi capacitatea de a se
conforma condiţiilor cu calm.
Credinţa le dă celor ce cred, înţelepciunea de arecunoaşte caracterul trecător al vieţii şi de a nu fi
surprinşi sau întristaţi de orice li s-ar întâmpla, chiar șide sfârşitul vieţii însăşi, ştiind că în ciuda faptului că
aparenţele şi condiţiile se pot schimba, adevărul
profund al vieţii rămâne întotdeauna neschimbat.
Credinţa are trei aspecte principale: pocăinţa;aprecierea și respectul sincer al calităţilor altora și asimţi o profundă recunoştinţă faţă de apariția lui Buddha.
Oamenii trebuie să cultive aceste trei aspecte alecredinţei: trebuie să fie sensibili față de propriile lorgreşeli şi impurităţi; trebuie să le fie rușine de ele şi săle mărturisească; trebuie să recunoască cu
promptitudine calităţile şi faptele bune ale altora şi să lelaude; în sfârşit, ei trebuie din obişnuită să acţioneze şisă trăiască cu Buddha.
Inima plină de credinţă este în egală măsură o- 174 -

Drumul de urmatinimă sinceră; este o inimă profundă, adică o inimă cese bucură cu sinceritate să fie condusă în Ţara Pură alui Buddha prin propria Sa putere.
Deci, Buddha dă putere credinţei ce conduceoamenii în Ţara Pură, putere ce-i purifică, putere ce-iapără împotriva auto-iluziei. Chiar dacă oamenii nu au
credinţa decât pentru o singură clipă, auzind numele lui
Buddha, care este lăudat de tot Universul, ei vor mergeîn Ţara Pură.
6. Credinţa nu este ceva care se adaugă spirituluimonden: ea este manifestarea naturii budiste a spiritului.
De aceea, cel ce înţelege pe Buddha este el însuşi un
Buddha; cel ce are credinţă în Buddha este el însuşi un
Buddha.
Totuşi, este dificil ca cineva să descopere și săregăsească propria sa natură de Buddha; este dificil amenţine cugetul său pur în mijlocul fluxului continuu allăcomiei, al mâniei şi al pasiunii mondene; cu toate
acestea, credinţa împuternicește pe oricine să realizeze
acestea.
Se spune că într-o pădure cu copaci veninoşi
Eranda, numai copacii Eranda pot să crească, dar nu
arborii înmiresmaţi Chandana. Este un miracol dacă uncopac Chandana creşte într-o pădure Eranda.
Deasemenea, în mod practic, adesea este un miracol
faptul că credinţa în Buddha să se poată naşte în inima
oamenilor.
- 175 -

Drumul de urmatAşadar, credinţa în Buddha este numită "Credinţa
fără rădăcini." Aceasta înseamnă că nu are rădăcină în
mintea umană dar rădăcina credinţei își are originea îninima compătimitoare a lui Buddha.
7. Astfel, credinţa este fertilă şi sacră. Dar este dificil
ca credinţa să se trezească într-o inimă indolentă. În
particular, există cinci îndoieli ce se ascund în mimaomului şi care caută să împiedice credinţa.
În primul rând, există îndoiala faţă deînţelepciunea lui Buddha; apoi, există îndoiala faţă deÎnvăţătura lui Buddha; în al treilea rând, există îndoialafaţă de cel care transmite Învăţătura lui Buddha; în alpatrulea rând, există îndoiala faţă de diversele practici şi
metode prin care se urmează Nobilul Drum; și în alcincelea rând, datorită unei minți arogante șinerăbdătoare, există îndoiala față de sinceritatea celor
care cunosc și urmează Învăţăturile lui Buddha.
Într-adevăr, nu exista nimic mai îngrozitor decâtobișnuința de a se îndoi. Îndoiala este cea care separă
oamenii. Este o otravă care separă prietenii şi rupe
orice legătură agreabilă cu alţii. Este un spin care irită şirăneşte; este o sabie care ucide.
Germenii credinţei au fost plantaţi cu foarte multtimp în urmă prin compasiunea lui Buddha. Când cineva
are credinţă, ar trebui să înţeleagă toate acestea şi să
fie plin de recunoştinţă faţă de Buddha datorită bunătăţii
Sale.
- 176 -

