УДК [94(477)”18”:37.016](075.3)
В 58Рекомендовано Міністерством освіти і науки України
(наказ Міністерства освіти і науки України від 12.04.2019 № 472)
Видано за рахунок державних коштів. Продаж заборонено.

В 58Власов В. С.
Історія України (рівень стандарту) : підручник для
11 класу закладів загальної середньої освіти / В. С. Власов,С. В. Кульчицький. – Київ : Літера ЛТД, 2019. – 256 с.
ISBN 978-966-945-071-5
УДК [94(477)”18”:37.016](075.3)
Навчальне видання

ВЛАСОВ Віталій Сергійович
КУЛЬЧИЦЬКИЙ Станіслав Владиславович
ІСТОРІЯ УКРАЇНИ
(рівень стандарту)Підручник для 11 класу
закладів загальної середньої освіти
Рекомендовано Міністерством освіти і науки України
Видано за рахунок державних коштів. Продаж заборонено.
Відповідальний за видання О. Є. ПанарінУ підручнику використано ілюстративний матеріал з Української Вікіпедії
(https://uk.wikipedia.org/wiki/Українська_Вікіпедія)Усі матеріали в підручнику використано з навчальною метою.
Підп. до друку 27.05.2019. Формат 70х100/16. Папір офсетний. Друк офсетний.
Ум. друк. арк. 20,8. Обл.-вид. арк. 27,04. Наклад 154 108 пр. Зам.
Видавництво «Літера ЛТД». Україна, 03057, м. Київ, вул. Нестерова, 3, оф. 508.
Тел. для довідок: (044) 456-40-21.
Свідоцтво суб’єкта видавничої справи ДК № 923 від 22.05.2002 р.
Віддруковано у ТОВ «КОНВІ ПРІНТ».
Свідоцтво про внесення суб’єкта видавничої справи до Державного реєстру видавців,виготовлювачів і розповсюджувачів видавничої продукції серія ДК № 6115, від 29.03.2018 р.
03680, м. Київ, вул. Антона Цедіка, 12, тел. +38 044 332-84-73.

Електронний додаток
http://istukr11standart.e-litera.com.ua/

ISBN 978-966-945-071-5© Власов В. С.,Кульчицький С. В., 2019© «Літера ЛТД», 2019ЗМІСТ

ВСТУП . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 5
Розділ І. УКРАЇНА В ПОВОЄННИЙ ПЕРІОД (1945–1955)§ 1. Вихід УРСР на міжнародну арену . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 11
§ 2. Депортації українців. Національно-визвольний рух . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 20
§ 3. Завершення радянізації західних областей УРСР . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 29
§ 4. Економічне та суспільно-політичне життя . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 35
§ 5. Культура повоєнних років . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 45
§ 6. Повсякденне життя. Практичне заняття № 1 . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 54
Розділ IІ. УКРАЇНА В УМОВАХ ДЕСТАЛІНІЗАЦІЇ (1956–1964)§ 7. Суспільно-політичне становище республіки . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 62
§ 8. Стан промисловості та сільського господарства.
Соціальна політика за доби «відлиги» . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 70
§ 9. Народження опозиційного руху . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 81
§ 10. Феномен українського шістдесятництва. Практичне заняття № 2 . . . . . 88
§ 11. Наука, освіта, література та мистецтво . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 93
Розділ ІІI. УКРАЇНА В ПЕРІОД СИСТЕМНОЇ КРИЗИ
РАДЯНСЬКОГО ЛАДУ (1965–1984)§ 12. Суспільно-політичне життя. Міжнародне становище . . . . . . . . . . . . . . . . . 103§ 13. Опозиційний рух . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 110§ 14. Українські дисиденти – виклик системі. Практичне заняття № 3 . . . . . 118§ 15. Наростання економічної кризи . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 125§ 16. Освіта, наука, література та мистецтво . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 135
Розділ ІV. ВІДНОВЛЕННЯ НЕЗАЛЕЖНОСТІ УКРАЇНИ (1985–1991)§ 17. Початок «перебудови» . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 142§ 18. Соціально-економічне становище . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 150§ 19. Зростання суспільно-політичної активності громадян . . . . . . . . . . . . . . . . . 159§ 20. Суверенізація УРСР . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 167§ 21. Утвердження незалежності України . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 175

ЗМІСТ

3

Розділ V. СТАНОВЛЕННЯ УКРАЇНИ ЯК НЕЗАЛЕЖНОЇ
ДЕРЖАВИ (1992–2013)§ 22–23. Державотворчі процеси та стан економіки . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 184§ 24. Міжнародні відносини України. Помаранчева революція . . . . . . . . . . . . . 196§ 25. Суспільно-політичне життя України у 2005–2013 рр. . . . . . . . . . . . . . . . . . 207
Розділ VI. ТВОРЕННЯ НОВОЇ УКРАЇНИ (з 2014 р.)§ 26. Революція Гідності 2013–2014 рр. . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 215§ 27. Збройна агресія Російської Федерації проти України . . . . . . . . . . . . . . . . . 225§ 28. Суспільно-політичне і соціально-економічне становище
України в умовах «гібридної війни». Релігійне життя . . . . . . . . . . . . . . . . . 234§ 29. Культура, освіта, наука . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 242
СЛОВНИК ТЕРМІНІВ І ПОНЯТЬ . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 253

4

ЗМІСТ

ВСТУП
Шановні одинадцятикласники та одинадцятикласниці!
Цей підручник охоплює шість хронологічних періодів вітчизняної історії тривалістю від 1945 року до сьогодення. Кожний з них по-своєму унікальний, у кожному відбулися доленосні події, які й досі впливають на характер і особливості
суспільно-політичного процесу, соціально-економічного розвитку, становища
України у світі. Курс вітчизняної історії, який ви вивчаєте в цих хронологічних
межах, сприятиме вашому становленню як громадян України, її захисників відзовнішньої небезпеки, будівників її майбутнього.
Ми живемо в демократичному суспільстві. Цензури не існує, тож у засобах
масової інформації представлено найрізноманітніші погляди на події та процеси
сьогодення. Вам траплятимуться й фейкові новини, що з’являються під впливом ворожої пропаганди, адже у нас триває «гібридна війна». Повсякчас виникатиме проблема просіювання колосального і не завжди якісного масиву інформації з інтернету. Підручник з вітчизняної історії навчатиме вас критично
ставитися до різних оцінок одного явища, однієї події, однієї особи. Важливо,щоб ви сприймали інформацію, яка стосується минулого й нерозривно
пов’язана із сьогоденням, вдумливо, спираючись на цивілізаційні цінності, історичний досвід регіону, у якому живете, сімейні традиції, особистий досвід.

Значення подій 1914–1945 рр. для історичної долі України
Роздивіться фотографії.  1. Якого історичного періоду вони стосуються? Якідеталі дали змогу визначити час створення фотодокументів?  2. Які події
(явища, процеси) вони засвідчують? Пригадайте сутність цих подій чи явищ,їх причини та наслідки.  3. Які реалії суспільного життя вони ілюструють? Чому всівони є важливим історичним джерелом?

1

2

ВСТУП

5

3

5

4

6

7

Прочитайте інформаційну довідку.  1. Чим зумовлено особливе місце Другої
світової війни в історичній пам’яті нашого народу?  2. Чому тогочасні події
зазнають переосмислення та історичної переоцінки?  3. Чому їх досі використовують російські пропагандисти як інфорÑËÎÂÍÈÊ
маційний матеріал у «гібридній війні» проти
України?
Історична пам’ять є одним зПід час Другої світової війни на території України
елементів самоідентифікації
знищено 714 міст і селищ міського типу, понад 28 тис.
людини, тобто ототожнення зсіл, 16,5 тис. промислових підприємств. Матеріальні
іншими представниками її грувтрати СРСР становлять до 40 % сукупних втрат, запопи (мовно-культурної, релігійдіяних усім учасникам Другої світової війни, разом
ної, територіальної). Формуузятим. Матеріальні втрати України дорівнюють приється на підставі наукових іблизно 40 % загальносоюзних втрат. Співвідношення
науково-популярних знань, сіцих цифр висуває Україну на сумнозвісне перше місце
мейних традицій і спогадів,серед країн, які матеріально постраждали від війни.
конструктивного або депреЧисельність населення УРСР скоротилася з 41 млнсивного впливу засобів масо657 тис. осіб станом на червень 1941 р. до 27 млнвої інформації. Вищою фор382 тис. на початок 1945 р., тобто на 14 млн 275 тис.
мою історичної пам’яті єБільшу частину скорочення – близько 9 млн осіб – станаціональна пам’ять.
новлять безповоротні втрати: фронтові втрати вій-

6

ВСТУП

ськовослужбовців, мобілізованих на території УРСР у Червону армію, втрати учасників рухуОпору, втрати цивільного населення під час боїв і бомбардувань, через голодне виснаженнята епідемії, від цілеспрямованого нищення окупантами військовополонених, геноциду євреїві ромів. Частина людей, евакуйованих у східні регіони СРСР і вивезених до Німеччини, не повернулася на батьківщину.

Проаналізуйте карту, присвячену подіям першої половини 20 ст. Позмагайтесяв парах у вмінні отримувати вичерпну картографічну інформацію про кордониі факти, які їх стосуються. Прокоментуйте кожен з виявлених вами на карті
фактів. Узагальніть інформацію про територіальні зміни, зумовлені найважливішими
подіями доби.

Кордони Української держави після Брестського миру 9 лютого 1918 р.
Територія УРСР після Ризького миру 18 березня 1921 р.

Території, приєднанідо УРСР

Території, вилучені зі складу
України та приєднані до РРФСР

Західноукраїнські землі, які за радянсько-німецьким договором від 28 вересня 1939 р.
передані СРСР і включені до складу УРСР (у 1921–1939 рр. – у складі Польщі)Північна Буковина і Південна та Північна Бессарабія, передані СРСР і включені до складу
радянської України 28 червня 1940 р. (у 1918–1940 рр. – у складі Румунії)Територія Придністров’я, вилучена зі складу України і приєднана до новоствореної
Молдавської РСР у 1940 р.
Кордони УРСР на початку 1941 р.

ВСТУП

7

Періодизація історії України другої половини 20 – початку 21 ст.
Українав повоєнний
період
1945–1955 рр.

Українав умовах
десталінізації
1956–1964 рр.
р.

Україна в період
дсистемної кризи
ирадянського ладуу
1965–1984 рр.

Відновлення
незалежності
України
1985–1991 рр..

Становлення
Українияк незалежної
держави
1992–2013 рр.

Творення
нової України
з 2014 р.

Україна в повоєнний період (1945–1955). Цей період увійшов у новітню
історію як час повоєнної відбудови. Друга світова війна завдала величезних
втрат продуктивним силам України й супроводжувалася колосальними жертвами. Одночасно її важливим наслідком стало возз’єднання українських земель,здійснене завдяки рішенням глав провідних держав антигітлерівської коаліції.
З огляду на вагомий внесок України в розгром нацистської Німеччини та її союзників вона стала співзасновницею ООН – міжнародної організації, створеноїз метою збереження миру та розвитку співпраці між народами. Економіка
України відбудовувалася в надзвичайно складних умовах – внутрішніх і міжнародних. Ситуація погіршувалася через масовий голод 1946–1947 рр. Водночас
розгорталася «холодна війна» між учасниками антигітлерівської коаліції. Сталінський Радянський Союз вдався до наступальної політики в Європі та Азії,прагнучи нав’язати свій суспільно-політичний устрій і соціально-економічнийлад багатьом країнам. З цією метою витрачалися величезні кошти на створення
ракетно-ядерної зброї. Україна, як і в довоєнні часи, перебувала в епіцентрі сталінських репресій. Особливо жорсткого тиску зазнали західні області, які методами партизанської війни опиралися радянізації.
Україна в умовах десталінізації (1956–1964). Сучасники характеризувалицей період як відлигу посеред тоталітарної зими. З політичної сцени зійшла людина, яка тримала у своїх руках усі важелі управління, безжально розправляючись із цілими народами й наводячи жах навіть на найближче оточення. Лібералізація суспільно-політичного устрою наступниками Сталіна, послаблення
ідеологічних лещат і звільнення багатьох сотень тисяч в’язнів концтаборів позитивно позначилися на економічному, національному й культурному житті
України. Водночас поверховість цих процесів не призвела до зміни панівної
системи.
Україна в період системної кризи радянського ладу (1965–1984). Тривавдва десятиліття й увійшов до новітньої історії України як період «застою».

8

ВСТУП

ÑËÎÂÍÈÊ
Радянська економіка розвивалася здебільшого
екстенсивним шляхом, не виходячи за межіПостіндустріальне суспільіндустріальної стадії розвитку, тоді як провідство розглядають як один зні країни світу в повоєнні десятиліття досягли
етапів розвитку людства. Розвже постіндустріальної стадії. Унаслідок
різняють аграрне суспільство,цього «економіка вугілля і сталі» відставалана частку якого припадає
чимдалі більше. Системна криза російсько-рабільша частина історії люддянської наддержави дедалі більше поглибства, індустріальне суспільство, яке почало розвиватися
лювалася через відмову Кремля від реформ.
після перетворення мануфакКризові явища особливо позначалися натури на фабрику, і постінУкраїні. Тягар «холодної війни» й передусім
дустріальне суспільство, догонка озброєнь на тлі глибокої ідеологічної
якого найбільш технічно розкризи загрожували розпадом радянської імпевинені країни почали входити
рії. В українському суспільстві посилювалося
після Другої світової війни.
соціальне напруження, послідовне зросійщенЕкономіка постіндустріальноня України спричинювало дедалі потужнішийго суспільства базується наопір.
поширенні і засвоєнні інфорВідновлення
незалежності
України
мації про знання та інновації.
(1985–1991). Період розгортався під знаком
Звідси походить синонімічний термін: інформаційне суполітики гласності й «нового мислення». Підспільство.
тиском системної кризи нове компартійно-радянське керівництво обрало курс на «перебудову» всіх сфер суспільно-політичного устроюі соціально-економічного життя. Замислена як «революція згори», «перебудова» поступово переросла в «революцію знизу». Після реалізації конституційної
реформи 1988 р. центральна влада, передавши владні повноваження від партіїдо рад, утрачала контроль над суспільними процесами. В Україні, як і в інших
республіках СРСР, з’явилися непідконтрольні Москві «неформальні» організації, передусім Народний рух за перебудову. Перші вільні вибори до Верховної
Ради УРСР у березні 1990 р. позначилися якісною зміною політичної ситуації.
Верховна Рада УРСР під тиском громадськості ухвалила Декларацію про державний суверенітет, а услід за нею – Акт проголошення незалежності України.
На референдумі 1 грудня 1991 р. український народ висловився за незалежність
своєї держави.
Становлення України як незалежної держави (1992–2013). Період охоплює події та явища в суспільно-політичному й соціально-економічному життіна першому етапі існування незалежної України, коли відбувалась її трансформація з радянської на олігархічну республіку. Приватизаційні процеси, перетворення економіки командного типу на ринкову, подолання у відносинах між державою та суспільством патерналізму (так називають систему суспільних
відносин, за якої представники влади поводяться щодо решти суспільства як«батьки» щодо «дітей», а громадяни очікують від влади ухвалення рішень і сподіваних благ, не беручи на себе відповідальність за суспільний розвиток), формування громадянського суспільства, налагодження співпраці з країнами Європи й усього світу – такими були визначальні риси цього історичного періоду.
Творення нової України (з 2014 р.) – це сучасність. У наші дні події в Україні вперше стали предметом постійного інтересу з боку світових засобів масової
інформації. Виявилося, що «холодна війна» не поставила остаточної крапки в
ВСТУП

9

протистоянні між Заходом і Сходом. Російська Федерація, так само як колись
Радянський Союз, прагне утвердити себе впливовою наддержавою, використовуючи одержані від радянського минулого ракетно-ядерну зброю й місце впостійному складі Ради Безпеки ООН. Чимдалі більшу загрозу своїй незалежності відчувають усі країни по периметру її кордонів (за винятком КНР).
Українське суспільство прагне закріпити й відстояти стратегічні вектори
економічної та політичної інтеграції з країнами Європи. Українці не бажають
знову потрапити в російсько-радянську імперію, яку прагнуть відродити очільники Кремля. Прихована боротьба за контроль над Україною, яка тривалавід досягнення політичної незалежності, відбувається тепер у відкритій формі
«гібридної війни». Однак у цьому цивілізаційному протистоянні ми не залишаємося наодинці з підступним ворогом. Нам допомагають демократичні держави
світу, й передусім Європейський Союз і Північна Америка. У цій боротьбі зміцнюється єдність українського народу, гартується його воля до перемоги.

Як працювати з підручником
Основні історичні відомості викладено в пунктах параграфів – навчальних
текстах, джерелах (уривках з документів, свідченнях очевидців, спогадах сучасників, матеріалах тогочасної преси, оцінках істориків тощо). Джерелами історичної інформації є також ілюстрації – переважно фотодокументи, плакати такарикатури, доповнені уривками з текстових джерел, а також карти.
Змістові компоненти параграфа супроводжуються запитаннями та завданнями, позначеними піктограмами
– попрацюйте самостійно;– попрацюйте в парах;– попрацюйте в групах.

Завдання, які радимо виконувати в парах, спонукають до розмірковування,навчають порівнювати, аналізувати, робити висновки. У тих завданнях, які запропоновано виконувати у групах, здебільшого передбачено пошук відповіді надискусійні запитання. Обговорення цих питань привчатиме прислухатися додумки інших, поважати її, бути толерантними до тих, хто не поділяє ваших поглядів. Дискусійні запитання – це ще й можливість спроектувати минуле в майбутнє, порівняти різні підходи, протилежні оцінки, що притаманне історії якнауці.
З найяскравішими постатями вітчизняної історії вас знайомитиме рубрика
«Особистість».
Працюючи над текстом підручника, звертайте увагу на тлумачення новихдля вас слів і термінів, які подані на полях книжки. Ці слова треба вміти пояснювати та вживати їх під час відповіді.
Є в підручнику й практичні заняття. Вони містять першоджерела, які виопрацьовуватимете самостійно, вдосконалюючи вміння та навички.
З’ясувати, чи добре засвоєно матеріал параграфа, вам допоможуть запитаннята завдання рубрики «Перевірте, чого навчилися».
Цікавого вам навчання!

10

ВСТУП

Розділ IУКРАЇНАВ ПОВОЄННИЙ
ПОВПЕРІОД
(1945–1955)§1Вихід УРСР на міжнародну арену

Повоєнний період мав низку особливостей в усіх сферах життя, проте передусім – у людській свідомості. Суспільство болісно переходило до мирного
життя, хоч люди, попри усі труднощі, сподівалися на краще. Утім, майбутнє
поліпшення життя суперечило суті сталінського режиму. Випробуваними раніше методами режим прагнув якнайшвидше ліквідувати наслідки війни, апелюючи до патріотизму людей. Однак відносини між державою і суспільством анітрохи не пом’якшилися: представники влади й надалі зловживали безкарністю,придушуючи спроби інакомислення і нехтуючи елементарними людськими
правами.
За роки війни зріс міжнародний авторитет України, яка витримала тягар нацистської окупації й відіграла велику роль у перемозі Об’єднаних Націй. Уперше за багато століть майже всі етнічні українські землі були об’єднані в межах
однієї держави. Міжнародна спільнота визнала західні кордони УРСР та її право перебувати серед країн – засновниць Організації Об’єднаних Націй (ООН).
Проте, на думку сучасних істориків, членство в ООН не було основною причиною відновлення прав зовнішнього представництва республіки. Про інші причини виходу України на міжнародну арену як суб’єкта міжнародного права дізнаєтеся з тексту параграфа.

1. Міжнародне становище
Переживши драматичні події Другої світової війни, Україна була втягнута в«холодну війну». Так називають глобальне протистояння двох наддержав –СРСР і США – та їхніх блоків у сфері політики, ідеології, економіки й культури, що супроводжувалося гонкою озброєнь. Протидіяти російсько-радянському
16 серпня 1945 р.
Підписання Договору прорадянсько-польський державний
кордон

10 лютого 1947 р. Париж. Підписання мирних
договорів представниками УРСР (у складі 20 інших
союзних та об’єднаних держав) з Румунією, Угорщиною,Фінляндією, Болгарією та Італією

1945
29 червня 1945 р.
Підписання Договору між СРСРі Чехословацькою Республікоюпро возз’єднання Закарпатської
України з УРСР1950
24 жовтня 1945 р.
День заснування
ООН

1955

19 лютого 1954 р. Указ Президії Верховної
Ради СРСР про передачу Кримської областізі складу РРФСР до складу УРСР§ 1. Вихід УРСР на міжнародну арену

11експансіонізму першим закликав Вінстон Черчилль. Виступаючи в березні
1946 р. у Фултоні, у присутності президента США Гаррі Трумена, він попередив, що треба подолати пов’язану з утворенням Організації Об’єднаних Націй
ейфорію й мобілізувати ресурси вільного світу для відсічі Радянському Союзу.
Мобілізація здійснювалася у двох напрямках: воєнно-політичному й економічному. У 1949 р. американська, англійська і французька зони окупації Німеччини були об’єднані в єдину країну – Федеративну Республіку Німеччини(ФРН). США і країни Західної Європи, включаючи ФРН, створили організацію
колективної безпеки – Північноатлантичний пакт (НАТО). Ще раніше, у квітні
1948 р., Конгрес США схвалив програму допомоги іноземним державам, яку назвали за прізвищем тодішнього державного секретаря планом Маршалла. Упродовж 1948–1952 рр. постраждалі від війни європейські країни одержали багатомільярдні доларові ресурси, які допомогли здійснити відбудову й технічну
реконструкцію господарства й закласти осноÑËÎÂÍÈÊви економічної інтеграції. План Маршалла подолав соціальну напруженість у суспільстві йРада економічної взаємодоусунув загрозу комуністичного перевороту впомоги (РЕВ) – міжнародна
Західній Європі.
економічна організація країн
Кремль не допустив поширення плану Мар«народної демократії», ствошаллана країни Центрально-Східної Європи,рена в Москві в січні 1949 р.
уякихнасаджував, користуючись присутнісКраїнами-засновницями статю
своїхвійськ, політичний режим «народноїли СРСР, Болгарія, Польща,демократії». У 1949 р. в Москві була створена
Румунія, Угорщина, Чехословаччина.
Рада економічної взаємодопомоги (РЕВ),члени якої могли користуватися сировиннимий паливними ресурсами СРСР за цінами, нижчими від світових. У 1955 р. економічний союзбув доповнений воєнним – Організацією Варшавського договору (ОВД). Він юридично
закріпив присутність радянських військ уЦентрально-Східній Європі.
 1. Яким реаліям політичного життя післявоєнної Європи присвячено карикатуру?
 2. Чому сталінська теорія самодостатності економіки СРСР стала приводом для глузувань?  3. Поділіться міркуваннями, з яких причин Сталін відмовився від допомоги за планом
Маршалла.

2. Україна – співзасновниця ООН.
Участь УРСР у міжнародних організаціяхЗ газети «Вашингтон пост»,
США. Січень 1949 р.
Текст до карикатури: «ПланМаршалла – те саме, що планмаршала Сталіна, але без механічних проблем».

12

У 1945 р. Україна стала членом-засновником ООН. Восени 1945 р. Підготовча комісія розробила порядок денний першої сесії
Генеральної Асамблеї ООН. Віце-головою Підготовчої комісії був тодішній нарком закордонних справ УРСР Дмитро Мануїльський.

Розділ I. УКРАЇНА В ПОВОЄННИЙ ПЕРІОД (1945–1955)Запрошення делегації УРСР на Сан-Фран14 березня 1944 р. Верховна
циську конференцію 1945 р., за офіційною
Рада Української PCP ухвалила
версією, свідчило про міжнародне визнання
Закон «Про утворення Народвнеску українського народу в перемогу у Друного Комісаріату закордоннихгій світовій війні. Українська РСР (звичайно,справ УРСР». Такі комісаріатиу складі СРСР) стала настільки помітним
було створено в усіх союзних
фактором антигітлерівської коаліції, що здореспубліках. Сталін був зацібула право бути фундатором Організації
кавлений у тому, щоб до ООНОб’єднаних Націй.
увійшли всі радянські республіки. Проте держави-засновниці
Утім вихід УРСР на міжнародну арену
погодилися на участь, крімвідбувся за наполяганням і під особистим
СРСР, України та Білорусії.
контролем Сталіна. Москві були потрібні нелише голоси в ООН. Підтримуючи Україну надипломатичній арені, московська влада сподівалася, що це допоможе розв’язати проблеми вÑËÎÂÍÈÊ
Західній Україні, яка перетворилася на осеОрганізація Об’єднаних Наредок спротиву комуністичному режиму. Цейцій (ООН) – найвпливовіша
крок, за задумом Сталіна, мав нейтралізуватиу світі міждержавна органінаціонально-визвольні сили, які прагнули відзація з підтримання миру йродження незалежної української держави.
безпеки, розвитку міжнародМетою виходу УРСР на міжнародну арену
ного співробітництва. Ствобула демонстрація міжнародній спільноті «торена 1945 р. з ініціативи пролерантного» ставлення Москви до «самостійвідних держав антигітлерівницьких» прагнень українців. Міжнародна діської коаліції – США, Велияльність УРСР мала переконати всіх укої Британії, СРСР, Китаю,Франції. Днем заснування
реальності існування української державності,організації, який щорічнощо сприяло б розколу української діаспори ввідзначається у світі як Деньзахідних державах.
ООН, є 24 жовтня 1945 р.
На першій сесії Генеральної Асамблеї
Відтоді набув чинності конООН, яка працювала у січні 1946 р. у Лондоні,ституційний документ оргаУРСР було обрано членом Економічної і соцінізації – Статут ООН, підальної ради терміном на один рік. Представниписаний 26 червня 1945 р.
ки УРСР почали працювати в численних органа Сан-Франциській коннах і службах ООН: Статистичній комісії,ференції. ООН заснувала
Комітеті у справах біженців і переміщених
51 держава, серед них іосіб, Комісії з прав людини, Комісії з народоУРСР.
населення тощо. На другій сесії ГА ООН, щоГенеральна Асамблея Оргавідбулася в листопаді 1947 р., Україну на дванізації Об’єднаних Націй
роки (1948–1949) обрали членом Ради Без(ГА ООН) – представнипеки.
цький орган ООН, який виУвінчалися успіхом заходи української дизначає її політику. До її складу
пломатії, пов’язані з діяльністю в Україні Адвходять усі держави – члени
міністрації допомоги і відбудови Об’єднаних
ООН.
Націй (ЮНРРА) – до цієї міжнародної організації Україна приєдналася в 1945 р. ЮНРРА
доправила в Україну продовольства на суму 100,3 млн дол. США, устаткуванняі матеріалів для промисловості та сільського господарства – на 34,4 млн дол.,медичного обладнання – на 2,3 млн дол.
§ 1. Вихід УРСР на міжнародну арену

13Україна стала однією з держав-засновниць міжнародних організацій, якістворювалися в повоєнний період. Зокрема, за її участю в липні 1946 р. було засновано Всесвітню організацію охорони здоров’я. У 1947–1948 рр. Україна
вступила до Всесвітнього поштового союзу, Всесвітньої метеорологічної організації, Міжнародного союзу електрозв’язку. У 1950 р. вона брала участь у роботі
вже 20 міжнародних організацій.
Розгляньте схему «Наслідки участі УРСР у створенні та діяльності ООН».
Підтвердіть кожну тезу конкретними фактами. Які тези вважаєте суперечливими? У чому виявляються ці суперечності?
Наслідки участі УРСР у створенні та діяльності ООН! Вихід України на міжнародну арену як суб’єкта міжнародного права. Зміцнення міжнародного авторитету України

! Здобуття українською дипломатією досвіду діяльності вміжнародних організаціях, веденні переговорів, лобіюванні
інтересів держави тощо! Виховання дипломатів для УРСР! Плекання надії українців наповнити квазісуверенітет
УРСР реальним змістом Чи могли радянські республіки, з огляду на природу комуністичної влади в СРСР, самостійно
Квазі – перша частина складних слів,що за значенням відповідає прикметкерувати зовнішньополітичною діяльністю? Чиникам несправжній, уявний, наприпогоджуєтеся ви з судженням американських диклад квазінауковець.
пломатів щодо можливості встановлення дипломатичних відносин з Україною у 1947 р.: «Оскільки
Україна не є суверенною державою, її членство в ООН – результат обставин війни і єфікцією. До того ж дипломатичне визнання України з боку Сполучених Штатів можеускладнити відносини з СРСР»?
 Зробіть висновок про вплив статусу УРСР як однієї із країн – засновниць ООН наподальшу історичну долю республіки.

Збір підписів під відозвоюПостійного комітету Всесвітньої ради миру про заборону
атомної зброї. Київ. 1950 р.
 Які деталі на фотографії
вказують на її зрежисований
характер? Яку ідеологічну
мету прагнули реалізуватицим фото його постановники?

14Розділ I. УКРАЇНА В ПОВОЄННИЙ ПЕРІОД (1945–1955)





У листопаді 1949 р. Президія Верховної РадиУРСР затвердила оновлені атрибути державності
(герб, прапор та гімн УРСР із прославлянням
Й. Сталіна) Які елементи радянської ідеології використано вновому гербі і прапорі УРСР? Доведіть пропагандистську сутність цих символів.

3. Встановлення кордонів УРСР у міжнародних договорах
Перемога у війні зумовила актуальність розв’язання територіальних проблем і встановлення державних кордонів. 26 листопада 1944 р. з’їзд народних
комітетів Закарпатської України ухвалив маніфест, у якому ставилося питанняпро вихід Закарпатської України зі складу Чехословаччини і возз’єднання її з
УРСР. Переговори між урядами Чехословаччини та Радянського Союзу закінчилися підписанням 29 червня 1945 р. у Москві договору між СРСР і Чехословацькою Республікою про вихід Закарпатської України зі складу Чехословаччини та її возз’єднання з УРСР. Кордони між Словаччиною, Угорщиною таЗакарпатською Україною, що були чинними до 29 вересня 1938 р., віднині ставали кордонами між СРСР, Угорщиною та Чехословаччиною.
Від 29 липня до 15 жовтня 1946 р. делегація УРСР брала участь у Паризькій мирній конференції, що підготувала проекти мирних договорів держав –учасниць антигітлерівської коаліції з європейськими країнами, які брали участьу Другій світовій війні на боці гітлерівської Німеччини: Італією, Румунією, Болгарією, Угорщиною і Фінляндією. 10 лютого 1947 р. представники цих країн
підписали мирні договори. Зокрема, Румунія передала СРСР Бессарабію таПівнічну Буковину. Угорщина відмовилася від претензій на Закарпатську
Україну.
16 серпня 1945 р. у Москві був підписаний
Договір про радянсько-польський державний
ÇÀÓÂÀÆÒÅ
кордон. Кордон установлено відповідно до лі22 січня 1946 р. у складінії Керзона з деякою корекцією на користь
УРСР було створено ЗакарПольщі.
патську область з центром уОстанній обмін територіями з Польщею
м. Ужгород. Крім неї, до завідбувся в лютому 1951 р.: до складу УРСРхідних областей належали:перейшов Забузький район з центром у Белзі
Волинська, Львівська, Рота місто Христинопіль (перейменоване навенська,Тернопільська,Червоноград), до Польщі – Нижньо-УстрицьДрогобицька (у 1959 р.
кий район Дрогобицької області (верхів’я
об’єднана із Львівською),Сяну) – обидві території площею по 480 км2.
Станіславська (у 1962 р. перейменована на Івано-ФранІз земель, які за угодою про «обмін ділянками
ківську), Чернівецька, Ізмадержавних територій» 1951 р. мали відійти доїльська
(існувала
уПольщі, радянська влада виселяла всіх без ви1940–1954
рр.,
у
1954
р.
увінятку мешканців. Переселенці були позбавлені
йшла до складу Одеської обправа вільно обирати місце майбутнього мешласті).
кання. Значну частину населення депортували
§ 1. Вихід УРСР на міжнародну арену

15в південні райони УРСР, де воно опинилося у вкрай важких побутових і незвичних природно-кліматичних умовах.

4. Передача Кримської області до складу УРСРУ 1954 р. Кримський півострів було передано УРСР. Ця подія завершила формування сучасних кордонів України. На рішення очільниНа території Криму в 1959 р.
ків Кремля істотно вплинуло катастрофічне
проживало 1,2 млн осіб, сеекономічне становище Криму. Унаслідок деред них 785 тис. міського іпортації в 1944 р. корінного населення госпо417 тис. сільського населендарство півострова занепало. Щоб виправити
ня. Етнічний склад був тастановище, уряд одразу після вигнання наким: українці – 22,3 %, росіяцистських окупантів почав заселяти степові та
ни – 71,4 % населення.
гірські райони півострова колгоспниками зУкраїни та Росії. Проте господарське освоєння
Криму відбувалося з великими труднощами, оскільки переселенці не мали досвіду сільськогосподарських робіт у нових умовах.
Актуальним було питання забезпечення півострова водними та паливноенергетичними ресурсами, посівними матеріалами, технікою. Лише Україна
могла стати природним і надійним постачальником Кримського півострова.
Але в Кремлі керувалися не тільки економічними міркуваннями. З початку
1954 р. партійний апарат і засоби масової інформації розгорнули пропагандистську кампанію у зв’язку з 300-річчям «входження» України до складу Росії.
Цю подію почали іменувати возз’єднанням двох братніх народів. ЦК КПРСопублікував «Тези про 300-річчя возз’єднання України з Росією».
Центральною подією ювілейних урочистостей стала передача Україні
Кримської області. За розробленим у ЦК КПРС сценарієм перший крок зробила Президія Верховної Ради РРФСР, яка розглянула це питання у присутності
представників Кримської облради і Севастопольської міськради. На користь
ÇÀÓÂÀÆÒÅ

Демонстрації в Києві та Горлівці (Донецька
обл.) з нагоди 300-річчя «возз’єднання». 1954 р.

16Розділ I. УКРАЇНА В ПОВОЄННИЙ ПЕРІОД (1945–1955)позитивного рішення висувалися такі аргументи: спільність економіки, територіальна близькість, тісні господарські та культурні зв’язки Криму й України. Через кілька днів питання поставила на порядок денний Президія Верховної Ради УРСР. Акт передачі Кримської області вона розглядала як «новеяскраве виявлення безмежного довір’я і щирої любові російського народу, нове свідчення непорушної братерської дружби між російським і українським народами».
19 лютого 1954 р. відбулося урочисте засідання Президії Верховної РадиСРСР, після чого з’явилося рішення, оформлене відповідним указом. 26 квітня
(1945–1955)Проаналізуйте карту. Які зміни адміністративно-територіального устрою
УРСР у повоєнному десятилітті вона відображає? З огляду на зміст карти
сформулюйте якомога більше запитань; запропонуйте їх іншим групам і вислухайте відповіді.

§ 1. Вихід УРСР на міжнародну арену

17

1954 р. указ надійшов на затвердження сесії Верховної Ради СРСР. Остання
ухвалила закон з двох пунктів: затвердити указ від 19 лютого; внести відповідні
зміни в статті Конституції СРСР.
В аргументах сторін, одна з яких в 1954 р. передавала Крим, а друга приймала, існували істотні відмінності. Російська сторона обґрунтовувала доцільність
передачі географічними та економічними міркуваннями, і саме ця аргументація
була використана загальносоюзними органами – в указі Президії ВР СРСР і увідповідному законі ВР СРСР. Українська сторона ставила на перший план негеографічні та економічні міркування, а ідеологію дружби народів.
Прочитайте фрагмент джерела.  1. Чи може офіційний документ вищого компартійно-радянського керівництва УРСР слугувати підставою для об’єктивної
оцінки економічної та соціальної сфер у Криму? Відповідь обґрунтуйте.
 2. Чому входження Криму до складу УРСР зумовило швидкий економічний прогрес
Кримської області?
Н
МЕ Т

ДОКУ

З листа голови Ради Міністрів УРСР Н. Кальченка і першого секретаря ЦК КПУ О. Кириченка Раді Міністрів СРСР та ЦК КПРС від 7 квітня 1954 р.: «Центральний Комітет КПУкраїни і Рада Міністрів Української РСР, розібравшись зі становищем в Кримській області, вважають, що для більш швидкого відновлення і розвитку сільського господарства,міст і курортів Криму необхідно проведення додаткових, спеціальних заходів.
...Передбачається значне розширення посіву овочевих культур, закладка нових садів, виноградників і ягідників, проведення низки заходів щодо істотного збільшення врожайності
всіх сільськогосподарських культур і підвищення продуктивності тваринництва. Передбачаються заходи з будівництва і оснащення МТС і радгоспів новою технікою, підвищення рівня
механізації обробки садів і виноградників, овочевих і технічних культур, а також намічені роботи з водогосподарського і колгоспного будівництва. З метою заселення Криму проект передбачає додаткове переселення до Кримської області в 1954–1958 роках 17,8 тис. сімей
колгоспників. Передбачено роботи з будівництва оздоровниць і благоустрою курортів з таким розрахунком, щоб у найближчі 3–4 роки довести кількість санаторних ліжок до 33,3 тис.
з обслуговуванням 400 тис. осіб на рік. У містах Криму намічені подальші роботи з будівництва житла, поліпшення водопостачання та комунально-побутового обслуговування трудящих. Передбачається відновлення портів і будівництво морських вокзалів у Ялті та Феодосії,а також будівництво портових пунктів у курортних місцевостях Південного берега Криму».