Drumul de urmat

N-ar trebui uitat niciodată că nu datorită proprii
compasiuni s-a trezit credinţa, ci datorită compasiunii lui
Buddha. El este acela care, cu mult timp în urmă, asemănat Lumina Pură a credinţei şi care a alungat
bezna ignoranţei lor. Cel ce în prezent are o credinţă
voioasă, a intrat în posesia unei moşteniri îndepărtate.
Chiar trăind o viaţă obişnuită, omul se poate naşteîn Ţara Pură datorită credinţei trezită ca urmare aacţiunii îndelungate a compasiunii lui Buddha.
Într-adevăr, este dificil să fii născut în această
lume. Este dificil a auzi Dharma; este şi mai greu a avea
credinţă; de aceea, fiecare ar trebui să se străduiască
să audă Învăţăturile lui Buddha.

- 177 -

Drumul de urmat

IV
CUVINTELE LUI BUDDHA
1. "El m-a insultat, el a râs de mine, el m-a bătut."
Atât timp cât cineva păstrează astfel de gânduri, propria
sa mânie nu încetează.
Atât timp cât ranchiuna rămâne în inimă, rămâne
şi mânia. Dar, dacă ranchiuna dispare, va dispărea şimânia.
Dacă acoperişul este prost făcut şi plin de găuri,ploaia va curge în casă; la fel, un cuget prost exersat şi
incapabil de a se controla, lasă să intre gândurile cupide.
Trândăvia este o scurtătură spre moarte; a fi
sârguincios este o cale a vieţii; oamenii fără minte suntleneși, întelepţii sunt harnici.
Fabricantul de săgeţi se străduieşte să facă săgeţi
drepte; deasemenea, un om înţelept se străduieşte săşi păstreze cugetările drepte.
Un cuget tulburat este întotdeauna în mişcare,mergând ici şi colo, şi este greu de controlat; dimpotrivă,cugetul liniştit stă în pace; aşadar, înţeleptul este cel
care-şi păstrează cugetul sub control.
Care este adevăratul duşman al unui om dacă nu
propriul său cuget? El este de fapt cel ce-l atrage pedrumuri rele.
Cel ce-şi apără cugetul împotriva lăcomiei, mâniei
- 178 -

Drumul de urmat

şi greşelii se bucură de-o pace reală şi solidă.
2. A ţine discursuri frumoase fără a le pune în
practică se aseamănă cu o floare fără parfum.
Parfumul unei flori nu se răspândeşte contra
vântului; dar, reputaţia unui om bun se răspândeşte în
lume chiar contra vântului!
Celui ce nu poate dormi i se pare lungă noaptea şicălătoria lungă celui ce este obosit; la fel, timpul iluziei
şi al suferinţei i se pare lung celui care nu cunoaşte
învăţătura veritabilă.
Într-o călătorie, un om ar trebui să călătorească cu
un companion cu înţelepciune egală sau superioară;totuşi, ar fi mai bine să călătorească singur decât cu
unul stupid.
Este mai dăunător a suporta un prieten rău şi
perfid decât un animal sălbatic; animalul sălbatic poatesă vă rănească corpul, dar prietenul rău vă răneşte
cugetul.
Atât timp cât cineva nu-şi poate controla cugetul,
nu poate să aibă vreo satisfacţie din cugetări ca
acestea: "Iată fiul meu!" sau "Iată comoara mea!" Un
stupid suferă din cauza unor astfel de cugetări.
Este mai bine să fii prost şi să cunoşti acest fapt,
decât să fii prost şi să te crezi înţelept.
O lingură nu poate gusta mâncarea pe care o ţine.
La fel, un stupid nu poate înţelege înţelepciunea unui
- 179 -