1




Ілюстрація з журналу «Перець».
1954 р.
 Розкрийте символічний зміст зображення.  Чому персонажі малюнка
одягнені в національні костюми?  Щосимволізує постать центрального персонажа, одягненого інакше?  Чому назадньому плані зображено пам’ятник
Б. Хмельницькому в Києві?  З якою метою сатирично-гумористичний ілюстрований журнал «Перець» опублікував у 1954 р. ілюстрацію?  Чи єпідстави вважати малюнок сатиричною карикатурою? Як можна визначити його жанр?

18Розділ I. УКРАЇНА В ПОВОЄННИЙ ПЕРІОД (1945–1955)ÏÅÐÅÂ³ÐÒÅ, ×ÎÃÎ ÍÀÂ×ÈËÈÑß
1. Установіть хронологічну послідовність подій повоєнних років:  Передача Кримської області зі складу РРФСР до складу УРСР  Останній обмін територіями
УРСР з Польщею  Створення Закарпатської області  Заснування ООН, державою-засновницею якої була й Україна.
2. Складіть речення про події повоєнних років, використавши поняття, терміни, назви: ООН, ГА ООН, РЕВ.
3. Покажіть на карті зміни адміністративно-територіального устрою УРСР у повоєнний період. Установіть причиново-наслідкові зв’язки між подіями та зазначеними змінами.
4. З яких міжнародних документів наведено уривки? Визначте, коли, де та за якихобставин з’явився аналізований документ. Визначте, які результати зумовило абомогло зумовити впровадження цього документа. Сформулюйте наслідки реалізації закладених у ньому ідей для історичного процесу.
«Закарпатська Україна (що носить, згідно з Чехословацькою Конституцією, назву Підкарпатська Русь), яка на підставі договору від 10 вересня 1919 р., укладеного в Сен-Жерменіан Ле, увійшла як автономна одиниця в межі Чехословацької Республіки, возз’єднується взгоді з бажанням, виявленим населенням Закарпатської України, і на підставі дружньої
угоди обох Високих Договірних Сторін, зі своєю споконвічною батьківщиною – Україною івключається до складу Української Радянської Соціалістичної Республіки».
«Від імені Уряду Української Радянської Соціалістичної Республіки ми маємо честь подати
таку заяву Конференції Об’єднаних Націй у Сан-Франциско, скликаній із метою створення
Міжнародної Організації в справі підтримання миру і безпеки: УРСР була об’єктом численних іноземних вторгнень... тому перебуває в числі держав, які найбільш заінтересовані вохороні своєї безпеки від нападів агресорів. Уряд УРСР впевнений в тому, що Україна будеспроможна внести великий вклад у справу зміцнення миру і підтримання загальної безпеки».
5. Прокоментуйте події (або явища), про які йдеться у фрагментах джерел.
«Мені батько якраз перед виселенням хату побудував. Все зробив так, як треба, а в 51-муроці – виселення. Хоч казали про це, та ніхто не вірив. Як так, куди підеш з хати? Нам казали, що Сталін з поляками домовився, щоб наш нафтовий район відійшов до Польщі, бо поляки не мали нафти, а Сталіну віддали Червоноградський вугільний басейн. Поміняли територію. Про людей хто тоді думав? Ніхто» (Адам Кріль, 1925 р. н., с. Чорна).
«Указ Президії Верховної Ради про передачу Кримської області до складу УРСР є актом виявлення традиційної великої дружби між радянським і українським народами, актом високого довір’я до українського народу... Природні умови Кримської області ідентичні зприродними умовами Півдня України і тому всі основні заходи з підвищення і дальшого
розвитку сільського господарства в Кримській області будуть з’єднані із заходами, які розробляються по південних областях України. Багато спільного буде в проведенні наукових ідослідних робіт в області з науковими закладами інших південних областей України»(з виступу службовця Держплану УРСР Шкуратова).

6. Підтвердіть фактами або спростуйте слушність тверджень.
 Вихід УРСР на зовнішньополітичну арену був зумовлений стратегічними інтересами СРСР.  Повоєнний процес урегулювання кордонів УРСР відбувався методами, притаманними тоталітарним режимам, і з огляду на стратегічні інтереси СРСР.
 Крим – природне продовження України, тісно пов’язане з нею історично, органічно влився в господарський комплекс республіки.

§ 1. Вихід УРСР на міжнародну арену

19

§2

Депортації українців.
Національно-визвольний рухУлисті до Й. Сталіна від 15 листопада 1945 р. М. Хрущов писав, що розгром
Німеччини та Японії, зміцнення воєнно-економічної могутності й зростання міжнародного авторитету СРСР викликають розгубленість і почуття приреченості серед «залишків банд українсько-німецьких націоналістів». Життя
показало, однак, що велетенська наддержава не змогла придушити підпільнопартизанську активність у західних областях УРСР упродовж десятка років –до середини 1950-х рр.
Пропагандисти не могли знайти раціонального пояснення поведінці людей,які під час «великої блокади» були ізольовані від сіл і сиділи в неопалюваних
схронах без руху, бо сніг видавав сліди спостерігачам з літаків, що баражувалинад зимовим лісом. Чим вони керувалися, не здаючись владі? Адже влада не разоголошувала амністію для тих, хто з’явиться з повинною. Інформуючи ЦК
КП(б)У про ситуацію в західних областях, міністр внутрішніх справ УРСРТ. Строкач 28 травня 1946 р. вкотре заявив, що націоналістам завдано «вирішальної поразки». Однак він змушений був додати, що повстанці й підпільникиє фанатиками, які боротимуться з радянською владою до кінця.
Антикомуністичний опір ОУН і УПА в Україні мав чималий резонанс як вукраїнському суспільстві, так і за кордоном.

1. Обмін населенням між Польщею й УРСР. Масові депортації (1944–1946)9 вересня 1944 р. в Любліні між прорадянським Польським комітетом національного визволення та урядом УРСР було підписано угоду про обмін населенням – українців з території Польщі й поляків з території УРСР. В урядових
договорах проголошувалося, що це добровільне переселення.
Спочатку переселення здійснювалося й справді на добровільних засадах.
Обидві держави взяли на себе зобов’язання організаційно сприяти переселенцям і надавати їм матеріальну допомогу. Поляки, які мали право на виїзд доПольщі як громадяни Другої Речі Посполитої, переселялися охоче, щоб уникнути колгоспного рабства.
Однак далеко не всі українці, які жили на своїй етнічній території впродовж
багатьох поколінь, прагнули переселитися в Радянський Союз. Попри тиск офіційних представників обох держав, десятки тисяч українців рішуче відмовилисявід переселення. «...У межах Радянського Союзу, куди нас хочуть вивозити й демешкає вся решта українського понад 40-мільйонного народу, наш народ не має

1944
9 вересня 1944 р. Підписання міжПольським комітетом національного
визволення і урядом УРСР угоди прообмін населенням

20

1947
28 квітня –29 липня 1947 р.
Акція «Вісла»1950
21–26 жовтня
1947 р. Операція
«Захід»Розділ I. УКРАЇНА В ПОВОЄННИЙ ПЕРІОД (1945–1955)

5 березня 1950 р.
Загибель Романа
Шухевича

Проаналізуйте карту. З’ясуйте, яким було становище західноукраїнських земель у повоєнний період. З огляду на розклад сил, об’єкти й події, що відображені на ній, сформулюйте якомога більше запитань; запропонуйте їх іншим
групам і вислухайте відповіді.

(1945–1951)§ 2. Депортації українців. Національно-визвольний рух21ÇÀÓÂÀÆÒÅ

жодних національно-політичних, релігійних, нісоціальних людських прав. Український народ
Протягом 1944–1946 рр. зтерпить у рамках СРСР нечуваний національГаличини і Волині до Польно-політичний і соціальний гніт. Совєтськийщі було переселено понад
режим, у якому доводиться жити українському
800 тис. поляків, а з Польщіі другим народам, – це режим тотальної дикв Україну – близько півтатури і тиранії, у якому наших братів помільйона українців.
збавлено всіх людських прав. Тому з цілого приблизно мільйона українців, які мешкають залінією Керзона, майже ніхто не хотів і не хоче від’їжджати добровільно до
СРСР...» – ішлося про причини такого рішення у відкритому листі українців Закерзоння в жовтні 1945 р.
Небажання українців переселятися підважувало плани влади обох країн.
Тому незабаром розпочалися силові акції, що мали на меті примусове виселення. Спеціальні загони, сформовані з поляків, які походили з колишніх східних
воєводств, нападали на українські села й руйнували їх, убивали людей, щоб посіяти страх і змусити до виїзду. Озброєним польським загонам допомагала йдержавна міліція, служба безпеки, а також частини радянських прикордонних
військ НКВС, які в різних місцях переходили польсько-радянський кордон.
Проте терор не давав бажаних результатів. Тому у вересні 1945 р. польський
уряд спрямував проти мирного населення три піхотні дивізії. Розпочалася новахвиля терору. Проводилися генеральні прочісування лісів, масові облави, зухвалі напади на українські села. У всіх цих акціях польське військо й спецзагони
підтримували підрозділи НКВС.

2. Акція «Вісла»Наприкінці 1946 р. на південно-східних територіях Польщі мешкало, за різними даними, 150–200 тис. українців. Для польської влади це означало, щоукраїнську проблему не розв’язано.

Військово-політична операція польської комуністичної влади, що стала інструментом етнічної чистки та полягала в депортації українського
населення з південно-східних регіонів Польщі (Лемківщина, Холмщина, Надсяння й Підляшшя) до її північно-західних земель

1. Виселення та розпорошення українців південносхідних воєводств Польщі з метою швидкої асиміляціїта денаціоналізації на нових землях
2. Побоювання урядових кіл Польщі, що СРСР з йогопостійними планами «визволення західних братів»вдасться до зміни кордону на свою користь
3. Ліквідація українського збройного підпілля (УПА) наЗакерзонні, що передбачало й позбавлення УПАможливості забезпечувати себе продуктами, поповнювати свої лави тощо22Розділ I. УКРАЇНА В ПОВОЄННИЙ ПЕРІОД (1945–1955)ПРИВІД

ПРИЧИНИ

АКЦІЯ «ВІСЛА» (28 квітня – 29 липня 1947 р.)Загибель у сутичціз вояками УПАв березні 1947 р.
заступника міністра
національної
оборони Польщі
К. СвєрчевськогоУ січні 1947 р. військові підрозділи на території південно-східних воєводств
одержали наказ скласти списки українських сімей, що їх не переселили в 1944–
1946 рр. Було запропоновано план виселення
українців і членів змішаних українсько-польÑËÎÂÍÈÊ
ських родин на західні землі, приєднані доПольщі за рішенням Потсдамської конференЕтнічна чистка – усунення
насильницькими методами з
ції. На цих землях українці мали асимілювативизначених територій предся з поляками.
ставників «небажаних» етОперація «Вісла» розпочалася 28 квітня
нічних груп.
1947 р. Шість дивізій Війська Польського заДепортація (від латин. deблокували українські села, а частини прикорportatio – вигнання) – придонних військ НКВС і чехословацької прикормусове виселення з місць подонної служби перекрили кордон на сході тастійного проживання окрепівдні Польщі. Упродовж наступних трьох мімих осіб чи цілих народів засяців у західні та північні воєводства з теренів
наказом органів влади із заЗакерзоння (Надсяння, Лемківщини, Холмстосуванням сили.
щини й Підляшшя) було виселено понад
140 тис. українців. До кінця 1947 р. вивезлище понад 10 тис. осіб.
Щоб зібратися, людям давали всього дві-три години. Брати з собою в дорогу
дозволяли лише найнеобхідніше. Селян довго тримали в пересильних пунктах.
На нових місцях, як правило, переселенцям виділяли найгірші землі. Не лишевлада, а й сусіди ставились до них переважно вороже, називаючи «українськими
бандитами».
Ще у квітні 1947 р. політбюро ЦК Польської партії робітничої ухвалило
створити для застрашення непокірних українців концтабір у Явожно (Сілезьке
воєводство) – на місці колишнього філіалу нацистського концентраційного
табору «Аушвіц» (Освенцим). Тут було ув’язнено майже 4000 осіб. За час функціонування концтабору (травень 1947 р. – січень 1949 р.) загинуло близько
200 в’язнів.
Прочитайте фрагмент історичного джерела.  1. З’ясуйте, як польська влада
офіційно визначила мету акції «Вісла» (спочатку вона називалася «Схід»).
 2. З яким нацистським формулюванням щодо євреїв перегукується метаоперації, зазначена в документі? Про що це свідчить?  3. Яке місце в операції належало діям проти УПА?  4. Поміркуйте, чому Варшава прагнула виправдатися перед Заходом за акцію депортації, характеризуючи її як прояв гуманізму й пояснюючи бажанням припинити українсько-польські міжусобиці.
Н
МЕ Т

ДОКУ

1947 р., квітня 16, Варшава. Проект організації операції «Схід», підготовлений Міністерством національної оборони та Міністерством громадської безпеки.
«Цілком таємно. I. Завдання: остаточне розв’язання української проблеми в Польщі. З цією метою:a) У порозумінні з Державним репатріаційним управлінням провести евакуацію всіх осібукраїнської національності з південної та східної прикордонної смуги на північно-західні землі, розселяючи їх там за принципом якомога більшої розпорошеності.
б) Евакуацією будуть охоплені всі групи української національності з лемками включно,а також мішані польсько-українські сім’ї.
в) У районі головного розсадника банд, на південно-східному виступі держави (район
Сянока), має бути проведена повна евакуація, яка захопить також польське цивільне насе-1§ 2. Депортації українців. Національно-визвольний рух23Роздивіться фотодокументи.  1. Які деталі операції «Вісла» вони засвідчують?  2. Про які почуття і настрої свідчать обличчя, пози й жести зображених? Чи співчуваєте ви цим людям?

Виселення українського
населення солдатами батальйону Корпусу внутрішньої безпеки «Познань» підчас акції «Вісла»лення, без огляду на професійну, соціальну чи партійну належність. Цей район буде в майбутньому заселений військовими колоністами.
г) З огляду на необхідність проведення посівних робіт новими осадниками в районах нового поселення, евакуаційна акція має бути проведена в максимально короткий строк (якщоможливо, протягом 4 тижнів).
ґ) Одночасно з акцією виселення має бути проведена акція активної ліквідації банд УПА,які повинні бути нещадно знищені після завершення евакуації».

Роздивіться плакати. 1. Чому ці плакати Ніла Хасевича називають «бойовими листками Української повстанської армії»?  2. Який символічний змістмає кожне зображення? 3. Яке ставлення до подій та явищ тогочасної добипрагнув сформувати в глядачів автор? 4. Роздивіться написи на плакатах. Які гасла
використовували підпільники? До чого вони закликають? 5. До яких подій звертається автор, щоб пробудити у співвітчизниках історичну пам’ять? 6. Оберіть дієслова, що окреслюють мету, з якою ці плакати створено: 1) пропагувати; 2) інформувати;3) формувати ставлення до фактів, що відповідає ідеології; 4) засуджувати; 5) викликати несприйняття й ненависть. Свій вибір обґрунтуйте деталями плакатів та історичними фактами.

24Розділ I. УКРАЇНА В ПОВОЄННИЙ ПЕРІОД (1945–1955)

3. Український визвольний рух у західних областях
Після закінчення радянсько-німецької війни діяльність збройного підпілляОУН та УПА за активної підтримки населення була спрямована на те, щоб недопустити встановлення в західних областях України сталінського тоталітарного режиму. Боротьба українських націоналістів тривала близько десяти років.
Перші два роки протистояння (1944–1945) були найкривавішими. За цей часпідпілля ОУН та УПА здійснило 6600 акцій, яким радянські органи безпеки
протиставили 39 773 каральні операції.
На початку 1945 р. відбулася нарада членів головного проводу ОУН(б), наякій постало питання про перспективи боротьби. Прохання С. Бандери організувати його повернення в Україну було відхилено. Бандера залишився представником ОУН в еміграції. Учасники наради
ухвалили продовжувати боротьбу, сподіваючисьна допомогу країн Заходу.
Після війни ОУН і УПА відмовилися від відкритих боїв. Великі підрозділи повстанців були переформовані на менші з дислокацією в лісових масивах, де розгорнулося будівництво підземних
сховищ (бункерів, криївок). Повстанці перейшлидо тактики партизанської війни «малими групами», спрямовуючи свої акції проти непопулярних
заходів радянської влади: проведення масової мобілізації, переслідування УГКЦ, депортації місцевого цивільного населення, насильницької колективізації. Основні методи боротьби в повоєнні
роки – антирадянська пропаганда, терористичні
акти проти співробітників каральних органів, партійно-радянських працівників, колгоспної адмініПовстанський загін.
страції, фахівців з інших областей УРСР. ПідпільРівненщина. 1947 р.
ники псували колгоспне майно, руйнували МТС,§ 2. Депортації українців. Національно-визвольний рух25клуби, кіноустановки, зривали відвантаження
сільгосппродукції тощо.
Черговий етап протистояння повстанців іУ постанові Президії ЦКвлади був пов’язаний з виборами до ВерховКПРС «Про політичний іної Ради СРСР у лютому 1946 р., які малигосподарський стан західних
областей Української РСР»легалізувати радянську окупацію. Прагнучи
від 26 травня 1953 р. булизабезпечити високу явку, органи влади примупідбиті перші підсумки босово залучили до пропагандистської кампанії
ротьби в цьому регіоні відзахідноукраїнську інтелігенцію. УПА у відпо1944 до 1952 рр.: репресовавідь поширювала серед населення заклики доно державою до 500 тис. осіб,бойкоту виборів. Повстанці писали в листівз-поміж них заарештовано
ках: «Сталінські вибори – це глум над демокра134 тис., убито 153 тис., витією. Геть такі вибори! Ні один не підемо дослано довічно з України
виборів! Хай живуть справжні вільні вибори в
203 тис. осіб.
Українській самостійній державі!». Вони нищили документацію виборчих комісій, радянські агітаційні матеріали, здійснювали напади на виборчі дільниці тощо.
Існувала висока ймовірність того, що населення, яке не забуло вільних виборів у довоєнній Польщі, не погодиться солідаризуватися з чужою для нього владою. Тому Кремль розгорнув у західних областях України безпрецедентну замасштабами і залученими силами акцію, що одержала назву «Великої блокади». На території західних областей у січні – квітні 1946 р. було розміщено понад 3500 гарнізонів регулярних військ (на додачу до завжди присутніх військНКВС), а також 3593 гарнізони, сформовані з винищувальних батальйонів. Цими силами владі вдалося заблокувати всі села й перекрити доступ до них повстанців. Останні пережили надзвичайно важку зиму. Однак «Велика блокада» незламала їх. У цей час відділи УПА діяли також на Закерзонні.
ÇÀÓÂÀÆÒÅ

Текст на плакаті:«Україна має право виходу зСРСР» (з Конституції УРСР) Яким історичним явищам присвячено листівки?  Що роблять зображені на них персонажі?  Яке ставлення до події намагався сформувати художник у глядачів?

26Розділ I. УКРАЇНА В ПОВОЄННИЙ ПЕРІОД (1945–1955)Вивіз на Сибір у 1947-му.
Листівка
УПА.
Дереворит
Н. Хасевича
Роздивіться листівку.  З якоюметою її створено? Якими мистецькими засобами скористався художник, щоб відтворити
події?  Яке ставлення до нихвін намагався сформувати углядачів?

Щоб подолати спротив ОУН та УПА, пapтiйнo-радянське кepiвництво
спрямувало зусилля нa пpoвeдeння колективізації ciльськoгo гoспoдapствa i
встaнoвлeння пoвнoгo кoнтpoлю над західноукраїнським сeлoм, звiдки чepпaвсвої cили визвoльний pyx. По всій Західній Україні й у Польщі НКВС насаджував свою агентуру, яка збирала інформацію про дії націоналістів. Загони НКВСспалювали села, виселяли людей з місцевості, де розташовувалися бази УПА,ув’язнювали «бандпосібників» або депортували їх цілими сім’ями до Сибіру.
Щоб виявити «бандпосібників» і поширити уявлення про бандерівців серед
місцевих жителів як про звичайних карних злочинців, органи безпеки створювали провокаційні псевдобандерівські загони, які вдавалися до грабунків, убивств,ґвалтувань.
21–26 жовтня 1947 р. було здійснено операцію з депортації цивільного населення Західної України з метою знищення соціальної бази українського визвольного руху, тепер уже з теренів УРСР. Цю одну з наймасовіших каральних
акцій сталінського режиму, співмірну з депортацією кримських татар у 1944 р.
чи акцією «Вісла», назвали операцією «Захід». Із західних областей України
було депортовано понад 77 тис. українців (близько 26 тис. сімей). До регіону депортації входили Волинська, Дрогобицька, Станіславська, Львівська, Ровенська, Тернопільська й Чернівецька області. Вихідці із західних областей направлялися за тисячі кілометрів від України на спецпоселення в Казахську РСР,Красноярський край, Іркутську, Омську, Читинську та інші області РРФСР.
Виселенню підлягали «родини учасників банд ОУН, пособники учасникам ОУНта члени їхніх родин, куркулі-націоналісти та їхні родини».
Наприкінці 1940-х рр. становище в повстанському середовищі не змінилосяна краще. Навпаки, унаслідок чекістських операцій і агентурно-оперативних
дій, депортацій у східні регіони прихильного до повстанців та підпільників населення, колективізації сільського господарства катастрофічно танула матеріальна база ОУН і УПА, ріділи лави повстанців та підпільників.
У вересні 1949 р. голова Генерального секретаріату УГВР, головнокомандувач УПА Роман Шухевич видав наказ, згідно з яким підрозділи і штаби УПАприпиняли свою діяльність як бойові одиниці та органи управління. Зусилля
загонів УПА та підпілля ОУН спрямовувалися на пропагандистську роботу йсаботаж.
У бepeзні 1950 p. в с. Білогорща неподалік Львoва, зaхищaючись y влaснiйкриївці, зaгинув Р. Шухевич. На думку кеpiвника oпepaцiї (пізніше він писав
§ 2. Депортації українців. Національно-визвольний рух27про це у свoїх спoгaдax), це зумовило швидкий занепад руху oпopу в ЗaxiднiйУкpaїнi. Однак смepть P. Шуxeвичa, втpaти командних кадpiв, тpyднoщi пiдтpимання opгaнiзaцiйниx зв’язкiв нe зупинили пoвcтaнцiв i пiдпiльникiв упpaгненні пpoдoвжувaти антирадянську бopoтьбy.
ÎÑÎÁÈÑÒ³ÑÒÜРоман Шухевич (псевдо Тарас Чупринка)(1907–1950)Член ОУН від 1930 р. Після розколу ОУН приєднавсядо бандерівської фракції, увійшов до проводу ОУН(б).
Був одним із засновників «Карпатської Січі». Фактичний командир батальйону «Нахтігаль» (1941). Бравучасть у проголошенні Акта відновлення Української
держави у Львові 30 червня 1941 р. У серпні 1943 р. наТретьому надзвичайному зборі ОУН його обрали головою бюро проводу ОУН(б) та головним командантом
УПА. У липні 1944 р. став головою Генерального секретаріату Української головної
визвольної ради (УГВР).

У травні 1954 р. був заарештований єдиний на той час член Проводу ОУНв Україні, голова Генерального секретаріату УГВР і головний командир УПАВасиль Кук.
ÏÅÐÅÂ³ÐÒÅ, ×ÎÃÎ ÍÀÂ×ÈËÈÑß
1. Установіть хронологічну послідовність подій повоєнних років:  Акція «Вісла» Останній обмін територіями УРСР з Польщею  Заснування ООН, державоюзасновницею якої була й Україна  Операція «Захід».
2. Складіть речення про події повоєнних років, використавши поняття, терміни, назви: акція «Вісла», операція «Захід», депортація, етнічна чистка, обмін населенням,спецпоселення.
3. Покажіть на карті події, що відбувалися у повоєнний період на західноукраїнських землях. Установіть причиново-наслідкові зв’язки між зазначеними подіями.
4. Прокоментуйте події (або явища), про які йдеться у фрагменті джерела.
«28 квітня із самого ранку жовніри польського війська оточили наше село і дали людям
лишень дві години на пакування господарського реманенту, своїх речей та худоби. Цестосувалося українців, що проживали в селі. У цьому хаосі, наповненому криками та плачем, люди не могли одразу збагнути, що ж насправді відбувається, та й, зрештою, і не знали, куди і для чого їх будуть вивозити.
У перший день, як тільки ми прибули з Терки до Лукавиці, – всіх, кого підозрювали у співпраці з УПА, в тому числі нашого батька, відокремили від інших і забрали до концтабору вЯвожні».
5. Як, на вашу думку, українське населення сприймало ідею змінити місця проживання у 1945–1951 рр.? Чому «обмін ділянками державних територій» 1951 р. називають «останньою депортацією» українців?
6. Прокоментуйте оцінки акції «Вісла». Яку з них уважаєте найбільш слушною?
Свою думку доведіть.  Акція «Вісла»: «відплатна» акція чи послідовна політика?
Акція «Вісла»: геноцид, воєнний злочин чи етнічна чистка?

28Розділ I. УКРАЇНА В ПОВОЄННИЙ ПЕРІОД (1945–1955)§3Завершення радянізації західних областей УРСРЗусіх регіонів України, що зазнали лиха від війни та нацистської окупації,у найгіршому становищі перебував західний. Утвердження радянської партійно-політичної системи посилювало гнітючі настрої від повоєнної руїни,оскільки радянізація західноукраїнських земель супроводжувалася масовими
репресіями. Політиці радянізації активно протистояв український визвольний
рух.
Важливим наслідком радянізації регіонів,ÑËÎÂÍÈÊякі перебували на кордоні з Європою, булоРадянізація – силове насашвидке подолання їхньої економічної відстадження норм суспільно-полілості. Тоталітарна влада, яка зосереджувала утичного, економічного, кульсвоїх руках усі економічні ресурси наддержатурного життя, характерних
ви, спромоглася за короткий термін індустріадля тоталітарного ладу в Ралізувати основну частину західноукраїнських
дянському Союзі.
земель. Проте головним напрямом радянізації
була колективізація сільського господарства.
На відміну від основної частини України, деколективізація села супроводжувалася переважно «глухим» спротивом (саботажем), тут опір набув збройних форм завдяки сприятливим природним умовам інаявності в регіоні повстанських структур ОУН та УПА. Десятирічне протистояння ОУН і УПА збройним силам наддержави стало можливим тому, що національно-визвольна боротьба поєднувалася із соціально-економічною.
Потенційні позитивні наслідки таких заходів радянської влади, як ліквідація
неписьменності, розгортання соціальних програм, культурне будівництво, мінімізувалися через загалом негативне сприйняття населенням карально-репресивної форми їх проведення. Людей обурювали заборона греко-католицької
церкви, політика русифікації культурного життя, відсутність демократії та недотримання прав людини.

1. Кадрова політика та індустріалізація в західних областях
Улітку 1944 р. відновили роботу обласні комітети КП(б)У. Партійні структури в західних областях України, як і в інших регіонах СРСР, брали на себе нелише партійні, а й державні функції. До їх компетенції належало регулювання
діяльності абсолютно всіх інституцій.
У повоєнний період тоталітарний режим остаточно ліквідував традиційні
політичні та громадські структури західного регіону. Керівництво в громадських об’єднаннях, культурницьких спілках перейшло до людей, які приїхали
1945Квітень 1945 р. Арешт
митрополита УГКЦЙосипа Сліпого
(ув’язнений до 1963 р.)

1946
8–10 березня 1946 р.
Львівський псевдособор,на якому була ліквідована УГКЦ1950
1950 р. Завершення
суцільної колективізаціїв Західній Україні

§ 3. Завершення радянізації західних областей УРСР29

з інших регіонів і здебільшого не знали місцевих особливостей. Зі східних областей України, а також з інших республік у край прибували десятки тисяч апаратних працівників, спеціалістів народного господарства, працівників медичнихі культурно-освітніх установ. До органів міліції за ці роки прибуло понад 18 тис.
працівників. Загалом до середини 1946 р. у західні області було відряджено понад 86 тис. працівників, які здійснювали радянізацію краю.
Наслідком такої кадрової експансії стали відчутні зміни в етнічному складі
західного регіону. До західних областей переселилася значна кількість росіян.
Наприкінці 1950-х рр. чисельність росіян становила 330 тис., або 5 % населення.
Разючі зміни зумовив форсований розвиток промисловості. У травні 1945 р.
ЦК КП(б)У і уряд УРСР прийняли ухвалу «Про заходи по відбудові та подальшому розвитку господарства Львівської, Станіславської, Дрогобицької, Тернопільської, Волинської, Чернівецької областей на 1945 р.». Уже цим документом
було взято курс на реконструкцію і розвиток як традиційних для Західної України галузей промисловості (нафтовидобувної, газової та ін.), так і нових – машинобудівної, приладобудівної, металообробної, хімічної тощо.
Поставлені завдання виконувалися іноді шляхом переведення підприємств
разом із кадрами спеціалістів і кваліфікованих робітників з Центральної Росії.
Наприклад, завод телефонної і телеграфної апаратури було перебазовано з Калуги. Понад 730 робітників та інженерно-технічних працівників з Ленінграда
були переведені на електроламповий завод. Замість автоскладального побудували великий завод автонавантажувачів. Розгорнулося будівництво автобусного заводу.
У 1946–1947 рр. у Дрогобицькій області було відкрито газові родовища, а в1948 р. – побудовано найбільший тоді в СРСР і Європі магістральний газогін
Дашава – Київ. У 1951 р. західноукраїнський газ почала одержувати Москва.
У північній частині Львівської і на півдні Волинської областей було знайдено промислові запаси вугілля. З 1949 р. у Львівсько-Волинському кам’яновугільному басейні почалося будівництво шахт. У 1950 р. відкрили найбільше вСРСР Роздольське родовище сірки. Незабаром тут почалося будівництво великого гірничохімічного комбінату. Були реконструйовані хімічні комбінати вКалуші і Стебнику, Солотвинський соляний рудник у Закарпатті. Став до ладупотужний цементний завод у Миколаєві Дрогобицької області.
Швидкі темпи індустріалізації зумовили зміни в структурі зайнятості населення: скоротилася кількість людей, що працювали у сільському господарстві,натомість зросла частка працівників інших галузей.
Індустріалізація дала змогу істотно підвищити промисловий потенціал краю.
Львів перетворився на потужний промисловий центр із заводами телеграфної
апаратури, сільськогосподарських машин, автонавантажувачів, електроламповим, інструментальним, автобусним. Водночас харчова й легка галузі промисловості, які виробляли продукти народного споживання, розвивалися повільно.
Суперечливий характер індустріалізації виявлявся також у тому, що значне
зростання промислового потенціалу краю супроводжувалося його розчиненняму загальносоюзному комплексі.

30Розділ I. УКРАЇНА В ПОВОЄННИЙ ПЕРІОД (1945–1955)

2. Особливості колективізації сільського господарства
Суцільну колективізацію почали здійснювати з 1948 р. Вона відбулася встислі терміни. У західних областях було чимало хуторів та невеличких сіл, де,як вважала місцева влада, існували так звані куркульські господарства – господарства заможних селян. Розуміючи, що вони чинитимуть опір колективізації,державні органи збільшили обсяги обов’язкового постачання державі сільськогосподарських продуктів одноосібними господарствами: зерна, соняшнику, картоплі, овочів, сіна, м’яса й молока – на 50 %, вовни – на 100 %. Для так званих
куркульських господарств різко скоротили терміни здачі продукції, скасували
будь-які пільги. Це помітно прискорило темпи колективізації: заможні селяни
часто першими вступали до колгоспів, сподіваючись уникнути непосильних податків.
Домігшись суцільної колективізації, радянська тоталітарна система не змогла забезпечити ефективності колгоспного виробництва. Особливо низькою
залишалася продуктивність тваринництва. Грошові надходження від нього в
1952 р. становили лише 16,2 % усіх прибутків. Селяни не бажали працювати задарма, а тому намагалися ухилитися від праці в колгоспах.
Новостворені колгоспи були такими економічно слабкими, що багато з нихбез допомоги працівників з міст не могли провести сівбу, доглянути за посівами, зібрати врожай. Щоб не допустити зриву заготівлі продуктів, влада булазмушена організовувати допомогу колгоспам. У 1949 р. підприємства й установи м. Львова встановили шефство над 352 колгоспами.
Ціною величезних зусиль і жертв влада нав’язала західному регіонові України радянську модель колективного господарювання. До середини 1950 р.
в 7190 колгоспах було об’єднано 98 % селянських господарств. Через кілька
місяців вони були укрупнені. З метою зміцнення контролю за діяльністю колгоспів при МТС утворювалися політичні відділи, які проіснували до 1953 р. Комуністична пропаганда всіляко вихваляла «переваги» колгоспного ладу і взагалі все, що відбувалося за сталінськими вказівками в Західній Україні.
Попри запевнення, що колективізація
здійснюється з дотриманням принципу «поступовості й добровільності», мали місце
численні порушення законності та прав людини. Звичайним явищем стали репресії тадепортації місцевого населення. Десятки тисяч селян були виселені на Урал і до Сибіру. Репресивна політика партійно-радянських органів викликала спротив селян,який підтримували сили ОУН і УПА.





У колгоспі ім. І. Франка на Львівщині перевіряють виконання денної норми. 1948 р.

§ 3. Завершення радянізації західних областей УРСР31Прочитайте фрагмент джерела. У контексті «протиколгоспної агітації» підтвердіть тези, які наводить автор, відомими вам фактами.
Н
МЕ Т

ДОКУ

З листа ідеолога ОУН, провідного діяча підпілля П. Федуна (Полтави), листопад 1947 р.:«...ОУН мусить повести широку протиколгоспну акцію. Одним з дуже важливих пунктів акції буде наша протиколгоспна агітація. Цю агітацію треба вести всіма можливимив нас засобами і в усіх можливих формах. Усно і за допомогою літератури (відповідні статті,листівки, заклики, афіші-карикатури) треба: а) роз’яснювати, що большевики за допомогою
колгоспної системи експлуатують і поневолюють українських селян; б) роз’яснювати, як задопомогою цієї системи вони експлуатують Україну як окрему національну територію; в) закликати народ до якнайширшого і найрішучішого спротиву; г) давати селянству конкретні
вказівки щодо того, як боротися проти колективізації, поширювати серед селянських масдосвід цієї боротьби, здобутий на окремих теренах».

1Листівки ОУНРоздивіться листівки, прочитайте
коментарі до них.  Про яке ставлення до персонажів свідчать карикатури?  Яку оцінку явищ вонидемонструють? Чи згодні ви з нею?
 Які ідеї та політичні погляди
обстоює автор? Чому ви такдумаєте?  Визначте основні ідеї карикатур і назвіть художні засоби, задопомогою яких їх утілено.

32Розділ I. УКРАЇНА В ПОВОЄННИЙ ПЕРІОД (1945–1955)

3. Ліквідація Української греко-католицької церкви
Ліквідація УГКЦ була важливим напряÇÀÓÂÀÆÒÅмом радянізації західноукраїнських земель.
Цей напрямок мав на меті підірвати духовний
Упродовж кількох десятиопір західних українців.
літь УГКЦ діяла в підпіллі.
1 листопада 1944 р. помер митрополит Ан«Катакомбний» період задрей Шептицький, який мав серед населення
вершився 1 грудня 1989 р.
Східної Галичини безмежний авторитет. Цеофіційним визнанням правана діяльність греко-катополегшило задуману Сталіним ліквідацію грелицьких громад в УРСР.
ко-католицької церкви. Духівництву й вірянам було запропоновано злитися з Російською
православною церквою. Коли вищі ієрархи
УГКЦ відмовилися розглянути таку пропозицію, за справу взялися органи державної безпеки. Новопризначений митрополит Йосип Сліпий у квітні 1945 р.
був заарештований з усім єпископатом УГКЦ за звинуваченням у «ворожій
діяльності проти УРСР, співпраці з німецько-фашистськими окупантами». У березні 1946 р. усіх засудили на великі терміни ув’язнення в таборах віддалених
регіонів СРСР.
ÎÑÎÁÈÑÒ³ÑÒÜЙосип Сліпий (1892–1984)Митрополит Української греко-католицької церкви від
1944 р. З 1929 р. перший ректор греко-католицької
Львівської богословської академії, створеної на базігреко-католицької семінарії з ініціативи митрополита
Андрея Шептицького в 1928 р. У 1945 р. заарештований, перебував в ув’язненні, на каторжних роботах,у засланні. 1963 р. звільнений за клопотанням ПапиРимського Івана ХХІІІ та президента США Джона
Кеннеді. Виїхав до Італії, оселився у Ватикані.
1965 року Папа Павло VI надав Й. Сліпому титул кардинала.

Щоб замаскувати репресивний характер заходів, пов’язаних з ліквідацією
УГКЦ, партійно-радянське керівництво розпорядилося висвітлювати цю подіюяк акт самоліквідації. У травні 1945 р. у Львові виникла «Ініціативна група звозз’єднання греко-католицької церкви з православною церквою». Після ретельно проведеної роботи за сценарієм НКДБ УРСР 8–10 березня 1946 р. уЛьвові в кафедральному соборі Св. Юра відбувся псевдособор представників
духівництва і вірян греко-католицьких єпархій Східної Галичини, на якому
ухвалено рішення про скасування Берестейської церковної унії 1596 р. та підпорядкування УГКЦ юрисдикції РПЦ.
У підпорядкування РПЦ переведено близько 3 тис. парафій ліквідованої
УГКЦ, церкви та майно УГКЦ конфісковано й передано державі чи РПЦ.
Під тиском Москви Синод Сербської церкви передав у 1949 р. Мукачівську
єпархію до юрисдикції Російської православної церкви.
§ 3. Завершення радянізації західних областей УРСР

33





10 березня 1946 р. на паперті храму Св. Юра відбулася церемонія вручення для президії собору ікони Божої Матері Києво-Печерської лаври.
Це мало символізувати возз’єднання
УГКЦ з РПЦÏÅÐÅÂ³ÐÒÅ, ×ÎÃÎ ÍÀÂ×ÈËÈÑß
1. Установіть хронологічну послідовність подій повоєнних років:  Львівський
псевдособор УГКЦ  Акція «Вісла»  Загибель Романа Шухевича  Арешт митрополита УГКЦ Йосипа Сліпого.
2. Складіть речення про події повоєнних років, використавши поняття, терміни, назви: радянізація, псевдособор.
3. Схарактеризуйте одним реченням історичних діячів відповідно до їхньої ролі вподіях повоєнної України: Й. Сліпий, Р. Шухевич.
4. Підтвердіть фактами або спростуйте слушність тверджень.
  До радянізації Західної України широко залучалися працівники партійно-комсомольського і радянських апаратів, службовці органів державної безпеки, культурита освіти з інших районів СРСР, переважно зі Східної України.  Форсована індустріалізація супроводжувалася повільним розвитком харчової, легкої та інших галузей промисловості, які виробляли товари для людей.  Колективізація здійснювалася примусом, залякуванням, погрозами, шантажем, провокаціями, вивезенням доСибіру.  Основною тактикою для поширення впливу українського підпілля на західноукраїнські терени в повоєнний період були агітаційно-пропагандистські та диверсійні рейди боївок ОУН.
5. Прокоментуйте події (або явища), про які йдеться у фрагменті джерела.
«...Слава Ісусу Христу. Цим відкриваю наш святий собор, скликаний Ініціативною групоюпо возз’єднанню греко-католицької церкви з Руською православною церквою... Пропоную, щоб собор вирішив оці чотири точки. Перше: скасувати постанову Берестейської унії1596 року. Друге: відірватися від Римської папської церкви. Третє: повернутися до нашої
предківської святої православної віри. Четверте: возз’єднатися з Руською православною
церквою в Радянському Союзі. Хто за цю пропозицію, нехай піднесе руку...» (з хронікальнодокументального кінофільму).
6. Поміркуйте, що дає підстави для запропонованого нижче висновку.
«Суперечливо й неоднозначно проходили “соціалістичні перетворення” на західноукраїнських землях. Швидкі темпи промислового розвитку, що випереджали загальнореспубліканські показники, поява нових галузей промисловості, зрушення у сфері освіти й т. ін.
драматично перепліталися із заходами щодо насильницької колективізації, ліквідації греко-католицької церкви, масових репресій проти корінної нації, депортацій. Репресивні діївластей, зрозуміло, викликали масове невдоволення, опір місцевого населення...» (український історик В. Баран).

34Розділ I. УКРАЇНА В ПОВОЄННИЙ ПЕРІОД (1945–1955)§4Економічне та суспільно-політичне життя

Попри трагічні наслідки Другої світової війни (колосальні людські втрати,зруйнований економічний потенціал), Радянський Союз у стислий термін
відновив довоєнний рівень виробництва. Щоправда, це мало позначилося надобробуті громадян: життя радянських людей минало в тяжкій і виснажливій
праці, злиденному й напівголодному побуті. Влада не поспішала з розв’язанням
гострих соціальних проблем.
Саме в перші повоєнні роки остаточно вкорінився на довгі десятиліття режим однопартійної бюрократії, яка правила країною вже не тільки методами масових репресій, а користуючись страхом, посіяним у душах людей.
Прямим наслідком дій сталінських ідеологів були потворні утиски духовної
сфери, нагнітання страху і невпевненості серед інтелігенції. Митці не могли заумов, коли поширювалися ворожнеча, доносництво та інтриганство, повноцінно
виконувати свою творчу місію.

1. Особливості внутрішньополітичного життя
Централізація влади у повоєнні роки досягла свого піку. Користуючись безмежною особистою владою, Й. Сталін відверто ігнорував керівні органи державної партії. З’їзди не скликалися роками. Понад п’ять з половиною років нескликалися пленуми ЦК. Не збиралося в повному складі навіть політбюро ЦК.
Тільки у жовтні 1952 р. відбувся перший після війни ХIХ з’їзд партії. ВКП(б)стала називатися Комуністичною партією Радянського Союзу (скорочено –КПРС).
Визначальною рисою суспільно-політичного життя було поклоніння Сталіну. Партійні ідеологи та публіцисти змагалися у вигадуванні епітетів: «полководець усіх часів і народів», «корифей усіх наук», «найкращий друг дітей» тощо.
Будь-які варті уваги здобутки, як реальні, так і удавані, приписувалися радянському керманичеві. Кожен день починався й закінчувався уславленням безцінних заслуг вождя засобами масової інформації.
У березні 1953 р. Сталін помер. Розпочалася гостра боротьба за одноосібну
владу між представниками центрального керівництва. Певним компромісому цій боротьбі стало «колективне керівництво», ключову роль у якому відігравали голова Ради Міністрів СРСР Г. Маленков, секретар ЦК КПРС М. Хрущові міністр внутрішніх справ СРСР Л. Берія.
У 1953 р. Хрущов домігся усунення першого секретаря ЦК КП(б)У
Л. Мельникова і призначення О. Кириченка – першого українця на цій посаді.
1946Березень 1946 р. Затвердження
Верховною Радою УРСР п’ятирічного плану відбудовиі розвитку народного
господарства на 1946–1950 рр.

1947

1948

1946–1947 рр.
Масовий голодв УРСР

1948 р. Розгортання
антисемітської
кампанії цькуваннятак званих
космополітів

1948 р. Ліквідація
Єврейського
антифашистського
комітету

§ 4. Економічне та суспільно-політичне життя

35

Роздивіться фотодокумент і плакат.  1. Які явища суспільно-політичного
життя вони засвідчують? Що між ними спільного? 2. Про що свідчать гаслана фото і плакаті?  3. Які три плани використав художник-пропагандист?
4. Які пропагандистські ідеї доби втілено на фото і плакаті?

Радянський політичний плакат. 1951 р.





Мітинг на підтримку кандидата вдепутати Верховної РадиЙ. Сталіна. Київ. 1951 р.

УРСРВ узгодженні з Хрущовим він узяв курс на використання місцевих кадрів на керівних партійно-радянських посадах у республіці. За національним складом
Центральний комітет, сформований після XVIII з’їзду Компартії України (березень 1954 р.), відповідав національній структурі населення республіки. Президія ЦК майже цілком складалася з українців.
Боротьба за владу в «колективному керівництві» загострилася влітку 1953 р.
10 липня газети повідомили про арешт Берії. Усунення його від влади через
змову, звинувачення в шпигунстві, розстріл без гласного суду свідчили про те,що природа радянської політичної системи не змінилася.

2. Відбудова промисловості
Українська промисловість відбудовувалася досить швидко, якщо порівняти
досягнуті результати з масштабами руйнувань. Об’єкти, потрібні центральному
керівництву, не мали труднощів із фінансуванням. Обсяг капіталовкладень угосподарство України становив у першій повоєнній п’ятирічці 6,7 млрд руб.
(19,2 % від загальносоюзного).
Товари щоденного вжитку в УРСР вироблялися в надто малих обсягах.
У республіці, як і загалом у СРСР, склався залишковий принцип виділення ресурсів для розвитку матеріально-побутової сфери.
Основні зусилля були спрямовані насамперед на відбудову паливно-енергетичної галузі. За п’ятирічку було відбудовано 129 шахт потужністю 52 млнтонн вугілля на рік і закладено 60 нових шахт потужністю 32 млн тонн. Почалося освоєння Львівсько-Волинського басейну, де були знайдені шари вугілля
промислового значення.
Поряд з успішною відбудовою нафтових промислів у Бориславському районі
були відкриті перспективні родовища нафти в Станіславській області (м. Долина). Були введені в дію газові промисли на Дашавському й Опарському родо-36Розділ I. УКРАЇНА В ПОВОЄННИЙ ПЕРІОД (1945–1955)вищах, розвідані нові перспективні родовища – Більче-Волицьке, Угерське.
У жовтні 1948 р. газета «Правда» повідомляла про закінчення будівництва
газогону Дашава – Київ. Незабаром прикарпатський газ почав надходити доКиєва. Україна дала в 1950 р. чверть загальносоюзного видобутку газу.
Особливе значення мала найбільша Дніпровська гідроелектростанція,у відродженні якої брали участь 120 підприємств з багатьох міст країни. Щоднятут працювали понад 50 тис. осіб. Робота проводилася здебільшого вручну з використанням гужового транспорту колгоспів. У 1950 р. Дніпрогес вийшов напроектну потужність, а свій перший струм дав ще в 1947 р. Проведено значну
роботу щодо відбудови електроенергетики, зокрема теплових станцій – Зуївської, Харківської, Криворізької, Штерівської та ін. Розгорнуто будівництво нових електростанцій, у тому числі Одеської, Миронівської, Дарницької, Добротвірської тощо.
Успішно відроджувалася металургія. Стали до ладу «Азовсталь», «Запоріжсталь», металургійний завод ім. Г. Петровського, інші гіганти металургії півдня України. На початку 1950-х рр. у металургійній галузі вироблялося майже
стільки металу, скільки до війни. Україна знову посіла провідне місце серед республік як паливно-енергетична база СРСР, що постачала в загальносоюзному
вимірі третину палива, сталі й прокату, майже половину чавуну тощо.
Відбудова головних об’єктів машинобудівної промисловості була закінчена
у 1948 р. Ставали до ладу такі об’єкти машинобудування, як Харківський тракторний завод, Київський завод «Більшовик», Ворошиловградський паровозобудівний завод і т. д.
Експлуатаційна довжина залізниць в Україні була відновлена ще в 1947 р.,але обсяг перевезень відставав. У багатьох обласних центрах були побудовані
нові залізничні вокзали. Машинобудування почало постачати транспорту електровози і перші зразки тепловозів – ТЕ-1, ТЕ-2. Були електрифіковані ділянки
залізниць у Криворізькому залізорудному басейні й на Київському вузлі. Алезагалом на залізницях ще панувала парова тяга.
Усьому цьому сприяли мобілізаційно-пропагандистські заходи, що їхздійснював тодішній режим, інспіруючи «соціалістичне змагання» та різні
«рухи передовиків і новаторів виробництва».
Роздивіться карикатуру з журналу
«Перець» за 1948 р.  1. Про якізміни в побуті вона свідчить?
З якими явищами соціально-економічного
життя пов’язані ці зміни? 2. Обґрунтуйте пропагандистський характер малюнка.
За допомогою яких художніх засобів йогодосягнуто?
Текст до карикатури:«До зустрічі нового квартиранта.
– Добро пожалувати, товаришу ГАЗ!»§ 4. Економічне та суспільно-політичне життя

37Карикатура. Журнал «Перець». 1951 р.
 Як ви думаєте, чому карикатурист головними персонажами малюнка зробив персоніфіковані образи паротягів?
Які почуття в читачів прагнули викликати цією карикатурою радянські пропагандисти?
Прокоментуйте
зображення робітників. Як цякарикатура характеризує радянську економічну систему?

Ворошиловградський паровозобудівний
завод не виконує виробничого плану.
– Не таланить нам! Ще й на рейки не стали,а вже запізнюємось!

Повоєнне відновлення економіки здійснювалося здебільшого на екстенсивній основі. Понад 70 % робітників промислових підприємств досягали норм виробітку переважно ручною працею. Брак належної техніки безпеки часто
призводив до травматизму. Під час відбудови й спорудження нових об’єктів
майже не бралися до уваги екологічні аспекти. Ігнорування світового досвіду,ідеологічні амбіції завдавали великої шкоди в царині науково-технічного й соціального прогресу.
На відбудові окремих об’єктів використовували примусову працю військовополонених,ÑËÎÂÍÈÊщо суперечило міжнародним конвенціям. ДоРепатріація (від латин. repatпримусової праці, крім військовополонених,rio – повертаюсь на батьківзалучали також репатріантів, інтернованих,щину) – повернення в країну
мобілізованих у трудові батальйони. Загалом
осіб, які внаслідок різних
кількість таких осіб, залучених до відбудови
причин опинилися на териекономіки СРСР, на початку четвертої
торії інших держав. У 1945 р.
п’ятирічки досягала 1,8 млн. За участі цього
кількість репатріантів пере«спецконтингенту» відбудовували, зокрема,вищила 2 млн осіб. Більзаводи «Азовсталь», «Запоріжсталь», ім. Петшість становили українці йровського, ім. Дзержинського, підприємства вбілоруси, вивезені в період
окупації на роботу до НімечНікополі, Єнакієво, Горлівці тощо.
чини.
Роздивіться фотодокумент.  1. Які деталі свідчать про надзвичайно важкі
умови праці? Які знаряддя праці ви помітили?  2. Чому на фото зображено
тільки жінок?  3. Як можете пояснити однотипність їхнього одягу? Чи зручний цей одяг для такої роботи?  4. Як ви думаєте, чи велику винагороду отримували за свою працю жінки? Що вони відчували?  5. Чи доводилося вам бачити кінофільми, зняті в Голлівуді у повоєнні роки? Що, по-вашому, найістотніше відрізняє
життя, засвідчене тими кінострічками і цією фотографією?

38Розділ I. УКРАЇНА В ПОВОЄННИЙ ПЕРІОД (1945–1955)

3. Стан сільського господарства. Голод 1946–1947 рр.
Найбільшою бідою сільського господарства було те, що воно вважалося «самодостатнім» і в повоєнні роки майже не фінансувалося. Водночас держава висмоктувала із села все, що могла. Бракувало не тільки придатних для роботи
тракторів, комбайнів, автомашин, а й найпростіших землеробських знарядь,тягла. У плуг доводилося впрягати корів, а коли їх не було, впрягалися жінкиколгоспниці як основна на той час робоча сила. Чимало земельних площ за період окупації було занедбано, поголів’я худоби скоротилося. Гостро бракувало
кваліфікованих кадрів. Такому стану сільського господарства відповідало вкрай
безправне, принижене (навіть за мірками сталінських часів) становище сільського населення. Воно було позбавлене свободи пересування, оскільки не малопаспортів. Не мало воно й пенсійного забезпечення. Скрутним було матеріальне
становище всіх, хто працював у радгоспах іколгоспах за символічні трудодні. Не маючи
ÇÀÓÂÀÆÒÅ
прибутку з колгоспної праці, вони жили зі свого присадибного господарства. Зрозуміло, щоУ 1945 р. чисельність працеза таких умов селяни прагнули уникати робоздатного населення в українти в колгоспі. Тоді влада підвищила податок
ському селі не перевищувала
3,5 млн проти 7,2 млн передна присадибний клапоть землі. У результаті
війною. Після повернення зстало невигідно вирощувати городину, утриармії, німецької каторги і рамувати худобу, птицю. Щоб не платити подадянського тилу кількість
ток, люди почали вирубувати плодові дерева.
працездатних у сільськогосДля активізації підневільної праці селян
подарському
виробництві
влада вдавалася до політики батога і пряника.
зросла до 5,6 млн, але не доЗа «пряник» правило «соціалістичне змагансягла
довоєнного
рівня.
ня». Посушливого літа 1946 р. температураУ колгоспах працювали здеповітря в окремих місцевостях республіки підбільшого жінки.
німалася до 39 °С. Щоб виростити рекордний
§ 4. Економічне та суспільно-політичне життя

39

урожай, доводилося возити воду на поля діжками. Звичайно, це можна булозробити на обмеженій площі, тобто на окремих, здебільшого гектарних ділянках
майбутніх Героїв соціалістичної праці. Каторжна праця тих, хто йшов на рекорд,поєднувалася з розрахунком на «показуху» у тих, хто роздавав Золоті зірки.
Що ж до політики батога, то вона виявилася, зокрема, у виданому з ініціативи М. Хрущова в лютому 1948 р. указі Президії Верховної Ради СРСР «Про виселення з Української РСР осіб, які злісно ухиляються від трудової діяльності всільському господарстві і ведуть антигромадський, паразитичний спосіб життя». Цей указ став для місцевої влади засобом шантажу й залякування колгоспників. Самі селяни мали порушувати на зборах питання про виселення замежі України осіб, які «підривають колгоспне виробництво». За 1948–1950 рр.
було винесено 12 тис. «громадських вироків». Було ухвалено також до 20 тис.
попереджень із взяттям від порушників дисципліни письмового зобов’язання
надалі сумлінно працювати в колгоспному виробництві.
Бажаючи зміцнити контроль компартійно-радянських органів над колгоспним виробництвом, Хрущов здійснив укрупнення колгоспів. На кінець 1950 р.
в Україні залишилося 19 295 колгоспів (у 1940 р. – 28 374).
1. Які деталі на фотографії свідчать про надзвичайне зубожіння українського села в повоєнні роки? Чи змальовано реальний стан сільського господарствав повоєнному плакаті? 2. Яку пропагандистську ідею прагнув утілити автор
плаката? З якою метою?

Оранка в колгоспі «Більшовик» на Полтавщині.

1946 р.
Радянський плакат. 1947 р.





Зима 1945–1946 рр. виявилася малосніжною та морозною. Навесні 1946 р.
загинуло 350 тис. га зернових посівів і п’яту частину посівних площ довелося
пересіяти. Весна і літо в Європі видалися більш посушливими, аніж у 1921 р.
В Україні особливо постраждали від посухи південні області – від Ізмаїльськоїдо Ворошиловградської. У серпні температура на ґрунті там сягала 50 °С. Цітемпературні рекорди не подолані й досі. Валовий збір зернових у 1946 р. становив лише 3,8 ц з га. У колгоспах Миколаївської області було зібрано 2–3 ц, Ізма-40Розділ I. УКРАЇНА В ПОВОЄННИЙ ПЕРІОД (1945–1955)їльської – 1 ц з га. Колгоспники опинилися в украй важкій продовольчій ситуації, адже врожай картоплі та овочів на присадибних ділянках теж був утрачений.
Унаслідок нестачі кормів пустили під ніж десятки тисяч голів великої рогатої
худоби.
Попри ситуацію, що склалася, Кремль установив для України жорсткий
план. Хліб вибивали з господарств примусовими методами, тому що радянський уряд мав виконати зобов’язання перед іншими країнами. У лютому
1946 р. була укладена угода про постачання до Польщі 200 тис. т зерна, у квітні – про постачання до Франції 500 тис. т зерна. Радянський хліб одержали
також Болгарія, Румунія, Чехословаччина.
У позбавленому продовольства українському селі почався голод. У зв’язкуз неврожаєм і голодом М. Хрущов звернувся в ЦК ВКП(б) із проханням зменшити хлібозаготівельний план. Підтверджена органами державної безпеки, йогоінформація про голод залишилася без жодної реакції з боку центральної влади.
Натомість 26 листопада 1946 р. Й. Сталін і А. Жданов надіслали телеграму
М. Хрущову і Д. Коротченку, у якій вимагали покінчити з небільшовицьким
ставленням до виконання плану хлібозаготівель і покарати тих, хто приховує
хліб.
За останніми даними Інституту демографії та соціальних досліджень НАНУкраїни, жертвами голоду 1946–1947 рр. стали близько 700 тис. осіб.

Посуха і неврожай 1946 p.

ПРИЧИНИ
ГОЛОДУ
1946–1947 pp.

Зменшення внаслідок війни посівних
площ, занепад матеріально-технічної
бази колгоспів, нестача спеціалістівта робочої силиНадмірно високі плани
хлібозаготівель

Зовнішньополітичні інтереси
керівництва Радянського Союзу

Поміркуйте, що засвідчує факт: 10 жовтня 1947 р. М. Хрущов і Л. Каганович
доповіли Сталіну, що «колгоспи, радгоспи і селянські господарства УкраїнськоїРСР виконали план здачі хліба державі на 101,3 %».

Молотьба зернових у колгоспіім. М. Хрущова на Станіславщині
(сучасна Івано-Франківська область). 1948 р.

Колона з хлібом прямує на елеватор. Одещина. 1947 р.

§ 4. Економічне та суспільно-політичне життя

41

Подискутуйте.  1. Порівняйте фотодокументи, уміщені в тексті пункту. Якіз них відображають реальне становище українського села, а які є підстави вважати пропагандистськими? Які деталі свідчать про це?  2. Чи випадково воб’єктив камери потрапили радянські плакати із зображенням Сталіна або словами подяки на його честь? Як за допомогою пропаганди партійні ідеологи «створювали» нову реальність? Навіщо це робили?

4. Ідеологічні кампанії боротьби з «українським націоналізмом»та «космополітизмом»Повоєнне утвердження сталінського тоталітарного режиму та зміцнення командно-бюрократичної системи виявилися і в різкому посиленні ідеологічного
тиску на українську інтелігенцію, насамперед на діячів літератури і мистецтва,науки та освіти. Влада взяла курс на боротьбу з «буржуазним націоналізмом», під яким часто розуміли прояви природного національного почуття збоку представників будь-яких народів, крім російського.
Перші ознаки нової репресивної кампанії
з’явилися ще в січні 1944 р., коли Сталін зуÑËÎÂÍÈÊ
стрівся в Кремлі з групою українських діячів
Буржуазний націоналіст –культури і дав зелене світло відкритому
ідеологічно зумовлений терцькуванню кінорежисера і письменника
мін, яким ідеологи комунісОлександра Довженка за «відхід від засад
тичного режиму позначали
марксизму-ленінізму, український буржуазний
тих, хто виступав за розвинаціоналізм». Й. Сталін особисто заборонивток національної культури,друкувати та екранізувати його кіноповість
мови, збереження звичаїв, іс«Україна в огні».
торичних традицій свого наУ перші повоєнні роки антидовженківська
роду.
кампанія не тільки не вщухла, а й розгорнулася з новою силою, а об’єктами цькування
ставали й інші діячі української культури. Багатьох письменників було обвинувачено в українському націоналізмі, відступництві, зраді народних інтересів
тощо. Їх паплюжили в пресі та на різних зборах, залякували, примушували
каятися, принижено випрошувати прощення за «неймовірні помилки». Це спричинило нагнітання істерії, закриття періодичних друкованих видань, заборону
літературних та інших творів митців, які «завинили».
Кампанію з наведення «ідеологічної дисципліни» очолював ЦК ВКП(б). Секретарю ЦК Андрію Жданову Сталін доручив приборкати «неслухняних» інтелектуалів. Кампанія була спрямована проти «буржуазної культури» та її носіїв,які нібито зміцнили свої позиції в роки війни, задля піднесення радянської,а насправді – російської культури й науки якÑËÎÂÍÈÊ
альтернативи західній.
Фронт ідеологічного наступу був широкий,«Ждановщина» – ідеологічі жоден загін творчої інтелігенції не залишивсяна кампанія з переслідуванпоза його дією.
ня та дискредитації діячів
Особливої гостроти боротьба за «ідейну
культури і науки в СРСР,чистоту»української інтелігенції набула підінспірована секретарем ЦКчас перебування, щоправда нетривалого,ВКП(б) А. Ждановим.
Л. Кагановича на посаді першого секретаря

42Розділ I. УКРАЇНА В ПОВОЄННИЙ ПЕРІОД (1945–1955)ЦК КП(б)У. Дві з половиною години тривав
один із його виступів на пленумі Спілки письменників України у вересні 1947 р., у якомувін піддав нищівній критиці І. Сенченка,Ю. Яновського, А. Малишка, М. Рильського.
Наступним за О. Довженком об’єктом
цькування став письменник-гуморист Остап
Вишня, який незадовго до того повернувся зГУЛАГу. У статті, опублікованій у газеті
«Правда», було зазначено, що його твори ідеологічно шкідливі. Особливі нарікання партійної критики викликали його ліричні «Мисливські усмішки».
У 1951 р., невдовзі після Декади українОлександр Довженко
ської літератури та мистецтва, що пройшла вМоскві, у газеті «Правда» з’явилася редакційна стаття «Проти ідеологічних перекручень улітературі», яка затаврувала вірш Володимира Сосюри «Любіть Україну» (написаний ще в 1944 р.) як «ідейно-порочний націоналістичний твір».
Цькували не лише письменників. Наприклад, представниками «антинародного, формалістичного, згубного для радянської музики напряму» називали українських композиторів Б. Лятошинського, М. Колессу, М. Вериківського та ін.
З ініціативи Сталіна наприкінці 1948 р.
ÑËÎÂÍÈÊ
розгорнулося гоніння проти так званих космополітів. Так іменували нову категорію «воКосмополітизм – система
рогів народу» – інтелектуалів єврейської націпоглядів, що передбачає розональності. Ця кампанія негайно поширилася
ширення поняття «Батьківв Україні, де було чимало літераторів і митців
щина» на весь світ. Сьогодні
цієї національності. Їх називали «безрідними
космополітами називають,космополітами», «антипатріотами», «низькозокрема, тих, хто вважає себепоклонниками», що плазують перед реакційгромадянами світу.
ною культурою буржуазного Заходу. Пошуки
«космополітів» і їх критика були поширені навсі культурні центри республіки та всі сфери літературно-художньої творчості.
1948 р. рішенням політбюро ЦК ВКП(б) як «центр антирадянської пропаганди» ліквідовано Єврейський антифашистський комітет (ЄАК), що в роки війни збирав кошти серед єврейських громад світу на користь Радянського Союзу. У справі ЄАК заарештували 110 осіб, а в 1952 р. винесли смертний вирок
13 особам, зокрема 5 вихідцям з України – відомим єврейським письменникам.
У розпалі «чистки» було ліквідовано Кабінет єврейської історії та культуриАН УРСР. У цій установі збирали рідкісні видання, фольклорні матеріали, фонозаписи, укладали й досліджували приватні фонди відомих науковців-юдаїстів. Більшість співробітників кабінету зазнали репресій.

§ 4. Економічне та суспільно-політичне життя

43ÏÅÐÅÂ³ÐÒÅ, ×ÎÃÎ ÍÀÂ×ÈËÈÑß
1. Установіть хронологічну послідовність подій:  Початок кампанії проти так званих космополітів  Завершення колективізації в Західній Україні  Початок 4-ї
п’ятирічки  Операція з депортації населення «Захід».
2. Складіть речення про події та явища повоєнних часів, використавши поняття ітерміни: відбудовний процес, укрупнення колгоспів, кампанія боротьби з «буржуазним націоналізмом», кампанія боротьби з «безрідними космополітами», «ждановщина».
3. Схарактеризуйте одним реченням історичних діячів відповідно до їхньої ролі вподіях повоєнного десятиліття: Й. Сталін, М. Хрущов, Л. Каганович, А. Жданов.
4. Проілюструйте конкретними фактами тези про особливості розвитку сільського
господарства в повоєнний період:  Екстенсивний розвиток сільського господарства як головної риси в пануванні колгоспної системи.  Відвернення ресурсів сільського господарства в інші сфери виробництва.  Голод 1946–1947 рр. як показник
відвернення ресурсів села в інші сфери виробництва.  Панування ручної праці всільськогосподарських процесах.  Переважання в колгоспному виробництві праці
жінок, підлітків і людей похилого віку.  Репресії як основний засіб стимулювання
праці в колгоспному виробництві.  Заходи держави з обмеження праці колгоспників у присадибному господарстві.
5. Прокоментуйте події (або явища), про які йдеться у фрагментах джерел.
«...Верховна Рада СРСР установлює, що основні завдання п’ятирічного плану відновленнята розвитку народного господарства СРСР на 1946–1950 рр. полягають у тому, щоб відновити райони країни, що постраждали, відновити довоєнну промисловість і сільське господарство й потім перевершити той рівень у значних розмірах. Із цією метою необхідно:1. Забезпечити першочергове відновлення та розвиток важкої промисловості й залізничного транспорту, без яких неможливе швидке й успішне відновлення та розвиток усього
народного господарства СРСР. 2. Домогтися піднесення сільського господарства й промисловості, що виробляє засоби споживання для забезпечення матеріального благополуччя народів Радянського Союзу й створення в країні достатньої кількості основних
предметів споживання...» (з ухвали Верховної Ради СРСР).
«...Важко нам, обірвані ми всі, голі й босі, брудні й голодні, на людей не схожі, гірше худоби
живемо. Ніколи нам не було так важко, як в цю хвилину, люди з голоду мруть, діти від недоїдання і хвороб стають каліками. Харчуємося ми лободою, корою, а у кого є гроші, їдутьу місто і купують хліб у комерційних магазинах, але за хлібом іти далеко – 140–180 км, а унас ніхто не продає, з колгоспу ми нічого не отримали і немає надії, все згоріло, а ярина
дуже слабка і, як виконаємо план, то всі подохнемо...» (з листа колгоспників с. Попелюхи
Вінницької області до М. Хрущова).
«Треба рішуче покінчити з “об’єктивістським” підходом до питань історії, літератури і т. д.
і вносити в розгляд питань історії, літератури і т. д. партійність, підходити до всіх питань
суспільних, технічних, сільськогосподарських та інших наук з позицій нашої більшовицької партії, з позиції Леніна і Сталіна...» (Л. Каганович).

6. Поміркуйте, що дає підстави для пропонованого висновку. Наведіть кілька аргументів на підтвердження або спростування викладеної думки.
«На думку верховодів Кремля, заплановані акції боротьби з “низькопоклонством перед
Заходом”, а згодом – з “космополітизмом” повинні були посилити культурну ізоляцію країни, розколоти інтелігенцію, протипоставити її іншим соціальним групам суспільства, розпалити шовіністичні й антисемітські настрої, активізувати процеси русифікації» (український історик О. Бажан).

44Розділ I. УКРАЇНА В ПОВОЄННИЙ ПЕРІОД (1945–1955)§5Культура повоєнних років

Культурне життя УРСР у повоєнний період було складним і суперечливим.
Давалися взнаки занепад господарства й матеріальна скрута, колосальні
руйнування, величезні втрати людського потенціалу. Водночас розвиткові культури перешкоджала атмосфера ідеологічної нетерпимості, гоніння за творчий
пошук, переслідування інодумців. Відповідно до партійних настанов багатьох
українських письменників, художників, літературознавців та істориків булозвинувачено в «буржуазному націоналізмі» та навмисному ігноруванні зображення сучасності. Ідеологічний тиск не оминув і науку. Та, попри моральнопсихологічне цькування, некваліфіковане втручання партійних і державних
чиновників у наукове життя, репресії, українські вчені збагатили науку фундаментальними розробками, винаходами й відкриттями.

1. ОсвітаУ повоєнні роки першочергову увагу традиційно приділяли народній освіті – це був випробуваний напрям ідеологічної роботи з виховання в комуністично-атеїстичному дусі. Станом на 1950 р. уже відродили довоєнну шкільну мережу. Однак нормальне навчання налагоджувалося з труднощами. Не вистачало
учителів, підручників, зошитів. А учні й у місті, і на селі настільки зголоднілита обносилися, що часто не могли відвідувати школу. З такої скрути знайшли
Учні ремісничого училища – учасники лижного комсомольського пробігу, присвяченого черговим виборам. Львівщина. 1949 р.

Урок в одній із шкіл м. Києва, 1945 р. Науроці – міністр освіти УРСР П. Тичина

Роздивіться фотодокументи із зображенням школярів у повоєнні роки.
1. Що свідчить про заідеологізованість тогочасної радянської системи шкільної освіти? 2. Назвіть деталі, які вказують на зубожіння і низький рівень задоволення побутових потреб. 3. Чому, попри матеріальні труднощі, було впроваджено обов’язкове семирічне навчання?  4. Навіщо створювали нові вищі навчальні
заклади в західноукраїнських містах?
§ 5. Культура повоєнних років

45

єдиний вихід: за кошти населення багатьох дітей забезпечили одягом, взуттям,а в школах нерідко годували дітей сніданками.
Повоєнна система освіти фактично нічим не відрізнялася від довоєнної. Головна її вада – заідеологізованість – перетворювала загальноосвітню школуна знаряддя контролю комуністичної партії над молодим поколінням. Негативно позначалася на якості освіти й перевантаженість класів учнями, недостатня кваліфікація вчителів. Уся робота піонерської та комсомольської організацій
спрямовувалася на виховання відданості Сталіну. Водночас безсумнівними досягненнями було впровадження обов’язкового семирічного навчання і створення 1300 шкіл на 400 тис. учнівських місць.
Протягом перших повоєнних років було відновлено діяльність 160 вишів.
Поряд з уславленими вишами (Київським, Харківським, Одеським університетами) почали діяти нові: Ужгородський державний університет, Чернівецький
медичний інститут тощо.

2. Наука
Особливу увагу у відродженні наукових установ було приділено цитаделі
української науки – Академії наук. Держава не шкодувала коштів на її розвиток, і за короткий термін кількість інститутів зросла до 44. Вони об’єднувалисяв три відділення: природничих, технічних і суспільних наук. Було створено
20 нових наукових інститутів з найперспективніших напрямів науки: радіофізики й електроніки, напівпровідників, металокераміки та спеціальних сплавів
тощо.
Після Олександра Богомольця в 1946 р. президентом Академії наук УРСРстав академік Олександр Палладін.
ÎÑÎÁÈÑÒ³ÑÒÜОлександр Богомолець (1881–1946)Видатний учений-патофізіолог, праці якого сприяли розвитку
майже всіх напрямів патологічної фізіології, ендокринології, дослідженням у галузі імунітету тощо. Дослідник вивчав суть та біологічні процеси старіння, обґрунтував провідні засади геронтології. Його роботи про продовження життя, боротьбу з багатьмана той час невиліковними хворобами стали науковим проривом,який слугував фундаментальною основою для сучасної медицини.

ÎÑÎÁÈÑÒ³ÑÒÜОлександр Палладін (1885–1972)Один з основоположників вітчизняної біологічної хімії, засновник української школи біохіміків, родоначальник нейрохімії якнауки. Був фундатором Інституту біохімії АН УРСР (згодом названий його ім’ям). Наукові праці вченого стосуються біохімії
нервової системи і м’язової діяльності. У 1967 р. на Міжнародному нейрохімічному конгресі в Страсбурзі О. Палладіна вшанували як патріарха світової нейрохімії.