Drumul de urmatînţelept chiar dacă-i este asociat.
Adesea, laptele proaspăt se încheagă încet.
Deasemenea, faptele rele nu aduc imediat rezultatelelor. Faptele rele sunt mai de grabă asemănătoarecărbunilor dogoritori acoperiţi de cenuşă şi caresfârșesc prin a produce un foc mare.
Este stupid cel ce aspiră către privilegii, avansări,profituri şi elogii! A-ţi dori aceste lucruri, nu-ţi aduce
niciodată fericire, ci mai de grabă un surplus de suferiţă.
Un prieten bun ce vă arată erorile şi defectele
voastre şi care vă reproşează faptele rele este tot atâtde demn de respect ca atunci când v-ar dezvălui
secretul unei comori ascunse.
3. Cel ce are plăcerea de a primi o învăţătură bună,poate dormi liniştit, deoarece cugetul îi este în felul
acesta purificat.
Un dulgher încearcă să facă grinzi drepte; unfabricant de săgeţi caută să facă săgeţi bine calibrate;
cel ce sapă un şanţ de irigaţie încearcă să facă a curge
domol apa prin el; la fel, înţeleptul caută să-şi
controleze cugetul aşa încât acesta să funcţioneze înplăcere şi adevăr.
O stâncă mare nu este tulburată de vânt; la fel,cugetul înţeleptului nu este tulburat nici de elogii, nici deinsulte.
A te controla însuţi, este o victorie mai mare decât- 180 -

Drumul de urmat

faptul de a învinge mii de oameni într-o luptă.
A trăi o singură zi şi a auzi o învăţătură bunăînseamnă mai mult decât faptul de a trăi o sută de anifără a o cunoaşte.
Cei ce se respectă pe ei înşişi trebuie să vegheze
constant pentru a nu ceda dorinţelor pământeşti. Celpuţin o dată în viaţă, fie când sunt tineri, între douăvârste sau când sunt bătrâni, oamenii ar trebui să setrezească.
Lumea este un foc continuu arzând, alimentat deflăcările cupidităţii, mâniei şi ale ignoranţei; omul trebuiesă fugă cât poate de repede pentru a se îndepărta deun astfel de pericol.
Lumea este ca o bulă de aer, ca un fir al pânzei depăianjen, ea este ca un strat de jeg al unei cănimurdare; omul trebuie să-şi menţină constant puritatea
cugetului.
4. A evita orice rău, a căuta binele, a vă păstra
cugetul pur; aceasta este esenţa Învăţăturii lui Buddha.
Răbdarea este una dintre cele mai dificile
discipline; dar, pentru cel ce are răbdare victoria finală
este asigurată.
Când un om este victima ranchiunii, trebuie săalunge ranchiuna; când este victima tristeţii, trebuie săalunge tristeţea şi când tinde spre cupiditate, trebuie săalunge cupiditatea. Pentru a trăi o viaţă eliberată de- 181 -

Drumul de urmat

egoism, omul nu trebuie să privească nimic caaparţinându-i în mijlocul abundenţei.
A fi sănătos este un mare avantaj; a fi mulţumit cu
ceea ce ai înseamnă mai mult decât a poseda maribogăţii; a fi considerat demn de încredere esteadevăratul semn al prieteniei; a obţine Iluminareaînseamnă fericirea supremă.
Când omul detestă răul, se simte liniştit şi, cândîncearcă cu plăcere a asculta buna învăţătură, este
eliberat de teamă.
Nu fi ataşat de ceea ce-ţi place şi nu alunga ceea
ce-ţi displace. Tristeţea, teama şi aservirea provin din
atracţie şi din repulsie.
5. Rugina creşte pe fier şi-l distruge; la fel, răul creşte
în cugetul omului şi-l distruge.
Cartea sacră care nu este citită cu sinceritate seacoperă repede cu praf; casa care nu se repară la timp
se ruinează; la fel, omul care trăieşte în lâncezeală
devine treptat impur.
Faptele murdare dezonorează oamenii; zgârcenia
profanează un dar; aşa şi faptele rele profanează
această viaţă şi pe cele următoare.
Dar impuritatea cea mai de temut este aceea aignoranţei. Un om nu poate spera să-şi purifice nici
corpul nici cugetul atât timp cât nu înlătură ignoranţa.
Este uşor a aluneca în imprudenţă, a avea un- 182 -