46Розділ I. УКРАЇНА В ПОВОЄННИЙ ПЕРІОД (1945–1955)Перша електронна обчислювальна машина в Європі. Київ,Академія наук УРСР. 1950 р.

Значним досягненням учених радянської України стало
розроблення й виготовленняв Інституті електродинаміки
(тоді Інститут електротехнікиАН УРСР) під керівництвом
академіка АН УРСР Сергія
Лебедєва першої в СРСР і Європі малої електронної обчислювальної машини
(МЕОМ). Ця розробка заклала фундамент для подальшого розвитку комп’ютерної науки та техніки в Україні.
ÎÑÎÁÈÑÒ³ÑÒÜСергій Лебедєв (1902–1974)Дослідник у галузі електротехніки, розробник i конструктор
першого комп’ютера в СРСР. Директор Інституту електротехніки АН УРСР у 1948–1951 рр., директор Інституту точної механіки й обчислювальної техніки АН СРСР у 1952–
1974 рр. Основоположник вітчизняного комп’ютеробудування: лабораторія С. Лебедєва стала організаційним зародком
Обчислювального центру АН України, а згодом Інституту кібернетики АН України.

В Інституті електрозварювання АН УРСР удосконалювали технологію зварювання металу, яку використали під час спорудження газогону Дашава – Київ,першого у світі суцільнозварного мосту завдовжки 1543 метри (міст імені Патона в Києві) тощо.
Одним із лідерів світової медичної науки і практичної медицини був Інститут очних хвороб і тканинної терапії, створений в Одесі у 1936 р. зусиллями видатного вченого-офтальмолога Володимира Філатова. Ще в 1938 р. науковець
одним із перших у світі провів успішну операцію з пересадки рогівки ока, розробив багато нововведень у методиці клінічних досліджень хвороб ока.
Утім і фундаментальні природничі науки зазнавали ідеологічного тиску.
Значної шкоди поглибленню біологічних досліджень, зокрема, завдала «лисенківщина», виявом якої стало цькування вчених-генетиків, викладачів біології,чиї концептуальні погляди не збігалися з уявленнями академіка Т. Лисенка.
Лисенко оголосив генетику «реакційною лженаукою». Серед науковців розпочалися «чистки», під час яких багатьох учених та викладачів – прихильників класичної генетики – було звільнено з роботи, згорнуто програму наукових досліджень найперспективніших напрямів біологічної науки. Було усунуто відвиконання обов’язків голови відділу сільськогосподарських наук АН УРСР іпозбавлено можливості займатися генетикою академіка АН УРСР Миколу
Гришка – фундатора Національного ботанічного саду АН України. Звільнено
§ 5. Культура повоєнних років

47

завідувача кафедри дарвінізму Київського університету, професора Сергія Гершензона.
«Буржуазною лженаукою» була оголошена й кібернетика.
Зрозуміло, що ідеологічний тиск не оминув і вчених суспільно-гуманітарних
наук. У серпні 1947 р. визнали незадовільною роботу Інституту історії України
Академії наук УРСР, директора Миколу Петровського звільнили з посади. Наслідком «викриття школи Грушевського» було каяття українських істориків, якістали слухняними виконавцями волі партапаратників. Це загальмувало розвиток історичної науки в Україні на багато десятиліть. З історії викидалися події,факти та історичні особи, які не вписувалися в затверджений Й. Сталіним «Короткий курс історії ВКП(б)».
Прочитайте фрагмент джерела.  1. Поміркуйте, чим було спричинено йогопояву.  2. Наскільки компетентними були партапаратники, щоб писати такізвинувачення? Про що це говорить? 3. Виберіть словосполучення, які свідчать про упередженість тексту.  4. Наведіть тези, що викривають прагнення влади
нав’язати суспільству бажані для неї погляди.
Н
МЕ Т

ДОКУ

З постанови ЦК КП(б)У «Про політичні помилки та незадовільну роботу Інституту
історії України Академії наук УРСР» (1947 р., 29 серпня): «Основна помилка авторів робіт з історії України полягає в тому, що вони замість того, щоб розглядати історію
України в тісному зв’язку з історією російського, білоруського та інших народів Радянського
Союзу, йдуть по шляху українських націоналістів, розглядаючи історію України ізольовановід історії інших народів, починаючи і слідуючи в цьому питанні по курсу Грушевського “Історія України-Руси”. Відомо, що Київська Русь була колискою трьох братніх народів – російського, українського та білоруського, але Грушевський та інші націоналісти намагалися довести,що начебто Київська Русь була тільки українською державою. Радянські історики з Інституту
історії не викрили цю фальсифікацію історії. Автори робіт з історії України повинні були висвітлити визвольну війну українського народу 1648–1654 рр. як боротьбу насамперед селянських мас проти польських загарбників і феодального гніту взагалі. У зв’язку з цим вонизобов’язані були показати видатну роль Богдана Хмельницького, який, спрямовуючи народний гнів проти великої феодальної української знаті, що була орієнтована на Польщу, очолив
боротьбу народних мас за знищення польського гніту і забезпечив, завдяки визвольній війні,об’єднання українського народу з своїми братами – російським і білоруським народами, щоврятувало український народ від польського, німецького та турецького поневолення».

1Щоб посилити ідеологічний вплив на суспільну свідомість, у повоєнні рокирозширювалася мережа культурно-освітніх закладів: клубів, музеїв, театрів,кінотеатрів тощо. У 1949 р. у Києві відкрився Літературно-художній музей
Т. Шевченка. У 1951 р. почав працювати професійний телецентр на Хрещатикув Києві – так було започатковано українське телебачення. Від 1952 р. розгорнув
діяльність Київський планетарій. Проте весь арсенал культури був підпорядкований агітаційно-пропагандистським завданням державної партії.

Перший масовий телевізор КВН-49. Його чорно-білий
екран був розміром з долоню. Щоб збільшити зображення,перед екраном установлювали збільшувальну лінзу, міжскельцями якої, з’єднаними разом, усередину заливали дистильовану воду.

48

Розділ I. УКРАЇНА В ПОВОЄННИЙ ПЕРІОД (1945–1955)

3. Літературно-мистецький процес
Однією з головних рис, що визначала літературно-мистецьке життя повоєнної доби, було грубе й некомпетентне втручання влади у творчу діяльність, заперечення елементарних художніх свобод.
Провідними темами творів літератури у ті часи були трагічний і героїчний
воєнний досвід радянського народу в радянсько-німецькій війні, яку потрактовували як Велику Вітчизняну, проблеми людини та її виробничої діяльності.
Гострої, нищівної критики зазнали твори О. Довженка (кіносценарій «Україна в огні»), Ю. Яновського (роман «Жива вода», у якому зображено воєнну іповоєнну дійсність України), І. Сенченка (роман із життя київської молоді повоєнних років «Його покоління»), М. Рильського (поетичні твори «Мандрівка вмолодість», «Київські октави»). Ви вже знаєте про кампанію проти вірша В. Сосюри «Любіть Україну».
Такі кампанії проти митців були покликані домогтися, щоб усі вони творилив межах так званого соціалістичного реалізму, що зводив художню майстерність до безмежного уславлення Сталіна, радянської влади і «незмірних досягнень соціалізму» (індустріалізації та колективізації). Наприклад, у прозі провідними були ідеї радянського патріотизму, уславлення народу як рушійної силиісторії. Найяскравіше це виявилося в романі Олеся Гончара «Прапороносці».
Ця книжка перекладена багатьма мовами народів СРСР і світу.
Та навіть за такого ідеологічного тиску українська література в повоєнні десятиріччя збагатилася високохудожніми творами. Активно розвивалися всіжанри письменства. У зв’язку з цим варто згадати мистецьки довершені поезії:«Шевченко і Чернишевський» П. Тичини, «Троянди і виноград» М. Рильського, «Вітчизна» В. Сосюри та ін.
Зусиллями талановитих митців України розвивалося театральне, музичнета кіномистецтво.
У 1950-х роках в Україні діяли близько 70 професійних театрів: опери та балету, оперети, музично-драматичних, драматичних, юного глядача, лялькових
тощо. Провідними театрами України, відомими далеко за її межами, були академічні драматичні театри ім. І. Франка в Києві, ім. Т. Шевченка в Харкові та
ім. М. Заньковецької у Львові, Київський російський драмтеатр ім. Лесі Українки, Київський театр опери та балету ім. Т. Шевченка. У театрах України працювали талановиті актори.

Колгоспники на виставів Українському драматичному
театрі. Чернівці. 1950 р.

§ 5. Культура повоєнних років

49

Кіномистецтво в Україні в перші повоєнні роки було представлено лише роботами Київської кіностудії, яка щорічно випускала один-два фільми. Вельми
популярними були, зокрема, стрічки «Третій удар» І. Савченка, «Подвиг розвідника» і «Щедре літо» Б. Барнета. У 1951 р. на екрани вийшов останній фільм
видатного українського кінорежисера Ігоря Савченка «Тарас Шевченко», головну роль у якому зіграв С. Бондарчук. Цензурні вимоги унеможливили
створення переконливого образу поета, адже належало подати «революціонера-демократа», який слухняно дієза настановами старших російських
братів. Попри те, у фільмі є і правдиво зображені факти – насамперед вепізодах, що оповідають про роки заслання, солдатчини. І. Савченко раптово помер, так і не закінчивши стрічки. Її завершували учні й асистенти
режисера.
Кадр із фільму «Тарас Шевченко».
Незважаючи на всі труднощі,1951 р.
збагачувалося музичне мистецтво
України. В оперній царині значний
розголос мала опера «Богдан Хмельницький» Костянтина Данькевича.
Під час показу в Москві партійні пропагандисти виявили, що її лібрето,написане О. Корнійчуком та В. Василевською, містило численні «ідейні
прорахунки».
Хорове мистецтво України розвивалося завдяки діяльності визначних
хормейстерів Г. Верьовки, М. Вериківського, П. Козицького та ін. Національний академічний народний хорДержавний український народний хорімені Г. Верьовки протягом усіх роківпід час виступу. У центрі художній керівсвого існування був і залишаєтьсяник і диригент Г. Верьовка, м. Київ.
центром народної музичної культури.
1952 р.
Активно розвивався й пісенний
жанр. Плідно співпрацювали поетА. Малишко і композитор П. Майборода, які подарували народові «Київський
вальс», «Білі каштани», «Ми підем, де трави похилі», «Пісню про рушник»,«Стежину».

4. Архітектура й образотворче мистецтво
Перед архітекторами в цей час стояло завдання: не просто відбудувати зруйновані міста і села, а й провести докорінну їх реконструкцію на основі найновіших досягнень науки і техніки. Забудова житлових масивів, розташованих недалеко від центрів міст, була переважно малоповерховою.

50Розділ I. УКРАЇНА В ПОВОЄННИЙ ПЕРІОД (1945–1955)Тоді ще не існувало реальних можливостей для масового зведення багатоповерхових будинків.
Післявоєнна реконструкція зруйнованих районів великих міст супроводжувалася розвитком ансамблевої забудови. Одним із найбільш значних ансамблів,створених у повоєнні роки, є центральна магістраль Києва – Хрещатик.

Хрещатик у Києві. 1948–1953 рр.

У той період рівень українського живопису визначали твори різних за характером обдарування живописців: Г. Меліхова, Т. Яблонської, В. Костецького,С. Григор’єва, М. Хмелька та інших. Характерно, що найвищі досягнення в царині живопису належали переважно поколінню живописців, яке сформувалося
напередодні війни в річищі приписів соціалістичного реалізму.
Найбільших успіхів було досягнуто в історичному та побутовому жанрах.
Саме як історичні твори варто розглядати полотна перших повоєнних років,присвячені подіям радянсько-німецької війни, виконані часом на основі безпосередніх вражень.
Звернення до сучасності зумовило розвиток побутового жанру, основною темою якого стала мирна праця. Українські живописці
відповідно до партійних настанов зосереджували увагу на розкритті громадянськості повсякденного життя, зображенні чеснот радянських людей, як-от: патріотизм, ентузіазм,самопожертва, скромність, багатий внутрішній світ. Таке розуміння побутового жанру
характерне, зокрема, для творів Тетяни
Яблонської. Її картина «Хліб» стала подією врадянському образотворчому мистецтві. Пронеї говорили й писали з позицій соціалістичного реалізму як про твір, що оспівує людину
праці: тільки в праці вповні виявляється
людська краса. Досконале художнє втілення
цієї ідеї визначило долю картини: вона стала
Володимир Костецький. Похрестоматійною ілюстрацією в радянських
вернення. 1947 р.
шкільних підручниках.

§ 5. Культура повоєнних років

51Пригадайте фото повсякденного життя колгоспників у повоєнну добу. Які невідповідності зображення на картині і з реального життя впадають в око? Доведіть, що ця картина є типовим зразком соціалістичного реалізму.

Тетяна Яблонська. Хліб. 1949 р.

Унікальним явищем українського образотворчого мистецтва тих часів єтворчість Катерини Білокур, картини якої уособлюють мистецький напрям, відомий як народний примітивізм. Три картини художниці – «Цар-Колос», «Берізка» і «Колгоспне поле» – були включені до експозиції радянського мистецтва на Міжнародній виставці в Парижі (1954).
Народилася К. Білокур у с. Богданівка на Київщині, секрети живопису
опановувала самотужки. Основна темаїї картин – невмируща краса й щедрі
дари української природи. Найбільше
любила художниця зображувати квіти – вважала їх символом життя. Глибоко національний живопис К. Білокур –оригінальне явище у вітчизняному тасвітовому образотворчому мистецтві.
Пабло Пікассо, побачивши її картинина Міжнародній виставці в Парижі у
1954 р., зауважив: «Якби в нас в Іспанії
була така талановита художниця, ми бзмусили заговорити про неї увесь світ».
Катерина Білокур. Колгоспне поле.
1948–1949 рр.

52Розділ I. УКРАЇНА В ПОВОЄННИЙ ПЕРІОД (1945–1955)ÏÅÐÅÂ³ÐÒÅ, ×ÎÃÎ ÍÀÂ×ÈËÈÑß
1. Укажіть прізвища українських діячів, дотичних до розвитку вказаних сфер культурного життя та науки.
Література

НаукаОбразотворче
мистецтво

Музичне і театральне
мистецтво

Кіно

О. Гончар, В. Філатов, В. Сосюра, О. Богомолець, О. Довженко, О. Вишня, С. Лебедєв, Ю. Яновський, М. Гришко, М. Петровський, Т. Яблонська, В. Костецький,С. Григор’єв, Г. Верьовка, К. Данькевич, О. Палладін, К. Білокур.
2. Схарактеризуйте одним реченням історичних діячів залежно від їхньої ролі в подіях повоєнної України: О. Богомолець, О. Палладін, С. Лебедєв, В. Філатов,Т. Яблонська, К. Білокур.
3. Складіть речення про події та явища повоєнної України, використавши поняття ітерміни: соціалістичний реалізм, «лисенківщина», «буржуазний націоналізм», «повоєнний голод 1946–1947 рр.».
4. З якими явищами доби пов’язане створення опери «Богдан Хмельницький»К. Данькевича та фільму І. Савченка «Тарас Шевченко»?
5. До положень, що характеризують розвиток культури в повоєнне десятиріччя, доберіть конкретні факти.
 Суворий ідеологічний контроль за діяльністю творчої інтелігенції.  Панування
методу соціалістичного реалізму в масовій культурі.  Перетворення теми героїзму
радянського народу в радянсько-німецькій війні на провідну.
6. Прокоментуйте події (або явища), про які йдеться у фрагменті джерела.
«...Центральний орган всевладної московської компартії визнав заклик любити Україну
виявом ворожих, “антирадянських”, як тоді казали, поглядів. Саме про це йшлося у статті
“Проти ідеологічних перекручень у літературі”, надрукованій у газеті “Правда” 2 липня
1951 року. Якраз того літа я перейшов із дев’ятого класу до випускного – десятого – середньої школи № 5 м. Стрия на Львівщині. Коли ми у вересні прийшли до школи, то статтю з“самої” центральної “Правды” мусили студіювати за найновішою шкільною програмою. Незабаром її текст з’явився і в хрестоматії з української літератури для 10 класу. При цьому ів українських газетах, і у хрестоматії вірш Сосюри цитувався не в українському оригіналі,а у російському перекладі... Навіть школярам було ясно: подається російський переклад,щоб не популяризувати український оригінал» (зі спогадів Я. Ісаєвича).

7. Поміркуйте, що дає підстави для пропонованого висновку. Наведіть кілька аргументів на підтвердження або спростування викладеної думки.
«Погромні ідеологічні кампанії наприкінці 40-х – на початку 50-х років були реакцією нарозгортання і поглиблення “холодної війни”; способом посилення культурно-ідеологічної
ізоляції країни; формою зміцнення тотального ідеологічного контролю за суспільними
процесами; засобом реанімації образу внутрішнього ворога – важливого фактора
функціонування тоталітарного режиму; методом нейтралізації активної патріотично настроєної національної еліти» (О. Бойко).

§ 5. Культура повоєнних років

53

§6

Повсякденне життя.
Практичне заняття № 1

1. Як тогочасні джерела висвітлювали повсякденне життя робітництва
Прочитайте фрагмент джерела.  1. Про які деталі матеріально-побутового
становища жителів Донецького регіону довідалися з тексту?  2. Як ви думаєте, чому справжні суспільні настрої не впливали на ідеологічний клімат у країні? 3. Чому, попри важкі умови життя, робітництво й селянство не зважувалося напротести? 4. Яку роль у блокуванні поширення протестних настроїв відігравала пропаганда?
Наведіть 4–5 фактів, що вразили найбільше. Зробіть висновок про рівень життя робітників в УРСР. Обміняйтеся враженнями в загальному колі. Як ви можете пояснити появу документа? Навіщо, на вашу думку, ОУН збирала такуінформацію?
Н
МЕ Т

ДОКУ

З аналітичного огляду ОУН «Шахтарі Донбасу – чорні невільники сталінського режиму» (1948): «Переважна більшість шахтарів – це люди приїжджі, привезені, які гніздяться у великій тісноті по гуртожитках (попідпираних з усіх боків стовпами, щоб не розвалилися), – харчуються в більшості пошахтарських їдальнях. Це довгі похмурі бараки з декількома столами та поламаними стільцями, де варять баланду з кислої капусти, буряка та зелених помідорів. Часом до такої “чортової юшки” потрапляє мерзла картоплина чи кусень
м’яса. Тут же видають хліб, коли можна назвати хлібом якесь місиво, від якого
можна “дуба дати”, як кажуть тут люди. Коли взяти, в середньому, ціни на обідита хліб, то за місяць це коштуватиме 300–350 руб. на одну особу. За картку прожити неможливо, тому робітники змушені докуповувати собі харчі з базару.
Не краще поставлена справа і з приміщеннями. Робітники Донбасу переважно перебувають у вогких, без світла та повітря, неумебльованих та непристосованих до життя приміщеннях-гуртожитках, а часто й у землянках, які розташовані скрізь навколо промислових центрів у ярах, кар’єрах, де рвуть каміння,у старих, вироблених шахтах, де перебувають у нелюдських умовинах, злиднях,тісноті та бруді. У кімнаті з житловою площею, розрахованою на 10 чоловік –живе не менше як 40 осіб. При тому кожний житель повинен платити державі затаке помешкання, обслуговування, опалення, освітлення та воду 46 руб. у місяць, хоча в дійсності це “комфортабельне” більшовицьке комунальне господарство поставлене так, що часто тижнями не дістанете й склянки води, не те, щобпомитися, але й напитися.
З одягом ще гірше. Спецодяг, який видають на певні строки – забійнику таврубмашиністам на півроку, всім іншим на рік, – держиться на шкірі не більше
2–3 місяці, а останній час робітник змушений ходити буквально в ганчірках.
Начальники не звертають на це жодної уваги. Коли ж такий робітник не виходить на роботу, то його звичайно судять (дають півроку примусової праці), позбавляють продуктово-хлібної картки та 25 % щомісячного вичоту з вироблених
грошей. Він змушений іти на роботу голий, босий, в морози і сніг. Так же само,по-совєтськи, поставлена сангігієна та різне “культурне” обслуговування робітника. По шахтарських трущобах та гуртожитках, де велика тіснота і бруд, дуже54

1Розділ I. УКРАЇНА В ПОВОЄННИЙ ПЕРІОД (1945–1955)часто виникають вогнища різних хвороб, що передчасно валять з ніг робітниківта їхні родини, а до лікарні, коли ви не маєте грошей, приступитись важко тому,що всі справки та відпустки не даються, а продаються. Дійсно хворий робітник
повинен працювати до того часу, поки його ноги носять.
Умови праці шахтаря під землею – дуже важкі. Хто не пробував працювати
на “социалистическом предприятии”, тому важко буде уявити жахливі форми іметоди більшовицької експлуатації людини. Щоб мати ще більше дармової
сили, більшовики за законом з 1940 р. цілком і повністю закріпили робітника зайого підприємством. За 20-хвилинне спізнення його “законно” карають судом,запихують до тюрми або висилають відбувати кару на примусових роботах»(Літопис УПА. Том 18. Діяльність ОУН та УПА на території Центрально-Східної та Південної України).
Прочитайте фрагмент наукової праці та фрагменти джерел. 1. Про які деталі
повсякденного життя робітників довідалися з тексту? Наведіть 4–5 фактів, щовразили найбільше.  2. Зробіть висновок про рівень життя робітників в
УРСР.
Н
МЕ Т

ДОКУ

«...У злиднях скніли дорослі працівники, що їх мобілізовували на заводи іфабрики. Проте у звітах парткомів важко знайти бодай-які негативні відомості. Так, Харківський обком звітував ЦК ВКП(б) про належні умови,створені на заводах для робітників. Але вилучена цензурою НКДБ УРСР кореспонденція робітників заводів області свідчила зовсім про інше:“Працюю на 75-му заводі, жити нам тут важко. У гуртожитку холодно, світло
буває рідко, прати білизну ніде. Харчуємося в їдальні – один раз на день, грошей отримуємо 70–80 рублів на місяць”;“...25 днів пройшло, як мене мобілізували з дому, до сьогоднішнього дня я щені разу не роздягався, не роззувався, білизна брудна, з’явилася вошивість відтривалого носіння брудного одягу. У лазні були ще в Дніпропетровську... Переносиш і голод, і холод. Якщо я витримаю, то ще поживу, а в таких умовах можнані за що загинути...” (ХЕМЗ, РЗС);“...живу погано, декаду буду жити без хліба, купувала чоботи і продала картку за декаду. Зараз без хліба і без грошей. Носити нічого немає, ні взуття, ні одягу...” (завод № 75).
На будівництві Каховської ГЕС десятки тисяч людей, переважно з села, використовували як звичайну тяглову силу, частину з них нашвидкуруч навчалина теслярів, штукатурів, котельничих тощо. Селянам на будівництві виплачували мінімальні гроші, лише на харчі, остаточні розрахунки з ними начебто малипроводити їхні колгоспи, хоча гідровузол будувала держава. Багатьох працівників привозили із Західної України. Там також при мобілізації не покладалися надобровільність.
Неймовірно важкі умови праці та жалюгідний рівень життя були характерними для Донбасу. Про це свідчать, приміром, листи шахтарів, вилучені цензурою.
“...Життя моє дуже важке, у магазині продукти за картками не дають, хлібтеж іноді по 2–3 дні не дають. Є вже пухлі люди, місцеві жителі виїжджають хто
куди. Багато хлопці наші поїхали, але їх ловлять і віддають під суд. Я не знаю,що мені робити, кожного дня недоїдаю, а норму виробки потребують. Якщо норму не виконав, весь день не входить в заробіток, і я вирішив краще не жити набілому світі, ніж так мучитися” (Горлівський р-н, шахта “Кондратьєвська”).

2§ 6. Повсякденне життя. Практичне заняття № 1

55Становище робітників ілюструє лист українця з Шепетівки, який у 1951 р.
перебрався з України на Захід: “Звичайний робітник в СССР заробляє тепер
коло 900 рублів. Цифра велика, а користі мало, бо ціни в Україні тепер дуже високі. Фунт масла коштує 40 рублів, фунт ковбаси – 38 рублів, фунт солонини –до 50 рублів, фунт м’яса з худоби – 23 рублі, а свиняче, овече, куряче і т. п. –28 рублів. Фунт крупи – 20½ рублів, фунт гарної муки – 18 рублів і вище, фунткапусти – 3 рублі. М’ясо їдять тільки партійні комуністи і всякі начальники тадиректори, які заробляють багато грошей (начальник магазину, наприклад,5000 рублів). Звичайні робітники в комуністичнім раю їдять тільки картоплю зсухим хлібом, а працюють дуже тяжко. Інтелігенція одержує місячно 2000–
3000 рублів і також не опливає в гараздах. Совєцькі газети пишуть багато, що взахідних країнах панує нерівність між людьми і експлуатація людини людиною.
Та ледве чи є ще де в світі більше нерівність, ніж в совєцькім раю. Також нідепевно нема такого пригнічення людини, як тут”» (Повоєнна Україна: нариси соціальної історії (друга половина 1940-х – середина 1950-х рр.). – Київ: Інститут
історії України НАН України).
Виконайте завдання 1. Заповніть таблицю, навівши приклади з документа ізробивши відповідні висновки.
Таблиця. Повсякденне життя робітників у повоєнні часи в УРСРНапрями з дотримання
прав робітників

Приклади фактів
(по 2–3)Висновок (теза) проособливості повсякденного
життя в окресленій сфері

1. Побутове обслуговування
робітників на заводах та шахтах
2. Забезпечення санітарно-гігієнічних умов3. Забезпечення продуктами
4. Рівень оплати праці

2. Що розповідали очевидці про селянське повсякдення
Прочитайте фрагмент джерела. 1. Визначте основну думку кожного з уривків та виокремте історичні деталі (факти) з тексту документів.  2. Які новідля вас деталі повсякденного життя українських селян відкривають документи?  3. На основі джерела наведіть конкретні факти, які відображають суть матеріально-побутового становища селян. Які з фактів вразили вас найбільше? Чому?
Н
МЕ Т

ДОКУ

З інформаційних вісток про становище на Житомирщині, укладених емісаром Крайового проводу ОУН ПЗУЗ на Сході Т. Березденем (псевдо Семен)(1949): «Населення по колгоспах живе дуже бідно, окрім того, що малоприсадибної землі, з якої треба платити великі податки. Колгоспники з колгоспу на трудодні дістають дуже мало або нічого. Про погане соціяльне життя колгоспників можуть посвідчити такі факти:В с. Медведеве (колгосп “П’ятирічка в чотири роки”), р-н Ємільчино,з 150 дворів. Колгосп має 15 пар коней, 140 голів рогатої худоби, 150 овець

56

3Розділ I. УКРАЇНА В ПОВОЄННИЙ ПЕРІОД (1945–1955)і 50 свиней. Колгосп, як населення каже, “багатий” (примітка: бо в інших колгоспах є менше). Колгоспники в 1948 р. отримували на трудодень по 300 г хлібаі більше нічого. Тому що в цім колгоспі брак тяглової сили, а з ЄмільчанськоїМТС дали для польових робіт навесні в 1949 р. тільки одного трактора, якийпоорав від ранку до півдня та й став на ремонт, що протягнувся цілий період
весняних робіт. Ремонт проводився за рахунок колгоспу. Хоч бракує тієї тяглової сили, правління колгоспу по “плановій інструкції” з району заставило колгоспників копати поле мотиками на овес, ячмінь і просо (з оповіді колгоспника зцього села).
У с. Ковалі, р-н Коростень, колгосп налічує 140 дворів. У колгоспі є 3 париконей і 30 голів рогатої худоби. Колгоспники в 1948 р. отримали на трудодень
по 100 грамів хліба. Від місяця березня 1949 р. 90 % колгоспників у цьому селіне мають хліба.
У с. Плещівка (колгосп XVII партз’їзду), р-н Коростень, колгоспники від
1944 р. включно по 1948 рік на трудодні з колгоспу не отримували нічого. Правління колгоспу говорило, що колгосп лишився ще винен державі, бо не перевиконав плану, а колгоспники можуть прожити з присадибної землі (говорив цеголова колгоспу). Норма трудоднів на кожного колгоспника, яку мусить виробити в цьому колгоспі, така: на чоловіка – 250 трудоднів, а на жінку – 200. За те,що колгоспник не виробить норми трудоднів, його вивозять з цілою родиною. За
те, що колгоспник не піде на роботу один день, відраховують у нього 5 трудоднів...
У кожному районі по селах є клуби. Переважно молодь, а навіть старші громадяни відвідують клуби майже кожного вечора. Особливо багато молоді і старших сходиться до клубу в суботу і неділю. Старші громадяни в клубі грають вшахи і читають газети, натомість молодь організовує танці. (У кожний клуббільшовики дали гармошку.) Газетами молодь цікавиться мало, за винятком середньошкільної. Щодо більшовицьких книжок, то молодь читає їх дуже мало(з оповіді юнака).
Церква є тільки по райцентрах і то не в кожнім. По селах трапляються дужерідко. Населення до церкви ходить, але переважно старші громадяни, натомість
молодь – рідше» (Літопис УПА. Том 18. Діяльність ОУН та УПА на території
Центрально-Східної та Південної України).
Прочитайте фрагмент джерела.  1. З’ясуйте, що визначало побут сільських
мешканців УРСР у повоєнні часи.  2. Чи змінилися умови та спосіб життя
селянства, якщо порівнювати їх з довоєнними часами? Якщо так, то у чому цізміни виявлялися?  3. Що у свідченнях авторки джерела є для вас несподіваним? Чидоводилося чути спогади про життя в ті роки від старших родичів?  4. Які факти
свідчать про дисбаланс економічного розвитку? Як це позначалося на правах селян?
Чому молодь прагнула «втекти» із села?
Н
МЕ Т

ДОКУ

Зі спогадів Валентини Борисенко: «У 1950-х вже майже усі були в колгоспі. Колгоспники мали 60–80 соток присадибної землі. У селі велику площу, як переважно на Вінниччині, займали посіви цукрового буряка. Цебула основна технічна культура. Пам’ятаю, як мама, не в силі вправитися зі своєю нормою, брала і нас з братом на копання тих буряків. Лопата загрузала в мокрій землі, руки мерзли, а у мами вони були такі порепані і чорні, що вже несхожі були на руки. Ввечері вона тихенько постогнувала, бо дуже боліли. За тепізно восени вона отримувала неповний мішок цукру.

4§ 6. Повсякденне життя. Практичне заняття № 1

57Колгоспникам важко було залишитися вдома, щоб обробити свою присадибну ділянку. Ґрунти тут переважно сірі родючі, де добре родять плодові дерева.
Люди вирощували чимало полуниць, малини, але особливо багато фруктів.
У домашньому господарстві були свині (одна або двоє на рік), корова, кури тарізна дрібна живність. Рідше розводили гусей, качок, індиків. У кількох родинах
була ще й пасіка...
Сухофрукти становили основну статтю прибутку майже кожного селянина.
Цей промисел, досить трудомісткий, був основним ще в 19 ст., але він продовжувався і за колгоспного часу. Оскільки на трудодні майже нічого не платили,то колгоспники мали додатковий прибуток із садівництва. Тому вони вціліли
навіть тоді, коли кожне дерево обкладалося податками.
Осінньо-зимовий одяг був однаковим для чоловіків і жінок – ватяна куфайка. Жінки на свято мали короткі пальта “сачки” з сукна. Поверх них одягали великі картаті вовняні хустки ще довоєнних запасів. Кожухи, хоч у декого щебули у скринях, майже не носили.
Їжа повсякденна і святкова подолян була переважно традиційною, хочз’являлися і нові страви. У раціоні харчування селянської родини переважала
борошняна та молочна їжа. М’яса і риби споживали мало, переважно на свята.
Готували їжу в печі, але вже використовували керосиновий примус, який бувдалеко не в кожній родині. Готували також вареники, найчастіше з підсоленим
сиром, які заправляли підсмаженим з цибулею салом. Не часто подавали на снідання “смаженю” на салі (яєчню).
З продуктів купляли переважно хліб. Рибні консерви купляли у випадках
різних оказій. У селян на куповані продукти не було грошей» (В. Борисенко
«Повсякдення мешканців подільського села 1950–1960-х років (на прикладі селаХижинець Вінницької області)». Соціальні трансформації в Україні: пізній сталінізм і хрущовська доба. – Київ: Інститут історії України НАН України, 2015).
Виконайте завдання 2. Сформулюйте 4–5 тверджень про умови та спосіб життя українських селян у повоєнні часи.
Роздивіться фотографії.  1. Які явища
повсякденного життя українців вони засвідчують?  2. Які з фотографій мають
пропагандистський характер? У чому він виявляється?  3. Роздивіться людей на фотографіях.
Про які почуття і настрої говорять їхні обличчя,постаті й жести?  4. Які деталі на фото свідчатьпро рівень добробуту цих людей, їхній моральнийі психологічний стан? 5. Які почуття ви відчуваєте до зображених людей?

Політвиховна година в колгоспі ім. Сталіна наЛьвівщині. 1949 р.

58Розділ I. УКРАЇНА В ПОВОЄННИЙ ПЕРІОД (1945–1955)Житомирські колгоспниці на відкритті Всесоюзної сільськогосподарської виставки. Москва. 1952 р.

Колгоспниці колгоспу ім. В. Леніна
розвантажують хліб на пунктi заготзерна.
Бровари, Київська обл. 1946 р.

3. Що довідуємося з історичних джерел про життя городяну повоєнні часи (на прикладі Одеси)Прочитайте фрагмент джерела. 1. Виберіть рядки, що свідчать про побутові
умови городян. 2. Чому матеріальне забезпечення одеситів було ліпшим, ніжв інших містах, віддалених від моря й портів? 3. Як життя одеситів відрізнялося від повсякдення селян? 4. У чому виявлялися труднощі із забезпечення одеситів
житлом?
Н
МЕ Т

ДОКУ

«Батьки мої жили в одноповерховому будиночку в центрі Одеси, за півкварталу від вулиці Пушкінської. У перші повоєнні роки з продовольством було, як і раніше, кепсько. Щоб хоч бодай як послабити напругу,людям стали роздавати землю під городи. Як і всі містяни, ми доглядали свійгород, врожай дбайливо збирали і зберігали – перебирали, що треба, підсушували, щось засолювали і відправляли до льоху, викопаного у дворі (теж характерна риса 1940-х).
Найбільше раділи картоплі. Дітей у сім’ї було шестеро. Картопля, солоні
огірки, капуста були, звісно, смачніші від макухи, коржів з висівок, толокна таінших таких продуктів з Привозу, які найчастіше бачили на столі одесити. Завжди жаданим був вінегрет, він посідав почесне місце на столі.
В Одесі, звісно, виручала й морська риба і морепродукти, серед яких найпоширенішими були рачки (креветки). З часом у крамницях поряд з такими звичними і обридлими баночками бичків у томаті, крабів далекосхідних, червоної
ікри на вагу стали частіше з’являтися м’ясо, курки, всіма улюблені ковбаси, розширився асортимент кондитерських виробів, котрі якось непомітно витіснили
саморобні льодяники, іриски, пісний цукор та інші ласощі з базару. Але одесити
звикли, що справжні продукти купують на Привозі. Дуже цінувалося знайомство з продавцями і взагалі працівниками сфери торгівлі, поширеним був бартер.
У моїй школі не було ні буфета, ані їдальні. У велику перерву ми, діти, вибігали щось купити на вулицю, де жваво торгували пиріжками (8–15 коп.), вареними рачками, пшонкою (вареною кукурудзою), соняшниковим насінням. Особливим попитом у школярів користувалися булочки-франзольки (6 коп.). Про5§ 6. Повсякденне життя. Практичне заняття № 1

59збирання грошей з батьків на ремонт, прибирання, якісь там подарунки вчителям і не йшлося.
Взуття доволі тривалий час носили парусинове, чистили його крейдою абозубним порошком. Популярним було гумове взуття – від калош до коротеньких
жіночих ботиків на підборах.
На перших порах речі купували на товкучці, на якій було все – від примусних голок та ґнітів до гасниць і аж до дамських ридикюлів і боа з пір’я. Специфікою Одеси було те, що з товкучкою успішно конкурували комісійні магазини.
То вже був інший рівень, саме до них надходив товар від моряків торговельного
флоту, китобоїв флотилії “Слава”. Останніх взагалі в Одесі щораз зустрічали звеликою повагою. Комісійні весь час поповнювалися одягом, взуттям, посудом,килимами, сувенірами тощо» (В. Мазур. Повоєнні роки в Одесі. Повсякденне
життя. «Соціальні трансформації в Україні: пізній сталінізм і хрущовська
доба». – Київ: Інститут історії України НАН України, 2015).
Прочитайте фрагмент історичного джерела.  1. Які факти в розповіді очевидиці свідчать про зверхнє ставлення городян до мешканців передмість і сіл?
 2. Які факти підтверджують, що таке ставлення було наслідком соціальної
політики держави?  3. Як антагонізм між соціальними групами виявлявся в мові?
4. Чому селяни, потрапляючи до міста, намагалися перейти на російську мову?
Н
МЕ Т

ДОКУ

З репортажу підпільниці, яка живе на західноукраїнських землях, про поїздку в Одесу (вересень 1948 р.): «Місто, як я вже згадувала, гарне, вулиці
широкі, обсаджені деревами, роблять гарне враження.
Транспорт в місті організований слабо. Трамвайних ліній відкрито всьоголиш кілька і то на кожній з них проходить лише по кілька возів.
Крамниць в місті повно, та дістати з них щось путнього важко. Легко купити
можна тільки різні сорти алкоголю. У ресторанах дуже рідко дістається щонебудь теплого з’їсти, звичайно є тільки горілка і проста закуска до всього.
Гастрономи теж в більшості заповнені винами, поза тим вибір товарів дуже обмежений. Вибір буває хіба тільки в комісійних крамницях, де на вітринах зустрінете найкращі заграничні шуби, одяги тощо. У книгарнях справила не дістанете того, що шукаєте. Повно там тільки комуністичної літератури. Видання
українською мовою займають зовсім дрібненьке місце.
Крамниць з хлібом багато. Хліб на смак дуже поганий, чорний, клейкий, вимішаний з кукурудзою, можна чого дістати кожночасно по державній ціні. Деколи появляються білі булки (6–7 рб.), то за ними негайно уставляються довжелезні очереді. Населення закуповує потрібні харчі на базарі, де можна всекупити, та, очевидно, за вищою ціною. Ось декілька базарних цін: 1 кг пшеничної муки – 21–24 рб., 1 кг гречаної каші – 15–20 рб., 1 кг цукру – 27–30 рб., 1 кгмасла – 68–70 рб., 1 яйце – 2 рб., 1 картопля – 4–5 рб., 1 кг помідорів – 2 рб.,1 кг огірків – 0,20 рб., 1 кг риби – 26–27 рб.
У центрі міста та в околицях курортів люди одягнені непогано, досить елегантно, хоч назагал скромно. Зрештою в пору великої жари одяг населення важко оцінити, бо всі одягаються так, щоб не було жарко, отже мало що потребують,будучи в більшості одягнені в заграничні (трофейні) матеріали. Елегантно одягнених мужчин не стрічається. Зовсім друга картина відкривається, коли увійтив передмістя. Там люди одягнені в лахміття, житла їх мають враження звірячих
нір, діти обдерті, валяються в грязі, як безроги. Живе тут, очевидно, міське

60

6Розділ I. УКРАЇНА В ПОВОЄННИЙ ПЕРІОД (1945–1955)робітництво. У самому місті також зустрічається немало помешкань-нір, та нетак масово, як на пригороддях, малі діти в місті справляють добре враження, виглядають веселі і добре відживлені. Про їхній одяг важко що-небудь сказати, бовони вліті ходять тільки в плавцях.
На вулиці зразу можна розпізнати колгоспників, зокрема дитину колгоспника. Це окремий клас паріїв, що, немов примари, снуються по місті в пошукуванні за кусником хліба. Все міське населення ставиться до них погірдливо, і слово
“колхознік” вчується не раз як образливе слово.
Розмовною мовою в місті є російська мова. Скільки разів я почула українську мову, стільки разів мусіла оглянутися за тою людиною, таке воно небуденне явище в цьому великому місті Української РСР. По-українськи говорять
колгоспники, які російської мови так і не знають. По-українськи говорять молоді селянські хлопці, яких щойно тільки позабирали до шкіл. Та вони стараються
якомога швидше перейти на мову “найкультурнішої нації”» (Літопис УПА.
Том 18. Діяльність ОУН та УПА на території Центрально-Східної та Південної
України).
Виконайте завдання 3. Поділіться враженнями про повсякденне життя мешканців Одеси у повоєнні часи: наведіть 5–6 фактів, що вразили найбільше, зробіть висновок про наслідки державної соціальної політики.

ÂÐÀÆÅÍÍß Â³Ä ÓÐÎÊÓЯк інформація опрацьованих на уроці джерел змінила вашіуявлення про життя в СРСР у повоєнні роки? Чи легко вам уявити повсякденне життя тієї доби? Чому? Які деталі у свідченнях очевидців про події та явища повоєнних
років справили на вас найбільше враження?
Поставте собі оцінку за урок, зарахувавши за різні етапи роботи відповідні бали:за кожне із завдань (завдання 1–3) – від 1 до 3 балів. Так само (від 1 до 3 балів)оцініть свою участь в обговоренні в парах/групах (максимальна оцінка –12 балів).

§ 6. Повсякденне життя. Практичне заняття № 1

61Розділ IІУКРАЇНАВ УМОВАХ
УМОДЕСТАЛІНІЗАЦІЇ
(1956–1964)§7Суспільно-політичне становище республіки

Смерть Й. Сталіна поклала край одноосібній диктатурі, що панувала в Радянському
Союзі чверть століття. Тому в політичному
житті країни, яке не регулювалося конституційним шляхом, розгорнулися непередбачувані події. Відрізок часу до середини 1960-х рр.
історики пов’язують з іменем М. Хрущова і,наслідуючи письменників та журналістів, називають «відлигою».
У сталінську добу Україна зазнавала найбільш жорстоких репресій. Зі смертю диктатора її становище в СРСР змінювалося із вражаючою швидкiстю. По-перше, відбулася
загальна лібералізація суспільно-політичного
життя. По-друге, УРСР почала одержувати політичні дивіденди від статусу найбільшої
національної республіки. Колосальна, як порівняти з іншими національними республіками, концентрація людських і матеріальних ресурсів робила Україну важливим чинникому боротьбі за владу на політичному Олімпі.
По-третє, М. Хрущов, позиції якого в Кремлі
зміцнилися після ХХ з’їзду КПРС, ставивсядо України прихильно, розглядаючи компартійно-радянських апаратників республіки яксвоїх союзників.
Лібералізація політичного режиму почалася одразу після смерті Сталіна. XX з’їзд КПРС1950Вересень 1953 р.
Затвердження
М. Хрущова першим
секретарем ЦК КПРС62ÑËÎÂÍÈÊ
«Відлига» – неофіційна назва періоду історії СРСР, щопочався після смерті Й. Сталіна і тривав до середини
60-х рр. 20 ст. Його характерними рисами були відхід відтерористичної
сталінської
системи управління, спробиїї лібералізації, гуманізація
політичного та громадського
життя. Історичний термін
«відлига» походить від однойменної повісті письменника
Іллі Еренбурга «Відлига» іхарактеризує суть епохи: відлига посеред тоталітарної
зими.
Лібералізація (в добу «відлиги») – курс на пом’якшення політичного режиму, зокрема припинення масових
репресій, часткова реабілітація жертв сталінських репресій, послаблення ідеологічного контролю, заклики
(часом декларативні) до відновлення «соціалістичної законності» тощо.

1955
1953–1954 рр.
Повстання політичних
в’язнів у сталінських
концтаборах

1960Лютий 1956 р.
ХХ з’їзд КПРС.
Засудження масових
репресій і культу
особи Сталіна

Розділ IІ. УКРАЇНА В УМОВАХ ДЕСТАЛІНІЗАЦІЇ (1956–1964)Жовтень 1961 р.
ХХІІ з’їзд КПРС.
Нова програма
КПРСсхвалив новий політичний курс і зробив невідворотною відмову радянської влади від терористичних методів управління. З’їзд підтвердив курс на десталінізацію. Найважливішим її елементом була ліквідація ГУЛАГу. Сотні тисяч в’язнів
концтаборів і спецпоселенців, яким пощастило вижити в нелюдських умовах,повернулися в Україну. Мільйони громадян, найчастіше вже посмертно, булиреабілітовані.

1. XX з’їзд КПРССпираючись на партійний апарат, Хрущов у 1953–1955 рр. вийшов на провідні позиції в «колективному керівництві», а потім зруйнував його, перетворившись на одноосібного лідера. Його безсумнівним політичним успіхом стало проведення
Легітимізація (від латин. legitiXX з’їзду КПРС, який легітимізував відмову
mus – відповідний до закону,від масового терору як важеля державного
правовий) означає визнання
управління. Цей партійний з’їзд уважаютьабо підтвердження законності
початком доби Хрущова в історії радянсько(легітимності) будь-якого праго суспільства.
ва або повноваження, у томуXX з’їзд КПРС працював від 14 до 25 лючислі права політичної влади натого 1956 р. У звітній доповіді ЦК, з якою виприйняття політичних рішень
ступив М. Хрущов, було підтверджено лініюта здійснення політичних вчинна розрядку міжнародної напруженості та обків і дій.
ґрунтовано положення про відсутність фатальної неминучості нової світової війни. У галузі внутрішньої політики особливу увагу приділено поліпшенню становища всільському господарстві, прискоренню темпів виробництва товарів народного
споживання, розгортанню житлового будівництва.
В останній день роботи з’їзду зібрався новий склад Центрального комітету,який обрав президію і секретаріат. Персональний склад Президії ЦК з 11 членівне змінився (до нього увійшли, зокрема, й найбільш послідовні противники
ÎÑÎÁÈÑÒ³ÑÒÜЖиття Микити Хрущова (1894–1971) з юнацьких років
було пов’язане з Україною. Він працював на шахтах Донбасу, навчався на робітфаці Донецького гірничого технікуму. Починаючи з 1931 р. робив кар’єру в Московській партійній організації. У 1935 р. очолив Московський міськийі обласний комітети партії. У січні 1938 р. Сталін відправив його до Києва першим секретарем ЦК КП(б)У.
З 1939 р. М. Хрущов став членом політбюро ЦК ВКП(б).
У грудні 1949 р. за розпорядженням Сталіна він повернувся в Москву, де очолив міську й обласну партійні організації.
У вересні 1953 р. відбувся пленум ЦК КПРС, на якому було нарешті обрано першого секретаря. Ним став М. Хрущов, який фактично виконував ці функції після
смерті Сталіна. Одночасно у 1958–1964 рр. працював головою Ради Міністрів СРСР.
Звільнений з обох посад і відправлений на пенсію жовтневим (1964) пленумом ЦККПРС.
§ 7. Суспільно-політичне становище республіки

63першого секретаря: Л. Каганович, Г. Маленков, В. Молотов). Проте ЦК КПРС істотно
розширився і вже наполовину складався з люКульт особи – беззастереждей, зобов’язаних своєю кар’єрою М. Хрущову.
не, надмірне звеличення осоКоли з’їзд затверджував результати голосуби, сліпе поклоніння, а іноді
вання виборів керівних органів партії, М. Хруй обожнювання людини, якаобіймає найвищу посаду вщов повідомив, що делегати повинні зібратися
політичній чи релігійнійна ще одне, закрите засідання. На ньому вінієрархії, надмірне перебільпротягом чотирьох годин читав доповідь
шення заслуг, функцій і ролі«Про культ особи та його наслідки».
лідера. Його насаджують заУ доповіді М. Хрущов підтвердив фактдопомогою певних процедур
існування давно опублікованого на Заході «заі церемоній, а також завдяки
повіту» В. Леніна («Лист до з’їзду»), у якому,пропаганді.
посилаючись на негативні риси Сталіна-керівника, той рекомендував «партійним товаришам» передати пост генсека комусь іншому. Було перелічено неспростовні факти, що доводили особисту відповідальність Сталіна за трагедію перших років
війни з гітлерівською Німеччиною, за депортації цілих народів, масові репресії
1937–1938 рр. і післявоєнних років.
Проте доповідь М. Хрущова скоріше маскувала, ніж змальовувала справжню
картину минулого. У ній засуджено тільки зовнішні прояви тоталітаризму
(«культ особи») і найбільш вражаючі випадки зловживання владою (масові
репресії, депортації). Що ж до політики партії на всіх етапах «соціалістичного ікомуністичного будівництва», то вона визнавалася правильною.
Доповідь М. Хрущова «Про культ особи
тайогонаслідки» поляризувала суспільство.
ÑËÎÂÍÈÊ
Представники наукової і творчої інтелігенції,які мали повагу в суспільстві, щораз частіше
Десталінізація – процес
виходили у своїх заявах за межі критики Сталіквідації найбільш одіозних
ліна, домагаючись демократизації суспільних
форм функціонування полівідносин. Натомість основна частина партійтичного режиму, започаткований після смерті Й. Стано-радянського апарату не була готова розвінліна.
чувати Сталіна. У багатьох партійних організаціях України критика культу особи
сприймалася як наклеп на радянську владу.
На хвилі десталінізації М. Хрущов остаточно скомпрометував колишніх
противників. Після цього він міг собі дозволити високу оцінку окремих творів ідій генсека, знову почав називати його видатним марксистом-ленінцем і заявив,що партія «не віддасть ім’я Сталіна ворогам комунізму». Поглиблення десталінізації загрожувало підвалинам тоталітарного ладу.
ÑËÎÂÍÈÊ

2. Реабілітація жертв сталінських репресій
Лібералізація суспільно-політичного життя почалася одразу після смерті
Сталіна. Виступ М. Хрущова з доповіддю на закритому засіданні ХХ з’їздуКПРС перевів процес лібералізації в нову площину – десталінізацію. Обидва
процеси тотожні й відрізняються один від одного тільки ступенем гласності.

64Розділ IІ. УКРАЇНА В УМОВАХ ДЕСТАЛІНІЗАЦІЇ (1956–1964)ÑËÎÂÍÈÊ
Держава, спираючись на злочинні закони,десятиріччями відправляла на смерть і в концРеабілітація – поновлення
табори мільйони неповинних людей. Під часдоброго імені, репутації неперегляду конкретних справ вона «реабілітусправедливо заплямованої
вала» репресованих громадян, тобто визналаабо безпідставно звинувачеза ними відсутність вини перед собою.
ної людини. Політичною
У 1956 р. розпочато кампанію за реабілітареабілітацією вважають вицію українських письменників та інших діячів
несення виправдовувального
культури, які стали жертвами сталінського тевироку під час перегляду
рору. Зокрема, було реабілітовано М. Куліша,справи за відсутністю складу
З. Тулуб, Б. Антоненка-Давидовича, В. Підмозлочину або за недоведенням
участі в скоєнні злочину.
гильного, Є. Плужника, М. Ірчана, Г. Хоткевича, А. Кримського, О. Курбаса та багатьох інших.
На початок 1956 р. з таборів і спецпоселень повернулися додому понад
60 тис. осіб, засуджених за членство в ОУН, участь в УПА або «бандпосібництво». З 1956 по 1959 рр. в Україні було реабілітовано понад 250 тис. осіб.
На початок 1959 р. у таборах та колоніях МВС СРСР ще утримувалося
11 тис. осіб за «контрреволюційні злочини» (це 1,2 % від загальної кількості
в’язнів). На початку 1960-х рр. М. Хрущов уже заявляв, що в СРСР нема політичних в’язнів.
Апогеєм десталінiзації хрущовської доби став ХХІІ з’їзд КПРС (жовтень
1961 р.). З’їзд ухвалив винести з мавзолею Ленiна саркофаг із набальзамованим
тілом Сталіна. Труну поховали біля Кремлівської стіни. По всій країні розпочався демонтаж пам’ятників Сталіну. Закривалися присвячені йому музеї.
Вулиці, підприємства, навчальні заклади і міста, які мали ім’я Сталіна, терміново перейменовували. У листопаді 1961 р. місто Сталіно (колишня Юзівка) стало називатися Донецьком, Сталінську область відповідно перейменували на Донецьку.
ХХІІ з’їзд КПРС відомий ще однією подією. Він ухвалив нову програму партії, у якій стверджувалося, що через 20 років, тобто в 1981 р., «нинішнє покоління
радянських людей буде жити при комунізмі».
Прочитайте фрагмент історичного джерела. У чому полягала утопічність висловлених ідей?
Н
МЕ Т

ДОКУ

З програми КПРС (1961): «У найближче десятиліття (1961–1970) Радянський Союз, створюючи матеріально-технічну базу комунізму, перевищить за виробництвом продукціїна душу населення найбільш потужну і багату країну капіталізму – США... Усім будезабезпечений матеріальний достаток; всі колгоспи і радгоспи перетворяться на високопродуктивні і високодохідні господарства; в основному будуть задоволені потреби радянських
людей у впорядкованому житлі... У підсумку другого десятиліття буде створена матеріальнотехнічна база комунізму, що забезпечує надлишок матеріальних і культурних благ для всього
населення; радянське суспільство впритул підійде до здійснення принципу розподілу за потребами, відбудеться поступовий перехід до єдиної загальнонародної власності. Таким чином, у СРСР буде в основному побудоване комуністичне суспільство».

1§ 7. Суспільно-політичне становище республіки

65

Роздивіться радянські
плакати.  1. Які світоглядні ідеали доби в нихутілено?  2. Що символізують
постать Хрущова на першому
плакаті та постаті пересічних
громадян на другому?  3. Поміркуйте, яку роль відіграють
кольори, різні шрифти, завдяки
яким автор привертає увагу глядачів до ключових слів. Як пояснити ці слова?  4. З якою метою створено плакати?

3. Ліквідація ГУЛАГу. Українці в повстаннях у таборах ГУЛАГу
Ви, безперечно, знаєте, що ГУЛАГ (ГУТАБ) (рос. – Главное управление лагерей) – єдина табірна система СРСР. Повна назва – Головне управління виправно-трудових таборів і трудових поселень НКВС СРСР. На ГУЛАГ покладалися
завдання ізоляції «ненадійних елементів», використання їх як дешевої робочої
сили.
Від середини 1940-х до середини 1950-х рр. у системі ГУЛАГу відбулося
майже півсотні повстань. Боротьба в’язнів спричинила кризу системи трудових
таборів. Страйки й повстання стали поштовхом до поступової ліквідації цієїсистеми. Найвідомішими в таборах ГУЛАГу були повстання в Норильську
(місто в Красноярському краї, РФ) у травні – серпні 1953 р., Воркуті (місто вРеспубліці Комі, РФ) у травні – серпні 1953 р., Кенгірі (Казахстан) у травні – червні 1954 р.
У 1948 р. на базі 6 табірних відділень Норильтабору створено табір особливого режиму – Горлаг (Головний особливо режимний табір), де політичних
в’язнів утримували окремо від засуджених за кримінально-побутові злочини.
В’язні Горлагу (понад 16 тис. осіб) працювали на мідно-нікелевому руднику, вугільних шахтах, на заводах, а також зводили місто Норильськ.
Прочитайте фрагмент історичного джерела. З’ясуйте, у яких умовах перебували ув’язнені в Норильтаборі. Поділіться припущеннями, чи відрізнялися умови життя в інших таборах ГУЛАГу.
Н
МЕ Т

ДОКУ

Зі спогадів політув’язненої Оксани Юрчук: «Був дуже суворий режим, украй важка праця і нестерпні умови проживання. Нас розмістили на тому місці, де згодом виріс Норильськ, жили в палатках. Вночі волосся примерзало до брезенту. Одягали в недоноски з фронту. На військовій одежі були дірки від куль та осколків, засохла кров. Загризали
воші. Не вистачало води. Її добували зі снігу. Їсти давали два рази на день. З житньої муки варили рідку баланду, до якої додавали гнилу кільку. Хліба отримували мізерну кількість, і то зякимись домішками. На нас страшно було дивитися.
Робота каторжна, працювали в кар’єрах по 12 годин, жінкам доводили ту саму норму виробітку, що й чоловікам. Дозволялося писати додому тільки два листи на рік. Нашим
здоров’ям ніхто не цікавився, натомість на кожному кроці – зневага, нещасні випадки. Людибожеволіли. Про те все тяжко забути, не кожна каторжанка могла знести такі умови».

66

2Розділ IІ. УКРАЇНА В УМОВАХ ДЕСТАЛІНІЗАЦІЇ (1956–1964)Зразки

табірного одягу
ув’язнених жінок. З експозиції Музею визвольної боротьби України у Львові

Жінки-політв’язні на роботі в копальняхУ травні 1953 р. в’язні 4-ї зони Горлагу на чолі з українцем Є. Грицяком припинили роботу і відмовилися повертатися в житлову зону. Згодом до повсталих
приєдналися в’язні інших табірних відділень Горлагу. Бунтівники вимагали
зменшення тривалості робочого дня, поліпшення побутових умов проживання,медичного обслуговування, перегляду справ політв’язнів. Під час повстання
були створені страйкові комітети табірних відділень, провідну роль у яких відігравали члени ОУН, колишні бійці УПА та балтійські націоналісти. Протистояння тривало до початку липня й було придушене.
Одним із найбільших виступів в’язнів у СРСР у післясталінський період
було Кенгірське повстання в’язнів ГУЛАГу. Повстання тривало 42 дні у травні – червні 1954 р. Усі ув’язнені в Кенгірі (6500 осіб) відмовилися виходити нароботу. До них приєдналося 12 тис. в’язнів, що працювали на сусідніх рудниках.
Повстанням керував Конспіративний центр націоналістів, переважно українських. Незабаром у Кенгір прибув військовий ешелон внутрішніх військ, у складі якого було п’ять екіпажів танків Т-34.
Повстання було придушене. Убитих і покалічених повстанців налічувалося
понад 700 осіб.
Унаслідок повстань влада пішла на певні поступки в’язням спецтаборів: їмдозволили вільно пересуватися поза бараками в межах зони; скасували номерина одязі ув’язнених; дозволили виходити на працю без конвою; встановили 8-годинний робочий день, за який в’язні стали
отримувати плату у вигляді карток на їжу, якуÇÀÓÂÀÆÒÅ
могли придбати на території зони; дозволили
ГУЛАГ був ліквідований,побачення з рідними тощо.
але мережа тюрем і таборівНа кінець 1950-х рр. 70 % таборів і колоній
існувала далі.
МВС СРСР було розформовано. Офіційно
ГУЛАГ скасували за наказом МВС СРСР усічні 1960 р.

§ 7. Суспільно-політичне становище республіки

67

4. Міжнародне становище.
Зовнішньополітична діяльність УРСРНаступники Сталіна почали виїздити за межі країни й запевнювати лідерів
інших країн у своїй миролюбності. Однак протистояння НАТО та Організації
Варшавського договору тривало. Перший в історії візит радянського керівникав США у вересні 1959 р. виявився безплідним. Не дала результатів і зустріч
М. Хрущова з американським президентом Дж. Кеннеді в червні 1961 р. у Відні.
У перші роки Радянський Союз випереджав Сполучені Штати Америки вкосмічній гонитві. Хрущов використовував таке випередження для здійснення
наступальної зовнішньої політики. У серпні 1961 р. на прийомі в Кремлі після
повернення з космосу другого космонавта Германа Титова він заявив: «У наснема 50- або 100-мегатонних бомб (ідеться про потужність бомб у тротиловому
еквіваленті: 1 мегатонна – це мільйон тонн тротилу. – Авт.), у нас є бомби потужністю понад 100 мегатонн. Ми вивели в космос Гагаріна і Титова, але ми можемо замінити їх іншим вантажем і спрямувати його в будь-яке місце на Землі».
У жовтні 1962 р. спалахнула Карибська криза, пов’язана із завезенням наКубу радянських ракет. Кілька днів світ балансував на межі ракетно-ядерної
війни. Після подолання кризи між Кремлем і Білим домом було встановлено лінію прямого зв’язку.
Безпосереднім наслідком Карибської кризи стало прискорення порозумінняу справі заборони ядерних випробувань. 5 серпня 1963 р. міністри закордонних
справ СРСР, США і Великої Британії підписали в Москві Договір про заборону випробувань ядерної зброї в атмосфері, космічному просторі та під водою.
Після цього Договір був відкритий для підписання усіма державами – членами
ООН, які виявляли таке бажання. У жовтні його підписали представники УРСР. Наприкінці листопада 1963 р. Верховна Рада УРСР ратифікувала
договір.
Радянська Україна не могла мати безпосередні відносини з будь-якою закордонною країною. Проте українським дипломатам була дозволена діяльність уміжнародних організаціях. Вони активно працювали в ЮНЕСКО, Міжнародному агентстві з атомної енергії (МАГАТЕ), Міжнародному бюро освіти, Міжнародній організації праці. За поданням української делегації ЮНЕСКО прийняла постанову про відзначення в усьому світі у 1964 р. 150-ї річниці від днянародження Т. Шевченка. Під егідою ЮНЕСКО відбувся завершальний актсвяткування – Міжнародний форум діячів культури в Києві.
У 1957 р. в Нью-Йорку відкрилося Постійне представництво УРСР при
ООН. Його робота сприяла більш широкій участі України в міжнародному
житті. У середині 1960-х рр. українські дипломати працювали в трьох десятках
різних міжнародних організацій та їхніх органів.
Зовнішньоекономічні зв’язки України розвивалися здебільшого з країнами
радянського блоку, їх координували за лінією Ради економічної взаємодопомоги (РЕВ), адже саме в країни Центрально-Східної Європи було спрямовано до
80 % українського експорту: сировинні ресурси, паливо, метал та сільськогосподарську продукцію. Натомість в Україну завозили машини, устаткування і товари широкого споживання. Поступово в українському експорті зросла частка машинобудівної продукції. У 1964 р. розпочався експорт літаків Ту-124 і Ан-24.

68Розділ IІ. УКРАЇНА В УМОВАХ ДЕСТАЛІНІЗАЦІЇ (1956–1964)ÏÅÐÅÂ³ÐÒÅ, ×ÎÃÎ ÍÀÂ×ÈËÈÑß
1. Установіть хронологічну послідовність подій:  ХХІІ з’їзд КПРС, ухвалення нової програми КПРС  Передача Кримської області зі складу РРФСР до складу
УРСР  Обрання М. Хрущова першим секретарем ЦК КПРС  ХХ з’їзд КПРС,засудження культу особи Сталіна.
2. Складіть речення про події та явища доби, використавши поняття і терміни:лібералізація, десталінізація, ГУЛАГ, «відлига», реабілітація, культ особи.
3. Підтвердіть фактами або спростуйте слушність тверджень.
 ГУЛАГ був ліквідований, але мережа тюрем і таборів залишалася.  Доповідь
М. Хрущова «Про культ особи та його наслідки» скоріше маскувала, ніж змальовувала справжню картину минулого.  Апогеєм десталінiзації хрущовської доби ставХХІІ з’їзд КПРС.
4. Які явища суспільно-політичного життя засвідчує фрагмент?
Зі спогадів колишнього голови Держплану СРСР В. Новікова про обговорення проекту програми КПРС у верхах: «Рада Міністрів зібралася у повному складі. В обговоренні повинні
були брати участь не тільки члени Президії, але й міністри, голови союзних комітетів, частина керівних працівників відділів ЦК і керівники республік. Всього зібралося близько
200 осіб. Чекаємо. Прийшов Микита Сергійович. Не сідаючи за стіл, поклав руку на текст
програми і сказав: “Я уважно все вивчив. Пропозиції добрі, їх треба приймати... Думаю,проводити дискусію нема потреби. Нема заперечень?” Усі мовчать. Хрущов підсумував:“Будемо вважати прийнятим”».

5. Поміркуйте, що дає підстави для пропонованого висновку. Наведіть кілька аргументів на підтвердження або спростування викладеної думки.
«Перегляд усталених цінностей, критичний аналіз минулого, реабілітація жертв політичного терору в процесі десталінізації зовсім не означали, що група вищих функціонерів івождів комуністичної партії змінила своє ставлення до інакомислення як суспільно-політичного явища в житті радянського суспільства. Правляча верхівка на чолі з М. Хрущовим,так само як і Сталін, розглядала різні прояви опозиції як смертельну загрозу пануючому
режимові» (український історик О. Бажан).

6. Які особливості суспільно-політичного життя доби «відлиги» висміяно в тогочасних анекдотах?
1. «На XX з’їзді М. Хрущов виступає з доповіддю, описуючи злочини Сталіна. Раптом хтось
вигукує із залу:– А чому ж ви мовчали?
Зупинившись, Хрущов звертається до залу:– Хто це сказав?
У відповідь мовчання. Хрущов знову:– То хто це сказав?
Знову мовчання. Тоді Хрущов, показуючи рукою в зал:– Мовчите?! Ось так і ми мовчали!»2. «Їде Хрущов автострадою. За ним женуться гангстери. Він написав записку й викинув їїу вікно. Гангстери повтікали.
– Що ви таке написали? – запитує водій.
– Написав, що ця дорога веде до комунізму, – відповів Хрущов».

§ 7. Суспільно-політичне становище республіки

69

§8

Стан промисловості та сільського господарства.
Соціальна політика за доби «відлиги»Усередині 1950-х рр. керівництво СРСР перейшло до нового курсу економічної та соціальної політики. Ішлося передусім про пристосування країни донауково-технічної революції (НТР), яка почалася на Заході. Через специфіку
радянської системи господарювання досягнення науково-технічного прогресу
доводилося примусово запроваджувати у виробництво. Оскільки командна економіка насправді залишалася мертвою, державні структури впроваджували потрібні їм інновації, вдаючись до наказів і директив.
Керівники радянської наддержави прагнули посилити ракетно-ядерний потенціал і військово-промисловий комплекс загалом. Водночас новий курс мавпозбавити СРСР рис поліційної держави і забезпечити його населенню бодай
мінімальне підвищення рівня та якості життя.
Кардинальна зміна політичного становища України у складі СРСР вплинула і на її економічний розвиток. Доба М. Хрущова ознаменувалася високими
темпами капітального будівництва як у галузях, що були традиційними, так і внових, покликаних до життя науково-технічною революцією.
Що ж до розвитку сільського господарства республіки, то на ньому позначився суперечливий характер аграрної політики М. Хрущова. Якщо в другій половині 1950-х рр. сільське господарство завдяки державним капіталовкладенням швидко розвивалося, то в першій половині 1960-х рр. почало занепадати.
Посуха 1963 р. започаткувала появу якісно нової риси в економічному становищі країни – імпортної залежності в зернових культурах, зокрема пшениці.

1. Промислова політика центру в Україні
Упродовж першого повоєнного десятиліття керівництво країни найбільше
опікувалося розвитком базових галузей промисловості, якими вважали металургію та пов’язані з нею видобуток вугілля і руд, електроенергетику, машинобудування. Основним споживачем цих галузей був військово-промисловий
комплекс. У структурі ВПК основну увагу приділяли розвиткові підприємств іпромислово-наукових комплексів, які забезпечували конструкторське розроблення і серійне виготовлення ядерної зброї та способів її доставки.
Гонка озброєнь спричинила істотне прискорення розвитку ВПК у країнах
Заходу. Власне, ще в останні роки Другої світової війни завдяки колосальним
пільгам та інвестиціям з державного бюÑËÎÂÍÈÊ
джету в цих країнах почали стрімко розвиватися нові галузі хімічної індустрії,Військово-промисловий компприладоі машинобудування, кольорової
лекс (ВПК) – сукупність підметалургії.
Ці тенденції в розвиткові світоприємств і організацій тієї чи інвої економіки, яким не надавав істотногошої країни, які виготовляють
значення Й. Сталін, привернули пильну
озброєння і військову технікудля потреб збройних сил своєї
увагу його наступників. Вони поставили
держави та на експорт.
перед ученими завдання визначити місце,яке посідав Радянський Союз за основними

70Розділ IІ. УКРАЇНА В УМОВАХ ДЕСТАЛІНІЗАЦІЇ (1956–1964)напрямами індустріального розвитку. Фахівці проаналізували півтора десятка
основних напрямів технічного прогресу і виявили, що країна відстає в усіх, крімодного-двох. У своїх висновках фахівці оперували невластивим для радянських
плановиків та управлінців поняттям науково-технічної революції.
Розв’язуючи проблему прискорення науково-технічного прогресу, М. Хрущов прийняв кілька принципових рішень, які визначили характер розвитку економіки на весь подальший період існування комуністичної держави.
Йому вдалося змінити пропорції між фондами нагромадження і споживанняв національному доході на користь останнього. У сталінські часи фонд споживання в національному доході був невеликий і не міг забезпечити фінансовими
ресурсами активну соціальну політику. Одночасно змінилася структура фінансування оборонного потенціалу. Істотне скорочення армії дало змогу вкладати
більше коштів у нарощування ракетно-ядерної зброї. Щоб не створювати галузіз нуля, було вирішено закуповувати новітню техніку за кордоном. Керівники
НАТО ретельно стежили, щоб технічний рівень радянського ВПК зростав не завдяки імпортованій техніці і технологіям. Здебільшого це вдавалося. Проте задоби М. Хрущова США ще відставали від СРСР у космічній програмі, яка булалакмусовим папірцем для визначення результативності ракетно-ядерної гонки.
У 1961 р. було здійснено другу за повоєнні часи грошову реформу, пов’язанузі зміною масштабу цін. Вона не мала конфіскаційного характеру, як попередня,старі гроші безперешкодно обмінювали на нові відповідно до нового масштабу
цін – 10 : 1.
Найбільш резонансною економічною реформою М. Хрущова була децентралізація управління промисловістю. Намагаючись підвищити ефективність виробництва, радянський керманич відмовився від попередньої практики, коликожне велике підприємство було підпорядковане Москві, де зосереджувалися
галузеві центри управління – міністерства. Технічна неможливість передбачитиз одного центру нюанси виробничого процесу була цілком очевидною.
Було визнано за потрібне ліквідувати більшість галузевих міністерств і організувати замість них територіальні ради народного господарства – раднаргоспи (РНГ). Незабаром Верховна Рада СРСР ухвалила закон про ліквідацію
10 загальносоюзних і 15 союзно-республіканських міністерств. Замість нихбуло створено раднаргоспи, у тому числі 11 – в Україні. У відання українських
раднаргоспів перейшло 2,8 тис. підприємств, які виробляли більшість промислової продукції республіки.
Найбільшими в Україні були Київський (5 областей, 8,5 млн осіб населення), Харківський (3 області, 5,6 млн осіб) і Львівський (4 області, 4,1 млн осіб)раднаргоспи. Місцева політична еліта вперше після 1920-х рр. отримала можливість контролювати економічний потенціал, за що була вдячна ініціатору реформи. Істотно підвищився престиж секретарів обкомів в областях, де розташовувалися ради народного господарства. У травні 1960 р. Президія Верховної
Ради УРСР створила ще три раднаргоспи, розукрупнивши вже наявні – Кримський, Полтавський і Черкаський (у складі останнього перебували дві області –Черкаська і Кіровоградська).
Реформатори були переконані, що неефективність промисловості, її несприйнятливість до науково-технічного прогресу відійдуть у минуле, якщо централізоване керівництво замінити на територіальне. Утім, побудова управління
промисловістю за горизонталлю не змінювала господарського механізму, який§ 8. Стан промисловості та сільського господарства.
Соціальна політика за доби «відлиги»71залишався командним, директивним, неринковим. Як і раніше, підприємстване могли працювати самостійно, оскільки ринку засобів виробництва не існувало, все розподілялося через Держплан СРСР і держплани союзних республік.
Кожен етап технологічного процесу був розписаний у виробничих планах, виконання яких контролювали чиновники. Відмінність від попередньої системи
полягала тільки в тому, що профільні чиновники розпорошилися по всій країні,а не сиділи в одному центрі.
Чергова реорганізація управління промисловістю
відбулася у вересні 1963 р. Тоді створили Вищу радународного господарства СРСР (ВРНГ СРСР), якаконтролювала діяльність усіх органів управління народним господарством – РНГ СРСР, Держплану
СРСР, Держбуду СРСР і комітетів, створених замість
ліквідованих міністерств.
У результаті безперервних реорганізацій управління промисловістю і будівництвом стало не менш централізованим, ніж було за міністерської системи, і набагато більш забюрократизованим.
Роздивіться ілюстрації із сатирично-гумористичного журналу «Перець». 1. Які явища економічного життя УРСР вони унаочнюють? 2. До кого,на вашу думку, апелювали карикатуристи, адже навряд чимасовий читач «Перцю» міг впливати на тенденції в економічному житті країни.  3. У чому пропагандистський
сенс цих карикатур?