Drumul de urmat

cuget fără ruşine, a deveni obraznic ca o cioară şi a rănipe alţii, fără a avea regrete.
Este greu într-adevăr a fi umil, a respecta și aonora pe alţii, a respinge orice afecţiune, a păstra purăgândirea şi faptele şi a deveni înţelept.
Este uşor a dezvălui greşelile altora, dar este greu
a recunoaşte propriile sale greşeli. Omul proclamă îngura mare păcatele altora fără a gândi, dar își ascunde
propriile păcate aşa cum un trişor la jocurile de noroc
ascunde zarurile false.
Cerul nu păstrează nici o urmă a vreunei păsări, afumului sau a unei furtuni; o învăţătură rea nu aduce
Iluminarea; nimic în lumea aceasta nu este statornic şitotuşi cugetul iluminat nu este niciodată tulburat.
6. Aşa cum un cavaler veghează la poarta unuicastel, la fel şi omul trebuie să-şi păzească propriul
cuget împotriva duşmanilor din afară şi dinăuntru şi anu-l neglija nici un moment.
Omul este el însuşi propriul său stăpân, propria sa
salvare; el trebuie să se controleze în orice împrejurare.
Primul pas spre eliberarea interioară din lanţurile şilegăturile lumii constă în a-ţi controla propriul cuget, în aînceta discuțiile zadarnice şi a fi cugetat.
Soareleface
ziuastrălucitoare,lunaînfrumuseţează noaptea, o armură sporeşte demnitatea
soldatului; la fel, ceea ce îl distinge pe cel ce caută
- 183 -

Drumul de urmat

Iluminarea, este cugetarea liniştită.
Cel care este incapabil de a-şi păzi cele cincisimţuri: al ochilor, al urechilor, al nasului, al limbii şi al
corpului şi care devine tentat de împrejurări, nu este
capabil a se instrui în vederea Iluminării. Cel care îșiapără cu fermitate cele cinci simțuri șiâsi controlează
cugetul este cel care poate să se instruiască pentruobținerea Iluminarii.
7. Dacă cineva este influenţat de atracţiile şi
repulsiile sale, acesta nu poate înţelege corect
semnificaţia împrejurărilor şi riscă să fie dominat de ele;cel ce este liber de atașamente înţelege corect
circumstanţele şi toate lucrurile i se par noi şi pline desens.
Fericirea urmează tristeţea şi tristeţea fericirea, darcând cineva nu mai face deosebire între fericire şi
tristeţe, între bine şi rău, acesta este capabil a fi cuadevărat liber.
A se chinui din cauza viitorului şi a regreta trecutul
se aseamănă cu trestiile tăiate ce se usucă.
Secretul sănătăţii corpului şi a cugetului este a nu
te plânge de trecut, a nu te frământa din cauza viitorului,a nu te nelinişti dinainte, ci a trăi momentul prezent cuînţelepciune şi simplitate.
Nu te opri în trecut, nu visa viitorul, ci
concentrează- ţi cugetul asupra momentului prezent.
- 184 -

Drumul de urmat

Este un lucru bun a îndeplini bine și fără greșeală
obligația prezentă: nu căuta nici a o evita, nici a o lăsapentru mâine. Acționând în prezent, vei petrece o zi
bună.
Nu există un alt ghid mai bun decât înţelepciunea
şi un companion mai bun decât credinţa. Omul trebuiesă se străduie a alunga bezna ignoranţei şi a suferinţeişi să caute lumina Iluminării.
Când un om îşi controlează corpul şi cugetul său,el va da dovadă de acest lucru prin fapte virtuoase.
Aceasta este o datorie sacră. Credinţa va fi atunci
averea lui, sinceritatea va da o dulce savoare vieţii şi
faptul de a acumula merite va fi sarcina sa sacră.
În călătoria vieţii, credinţa este hrana, virtutea este
un adăpost, înţelepciunea este lumina în timpul zilei şiatenţia corectă este protecţia în timpul nopţii. Dacă omul
duce o viaţă pură, nimic nu-l poate distruge; dacă aînvins cupiditatea, nimic nu-i poate limita libertatea.
Omul trebuie să se uite pe sine-însuşi din dragostefaţă de familia sa; trebuie să-şi uite familia din dragostefaţă de satul său; trebuie să-şi uite satul din dragostefaţă de ţara sa; din dragoste faţă de Iluminare, omul
trebuie să uite totul.
Orice lucru este schimbător, orice lucru apare şi
dispare: nu există pace fericită atât timp cât omul nudepăşeşte vicisitudinile vieţii şi ale morţii.

- 185 -