Текст до карикатури: МАШИНА ДЛЯ ЗУСТРІЧНИХ ПЕРЕВЕЗЕНЬ. «Вінницький суперфосфатний завод вивозить свою продукцію на Полтавщину, Сумщину, Харківщину і навіть на Північний Кавказ, а суперфосфат з Костянтинівського хімзаводу
(Донбас) завозиться на Вінниччину». «Перець». 1956 р.

2. Індустріальний розвиток УкраїниУже йшлося про те, що радянська військова промисловість розвивалася здебільшого поза межами України, у глибинних регіонах Росії. Безпосередньо вреспубліці розміщувалися тільки окремі підприємства. Зокрема, у Дніпропетровську розбудовувався найбільший у світі ракетобудівний комплекс, на якому
працювали десятки тисяч науковців, інженерів, робітників.

72Розділ IІ. УКРАЇНА В УМОВАХ ДЕСТАЛІНІЗАЦІЇ (1956–1964)Провідною для України залишалася кам’яновугільна промисловість. Держава вкладала величезні кошти в нове шахтне будівництво. З другої половини
1950-х рр. почали освоюватися нові вугільні басейни – Львівсько-Волинський іДніпропетровський буровугільний. Сукупний видобуток вугілля збільшився з
116 млн тонн в 1955 р. до 183 млн у 1965 р.
Традиційний для України газо- і нафтовидобуток перемістився із західних
областей на Лівобережжя. Високу продуктивність, зокрема, мало Шебелинське
газоконденсатне родовище на Харківщині в басейні Сіверського Дінця. Потужним на той період було й Радченківське газове родовище в Полтавській області.
Видобуток нафти (разом із газовим конденсатом) зріс із 0,5 млн тонн в 1955 р.
до 7,6 млн тонн в 1965 р., а природного газу – з 2,9 до 39,4 млрд кубометрів.
Прискорено розбудовували Криворізький залізорудний басейн. Залізну
руду добували у шахтах, а також у кар’єрах, тобто відкритим способом, що виявився найекономнішим. У 1955 р. став до ладу найбільший у Європі Південний гірничозбагачувальний комбінат. Видобуток залізної руди збільшився з
40 млн тонн в 1955 р. до 84 млн тонн в 1965 р. За видобутком залізної рудиУкраїна посідала друге місце у світі після США, а за видобутком марганцевої
руди (4,7 млн тонн у 1965 р.) впевнено утримувала перше місце.
У металургійній промисловості були збудовані унікальні за розмірами доменні печі й мартени, але від 1962 р. будівництво мартенів припинилося. Виплавка сталі за десять років збільшилася з 17 до 37 млн тонн, а виробництво
прокату чорних металів – з 11,6 до 26 млн тонн.
За десятиліття сукупна потужність електростанцій зросла з 6,5 до 18,9 млн кВт.
Було побудовано потужні теплові електростанції – Бурштинську, Ворошиловградську, Добротворську, Зміївську, Миронівську, Придніпровську, Сімферопольську, Слов’янську та ін., а також основні гідростанції Дніпровського каскаду – Кременчуцьку, Дніпродзержинську, Каховську, перші агрегати Київської.
Інтенсивно розбудовувалися лінії електропередач. Зі створенням Західноукраїнської енергосистеми Україна увійшла до об’єднаної енергосистеми
«Мир», яка покривала країни РЕВ. У 1965 р. виробництво електроенергії вУкраїні сягнуло 95 млрд кВт-год (проти 30 млрд у 1955 р.), з яких у країни РЕВекспортували понад мільярд кіловат-годин.
У травні 1958 р. на пленумі ЦК КПРС М. Хрущов поставив питання проприскорену хімізацію країни. На розбудову хімічної промисловості України
було спрямовано за 1959–1963 рр. в півтора раза більше коштів, ніж за всі попередні роки радянської влади. Це дало змогу побудувати 35 нових заводів і понад
250 великих хімічних виробництв. Було оновлено за технічним рівнем найбільший у СРСР Лисичанський хімкомбінат, який виробляв мінеральні добрива інапівфабрикати для багатьох підприємств галузі. Швидко розвивався Рубіжанський хімічний комбінат – найбільше в країні підприємство з виробництва
барвників для текстильної промисловості, отрутохімікатів та гербіцидів. НаГорлівському азотнотуковому заводі став до ладу комплекс цехів полістиролів
різноманітного призначення. Було збудовано й уведено в дію чотири особливо
великих підприємства – Роздольський гірничохімічний комбінат, Дніпропетровський шинний завод, Черкаський і Чернігівський заводи хімічних волокон.
Про обсяги виробництва мінеральних добрив свідчить той факт, що воно посідало в хімічній промисловості України друге місце після продукції, призначеної для ВПК.
§ 8. Стан промисловості та сільського господарства.
Соціальна політика за доби «відлиги»

73



ЗАЗ-965A, створений 1960 р. У народі цю модель «Запорожця» називають «горбатий» (сходивз конвеєра в 1960–1969 рр.). Прототипом для нього слугувала модель Fiat 600 1956 р.

Масове виробництво автобуса ЛАЗ 695 почалося у 1956 р.
і тривало 46 років – так довгоне випускали серійно жодну
іншу модель автобусів

Тепловоз серії ТЕЗ № 2068,
побудований на Ворошиловградському (Луганському) тепловозобудівному заводі. Тепловоз ТЕЗ став наймасовішою
серією в мережі радянських
залізницьНе менш динамічно зростала машинобудівна промисловість. В Україні було створено автомобілебудування: у 1960 р. у Запоріжжі зійшов з конвеєра «Запорожець»,започаткувавши виробництво легкових автомобілів. У лютому 1956 р. був випущений перший автобус Львівського автобусного заводу.
Традиційно розвинене транспортне машинобудування розвивалося досить стабільно.
З 1956 р. у Ворошиловграді й Харкові налагодили серійний випуск тепловозів (виробництво паровозів з 1957 р. припинилося). Завдяки застосуванню тепло- і електровозної тягизалізниці щорічно заощаджували десятки
мільйонів тонн дефіцитного вугілля.
У 1960 р. в Києві було відкрито першу
лінію метрополітену з п’ятьма станціями.
Харківський авіазавод налагодив випуск
перших у світі швидкісних лайнерів Ту-104,
а згодом – Ту-124. Турбогвинтовий літак
Ан-24 Київського авіазаводу став найпоширенішою машиною свого класу в загальносоюзних пасажирських перевезеннях.
У Миколаєві розпочато виробництво великовантажних і пасажирських суден, великих
морозильних траулерів-рибозаводів.
Були створені сучасні підприємства, яківиробляли радіоелектроніку й обчислювальну
техніку.
Від другої половини 1950-х рр. прискорилася розбудова харчової та легкої промисловості. Важка індустрія, яка завжди обслуговувала потреби ВПК і власні, почала більшою
мірою використовувати свої потужності длявиробництва техніки, потрібної легкій і харчовій промисловості. Уперше на цих підприємствах почали масово виробляти товари народного споживання. З цією метою назаводах, особливо в найдинамічнішій хімічній
галузі, споруджували спеціальні цехи.
Перші пасажири Київського метрополітену.

1960 р.

74Розділ IІ. УКРАЇНА В УМОВАХ ДЕСТАЛІНІЗАЦІЇ (1956–1964)Спускання на воду судна, побудованого наМиколаївському суднобудівному заводі. 1964 р.

Складальний цех Київського
авіаційного заводу. 1965 р.

3. Розвиток сільського господарства
Сільське господарство залишалося найслабшою ланкою командної економіки. Пропорційно збільшенню кількості міських споживачів сільськогосподарська продукція ставала дедалі дефіцитнішою.
Під час візиту до США М. Хрущов побачив, як широко американські фермери використовують кукурудзу, особливо для відгодівлі худоби. Після повернення він почав тиснути на партапарат, вимагаючи від нього розширення посівів
кукурудзи навіть у регіонах, зовсім не придатних для вирощування цієї культури за кліматичними умовами. Наполегливий у цій справі Хрущов дістав прізвисько Микита-кукурудзник.
Спроба призвичаїти українських селян до вирощування кукурудзи увінчалася помірним успіхом. У 1961 р. колгоспи і радгоспи республіки виділили 3 млн ганайкращих земель для «цариці полів». Оскільки хімічна промисловість стала виробляти в той період більше мінеральних добрив, було зібрано непоганий урожай. Проте під час неврожаю (наприклад, у 1963 р.) збільшення частки кукурудзи в посівах призводило до того, що худобу, як завжди, переводили на солому,а людей почали привчати до специфічного смаку хліба з великою домішкою кукурудзяного борошна.
Роздивіться
фотографію.
 1. Навіщо влада ініціювала
такі заходи?  2. Чому у зібранні беруть участь тільки жінки?
 3. Про що свідчить одяг зображених?  4. Які висновки можна зробити на підставі фотодокумента про станрозвитку сільського господарства іжиття селян на початку 1960-х рр.?
Селяни колгоспу «Червоний хлібороб» на Київщині схвалюють виступ
М. Хрущова на 15-й сесії Генеральної
Асамблеї ООН. 1960 р.
§ 8. Стан промисловості та сільського господарства.
Соціальна політика за доби «відлиги»75На грудневому (1957) пленумі ЦК Компартії України, що відбувався з участю першого секретаря ЦК КПРС, М. Хрущов приголомшив усіх новою ідеєю –передати техніку МТС колгоспам. У травні 1958 р. вийшов закон, за яким замість МТС створювалися ремонтно-технічні станції (РТС), на які покладалися
ремонтні й постачальні функції. Колгоспи мали купувати в них нафтопродукти,хімікати, добрива, сільськогосподарську техніку за цінами, що досить швидко
зростали, щоб заповнювалися лакуни в державному бюджеті. Викуп техніки підірвав фінансове становище колгоспів.
Під приводом скорочення адміністративно-управлінського персоналу наприкінці 1950-х рр. в Україні були приєднані до сусідніх тисячі колгоспів.
У 1960 р. функціонувало тільки 9634 укрупнені колгоспи (проти 19 295 в
1950 р.). Як правило, один колгосп об’єднував кілька населених пунктів. Одразу
з’явилася проблема зміцнення центральних садиб колгоспів і ліквідації «неперспективних сіл». Укрупнення колгоспів украй несприятливо позначилося наекономіці сільського господарства і побуті селян. За винятком окремих «маяків», для яких штучно створювалися найсприятливіші умови, сільські населені
пункти поступово деградували.
М. Хрущов вважав, що особисті підсобні господарства втрачатимуть своєзначення, і доклав зусиль, щоб сприяти цьому на практиці. Як і в сталінські
часи, на селі почали вилучати корів у колгоспників. Вважалося, що колгоспні

 1. Яку ідею втілюють подані карикатури?  2. Кому адресована кожназ них? Чому художники вдаються до різних засобів утілення провідної ідеї?
З якою метою було створено кожну з карикатур (спровокувати суспільне невдоволення, висміяти негативне явище тощо)? Свою думку аргументуйте.  3. Яку зідей, утілених на радянських карикатурах, уважаєте не позбавленою раціональності?

«Перець». 1957 р.
Текст до карикатур: 1. «Нема такої культури, яка могла б рівнятися з кукурудзою.
Тому і звуть кукурудзу королевою ланів». «Королева ланів і двір її величності».
2. «Кукурудза в наших краях погано росте. Кукурудза в нас не вистигає. Кукурудза –культура не для нас». «Не прикриєшся».

76Розділ IІ. УКРАЇНА В УМОВАХ ДЕСТАЛІНІЗАЦІЇ (1956–1964)Роздивіться карикатури. Яким явищам їхприсвячено? Що викривають карикатуристи?
«Перець». 1955–1956 рр.
Текст до карикатур:1. Снігозбиральний комбайн
(системи Недбайлівської МТС)(1956).
2. «Чия б корова ревла, аби моясита була...» (1955).

тваринницькі ферми можуть забезпечувати щоденні потреби жителів села у молоці. Результатом цієї кампанії стало зменшення кількості худоби в підсобних
господарствах (корів – на 9 %, свиней – на 20 %, овець і кіз – на 53 %). Обсяги
продукції, що надходила в базарну торгівлю, скоротилися, а ціни на неї, попри
постійний підвищений попит міського населення, зросли. Від цього постраждали як міські споживачі, так і колгоспники.
У середині 1950-х рр. М. Хрущов розпочав ще одну кампанію. Він ухопивсяза ідею освоїти цілинні землі Північного Казахстану, Південного Уралу й Алтаю. Сотні тисяч механізаторів і спеціалістів, мобілізованих у сільському господарстві багатьох регіонів, приїхали на цілину й організували радгоспи. У 1956 р.,коли було одержано найбільший урожай, на цілині працювало понад 75 тис.
юнаків та дівчат з України. Зокрема, у 1956 р. новоосвоєні регіони дали половину заготовленого державою хлiба. Продуктивні сили сільського господарства
України були істотно підірвані відпливом спеціалістів і техніки на цілину. А незабаром виявилося, що ефект від освоєння цілини короткотривалий. Щоб запобігти голоду, 1963 р. уряд змушений був закупити у США і Канаді понад
12 млн тонн зерна вартістю 1 млрд доларів США. СРСР потрапив у залежністьвід імпорту хліба, якої вже не зміг позбутися до кінця свого існування.
На початку 1960-х рр. сільське господарство знову перетворилося на найслабшу ланку хронічно хворої радянської економіки. Посуха 1963 р. показалавсю гостроту продовольчого становища: почалися труднощі з постачанням хліба населенню. Виросли довжелезні черги по хліб. На Україну були покладені
високі зобов’язання щодо постачання зерна, які вона виконати повністю незмогла.
§ 8. Стан промисловості та сільського господарства.
Соціальна політика за доби «відлиги»77

4. Зрушення в соціальній політиці
Незаперечним досягненням М. Хрущова була соціальна політика, що охопила майже всі сфери суспільного життя.
Було скасовано закони 1940 р. про заборону змінювати на власний розсуд
місце роботи і про суворі покарання за запізнення на роботу та прогули. Для селян, однак, зберігалися попередні умови: не маючи паспортів, вони не могли залишити свій колгосп чи радгосп. Утратив силу закон про примусовий (мобілізаційного характеру) набір у ремісничі училища дітей, які закінчили семирічку.
Було скасовано плату за навчання в старших класах середніх шкіл та вищих навчальних закладів. Збільшено тривалість відпусток, пов’язаних із вагітністю іпологами (із 77 до 112 календарних днів).
Змінив законодавстві

Категорії
населення

Змістщодо щорічного
авансування

колгоспники,робітники і службовці запроваджено щомісячне авансування та додаткову оплату

щодо тривалості робітники і службовці
робочого дня на 2 години скорочувалася тривалість робочого дня в передвихідні й передсвяткові дніщодо праці
неповнолітніх

діти віком від 16 до 18 р.,молодь, яка навчається встановлено 6-годинний робочий
деньпро державні
пенсії

робітники і службовці знижено пенсійний вік для чоловіків до 60 років, для жінок – до 55 років збільшено середній розмір пенсій
майже вдвічі

щодо тривалості робітники
робочого тижня розпочато перехід з 8-годинного на
7-годинний робочий день (за галузями) уведено 6-годинний робочий деньна підземних роботах та на виробництвізі шкідливими умовами праці почато перехід на 5-денний робочий
тиждень з двома вихідними днями і
8-годинним робочим днемщодо рівня
життя населення

робітники і службовці підвищено в середньому на третину
зарплати низькооплачуваним робітникам і службовцям

щодопенсійного
віку по старості

колгоспники знижено пенсійний вік для чоловіків – 65 років (при стажі роботи не менше 25 років), для жінок – 60 років (пристажі роботи не менш як 20 років)Однією з найгостріших була проблема житла. Житлове будівництво в УРСРнабуло неабиякого розмаху. Внаслідок відселення або вселення в нові квартирив Україні поліпшили свої житлові умови впродовж 1956–1965 рр. 17,9 млн осіб.
Плата за державне житло була символічною: 1 руб. 32 коп. за квадратний метр у
1957 р. (після зміни масштабу цін реформою 1961 р. – 13 коп.). Щоправда, змі-78Розділ IІ. УКРАЇНА В УМОВАХ ДЕСТАЛІНІЗАЦІЇ (1956–1964)Київські «хрущовки»нилися і стандарти будівництва: висоту
приміщень скоротили проти дореволюційних стандартів з 4 до 2,5 м; знизили мінімальну площу кімнат і підсобних приміщень, передусім кухонь. У квартирах ізжитловою площею до 45 кв. м було дозволено планувати об’єднані санітарні вузли.
У малих і середніх містах рекомендовано
споруджувати житлові будинки на 2–3 поВИРОБНИЦТВО ТОВАРІВ НАРОДНОГО
верхи, а у великих – на 5 поверхів, усі – безВЖИТКУ, тис. штукліфтів.
Роки
1958 1964Мільйони людей побудували житло
Пральні машини
77
457
власним коштом і за рахунок державного
Холодильники
51
155
кредиту. Усе це істотно пом’якшило житлову проблему в республіці. П’ятиповерТелевізори
132
515
хові панельні «хрущовки» були малогабаритними й не такими комфортними, як «сталінки», але давали можливість
жителям міст залишати бараки, комуналки та підвали.
У 1950–1960-ті рр. дещо більшу увагу стали приділяти медичному і санаторно-курортному обслуговуванню населення.
Поліпшилося постачання населення товарами широкого вжитку. У побут
входили швейні та пральні машини, холодильники і телевізори. Спочатку цихтоварів виробляли недостатньо, щоб забезпечити мешканців республіки. Однак
поступово їх виробництво збільшувалося.
Що було причиною кризових явищ на ринку товарів широкого вжитку, засвідчених у фрагменті джерела? Чому автор стверджує, що дефіцит і черги стали
соціальною прикметою радянського суспільства?
«...На початку 1960-х років у багатьох областях республіки хронічно не вистачало господарського мила та мийних засобів. Тому союзні органи спланували збудувати в Україні та Казахстані миловарні заводи потужністю 30 тис. т на рік кожний. Протягом цього десятиліття звеликими перебоями йшла торгівля авторучками, термосами, ґудзиками, грамплатівками,учнівськими зошитами, освітлювальними електролампами, лезами для гоління, кришкамидля домашнього консервування. Враховуючи заявки торговельних організацій, планові відомства передбачали збільшення випуску дефіцитних товарів, однак згодом з’ясовувалося,що з продажу зникали інші товари. Дефіцит і черги стали соціальною прикметою радянського суспільства» (український історик В. Баран).

ÏÅÐÅÂ³ÐÒÅ, ×ÎÃÎ ÍÀÂ×ÈËÈÑß
1. Складіть речення, використавши поняття і терміни: військово-промисловий комплекс,раднаргоспи, укрупнення колгоспів, ремонтно-технічні станції (РТС).
2. Які твердження визначають особливості розвитку сільського господарства за часів «відлиги»?
 Виникнення залежності СРСР від продовольчого імпорту.  Ліквідація МТС.
 Примусове затягування селян у колективні господарства.  Спроби держави
загальмувати реалізацію сільськогосподарської продукції, що вироблялася в приса§ 8. Стан промисловості та сільського господарства.
Соціальна політика за доби «відлиги»79дибних господарствах колгоспників і робітників.  Терор голодом як метод покарання колгоспників та одноосібників за невиконання хлібозаготівель і саботаж.
 Знищення заможного прошарку селян: «ліквідація куркульства як класу».  Необґрунтоване розширення посівних площ кукурудзи.  Укрупнення колгоспів і виникнення проблеми ліквідації «неперспективних сіл».
3. Які твердження визначають особливості розвитку промисловості за часів «відлиги»?  Заміна галузевого принципу управління промисловістю на територіальний.
 Зростання безробіття внаслідок консервування підприємств, для яких бракувало
державних ресурсів.  Об’єднання державних підприємств у госпрозрахункові
трести, діяльність яких ґрунтувалася на принципах самоокупності та одержання
прибутку.  Пріоритетний розвиток галузей ВПК перед усіма іншими галузями.
 Пріоритетний розвиток галузей промисловості, які давали продукцію для країн
Центрально-Східної Європи з метою розвитку радянського експорту.  Поєднання
директивного управління економікою з ринковими механізмами.  Створення нових галузей промисловості.  Стимулювання випуску необхідної суспільству продукції економічними засобами.  Пріоритетний розвиток промисловості, що виробляла засоби виробництва, порівняно з промисловістю, яка виробляла предмети
споживання.
4. Які твердження визначають особливості соціальних процесів доби «відлиги»?
 Закріплення робітників і службовців за підприємствами та установами, де вонипрацювали, і заборона переходу до вільного обрання ними місця праці.  Запровадження гарантованої оплати праці в колгоспах.  Здійснення грабіжницької для населення грошової реформи з метою стабілізації кредитно-фінансової системи.  Істотне подовження відпусток у зв’язку з вагітністю і пологами.  Оптимізація
пенсійного законодавства.  Переорієнтація частини потужностей галузей важкої
промисловості на виготовлення товарів народного споживання.  Різке погіршення
житлових умов міського населення.  Скорочення тривалості робочого дня для робітників та службовців з кінцевим переходом на п’ятиденку при восьмигодинному
робочому дні.  Упровадження плати за навчання у старших класах середніх шкілта у вищих навчальних закладах.
5. Поміркуйте, чи були підстави для твердження, пропонованого XXІІ з’їздом КПРС.
Наведіть кілька аргументів на підтвердження або спростування викладеної думки.
У кінці жовтня 1961 р. XXІІ з’їзд КПРС констатував, що у СРСР склалися всі необхідні умови, щоб у найкоротший термін розв’язати основне економічне завдання:наздогнати й перегнати найбільш розвинуті капіталістичні країни за показниками
виробництва продукції на душу населення.
6. Які особливості життя доби «відлиги» висміяно в тогочасних анекдотах?
1. «Радянські футболісти виграли Олімпійські ігри, коли Микита Сергійович пообіцяв засіяти останнє футбольне поле кукурудзою».
2. «За Леніна було як у метро: один веде, всюди темрява, попереду світло; за Сталіна булояк у трамваї: один веде, половина сидить, інша половина тремтить; а за Хрущова – як у літаку: один веде, а всіх нудить і нікуди дітися!»3. «Ви вже запаслися милом і пральним порошком?
– Ні, а що?
– Ну як же, адже Хрущов тепер взявся за хімію!»4. «Хрущову ставлять запитання:– Микито Сергійовичу, правда, що за комунізму продукти будемо замовляти по телефону?
– Правда, тільки видавати їх будуть по телевізору».

80Розділ IІ. УКРАЇНА В УМОВАХ ДЕСТАЛІНІЗАЦІЇ (1956–1964)§9Народження опозиційного рухуЛібералізація суспільно-політичного життя мала наслідком появу громадян,які, не йдучи на прямий конфлікт із владою, обстоювали активну життєву
позицію, сподіваючись, що їм вдасться своєю працею змінити суспільство накраще. Вони вимагали радикальніших перетворень, стаючи в опозицію не довлади як такої, а до тих консервативних сил, які перешкоджали реформам. Таких активістів побільшало в 1960-ті рр. Звідси походить їхня назва – «шістдесятники». Здебільшого до них належали представники молодого покоління.
Шістдесятники своєю практичною діяльністю спонукували режим здійснювати рішучішу десталінізацію, обстоювали верховенство закону в державі,пропагували загальнолюдські цінності. Українських шістдесятників особливо
турбували національні проблеми: утвердження пріоритету рідної мови, популяризація здобутків української культури, використання досягнень вітчизняних
істориків для духовного відродження нації, звільнення національно-культурного процесу з лещат соціалістичного реалізму.
Невелика частка шістдесятників відмовилася від співпраці з компартійнорадянським режимом у будь-якій формі й започаткувала рух, названий дисидентським. Дисиденти вважали прийнятною й підпільну боротьбу, але надавали
перевагу її легальним формам.
У політиці компартійно-радянської влади доби М. Хрущова лібералізація
суспільно-політичного життя поєднувалася із запеклими гоніннями на релігіюта церкву. Однак антирелігійній кампанії в народі чинили спротив. Вірність духовним цінностям, успадкованим від предків, була важливою рисою національної ідентичності українців.

1. Поява шістдесятників
Ідейне визрівання шістдесятників – літературно-мистецької та суспільнополітичної течії серед української інтелектуальної еліти на зламі
1950–1960-х рр. починалося з культурництва. Згуртовуючись, вони спрямовували свою діяльність передусім на відродження національної культури: виступали за захист рідної мови, популяризацію здобутків літератури і мистецтва, вивчення й пропаганду вітчизняної історії, прагнули відмовитися від ідеологічних
штампів соціалістичного реалізму.
Такого спрямування зусиль потребувала реальна ситуація в національній культурі. Культурництво як форму діяльності треба було протиставити

1959
1959 р.
Утворення
Української
робітничоселянської
спілки (УРСС)1960
15 жовтня 1959 р.
Убивство в Мюнхені
Степана Бандери
агентом КДБ

1961Початок 1960-х рр.
Заснування Клубу
творчої молоді
«Сучасник» у Києві

Травень 1961 р.
Судовий процесу так званій справі
юристів (процеснад УРСС)1962Січень 1962 р.
Судовий процес надчленами Українського
національного
комітету (м. Львів)§ 9. Народження опозиційного руху81Шістдесятники, згодом дисиденти: Іван Гель, Василь Стус та ІванСвітличний

русифікаторській практиці компартійно-радянського
керівництва Москви і Києва, дедалі агресивнішій позиції зрусифікованих
мешканців українських міст, дояких належала вже половина населення республіки.
Основу руху шістдесятництва склали:поетиВасиль Симоненко, Василь Стус, Ліна Костенко,Микола Вінграновський, Іван Драчпрозаїки

Євген Гуцало, Валерій Шевчук, Володимир Дрозд

літературні
критики

Іван Дзюба, Іван Світличний, Євген Сверстюк,Михайлина Коцюбинська

художники

Алла Горська, Опанас Заливаха, Віктор Зарецький,Галина Севрук, Людмила Семикіна

режисер

Лесь Танюк

кінорежисери

Сергій Параджанов, Юрій Іллєнко

перекладачі

Григорій Кочур, Микола Лукаш

журналісти

В’ячеслав Чорновіл, Валерій Марченко

філософ

Василь Лісовий

Прочитайте фрагмент історичного джерела. Як у документі витлумачено
термін «шістдесятництво»? На чому в цьому визначенні наголошує автор?
Чому?
Н
МЕ Т

ДОКУ

Зі спогадів Івана Дзюби: «Термін “шістдесятники” спершу стосувався тих представників
нового покоління, які стали в більш чи менш виражену опозицію до рутинного стану
речей, до панівних поглядів і шукали нових шляхів у мистецтві та правдивого розуміння суспільних проблем, не зупиняючись перед критикою політичного режиму. Поняття
“шістдесятник”, “шістдесятництво” асоціювалися з певним еталоном громадянської сміливості, інтелектуальної незалежності й етичної відповідальності...»1Восени 1959 р. студенти Київського театрального інституту і консерваторії
організували театралізовані групи колядників. Колядували у М. Рильського,Ю. Смолича, М. Стельмаха, інших представників творчої інтелігенції, потім вийшли на вулиці. У міськкомі партії взялися за ініціаторів, щоб припинити таке«неподобство», а ті звернулися зі скаргою до популярної газети «Известия». Газета стала на захист киян, і до місцевих діячів надійшла з ЦК КПРС вказівка: неборотися з ініціаторами, а очолити ініціативу. Так на початку 1960 р. у Києві підегідою міськкому комсомолу виник Клуб творчої молоді «Сучасник» (КТМ).

82Розділ IІ. УКРАЇНА В УМОВАХ ДЕСТАЛІНІЗАЦІЇ (1956–1964)КТМ «Сучасник» відіграв ключову роль у громадсько-політичному й культурному житті Києва, став уособленням шістдесятництва. Його члени проводили літературні вечори, присвячені творчості відомих діячів української культури, мистецькі виставки, театральні постановки, організовували лекції з історії
України, влаштовували краєзнавчі експедиції. Першою масовою акцією КТМстав організований Л. Танюком вечір до 75-річчя Леся Курбаса, що відбувся
14 травня 1962 р. в київському Жовтневому палаці культури.
Значення клубу, крім суто культурницької та просвітницької діяльності, полягало в тому, що він поєднував людей різних професій – не лише літераторів,художників, а й чимало науковців.
«Сучасник» мав п’ять секцій: кіно, театру, письменницьку, художню і музичну. Невдовзі він став популярним місцем зустрічі молоді. Театральна секція
ставила напівзаборонені п’єси М. Куліша і Б. Брехта. Художники влаштовували
виставки, які одразу заборонялися, завдяки чому мали сенсаційний успіх. Літературно-художні вечори, присвячені Л. Курбасу і М. Кулішу, І. Франку і ЛесіУкраїнці, вечір пам’яті Василя Симоненка, який помер у 1963 р., виходили замежі культурництва і були важливими громадськими подіями, у яких уже відчувалося відверте протистояння режиму.
Діяльність клубу дедалі більше набувала громадського і соціального звучання. Комісія у складі А. Горської, В. Симоненка і Л. Танюка відвідала Биківнянський ліс поблизу Києва, щоб перевірити відомості про поховання жертв
сталінських масових репресій 1937–1938 рр. У меморандумі до міськради вонивисунули вимогу спорудити пам’ятник жертвам репресій. Відтоді почалися
цькування, зокрема А. Горської і В. Симоненка.
За київським зразком клуби творчої молоді виникали і в інших містах: Дніпропетровську, Львові, Одесі, Черкасах. Львівський клуб «Пролісок» ставсвоєрідним форпостом шістдесятників Західної України. Психолог М. Горинь,його брат, мистецтвознавець Б. Горинь, літературознавець М. Косів, студент
І. Гель та ін. сформували його осердя.
Більшість шістдесятників мужньо обстоювали свої переконання, щораз
частіше вдавалися до аналізу проблем суспільно-політичного життя, переконувалися в потребі створення організованого визвольного руху. Із середини
1960-х рр. у середовищі шістдесятників почав формуватися опозиційний до тоталітарного режиму рух.

2. Національно-визвольний рух. Дисидентство
Система політичного нагляду за населенням, яка за сталінських часів булавсеохопною, не втратила жодної функції, крім однієї: нагляду за партійним апаратом. Як і раніше, існувала величезна кількість штатних і позаштатних працівників та агентів, роботу яких координував Комітет державної безпеки (КДБ).
В Україні органи поліційного нагляду спеціалізувалися насамперед на боротьбі з націоналізмом. У центрі уваги КДБ при Раді Міністрів УРСР перебували люди, які протестували проти приниженого становища українського народу іукраїнської культури. Не відчувала себе упослідженою тільки компартійно-радянська номенклатура. Саме вона найбільш ретельно скеровувала чекістів насвоєчасне «знешкодження» борців за національну справу.

§ 9. Народження опозиційного руху83ÇÀÓÂÀÆÒÅ

Після ліквідації ГУЛАГу на батьківщину
повернулися десятки тисяч осіб, раніше засуДисидент – «це той, хто неджених за участь в УПА чи зв’язки зі збройзгідний із офіційною ідеолоним підпіллям. Щоб не допустити відродженгією, не погоджується із діяминя повстанського руху в західних областях,офіційної влади... В нашому
компартійна верхівка Москви і Києва припонятті дисиденти – це булиділяла особливу увагу перекриттю каналівті люди, які в тій чи іншій
зв’язку їхнього населення із закордонними
мірі виступили проти маркцентрами націоналістів. Органи державної
систсько-ленінської ідеології,проти внутрішньої чи зовнішбезпеки уважно слідкували за діяльністю різньої політики Радянськогоних емігрантських груп, на які розкололася
Союзу – тобто ті люди, якіколишня ОУН: Закордонних частин ОУН настали на захист прав людичолі з С. Бандерою і Я. Стецьком, Закордоннони, прав нації» (українськийго представництва УГВР (М. Лебедь, І. Грипоет та дисидент Ігор Калиньох), ОУН за кордоном (З. Матла, В. Стахів),нець).
Проводу українських націоналістів під керівництвом А. Мельника. Найбільш небезпечних,з погляду КДБ, ватажків прагнули фізично ліквідувати. Зокрема, у жовтні
1957 р. було вбито професора Льва Ребета, який очолював редакцію журналу
«Український самостійник». У жовтні 1959 р. у Мюнхені застрелили С. Бандеру.
Для галицької молоді С. Бандера і Р. Шухевич були героями, і час від часу взахідних областях виникали підпільні групи, які наслідували тактику легендарної ОУН. Одна з них була викрита у 1958 р. в Станіславі. Восьмеро робітників істудентів створили «Об’єднану партію визволення України». Після арешту їхсудили закритим судом і ув’язнили на строк від 2 до 10 років. У 1961 р. був розгромлений «Український національний комітет», який створили 57 львівських
робітників. Ця організація теж запозичила ідеологічні та організаційні засади
ОУН. На лаву підсудних потрапили 20 учасників, решта була «профілактована». Вирок судувиявився надзвичайно жорстоким: Б. Грицину та
І. Коваля розстріляли, інші отримали великі терміни ув’язнення – від 10 до 15 років.
Новий етап опозиційного руху, який розпочався з кінця 1950-х рр., називають дисидентським. З огляду на лібералізацію режиму борціза незалежність України відмовилися від боротьби зі зброєю в руках, щоб зосередитися на пропагандистській роботі і цілком відкрито заявляти
органам влади і суспільству про незгоду з політичною лінією панівної партії.
Перша дисидентська організація теж виникла в західних областях України. Її засновником
став випускник Московського університету
ім. М. Ломоносова Левко Лук’яненко, колиотримав призначення на посаду пропагандиста
Радехівського райкому партії у Львівській облаЛ. Лук’яненко та І. Кандиба.
сті. У 1959 р. він створив підпільну організацію –1976 р.
Українську
робітничо-селянську
спілку

84Розділ IІ. УКРАЇНА В УМОВАХ ДЕСТАЛІНІЗАЦІЇ (1956–1964)

(УРСС). Організація мусила діяти ненасильницькими, за можливості легальними методами, ставлячи за мету досягнення незалежності України.
Спілка поставила за мету здобуття незалежності України через вихід зі складу Радянського Союзу конституційним шляхом. Конституція УРСР (ст. 14) іКонституція СРСР (ст. 17) надавали союзній республіці теоретичне право перетворитися на незалежну державу. Після арешту в січні 1961 р. учасникам організації інкримінували не ст. 62 Карного кодексу УРСР (антирадянська агітація іпропаганда), на що сподівався Л. Лук’яненко, а ст. 56 (зрада Батьківщини).
Коли він нагадав слідчому, що поставлена УРСС мета відповідає конституційним нормам, той відповів в афористичній формі: «Конституция существуетдля заграницы!» На закритому судовому процесі члени організації були засуджені на великі строки – від 10 до 15 років. Л. Лук’яненку дали «розстрільну»статтю, яку пізніше замінили на 15-річне ув’язнення.
ÎÑÎÁÈÑÒ³ÑÒÜЛевко Лук’яненко (1928–2018)Дисидент, громадський діяч, засновник Української робітничо-селянської спілки (1959). У 1961–1976 рр. перебуваву мордовських таборах. 1977–1988 рр. – повторне ув’язнення за участь у правозахисному русі, пізніше – на засланні. Член-засновник Української Гельсінської групи (УГГ)(1976), у 1988 р. обраний головою Української Гельсінської
спілки. Один з авторів тексту Акта проголошення незалежності України (1991). Народний депутат України І, II, IV іV скликань.
Прочитайте фрагмент історичного джерела.  1. Поміркуйте, чому, на думку
автора, «грізне звинувачення, а у зв’язку з цим суворе покарання не відповідає
фактичним обставинам справи, тому що наші діяння такі, яких не тільки немає жодних підстав кваліфікувати як зраду Батьківщині, а й злочинними взагалі».
 2. Виберіть одну з тез, якими схарактеризовано становище України у складі СРСР,обґрунтуйте її кількома аргументами. Ваші аргументи викладіть у загальному колі.
 3. Чому членів УРСС було звинувачено в «зраді Батьківщині», а не в «антирадянській агітації і пропаганді» і чи вважаєте ви правомірним вирок суду щодо діяльності
членів УРСС?
Н
МЕ Т

ДОКУ

З листа засудженого у справі УРСС І. Кандиби до першого секретаря ЦК КПУ П. Шелеста: «У брошурі “Проект програми УРСС” з марксистсько-ленінських позицій розглядався існуючий лад. З таких же позицій у ній піддано гострій критиці політику партіїі уряду в роки голоду в Україні 1933–1934 рр., масових репресій 30-х років у східних областях
України – період, який прийнято делікатно називати “культом особи”. Оцінка цього періоду
майже не розходилася з офіційною оцінкою керівниками партії і уряду на XX з’їзді КПРСі пізніше.
Особливій критиці піддавалась національна політика в Україні протягом всього періоду
існування радянської влади: масове звинувачення мільйонів українців в націоналізмі і фізичне їх винищення, в тому числі тисяч політичних, наукових і культурних діячів України; заборона сотень українських поетів і письменників, істориків, діячів мистецтва і культури.
Вказувалось на обмеження України в її політичних, економічних правах, що вона позбавлена суверенітету, позбавлена права вступати в зносини з іншими державами нашої планетив політичному, економічному відношеннях. Українська мова не стала державною мовою,2§ 9. Народження опозиційного руху85вона витіснена з органів державної влади, з наукових установ, вищих і середніх навчальних
закладів, зі сфери промислових підприємств, з громадсько-культурного життя нації, що Україна являється справжнім придатком Росії, дві третіх її багатств вивозиться за межі України, щонад Україною тяжіє в усіх її галузях господарська політика великодержавного російського
шовінізму.
А тому на підставі такого становища України робився висновок, що Україна в складі Союзу РСР не має можливості нормально розвиватися як в політичному, так і в економічному ікультурному відношенні, що в деяких випадках її становище далеко гірше від становища прицарському режимі і, фактично, являється колонією Москви, а в кращому випадку культурною
автономією.
За таких обставин автор її приходив до висновку, що для нормального розвитку української нації і її державності Україна повинна вийти згідно зі ст. ст. 14 і 17 Конституцій УРСР іСРСР із складу Союзу РСР та стати абсолютно ні від кого не залежною, самостійною державою.
Вказувалося, що для здійснення такого акту необхідно створити організацію з умовною
назвою УРСС, котра легально, згідно з Конституцією вела б агітацію і пропаганду серед українського народу за вихід Української РСР із складу Союзу РСР, з постановкою цього питаннядля здійснення його перед найвищими органами влади.
Також вказувалося, що коли б більшість української нації не підтримала б такої ініціативи,то організація підлягає саморозпуску...»3. Антирелігійна кампаніяЗ осені 1955 р. в західні області почали повертатися із заслання репресовані
священики. Населення стало вимагати відновлення легальної діяльності грекокатолицької церкви. Першою стривожилася РПЦ. На нараді єпископів західних
областей у Києві, що відбулася в січні 1957 р., патріарху Алексію було запропоновано «ліквідувати уніатську спадщину» за допомогою влади. Влада пішла назустріч РПЦ. Рада у справах РПЦ при Раді Міністрів СРСР заявила, що провідновлення уніатської церкви не може бути й мови.
Незабаром після цього тиск держави на греко-католицьку церкву перейшов у широкий наступ проти релігії
взагалі. Державна партія брала курс напобудову комунізму і форсоване подолання релігійності. Влада розпочала
наступ на почуття вірян і на всі церкви,зокрема й на РПЦ. Місцеві органи влади встановили жорсткий нагляд за священиками, фінансовою та господарською діяльністю церкви. Засоби
масової інформації повели атаку нацерковні громади, обвинувачуючи їх уАнтирелігійна бесіда в сільському
порушенні радянської законності. Найклубі. Початок 1960-х рр.
більш поширеним в Україні методом
боротьби з релігією було закриття
храмів і молитовних будинків. Протягом 1957–1964 рр. майже половина українських церковних громад залишилася без храмів. Припинили діяльність двітретини монастирів.

86Розділ IІ. УКРАЇНА В УМОВАХ ДЕСТАЛІНІЗАЦІЇ (1956–1964)У 1961 р. М. Хрущов заявив, що будь-які витрати на реставрацію церков єрозбазарюванням народних коштів. Після цього з державного обліку було знято
740 історичних пам’яток переважно культового походження.
Прагнучи замінити релігію вірою у світле комуністичне майбутнє, держава
витрачала величезні кошти на антирелігійну агітацію і пропаганду. У партійних
комітетах почали створювати ради з питань атеїстичного виховання населення,у вищих навчальних закладах відкривали кафедри наукового атеїзму.
Антирелігійна кампанія не вплинула на душу народу. На початку 1960-х рр.
у Гадяцькому районі на Полтавщині хрестили 84 % новонароджених. У західних областях хрестили новонароджених, вінчалися в церкві і ховали померлихзі священиком майже всі.
ÏÅÐÅÂ³ÐÒÅ, ×ÎÃÎ ÍÀÂ×ÈËÈÑß
1. Установіть хронологічну послідовність подій:  Судовий процес у справі УРСС ХХ з’їзд КПРС, засудження культу особи Сталіна  Заснування Клубу творчої молоді «Сучасник» у Києві  Убивство в Мюнхені агентом КДБ С. Бандери.
2. Складіть речення про події та явища доби, використавши поняття і терміни: шістдесятники, дисидентство.
3. Схарактеризуйте одним реченням історичних діячів залежно від їхньої ролі в подіях доби «відлиги»: Л. Лук’яненко, А. Горська, В. Симоненко, Л. Танюк, М. Горинь, І. Кандиба.
4. Підтвердіть фактами або спростуйте слушність тверджень.
 Уособленням шістдесятництва став Клуб творчої молоді «Сучасник».  Найбільш поширеним в Україні методом боротьби з релігією було закриття храмів і молитовних будинків.
5. Яке значення у розгортанні дисидентського руху відіграла організація, уривок ізпрограмного документа якої наведено?
«Ми боремося за самостійну Україну... Методи досягнення цієї мети – мирні, конституційні.
УРСС стоїть на ґрунті міжнародного комунізму і поділяє теорію революційного марксизмуленінізму... Ідея створення самостійної України зі своєю міцною економікою і високорозвиненою національною культурою здавна захоплює світлі голови нашої нації, а скривджений український люд завжди жадав і, при нагоді, відчайдушно воював за самостійність, ізякою він пов’язує всі свої надії на кращу долю...»6. Прокоментуйте події та явища, які засвідчені джерелом.
«Друже! Приходь на вечір Клубу творчої молоді! Поети читатимуть тобі вірші, художники
покажуть свої картини. З великою концертною програмою виступить секція джазової музики. Вечір відбудеться 14 жовтня 1962 р. у кінолекційному залі Жовтневого палацу культури (вул. Жовтневої революції, 1). Початок о 18 год. 30 хв. Київський міськком ЛКСМУ.
Жовтневий палац культури» (оголошення).

7. Поміркуйте, що дає підстави для пропонованого висновку. Наведіть кілька аргументів на підтвердження або спростування викладеної думки.
«Тодішнє національно-культурне відродження не було вузьколітературним явищем,а мало тенденцію розпросторюватись на весь обшир української культури й інтелектуального життя. Особливу ролю відіграв тут Клуб творчої молоді, що на короткий час став осередком вільної думки і творчого пошуку» (І. Дзюба).

§ 9. Народження опозиційного руху

87

§ 10

Феномен українського шістдесятництва.
Практичне заняття № 2

1. Яку роль у діяльності шістдесятників, за спогадами сучасників,відігравали Алла Горська та Іван Світличний
Скориставшись пам’яткою, пригадайте правила опрацювання фрагментів історичних джерел. Проаналізуйте подані джерела відповідно до цих правил.
1-й крок – визначте, ким був автор документа; узагальніть, про що йдеться в поданому уривку; з’ясуйте, коли відбулися описані події.
2-й крок – визначте, як автор розповіді ставиться до подій або історичних діячів, щоїх описано; поміркуйте, навіщо він свідчить про події; з’ясуйте значення подій та явищ,про які йдеться у джерелі.
3-й крок – поясніть, у чому є цінність джерела особисто для вас; стисло висловіть
своє ставлення до описаних подій і діячів.
Н
МЕ Т

ДОКУ

Зі щоденникових записів Леся Танюка: «Якось одного чудового дня сиділими у великій залі інституту, осіб п’ятдесят-шістдесят, аж раптом відчиняються двері й заходить великий гурт екстравагантних молодих людей: художники! Привела їх Алла Горська. Висока, коси хвилями, білий светр, синібрюки спортивного крою. Дуже голосна, життєрадісна – умить усе переінакшила, і за кілька хвилин ми вже говорили про необхідність розвивати мистецтво
української театральної афіші, про повернення до джерел і традицій, про необхідність рівнятися на самих себе, на Бойчука і Курбаса, бути гідними наших поетів (всі ті, хто розстріляний), які вже тоді звучали. Власне, з цього приходу іпочався справжній Клуб творчої молоді. Художники-нонконформісти принесли із собою
Нонконформізм (незгода) уширокому значенні – активнедух активного бунту, заперечення старих донеприйняття загальноприйнягматів і форм. А було їх у малярській секції,того ладу, норм, цінностей, траяку очолила Алла, досить багато, понад двісті
дицій або законів. Протилежчоловік! У клубі вирували пристрасті, – вечоність: конформізм – настанова
ри, дискусії, поїздки Україною з метою вина те, щоб бути «як усі».
вчення і збереження пам’яток архітектури, театральні вистави, розробки десятків проектів...
Потім почалася навала “кіношників”, протоптали стежки до Клубу молоді поети, прозаїки, журналісти, історики, актори київських театрів, комсомольські тапартійні працівники. І саме завдяки численній перевазі загону художників набула практичного сенсу основна ідея Клубу творчої молоді – об’єднати молоді
творчі сили Києва, вирвати з-під влади. З березня–квітня 1960 р. Клуб заявив
себе по всіх усюдах... Алла була душею Клубу, його мотором та організатором».

1

Як, за спогадами Л. Танюка, Клуб творчої молоді «Сучасник» перетворився наосередок українського культурного життя?

ДОКУ

Н
МЕ Т

88

2

Зі спогадів Михайлини Коцюбинської: «Невеличке помешкання Івана Світличного в Києві на Уманській, 35 стало осередком інтенсивного духовного життя, неофіційним Клубом творчої молоді. Тут почували себе якРозділ IІ. УКРАЇНА В УМОВАХ ДЕСТАЛІНІЗАЦІЇ (1956–1964)удома Василь Симоненко й Іван Драч, Опанас Заливаха й Алла Горська, ІванДзюба і Юрій Бадзьо, Галина Севрук і Василь Стус, Ігор Калинець і Василь Голобородько. Тут ми відкривали для себе Плужника, Антонича, Зерова.
Тут вітали кожен паросток нонконформістського українського мистецтва.
Тут знайшов свій духовний дім Василь Симоненко – Світличний був його першим критиком і порадником, пускав у світ його “захалявні” твори... Тут, у ційхаті, записувався на плівку Симоненків “Злодій” та інші поезії, завдяки чомуйого голос зберігся для нащадків. Тут усі вони знаходили теплу усмішку, підбадьорливе слово, життєдайний духовний (та й не лише духовний!) харч, невибагливу, але безвідмовну ночівлю. Тут було зібрано практично все, що видавалив той час, – книжки, здавалося, от-от витіснять господарів із хати. Та вільне
крісло для душевної розмови знаходилося завжди. Тож в історії української
культури значення цих по-житейському надто скромних, якщо не сказати вбогих за сучасними стандартами, але духовно багатих пенатів важко переоцінити...
Не володіючи ораторським хистом, Світличний якось непомітно й ненав’язливо опинявся в центрі кожної культурної акції. Сам читав, здається, все варте
уваги і прилучав до цього інших. Пізніше у відкритому листі Миколі Бажановіз табору писав, що ця нестримність читацьких інтересів була чи не найголовнішим “криміналом”, за який його було засуджено. Був носієм небезпечного
знання. Те, що відкривалося йому, умів зробити надбанням інших.
У своїй передмові до збірки “Серце для куль і для рим” Іван Дзюба зауважив, що Світличний ішов до українського патріотизму не так від національного
сантименту та емоцій, як від загальнолюдських гуманістичних понять і цінностей. Поділяю цю думку. Йванова “українськість” була якась спокійноÎÑÎÁÈÑÒ³ÑÒÜІван Світличний (1929–1992)
Поет, публіцист, перекладач, один із найкращих літературних критиків 1960-х рр. Ідейний натхненник українського
національного руху 1960–1970-х рр., духовний провідник
шістдесятників. Був двічі заарештований за статтею «Антирадянська агітація і пропаганда» (1965, 1972). У 1972 р. засуджений на 7 років таборів суворого режиму та 5 років заслання. Звільнений 1983 р. Повернувшись важкохворим,продовжувати громадську діяльність він уже не міг.
«Історія багатостраждального українського шістдесятництва – літературно-мистецького і суспільно-політичного відродження 60-х років, – як і історія дисидентства,а фактично боротьби за громадянські права, нерозривно пов’язані з іменем Івана Олексійовича Світличного» (І. Дзюба).
«Як очевидець, насмілюся твердити, що практичне здійснення Іваном Світличним
свого покликання як критика, наставника молодого покоління було навіть більш вагомим і значущим за його літературно-критичний доробок. Звичайно, з поправкою –просто він не встиг реалізувати повною мірою, “на папері”, у друкові свій непересічний
талант, свій аналітичний дар, своє теоретичне мислення... І, нарешті, про головний Іванів Божий дар – мистецтво бути людиною серед людей. Людина м’яка й гранично доброзичлива – і водночас тверда й незламна там, де йдеться про переконання, принципи, моральні засади» (М. Коцюбинська).

§ 10. Феномен українського шістдесятництва. Практичне заняття № 2

89самозрозуміла, без декларацій. Перекладати українською Ронсара чи Бодлера –це й було ділове утвердження багатющих можливостей української мови беззахоплення її “солов’їністю”. Патріотизм не як гасло, а як робота, як дихання».
ÎÑÎÁÈÑÒ³ÑÒÜАлла Горська (1929–1970)Художниця, одна з центральних постатей руху шістдесятників.
Вирісши у зросійщеній родині, сама перейшла на українську
мову спілкування. Була одним з організаторів КТМ «Сучасник». Її твори не раз експоновано на всесоюзних та республіканських художніх виставках. За принципову позицію, бунтівну непокору Аллу було виключено зі Спілки художників
України. Конфлікт А. Горської з тодішньою владою скінчився
убивством мисткині за нез’ясованих обставин.
«Саме Алла і є найяскравішим прикладом неофіта на ниві національного усвідомлення. У ній, людині мистецьки вразливій, емоційно багатій, просто променіє пристрасть
новопосвяченого. Щойно припала до національного джерела, відкрила для себе Україну, її мову і себе в Україні, звідси бажання напоїти з цього джерела інших, активне
“вербування” соратників – як сенс життя, як мірило оцінок, як спонука до чину. Все їїжиття, вся діяльність, лінія поведінки – свідчать про це» (М. Коцюбинська).
Завдяки яким якостям І. Світличний став душею осередку шістдесятників?
Чому повернення вилучених з історії української літератури імен, переклади
українською вершинних зразків європейської літератури, інтелектуальні розмови і були справжнім виявом патріотизму? У чому саме партноменклатура вбачала втакій діяльності небезпеку для системи?
Виберіть із тексту джерел влучні характеристики Алли Горської та Івана Світличного. Які деталі у свідченнях очевидців справили на вас найбільше враження? Складіть коротку характеристику постатей, записавши під кожним з імен2–3 прикметники, якими їх можна схарактеризувати; 2–3 дієслова, які виражають сутність діяльності кожної постаті; речення, що вказує на роль кожної в тогочасному
культурному житті; в останньому рядку запишіть один влучний іменник, який визначає місце кожного з діячів у русі шістдесятників.
Виконайте завдання 1. На основі фрагментів джерел зробіть висновок, чимала підстави М. Коцюбинська твердити, що «Алла Горська й Іван Світличний
були головними постатями нашого покоління. В пам’яті це дві яскраві плями.
Світличний і Горська об’єднували київське середовище...» Свій висновок обґрунтуйте.

2. У чому сучасники вбачали значення київського Клубу творчої молоді
«Сучасник» для поширення ідей шістдесятництва
Н
МЕ Т

ДОКУ

Зі щоденникових записів Леся Танюка: «Восени 1962 р. ми – А. Горська,В. Симоненко і я – були призначені від київського Клубу творчої молодідо складу комісії, яка розслідувала злочини сталінського періоду порушення законності. Очевидці й реабілітовані, що поверталися з таборів, вивели

90

3Розділ IІ. УКРАЇНА В УМОВАХ ДЕСТАЛІНІЗАЦІЇ (1956–1964)нас на можливе місце єжовських та беріївських розстрілів. Це ліс навпроти селища Биківня під Києвом, де ми справді знайшли ці жахливі сліди – вимиті з ґрунту черепи, простріляні кулями. Середних і дитячі, кістяки, рештки одягу. Представники
районної влади, до якої ми звернулись за роз’ясненнями, заборонили нам “у це лізти”, бо тут, мовляв, стояв німецький концтабір.
Це неправда. Це розстріли радянського періоду.
Концтабір був у Дарниці. А там, у Биківні, німецьких поховань і розстрілів не було. Це засвідчили
старожили. Вони ж і підтвердили, що німці, увійшовши до Києва, відразу влаштували тут “показові” розкопи за участі міжнародних представників
Червоного Хреста, щоб задемонструвати “звірства
більшовиків”. Про це було і в газетах періоду окупації. Існує документальне підтвердження цього і в закордонних виданнях, звичайно, з антирадянською
скерованістю... Неупереджена ексгумація здатна
Алла Горська. Портрет
підтвердити чи заперечити дані, зібрані нами й пеІвана Світличного. 1965 р.
редані до Київського міськвиконкому як офіційний
“Меморандум” Клубу творчої молоді... Відразу жпісля того “Меморандуму” на кожного з нас трьох, які його підписали, почався
тиск, який межував з кримінальним».
Чому після офіційного подання «Меморандуму» ініціатори акції відчули насобі тиск? Як це характеризує тогочасне суспільно-політичне життя? Чи можна
твердити, що поява дисидентського руху була неминучою за таких обставин?
Н
МЕ Т

ДОКУ

Зі спогадів Надії Світличної: «Було дуже цікаве життя у той час у Києві, –Клуб творчої молоді я застала ще тоді, коли приїздила в гості до Івана,а коли переїхала в 1964 році, його якраз тоді розганяли. Я застала щеостанній вечір Шевченка в березні в Жовтневому палаці – то був надзвичайний
вечір. Алла Горська робила тоді на нього запрошення... Воно складалося гармонікою п’ять на п’ять частин, і на кожній частинці було написано назву якогось
твору або якась цитата Шевченка, і коли перегорталося останню сторінку, топоряд виходило два записи, тобто на двох сторіночках, але вони опинялися поряд. І було таке: “Караюсь, мучуся, але не каюсь”, а поряд: “В сім’ї вольній, новій”. Потім ті запрошення відразу ж, навіть вже того вечора, і пізніше, під часобшуків, вилучали, але в мене воно збереглося. Програма була дуже цікава: бувтільки Шевченко. На відміну від сьогоднішніх балакунів, там ніхто ніяких доповідей не виголошував, ніхто не читав своїх творів, а тільки Шевченка, і то трипоеми: “Сон”, “Кавказ” та “І мертвим і живим...”. Читав Пономаренко... Враження було надзвичайне. Атмосфера була просто наелектризована, і коли власті,які, звичайно ж, там були, відчули, що це може закінчитися не знати чим і що цілюди понесуть з собою з Жовтневого палацу... Такий мовчазно наелектризований зал був, і слова: “Раби, підніжки, грязь Москви, варшавське сміття вашіпани...” – і так далі... Реакція була вибухова...»4§ 10. Феномен українського шістдесятництва. Практичне заняття № 291

Як ви думаєте, чому організатори вечора відмовилися від будь-яких промов,натомість запропонувавши слухати тільки поезію Т. Шевченка? Чому запрошення на вечір вилучали під час обшуків?
Н
МЕ Т

ДОКУ

Зі спогадів Галини Севрук: «Ми робили вечори політв’язнів (вечір Курбаса,Куліша), ми створили “Вертеп” і з колядками ходили на Різдво до наших
однодумців, друзів, і не тільки до них.
Вечір Івана Франка, що ми його організували в одній з університетських аудиторій, особливо запам’ятався, бо після закінчення вечора хтось організував
смолоскипи, які запалили, і, співаючи українських пісень, рушили всім гуртомдо пам’ятника Іванові Франку. Вулиці були вже темні, і тільки наша жива і світла колона лякала перехожих, що, як щури, тікали від нас. Дух сталінізму щедовго димовою завісою застилатиме очі пересічного громадянина.
А ми тим часом дістались пам’ятника І. Франка і вже там влаштували
справжній концерт. Тоді ще нас не розганяли – не мали вказівки.
1963–1965 роки. М. Ю. Брайчевський розпочав у Спілці художників читати
лекції з історії України для вільної аудиторії (поки що 2–3 лекції). Читав українською мовою. Приміщення не могло вмістити всіх бажаючих. Пізніше Спілка
заборонила ці лекції. Поступово на нас почали тиснути вищі інстанції, забирали
приміщення, забороняли вечори. Ми відступали поволі. Переходили здебільшого на приватний спосіб спілкування. “Хрущовська відлига” закінчувалась...»5Про які нові факти діяльності КТМ довідалися? Чому Галина Севрук характеризує період «хрущовської відлиги» як облуду?
Виконайте завдання 2. На підставі наведених свідчень доведіть, що діяльністьКТМ «Сучасник» була одним із найяскравіших виявів українського шістдесятництва.

3. У чому феномен шістдесятництва
Н
МЕ Т

ДОКУ

Зі спогадів Є. Сверстюка: «...Наше покоління формували різні середовища. Художники почали малювати те, чого раніше вони не малювали і щораніше ніяк не могло стати предметом їхньої творчості. У поетів почала
з’являтися якась свіжість і свобода. Паралельно розвивалася критика – у тойчас вона була дуже важливою. Люди чекали буквально кожного слова. Тогочасна критика була не так глибокою, як гострою. Одначе якби хтось мене спитав,чи виступили в той час критики з якимись новими ідеями, то я б сказав, що втой час найважливіше завдання полягало в тому, щоб відкрити заборонені йспрофановані цінності...»6Як ви розумієте настанову для тогочасної критики «відкривати заборонені йспрофановані цінності»?
Виконайте завдання 3. Узагальнивши свідчення джерел параграфа, сформулюйте кілька тез, які розкривають феномен шістдесятництва. Обґрунтуйте їх,використавши документальний матеріал уроку.
Поставте собі оцінку за урок, зарахувавши за різні етапи роботи відповідні бали:за кожне із завдань (завдання 1–3) – від 1 до 3 балів. Так само (від 1 до 3 балів)оцініть свою участь в обговоренні в парах/групах (максимальна оцінка – 12 балів).

92Розділ IІ. УКРАЇНА В УМОВАХ ДЕСТАЛІНІЗАЦІЇ (1956–1964)§ 11Наука, освіта, література та мистецтво

Друга половина 1950-х і перша половина 1960-х рр. – це період стрімкого
злету української науки, особливо в її академічних формах. Створення десятків нових установ, які швидко виходили на європейський і світовий рівень,істотно збагатило інтелектуальний потенціал нації, сприяло підвищенню авторитету української науки.
У національно-культурному житті особливе місце належало українській літературі та мистецтву. Послаблення ідеологічного пресингу викликало посилену творчу активність багатьох представників старшого покоління й особливо
молоді. Лише формально дотримуючись обов’язкових канонів соціалістичного
реалізму, вони у своїх творах виступали проти пропаганди класової ненавистіі звеличували загальнолюдські цінності. Письменники і митці посіли рішучу
позицію в боротьбі за підвищення соціального статусу української мови, з русифікаторською політикою влади у сфері культури.

1. Науково-технічна революція та розвиток наукиВи вже знаєте, що за доби «відлиги» як першочергова постала проблема прискорення науково-технічного прогресу. Адже в економічному змаганні з провідними країнами Заходу відставання Радянського Союзу все більше поглиблювалося. Проте в часи М. Хрущова СРСР ще міг більш-менш успішно
змагатися з ними в одній вузькій сфері – галузях військово-промислового
комплексу. Після того як були розв’язані матеріальні й технічні завдання зістворення атомної (1949) і водневої (1953) бомб, на порядку денному постало
питання про виготовлення ракет, здатних переносити цей вантаж на далекі відстані. У травні 1954 р. на підставі доповідної записки генерального конструктора Сергія Корольова уряд прийняв рішення створити
ракету для виведення в космічний простір штучного
супутника Землі. Справжньою метою поставленого
завдання були, однак, не космічні дослідження, а, якзазначено в урядовому рішенні, здатність «забезпечити ураження стратегічних цілей у будь-якому воєнногеографічному районі земної кулі». Провідним підприємством, де створювали суперракету, стало ОКБ-586
в Дніпропетровську, а головним конструктором цієїракети – Михайло Янгель.
У жовтні 1957 р. СРСР запустив перший штучний
супутник Землі, а 12 квітня 1961 р. Юрій Гагарін
Ю. Гагарін з С. Корольовим. 1961 р.
здійснив перший політ у космос. Ці досягнення
1957
1957 р. Запуск першого
штучного супутника Землі,початок «космічної ери»1961
12 квітня 1961 р.
Перший політ людинив космос (Ю. Гагарін)1962
11–15 серпня 1962 р. Космічний
політ у СРСР за участю першого
українського космонавта П. Поповича

§ 11. Наука, освіта, література та мистецтво

93ÎÑÎÁÈÑÒ³ÑÒÜСергій Корольов (1906–1966)Конструктор ракетно-космічної техніки, один з основоположників практичної космонавтики. Народився в Житомирі.
З ім’ям С. Корольова пов’язаний початок ери підкорення людством космічного простору. Під його керівництвом створено
більшість балістичних та геофізичних ракет, ракет-носіїв, а також пілотованих космічних кораблів, за допомогою якихуперше в історії виконано польоти людини в космос (1961) таздійснено вихід людини у відкритий космічний простір
(1965). Ракетно-космічні системи, розроблені під керівництвом С. Корольова, дали змогу здійснити запуски штучних супутників Землі (1957)та Сонця (1961), польоти автоматичних міжпланетних станцій до Місяця (1959), Венери (1960), Марса (1964), здійснити м’яку посадку на поверхню Місяця (1966).

сприймалися як тріумф радянської науки і техніки. Відділи агітації та пропаганди парткомів усіх рівнів подавали їх як свідчення переваг соціалізму, а відставання американців у космічному змаганні пояснювали загниванням капіталістичної економіки. М. Хрущов використовував ці досягнення для втілення
наступальної зовнішньої політики.
Розвиткові наукових досліджень у Радянському Союзі надавали великого
значення. У державному бюджеті на фундаментальну і прикладну науку, особливо пов’язану з військовими потребами, виділялися десятки мільярдів рублів.
Тому науково-технічна революція не оминула радянські республіки. Щоправда,практичне застосування наукових досягнень відбувалося в набагато менших
масштабах, ніж у країнах з ринковою економікою. Якщо в усьому світі здобутки
науково-технічної революції дедалі більше змінювали життя людей, то в СРСРвони помітно впливали тільки на технічний рівень галузей ВПК.
В Україні провідну роль у розвитку науки відігравали установи АН УРСР.
У лютому 1962 р. загальні збори АН УРСР обрали новий склад Президії, начолі якої став академік Борис Патон.
ÎÑÎÁÈÑÒ³ÑÒÜБорис Патон (1918)Учений, дослідник у галузі електрометалургії, зварювання вкосмосі та під водою тощо. Від 1953 р. – директор Інституту
електрозварювання АН УРСР імені Є. Патона. У цьому інституті було винайдено спосіб дводугового швидкісного зварювання труб великого діаметра для магістральних нафто- і газогонів. Від 1962 р. й до сьогодні очолює Національну академію
наук України.

У 1955 р. було засновано Інститут проблем матеріалознавства, у якому розробляли прогресивну технологію порошкової металургії. Незабаром він став одним із найпотужніших у складі АН УРСР. Тоді ж було організовано Інститут
металофізики. Його вчені створювали жароміцні сплави на основі титану дляреактивної техніки. Інститут надтвердих матеріалів у 1961 р. розпочав синтез
штучних алмазів.

94Розділ IІ. УКРАЇНА В УМОВАХ ДЕСТАЛІНІЗАЦІЇ (1956–1964)У 1956 р. в Інституті математики АН УРСР почала працювати лабораторія
моделювання та обчислювальної техніки, яку очолив В. Глушков. Наступного
року вона була перетворена на Обчислювальний центр,з 1962 р. – Інститут кібернетики.
ÎÑÎÁÈÑÒ³ÑÒÜВіктор Глушков (1923–1982)Математик, автор праць з теоретичної та прикладної кібернетики, теорії цифрових автоматів, застосування кібернетичних
методів в економіці, створив наукову школу в галузі теоретичної кібернетики; заснований ним Інститут кібернетикиНАН України сьогодні носить його ім’я.

В Інституті механіки АН УРСР з 1959 р. почали розвиватися нові наукові
напрями на замовлення керівника ОКБ-586 М. Янгеля. В Інституті фізики в
1960 р. став до ладу ядерний реактор. У складі Фізико-технічного інституту
(Харків) у 1956 р. було створено відділ термоядерних реакцій і лабораторію зрадіоастрономії, у яких велися дослідження на світовому рівні. З 1957 р. на ділянці в 140 га в Чугуївському районі почалося спорудження найбільшого у світі
радіотелескопа. У 1960 р. від ФТІ відокремився Інститут низьких температур.
У 1960 р. АН УРСР поповнилася ще двома інститутами – геофізики і напівпровідників.
Неабиякими здобутками була позначена робота багатьох учених у галузі медицини. У середині 1950-х рр. під керівництвом Миколи Амосова почалося теоретичне розроблення і впровадження в практику нових методів хірургічного лікування серцевих захворювань.
Нова атмосфера, яка запанувала в країні, сприятливо позначилася на розвиткові гуманітарних наук. Дослідники вперше отримали доступ до архівних матеріалів радянської доби. Тематика досліджень стала різноманітнішою, на її визначення впливали самі вчені. Проте в суспільних науках лібералізація буладоволі умовною. За академічними установами ретельно стежили працівники
центрального партійного апарату. Їх турбувало передусім те, щоб суспільствознавці не торкалися заборонених тем.
Укладіть схему у формі куща асоціацій, присвячену видатним українським
ученим або розвиткові академічної науки.

2. Реформи освіти та процеси зросійщенняЩоб забезпечити основу для розгортання науково-технічної революції, віддругої половини 1950-х рр. держава стала виділяти значно більше коштів нарозвиток загальноосвітньої і вищої шкіл. У союзних республіках, зокрема вУкраїні, розвиток освіти забезпечував невідворотний процес національного відродження. Витрати на освіту в СРСР досягли 10 % національного доходу, тобто
стали у відносних величинах найвищими у світі. Однак у першій половині
1960-х рр. вони почали скорочуватися.
§ 11. Наука, освіта, література та мистецтво

95Обов’язковою в 1950-х рр. була тільки семирічна освіта. У містах здійснювався поступовий перехід на десятирічку. У сільській місцевості семирічки також перетворювалися на десятирічки, але уповільненими темпами.
Починаючи реформи, М. Хрущов не оминув народної освіти. З його ініціативи в 1958 р. у засобах масової інформації розгорнулася дискусія про принципи інапрями реформування школи.
У грудні 1958 р. Верховна Рада СРСР ухвалила Закон «Про зміцнення
зв’язку школи з життям і подальший розвиток системи народної освіти вСРСР». У ньому містилася норма про те, що батьки самі можуть обирати, якоюмовою навчатимуться їхні діти. На етапі обговорення ця норма викликала обурення в багатьох союзних республіках як така, що підважувала в народній освіті
конституційний статус титульної нації – так у СРСР називали корінні народи
союзних республік, статус яких підтверджено назвою (ніби винесено на титул).
Утім, далі «титулу» привілеї цих корінних народів ні в чому не виявлялися. Натомість привілейоване становище російської мови в національних республікахні для кого не було секретом. Не була винятком і Україна, де статус української
мови, особливо в містах південних і східних областей, був принижений. Усі розуміли, що батьки, аби полегшити дітям навчання, обиратимуть у школах великих міст тільки російську мову. Русифікація освіти, що відбувалася знизу, відбатьків, була особливо загрозливою.
22 грудня 1958 р. в газеті «Правда» з’явилася стаття М. Бажана і М. Рильського «В ім’я людини». Добре відомі в Радянському Союзі українські письменники виступили проти положення про запровадження фактичної факультативності у викладанні рідної мови в Україні. Відбулися партійні збори київських
письменників, присвячені обговоренню тез ЦК КПРС. В одностайно прийнятій
резолюції було заявлено, що не можна віддавати на волю батьків розв’язання
питання, яку мову обов’язково вивчатимуть їхні діти.
Верховна Рада УРСР ухвалила закон про освіту у квітні 1959 р. Проблему
вивчення рідної мови в школі під час ухвалення закону не обговорювали. Даніпро співвідношення українських і російських шкіл у регіонах республіки стали такою самою державною таємницею, як статистика про виробництво танків і ракет на українських підприємствах. За 1959–1966 рр. кількість шкіл зросійською мовою викладання збільшилася майже на 500, а кількість українських шкіл скоротилася більш як на 2 тис. В Одесі, Донецьку, Харкові та інших
великих містах Сходу і Півдня лишилося по кілька невеликих за чисельністю
українських шкіл.
Розпочалася політехнізація освіти. Від 1955 р. у школах запроваджено викладання теоретичних та практичних знань із найпоширеніших у промисловості та в сільському господарстві професій. Школи обирали професії залежно відмісця розташування і наявних технологічних можливостей. Часто вони укладали договори з підприємствами й організовували на них учнівські ділянки та
цехи. Так само часто в школах влаштовували майстерні.
Новий закон про народну освіту передбачав запровадження з 1960/1961 навчального року в місті й на селі восьмирічної освіти. У середній школі термін
навчання збільшувався до 11 років.

96Розділ IІ. УКРАЇНА В УМОВАХ ДЕСТАЛІНІЗАЦІЇ (1956–1964)Зустріч у МТСТекст до карикатури:«У Ново-Георгіївському
училищі механізації сільського господарства (Кіровоградська область) немає ні тракторів для практичних занять, ні підручників по трактору
“ХТЗ-7”.
– Дозвольте з вами познайомитись, товаришу
трактор. Я так багато хорошого чув про вас вучилищі!»«Кілька років точаться дискусії про перевантаження
учнів середніх шкіл, а віз і нині там.
К і н ь: Та я вам що – учень середньої школи? Їй-богу, я стільки не потягну!» Які явища в розвитку тогочасної освіти засвідчені на карикатурах журналу «Перець»?  Висловте міркування щодо першої карикатури. Чому проблема перевантаження учнів актуальна й сьогодні? Як на другій карикатурі викрито демагогічний характер гасла про «зв’язок школи з життям»? Що, на вашу думку, перешкоджало
втілити його в життя?

3. Література
Українські літератори десятиліттями були скуті канонами соціалістичного
реалізму, що визначали не тільки зміст їхньої творчості, а й форму зображення
дійсності. Тому вони висловили підтримку викладеній езоповою мовою статті
Олександра Довженка «Мистецтво живопису і сучасність». Її надрукувала учервні 1955 р. московська «Литературная газета». Закликаючи «розширювати
творчі межі соціалістичного реалізму», український письменник і кінорежисер
подавав сигнал до вільного творчого пошуку. Власним прикладом він показував, що пошук може бути плідним і натхненним.
Творча інтелігенція скористалася послабленням ідеологічного пресингу дезорієнтованого XX з’їздом КПРС партійного апарату. Реалізуючи давні задуми,В. Сосюра написав щиру автобіографічну повість «Третя рота», поеми «Розстріляне безсмертя» і «Мазепа». Щоправда, опублікувати їх не вдалося. Нові грані
давно визнаного таланту виявили
інші митці поетичного слова: М. Бажан, М. Рильський, П. Тичина.
Плідно працював М. Стельмах, з-підпера якого вийшли романи «КровМ. Рильський, народна поетеса зБуковини П. Амбросій та народний художник СРСР В. Касіян. Чернівці.
1957 р.
§ 11. Наука, освіта, література та мистецтво

97Молоді

літератори
(справа наліво): Є. Сверстюк, Л. Костенко, І. Світличний, І. Драч, І. Дзюба,М. Вінграновський у Спілці письменників України.
Середина 1960-х рр.

людська – не водиця», «Хліб і сіль». Роман О. Гончара «Тронка» захопив багатьох читачів. Г. Тютюнник назавжди вписав своє ім’я в українську літературу
романом «Вир». Л. Первомайський виступив зі збіркою новел «Материн солодкий хліб» і романом «Дикий мед».
У літературу ввійшла обдарована молодь: М. Вінграновський, Є. Гуцало,І. Драч, Р. Іваничук, І. Калинець, Л. Костенко, Р. Лубківський, Д. Павличко,В. Симоненко, В. Стус, В. Шевчук та ін. Це були представники покоління шістдесятників.
ÎÑÎÁÈÑÒ³ÑÒÜВасиль Симоненко (1935–1963)Серед молодих поетів привертав увагу самобутністю
обдаровання. У 1957 р. він закінчив факультет журналістики Київського університету. Ще під час навчання
виявив хист до високої громадянської поезії. Провідна
ідея творчості поета – любов до Батьківщини. Щирістьі безкомпромісність його першої поетичної збірки
«Тиша і грім» (1962), глибина посмертно виданих поезій («Земне тяжіння», 1964) і сповідальність фрагментів щоденника справили величезний вплив на покоління шістдесятих.

У Ржищеві на Київщині в 1930 р. народилася Ліна Костенко. Три перші
збірки поезій «Проміння землі» (1958), «Вітрила» (1959) і «Мандрівки серця» (1961) засвідчили надзвичайно яскравий талант молодої мисткині, здатність філософськи осмислювати дійсність та викладати оригінальні думки в досконалій поетичній формі. Глибокий і колоритний
світ художнього слова поетеси став подією в літературному житті України. Однак охоронці ідеологічної чистоти літератури перестали її друкуватище до кінця «відлиги». Проте поетеса не відступила й кроку від своїх моральних та естетичних
принципів, а писала «в шухляду». Упродовж років
замовчування на папір лягли найвидатніші її твори – численні поезії та романи у віршах «Маруся
Ліна Костенко
Чурай» і «Берестечко».

98Розділ IІ. УКРАЇНА В УМОВАХ ДЕСТАЛІНІЗАЦІЇ (1956–1964)Творча молодь завдавала великого клопоту режиму. У квітні 1963 р. в Києві
відбулася нарада активу творчої інтелігенції та ідеологічних працівників державної партії. Ідеологи докоряли М. Вінграновському, І. Дзюбі, І. Драчеві, щоїхні твори використовують «українські буржуазно-націоналістичні контрреволюціонери закордоном». І. Драча, Л. Костенко та інших поетів звинувачували у «формалістичних викрутасах». У пресі розгорнулося цькування тих,на кого вказали компартійні бонзи. Найбільше
дісталося Іванові Драчеві за вірш «Ода чесному боягузові». Цей саркастичний вірш викликав особливу лють письменників старшого поІван Драч
коління.
У часи «відлиги» в українську культуру
повернулися імена багатьох письменників, які були репресовані або навмисно
викреслені з пам’яті людей сталінським режимом. Створені у 1956 р. за участю
письменників комісії з упорядкування посмертної спадщини виявили і опублікували твори О. Досвітнього, М. Ірчана, Г. Косинки, М. Куліша, О. Фальківського, В. Чумака та ін.
До активного літературного життя долучилися письменники, яким пощастило вижити в ГУЛАГу: Б. Антоненко-Давидович, З. Тулуб та ін. Їхні твори 1920–
1940-х рр., так само як твори тих, хто був розстріляний або загинув у таборах,були перевидані й викликали непідробний інтерес у нового покоління українців. Особливо популярними стали п’єси І. Микитенка.
Обміняйтеся запитаннями про розвиток літератури в 1950–1960-х рр. На підставі тексту підручника сформулюйте тези, які характеризують літературний
процес доби.

4. Мистецтво
Лібералізація політичного життя вплинула на всі види мистецтва. Компартійна верхівка змушена була визнати несправедливими звинувачення деяких
композиторів і авторів лібрето в політичних помилках, зроблені за часів «ждановщини». 28 травня 1958 р. вийшла постанова ЦК КПРС, що знімала тенденційні звинувачення з опери В. Мураделі «Велика дружба» та з опер українських
композиторів К. Данькевича «Богдан Хмельницький» і Г. Жуковського «Відщирого серця». У постанові зазначалося, що недоліки, які мали місце, не були«великими ідейними хибами» і не заслуговували на надто суворе засудження.
Переглянув несправедливі оцінки творчості деяких композиторів і ЦК Компартії України. Водночас у його постанові вказано на потребу й надалі «боротися
проти удаваного “новаторства”, зараженого впливом реакційного буржуазного
мистецтва».
Видатними композиторами другої половини 1950-х – першої половини
1960-х рр. були К. Данькевич, С. Людкевич, Г. Майборода, П. Майборода,Ю. Мейтус, Л. Ревуцький, А. Штогаренко. У жанрі оперети досягли успіхів
А. Кос-Анатольський, О. Сандлер, Я. Цегляр та ін. Здобула популярність творчість композиторів-пісенників О. Білаша, А. Філіпенка, І. Шамо.
§ 11. Наука, освіта, література та мистецтво

99Кількість театрів в Україні у 1950-х рр. трималася на рівні восьми десятків,а в середині 1960-х скоротилася до шістдесяти. Майже половина міст обласного
підпорядкування не мала постійної театральної трупи. Театральне мистецтво
залишалося елітарним, хоча кількість відвідувачів вистав постійно зростала.
Театральна мережа скорочувалася, натомість з’являлися малі пересувні трупи,а отже, це майже не позначалося на показниках відвідування. У театрах працювала плеяда майстрів високого класу: А. Бучма, В. Добровольський, М. Крушельницький, М. Романов, Н. Ужвій, К. Хохлов, Ю. Шумський, Г. Юра.
Образотворче мистецтво розвивалося завдяки праці таких прославлених
майстрів, як М. Божій, М. Дерегус, В. Касіян, К. Трохименко, О. Шовкуненко,Т. Яблонська.
Молоді митці, що шукали свої шляхи, часто наражалися на нерозуміння збоку чиновників, які ретельно стежили, щоб творча інтелігенція не відходилавід усталених канонів. Особливо ревно переслідували авангардистське мистецтво. Твори, що прославляли визвольну боротьбу українського народу, чиновникам здавалися особливо небезпечними. У цьому сенсі характерною є доля вітража для вестибюля Київського університету.
Н
МЕ Т

ДОКУ

Зі спогадів М. Коцюбинської: «...Інший епізод, пов’язаний з Аллою Горською, стосується знищення вітража, співавтором якого вона була. Вітраж було створено у вестибюлі Київського університету, на ньому зображено Шевченка, який підтримував своїм плечем жінку (символ України). Навітражі слова: “Чи буде суд, чи буде кара...”. Вийшло так, що я була єдиною особою, яка бачила цей вітраж в усій красі відразу ж після його завершення. А булоце так. Я жила недалеко від університету. Десь опівночі телефонний дзвінок відчоловіка Алли Горської Віктора Зарецького: “Ми закінчили вітраж, приходь,подивишся”. Я побігла серед ночі. Отак я й побачила цей вітраж – закінченим іпідсвіченим. Він справив на мене велике враження. Ми попрощалися, домовляючись про зустріч наступного дня о четвертій годині на урочистому відкритті.
Наступного дня я прийшла на четверту годину в університет, але вітража вже не

6Робота Алли Горської, Віктора Зарецького та Володимира Смирнова – ескіз мозаїки «Стяг перемоги»100Розділ IІ. УКРАЇНА В УМОВАХ ДЕСТАЛІНІЗАЦІЇ (1956–1964)А. Горська, О. Заливаха, Г. Зубченко, Л. Семикіна, Г. Севрук. Вітраж
«Шевченко. Мати» длявестибюля червоного
корпусу Київського
державного університету
ім. Т. Шевченка(за ескізом). 1964 р.

було. З огляду на те, що складалося таке враження, начебто Шевченко сидить за ґратами (техніка вітража вимагала, аби спеціальна конструкція підтримувала всіскладові елементи), ректор університету Швець розбив
його власноручно. Усі мої друзі були приголомшені:Люда Семикіна плакала, Віктор Зарецький і Панас Заливаха стояли бліді, а Алла оніміла. За весь день вона невимовила й слова».
Як ви думаєте, що відчувала Алла Горська у своєму
«онімілому мовчанні»? Чому свідчення М. Коцюбинської є важливим історичним джерелом?

Якщо театр був мистецтвом елітарним, то кінотеатри
відвідували всі. Аудиторія кіноглядачів у 1958 р. становила 656 млн, тобто була в 50 разів більшою за театральну. Півтора-два десятки нових фільмів щороку – такою
була сумарна продукція трьох кіностудій у Києві, Одесіта Ялті. Фільми за поодинокими винятками знімали російською мовою. Показовою у зв’язку з радянською мовною політикою є історія кінокомедії «За двома зайцяАллаГорська.
ми». Ця екранізація водевіля класика української
Портрет В. Симоненлітератури Михайла Старицького, створеного на основі
ка. 1964 р.
п’єси І. Нечуя-Левицького «На Кожум’яках», вийшла наекрани 1961 р. Стрічку було знято українською мовою,проте переозвучено російською: саме російською, із суржиком у вустах головного героя Свирида Голохвостого, фільм випустили у всесоюзний прокат. Що ждо української версії популярної кінокомедії, то вона зникла і майже півстоліття
вважалася втраченою. Випадково її виявили в Маріуполі аж 2013-го. Плідно
працювали також Київська студія науково-документальних фільмів і Українська студія хронікально-документальних фільмів.
§ 11. Наука, освіта, література та мистецтво

101ÏÅÐÅÂ³ÐÒÅ, ×ÎÃÎ ÍÀÂ×ÈËÈÑß
1. Укажіть прізвища українських діячів, дотичних до розвитку вказаних сфер культурного життя та науки.
Література

НаукаОбразотворче
мистецтво

Музичне та театральне
мистецтво

М. Рильський, А. Горська, С. Корольов, Б. Патон, В. Шевчук, В. Касіян, В. Глушков,М. Амосов, П. Майборода, М. Янгель, Л. Костенко, А. Кос-Анатольський, М. Дерегус, Г. Майборода, В. Симоненко, І. Драч, К. Данькевич, С. Людкевич, Т. Яблонська,М. Вінграновський.
2. Схарактеризуйте одним реченням історичних діячів залежно від їхньої ролі в наукових та культурних подіях доби «відлиги»: С. Корольов, Б. Патон, В. Глушков,М. Амосов, М. Янгель, В. Симоненко, Л. Костенко, І. Драч.
3. Складіть речення про події та явища доби «відлиги», використавши поняття і терміни: зросійщення освіти, політехнізація народної освіти.
4. До положень, що характеризують розвиток культури, освіти, науки за часів «відлиги», доберіть конкретні факти.
 Наукові здобутки здебільшого впливали на розвиток технічного рівня галузей
ВПК.  Збереження суворого ідеологічного контролю за культурним процесом привідмові від надто жорстких форм нагляду за діячами культури.  Посиленню русифікації сприяла норма нового закону про освіту про те, що батьки самі можуть обирати, якою мовою повинні навчатися їхні діти.
5. Прокоментуйте події (або явища), про які йдеться у фрагментах джерел.
«...Вітраж дає грубо спотворений, архаїзований в дусі середньовічної ікони, образ
Т. Г. Шевченка, який нічого спільного не має з образом великого революціонера-демократа, якого гаряче любить український народ і народи всього світу. У такому ж іконописному
дусі витриманий в ескізі образ Катерини, який є нічим іншим, як стилізованим зображенням богоматері... В образах вітража немає й найменшої спроби показати Шевченка радянського світогляду. Образи, що створені художниками, навмисно повертають у далеке минуле. В результаті всього цього художники створили твір, глибоко чужий принципам
соціалістичного реалізму...» (з рішення бюро Спілки художників України, 1964)«Наша юність і молодість, наше тодішнє молоде життя мало подвійну сутність: одну офіційну, казенну, для вчителів та оцінок в школі, а другу – поза школою, там, де було життя
справжнє, життя реальне. Коли ця подвійність була усвідомлена, стався бунт: піднялася
наша справжня сутність і відкинула оту офіційну, фальшиву. З цього бунту й почалося шістдесятництво» (М. Вінграновський).

6. Поміркуйте, що дає підстави для пропонованого висновку. Наведіть кілька аргументів на підтвердження або спростування викладеної думки.
«Духовне життя в період “хрущовської відлиги” характеризується взаємодією різних тенденцій, непослідовністю, половинчастістю і суперечливістю реформ: демократичні прориви в окремих сферах культури фактично блокувалися збереженням позицій сталінізму наінших. З одного боку, це невдалі спроби реформування освіти, русифікація, адміністративне утвердження атеїзму, а з іншого – певне ослаблення тиску системи на культуру, розширення меж для творчої та наукової самореалізації, поява перших паростків громадського
пробудження і національного відродження; вихід на літературні та суспільні обрії творчої
молоді» (О. Бойко).

102Розділ IІ. УКРАЇНА В УМОВАХ ДЕСТАЛІНІЗАЦІЇ (1956–1964)Розділ ІІIУКРАЇНА В ПЕРІОД
СИСТЕМНОЇ КРИЗИ
РАДЯНСЬКОГО ЛАДУ (1965–1984)§ 12Суспільно-політичне життя.
Міжнародне становище

Після правління М. Хрущова СРСР на два десятиріччя потрапив у смугу
безчасся, згодом названу публіцистами «застоєм». Переконавшись, що реформи становлять загрозу диктатурі, керівництво СРСР відмовилося від них.
Компартійно-радянське керівництво на чолі з новим генеральним секретаремЦК КПРС Л. Брежнєвим обрало жорстку ліÑËÎÂÍÈÊнію у воєнно-політичному протистоянні західним демократіям і рішуче придушувало націоПеріод «застою» – назва пенально-визвольний рух у країнах Східної
редостаннього періоду в ісЄвропи. Радянський Союз був змушений винуванні радянської еконотрачати на гонку озброєнь і допомогу залежмічної та політичної системиним від нього режимам величезні матеріальні
(від середини 1960-х до серересурси. Економічний тягар, що його наклададини 1980-х рр.). Для періоло виконання функцій наддержави, ставав деду «застою» характерне зниження основних економічдалі важчим. Кризові явища, ознаки якихних показників, що призвело
з’явилися ще в сталінські часи, переросли вдо втрати економічних позисистемну кризу радянського ладу.
цій СРСР на міжнародній
Образний термін «застій» досить точно
арені та загострення соціальвідображає основну рису доби Л. Брежнєва.
но-економічних проблем уЗдавалося, час зупинився. Одна за одною мидержаві (уповільнення темнали п’ятирічки, не лишаючи по собі й згадки.
пів зростання реальних дохоУтім, попри начебто спокійне й розмірене судів населення; зниження
спільне життя, внутрішні руйнівні процеси
рівня охорони здоров’я; загонабирали обертів, невідворотно наближаючи
стрення екологічних прорадянський лад до катастрофи. Нагромаджублем).
валися передумови подій, унаслідок яких цей
1964 р. Обрання Л. Брежнєва
першим секретарем ЦК КПРС (від1966 р. – генеральний секретар)1965
1963 р. Обрання
П. Шелеста першим
секретарем ЦККомпартії України

1972 р. Обрання
В. Щербицького першим
секретарем ЦК КПУ

1970

1975

1975 р. Підписання керівниками країн
Європи й Північної Америки в Гельсінкі
Заключного акта Конференції з безпекита співробітництва в Європі

Грудень 1979 р.
Інтервенція радянських
військ до Афганістану

1980
1977 р. Ухвалення
Конституції СРСР,1978 р. – Конституції УРСР§ 12. Суспільно-політичне життя. Міжнародне становище

103лад швидко зник разом із наддержавою та державною партією, залишивши суспільству в спадщину важко розв’язувані проблеми в усіх галузях.

1. Кадрові зміни в керівництві СРСР та УРСРРоздивіться карикатури, опубліковані в закордонних
виданнях.
Зважаючи на особисті
якості М. Хрущова, висловіть припущення, якподії та явища, що їхвисміяв карикатурист,сприяли усуненню керівника СРСР від влади.

У жовтні 1964 р. М. Хрущова, який на той час утратив не лише авторитет усуспільстві, а й довіру партійно-радянського керівництва, з ініціативи групи
змовників усунули від влади.
Першим секретарем ЦК КПРС став Леонід Брежнєв.
ÎÑÎÁÈÑÒ³ÑÒÜЛеонід Брежнєв (1906–1982)Народився у Дніпродзержинську (нині Кам’янське) в робітничій сім’ї. За сприяння М. Хрущова у післявоєнний період увійшов до номенклатури ЦК ВКП(б) і посів посаду першого секретаря спочатку Запорізького, а потім – Дніпропетровського
обкомів партії. Після ХІХ з’їзду КПРС обіймав у центральному
партійному апараті ключові посади. З 1964 р. перший секретар,а з 1966-го – генеральний секретар ЦК КПРС; одночасно у
1960–1964 рр. та з 1977 р. – голова Президії Верховної Ради СРСР.
У другій половині свого тривалого правління він мав серйозні проблеми зі здоров’ям.
Номенклатура підтримувала та заохочувала примхи генерального секретаря ЦККПРС, особливо його пристрасть до нагород і почестей. Генерал-майор у 1945 р., вінстав генералом армії в 1975 р. і маршалом Радянського Союзу в 1976 р. Генеральний
секретар ЦК нагороджений чотирма золотими зірками Героя Радянського Союзу і золотою зіркою Героя соціалістичної праці, а також безліччю орденів і медалей.

Ще за Хрущова у липні 1963 р. першим секретарем ЦК Компартії України
став Петро Шелест. Він був переконаним і послідовним прибічником компартійної диктатури, що тримала республіку в залізних обіймах, проте не підтримував курс на русифікацію України, який з повоєнних часів здійснював центр.
Шелест відіграв провідну роль в усуненні від влади М. Хрущова, тож у стосунках з Л. Брежнєвим поводився досить незалежно. Ставши у листопаді 1964 р.
членом Президії ЦК КПРС, він негайно взявся за відродження національної
освіти й знешкодження наслідків реформи Хрущова.

104Розділ ІІI. УКРАЇНА В ПЕРІОД СИСТЕМНОЇ КРИЗИ РАДЯНСЬКОГО ЛАДУ (1965–1984)



XXIV з’їзд КПРС. На передньому плані
(зліва направо): Л. Брежнєв, П. Шелест.
Москва, 1971 р.

З його ініціативи у 1965 р. затверджено нові правила вступу до вишів, заякими знання української мови надавало абітурієнтам перевагу. У вищих навчальних закладах українською почали
викладати соціогуманітарні дисципліни. Підручники, наукові журнали й література, зокрема з точних наук, друкувалися українською мовою.
Зросла кількість українських передач на республіканському радіо і телебаченні. П. Шелест наполегливо українізував управлінський апарат і діловодство.
Брежнєв не вступав у відкритий конфлікт із Шелестом,але готував йому заміну. У березні 1972 р. П. Шелеста піддали критиці на політбюро ЦК КПРС за «недоліки у справі
інтернаціонального виховання трудящих і примиренське
ставлення до проявів націоналізму». Однак він був звільнений від обов’язків першого секретаря ЦК КПУ у зв’язку зпризначенням на іншу відповідальну посаду – заступника
Петро Шелест
голови Ради Міністрів СРСР. Першим секретарем ЦККПУ у травні 1972 р. став Володимир Щербицький.
Позбавлення П. Шелеста статусу члена політбюро ЦККПРС зробило його відкритим для критики. На доручення
М. Суслова в АН УРСР підготували розгромну рецензіюна його книжку «Україно наша Радянська», у якій автора
звинувачували в націоналізмі. Журнал «Комуніст України» опублікував її без підписів як редакційну статтю. Кампанія боротьби з націоналізмом і національною обмеженістю здійснювалася під керівництвом нового секретаряЦК КПУ з питань ідеології – В. Маланчука. Останній розВолодимир
почав тривалу чистку республіканських установ від керівЩербицький
ників, звинувачуваних у націоналізмі.
Прочитайте фрагмент історичного джерела. Схарактеризуйте ставлення першого секретаря ЦК КПУ за його виступом на політбюро до «українського питання». Спрогнозуйте, які наслідки могло мати оприлюднення таких оцінок.
Як це свідчить про національно-мовну політику в СРСР?
Н
МЕ Т

ДОКУ

З виступу В. Щербицького на засіданні політбюро ЦК КПУ 19 червня 1972 р.: «Побачили
світ низка порочних книг, фільмів, спектаклів... Не припиняли щорічних маніфестацій
біля пам’ятника Шевченку. Хор “Гомін” виконував націоналістичні обряди (колядки).
Спостерігається прагнення ревізії минулого, вихваляння давнини, гербів, прагнення підвищити авторитет гетьманів, пристосовуючись до інтересів націоналізму. Спроби реабілітувати
Мазепу, а Б. Хмельницького виставити зрадником, переглянути роль Петлюри, Центральної
Ради, переоцінити роль Скрипника, Артема, протиставляючи їх. Створюється етнографічний

1§ 12. Суспільно-політичне життя. Міжнародне становище

105

музей-село Запорозька Січ... Багатьох необґрунтовано реабілітовано (Левинський, Хвильовий, Скрипник, Шумський, Антоненко-Давидович, Винниченко та ін.)... Насильницьке впровадження української мови (видання Пушкіна українською мовою). Трансляція футболу українською мовою по 1-й програмі. У Севастополі на пляжі все українською мовою оголошують.
Становище з російською мовою погіршується».

2. Зміни в системі влади
Система влади в СРСР нагадувала піраміду, на вершині якої перебували керівники партії й держави. Сотні тисяч працівників партійних і радянських органів, спираючись на профспілки, комсомол та інші організації, забезпечували
беззастережне виконання настанов керівників партії. Водночас нижчі управлінські ланки суворо підпорядковувалися вищим. Партійні органи союзних республік формально будувалися як самостійні, хоча реально підпорядковувалися
центру.
Вершиною влади формально був партійний з’їзд або (в перервах між з’їздами) ЦК КПРС, а фактично – політбюро ЦК. Нечисленні члени політбюро ЦКстановили компартійно-радянську олігархію. Вона тримала в руках центральний комітет, а через нього – державне управління загалом. Перелік кадрових
призначень, які підлягали затвердженню партійним комітетом будь-якого рівня, називався номенклатурою посад. Сукупність управлінців, призначуваних накерівні посади, теж стала називатися номенклатурою.
Комуністична диктатура в добу «застою» зазнала істотних змін: поступово
стерлися відмінності між олігархією (носіями влади) і номенклатурою (трансляторами цієї влади у відомствах і на периферії).
Відбувся певний перерозподіл влади між центром і периферією. Компартійно-радянська олігархія змушена була поступитися частиною своїх повноважень на користь місцевого керівництва. Генеральний секретар ЦК КПРС тепер менше залежав від найвищого неформального центру влади – політбюро,більшою мірою спираючись на підтримку периферійних функціонерів – членів ЦК.
Однак Л. Брежнєв зміцнював особисту владу не тільки за допомогою апаратних комбінацій. Йому вдалося згуртувати навколо себе вищих функціонерів уцентрі й на периферії під гаслом утвердження політичної стабільності. Правила
гри, запропоновані розважливим і толерантним генсеком, цілком влаштовували
керівну номенклатуру. Після сталінського терору і хрущовської сваволі вонавперше почувалася безпечно. Зациклена на збереженні власних привілеїв, номенклатура нехтувала реальними проблемами в господарському й суспільному
житті. Апаратники на чолі з Л. Брежнєвим удавали, що в суспільстві немає жодних серйозних проблем. Наслідком такої політики, в основі якої корінилися
особисті інтереси можновладців, була відмова від реформ.
Наприкінці правління Л. Брежнєва у складі політбюро ЦК перебували лишедві особи у віці до 60 років і три – до 70 років. Переважну більшість членів вищого партійного керівництва становили люди похилого віку. Правління олігархів, очолюване координатором колективного керівництва Л. Брежнєвим, перетворилося на геронтократію.

106Розділ ІІI. УКРАЇНА В ПЕРІОД СИСТЕМНОЇ КРИЗИ РАДЯНСЬКОГО ЛАДУ (1965–1984)

3. Конституція СРСР 1977 р. Конституція УРСР 1978 р.
60-ту річницю приходу більшовиків до влади ідеологи ЦК КПРС вирішили
відзначити ухваленням нової Конституції. На XXV з’їзді КПРС у березні
1976 р. Л. Брежнєв оголосив, що питання про «конституцію розвиненого соціалізму» цілком назріло. Було створено Конституційну комісію, яка розробила йу червні 1977 р. опублікувала проект Основного закону. Після цього події розгорталися за сценарієм, розробленим під час ухвалення сталінської Конституції
1936 р. Організовуючи ритуал «всенародного обговорення», компартійний апарат поставив своєрідний рекорд, гідний Книги рекордів Гіннеса. В Україні в обговоренні проекту взяло участь майже 35 млн осіб. У жовтні 1977 р. позачергова
сесія Верховної Ради СРСР урочисто прийняла нову Конституцію.
Конституція СРСР 1977 р. принципово не відрізнялася від Основного закону 1936 р. У ній збереглося декларативне положення про можливість виходу
кожної союзної республіки зі складу багатонаціональної держави. Роль КПРС у житті раÇÀÓÂÀÆÒÅ
дянського суспільства характеризувалася докладніше, ніж у попередній Конституції, алеПід розвиненим соціалізмомтак само в публіцистичних зворотах, а не морозуміли смугу розвитку
тривалістю в кілька десятивою правових формул. Стаття 6-та прогололіть між побудованим ушувала: «Керівною і спрямовуючою силою су1930-ті рр. соціалізмом і повспільства, ядром його політичної системи,ним комунізмом, коли всідержавних і громадських організацій є Комунісматеріальні й культурні блатична партія Радянського Союзу». Ці слова нега розподілялися б між гророзкривали механізмів диктатури державної
мадянами за потребами.
партії, проте закріплювали монополію КПРСна політичну владу.
Услід за Конституцією СРСР почалася робота над новою Конституцією
УРСР. Її проект винесли на обговорення в березні 1978 р. Воно відбувалося заскороченим сценарієм, але йому також надали «всенародного характеру»: партапаратники провели 280 тис. зборів, у яких узяли участь 32 млн осіб. Конституцію УРСР ухвалили у квітні 1978 р. на позачерговій сесії Верховної РадиУРСР. У її тексті відтворювалися основні положення Конституції 1937 р.

4. Міжнародне становищеЩоб зберегти контроль над країнами Організації Варшавського договору,компартійно-радянська олігархія штучно підтримувала в них вищий, ніж у республіках СРСР, добробут населення. Радянізація економіки країн Східної Європи не була доведена до кінця з політичних причин. У них залишилися деякі
елементи ринкових відносин, що робило економіку не такою жорсткою. Протеці країни чимдалі більше відставали за життєвим рівнем від своїх сусідів на Заході. Політичне становище особливо загострювалося в Чехословаччині й Польщі. Статус обмеженого суверенітету не влаштовував навіть панівні кола цихкраїн. Ініціатором реформ у Чехословаччині виступила сама комуністична партія. На початку 1968 р. її очолив молодий і енергійний А. Дубчек. Через кілька
місяців після приходу до влади він розпочав ринкові реформи й лібералізував
порядки в партії. «Празька весна» загрожувала розкласти зсередини встановлений у Центрально-Східній Європі тоталітарний устрій. Стривожилося й компартійно-радянське керівництво в Москві та Києві. У серпні 1968 р. армії п’яти§ 12. Суспільно-політичне життя. Міжнародне становище

107країн Організації Варшавського договору окупували Чехословаччину.
А. Дубчека усунули від влади. Новий
вождь КПЧ Г. Гусак розпочав чистку
партії від реформаторів.
На початку 1970-х рр. СРСР іСША досягли воєнно-стратегічного
паритету. Розуміючи, що в майбутній
ядерній війні переможців не буде, керівники двох наддержав почали переговорний процес. У 1972 р. відбувся
візитамериканського
президента
Радянські танки на вулицях Праги.

Р. Ніксона до Москви. Під час нього
1968 р.
була укладена угода про граничну кількість міжконтинентальних ракет і раГенеральний секретар ЦК КПРСкет на озброєнні підводних човнів.
Л. Брежнєв і президент США Р. Ніксон
У 1973 р. візит-відповідь у Вашингтонз американськими астронавтами
зробив Л. Брежнєв. Між обома візитами СРСР і США уклали понад два десятки різноманітних угод у різних сферах: щодо спільної космічної програми,екологічної співпраці, використання
ядерної енергії в мирних цілях і т. ін.
Вершиною політики «розрядки»стало підписання в 1975 р. керівниками країн Європи та Північної Америкив Гельсінкі Заключного акта Конференції з безпеки та співробітництва вЄвропі. Гельсінські угоди мали велике
значення для керівників СРСР. Територіальний поділ Європи, який утвердився під час Другої світової війни й був вигідний передусім Радянському Союзу, ці угоди легітимізували. Було визнано радянізацію країн Східної Європи.
Компартійно-радянська олігархія сподівалася, що таке визнання забезпечить їйдовічний контроль над Центрально-Східною Європою. Введення до Заключного акта статей про захист прав людини, свободу інформації та пересування вонарозцінювала як суто декларативний захід.
Політику «розрядки» припинила радянська інтервенція до Афганістану.
У 1978 р. в Афганістані відбувся військовий переворот. Заколотники оголосилипро початок національно-демократичної революції, яка переросла в громадянську війну. На «неодноразове прохання уряду дружнього Афганістану» в кінці
грудня 1979 р. СРСР увів до країни так званий обмежений контингент радянських військ. Його уведення на територію Афганістану відбулося на підставі
рішення кількох провідних членів політбюро ЦК КПРС, без формального ухвалення ВР СРСР. Моджахеди (партизани) розпочали війну з радянськими військовими. Спочатку дії контингенту були успішними, але в конфлікт втрутилися арабські країни та США. Моджахеди отримали сучасну зброю, і війна набула
затяжного характеру. Через війну, яка тривала до лютого 1989 р., пройшли

108Розділ ІІI. УКРАЇНА В ПЕРІОД СИСТЕМНОЇ КРИЗИ РАДЯНСЬКОГО ЛАДУ (1965–1984)

620 тис. військовослужбовців Радянської армії, з-поміж них – до 150 тис. уродженців України. Загинуло 14 453 радянських громадян, з яких до 2,5 тис. –з України.
ÏÅÐÅÂ³ÐÒÅ, ×ÎÃÎ ÍÀÂ×ÈËÈÑß
1. Установіть хронологічну послідовність подій:  Обрання Л. Брежнєва генеральним секретарем ЦК КПРС  Уведення СРСР контингенту радянських військ доАфганістану  Ухвалення Конституції УРСР  Обрання П. Шелеста першим секретарем ЦК Компартії України.
2. Складіть речення, використавши поняття і терміни: «застій», розвинений соціалізм,компартійно-радянська номенклатура.
3. Схарактеризуйте одним реченням історичних діячів відповідно до їхньої ролі вподіях доби «застою»: Л. Брежнєв, П. Шелест, В. Щербицький.
4. Які твердження визначають особливості суспільно-політичного життя УРСРдоби «застою» (1965–1985)?
  Відновлення масштабної боротьби з «українським буржуазним націоналізмом».
 Закріплення основних засад радянської політичної системи в Конституції СРСР1977 р. і Конституції УРСР 1978 р. Критика «низькопоклонства перед Заходом» іборотьба з «космополітизмом» як форми таврування.  Незмінність основних
принципів побудови радянської політичної системи.  Повернення в Україну сотень тисяч колишніх в’язнів ГУЛАГу та їхній вплив на суспільно-політичне життя.
 Спалах «маланчукізму» в Україні після вимушеної відставки П. Шелеста.
 Чистки кадрів задля абсолютного винищення інакодумства в органах влади тауправління.
5. З якої книжки взято уривок? Які наслідки мало видання книжки для її автора?
«Кожний, хто живе на Радянській Україні, любить її, з гордістю говорить: “моя Україна”,“наша Україна”. І це цілком природно і закономірно. Тут ми народилися, виросли як громадяни, будівники комунізму... Нинішня наша Україна за рівнем і обсягом промислової продукції – це майже шість довоєнних Україн... По багатьох найважливіших показниках, у томучислі і по обсягу промислової продукції та капіталовкладеннях, Україна досягла рівня,який мав увесь Радянський Союз напередодні Великої Вітчизняної війни».
6. Підтвердіть фактами або спростуйте слушність твердження.
 Головними елементами режиму за доби «застою» були ігнорування принципу
розподілу влади, збереження декоративного характеру органів народного самоуправління, зміцнення політичного монополізму КПРС.  Дотримання певних домовленостей і показового демократизму на вершині влади спричинило небачений
раніше різновид диктатури – геронтократію.
7. Прокоментуйте події (або явища), про які йдеться у фрагменті джерела.
«Після валуєвських указів чорніших часів для мови українського народу не було ж! І перший нищитель мови – він, Щербицький. З садистською послідовністю виганяє українську
мову з усіх нарад, установ, вузів, із радіо; в школі за русифікацію встановив учителям надбавку в 15 рублів, чи то пак 30 срібляників. Як я в ньому помилявся! Як уся наша інтелігенція співчувала йому, коли, потовчений Хрущовим, він у вишитій сорочечці скаржився нам,який він нещасний...» (О. Гончар).

§ 12. Суспільно-політичне життя. Міжнародне становище

109

§ 13

Опозиційний рухЗа доби «застою» в Україні помітно активізувався дисидентський рух – вінстав чинником суспільно-політичного життя, його лідери чіткіше сформулювали основну мету та орієнтири, завдяки самвидаву опозиційні погляди таідеї почали проникати в маси.
Політика «розрядки» й Гельсінські угоди створили нову ситуацію в Україніта сприяли трансформації дисидентського руху на рух правозахисників, якийміг розраховувати на підтримку Заходу.
Хоч опозиційний рух і не перетворився на масовий, сталіністи у владі розуміли, що він становить грізну небезпеку. Відмова від масового терору, з одного
боку, і відмова від реформ, з іншого, суттєво послабляли здатність керівників
партії контролювати суспільні процеси. Вони будь-що прагнули приховати відгромадян пропоновані опозиціонерами альтернативи тим методам управління іформам суспільного життя, до яких суспільство звикло за довгі десятиліття.
Однак установлена державою інформаційна блокада навколо інакодумцівраз у раз тим чи тим способом переривалася. Критика чинного ладу пробуджувала громадську думку й спонукала людей давати оцінку несправедливості, якувони бачили навколо себе. Опозиційний рух вияскравлював політичну кризу,яка дедалі більше накладалася на кризу соціально-економічну.

1. Арешти представників творчої інтелігенції
Наступ сталіністів після утвердження на верхівці влади Л. Брежнєва обурив
передову інтелігенцію. Її представники протестували проти ідеологічного наступу партапаратників і припинення розгляду судових і позасудових вироків
жертвам сталінських репресій. В Україні опозиційні виступи найчастіше малинаціональний характер і здебільшого були спрямовані проти русифікації.
Щоб придушити опозицію в зародку, П. Шелест ініціював арешти. Наприкінці серпня й на початку вересня 1965 р. близько тридцяти шістдесятників
опинилися у слідчих ізоляторах КДБ. Чекісти вилучили у них 900 примірників
видань самвидаву і друкарські машинки, на яких виготовляли нелегальну літературу.
Арешти у серпні – вересні 1965 р. були таємними. Тільки на закритих нарадах працівники КДБ інформували про розкриття націоналістичної організації,яка розповсюджувала антирадянську літературу і мала підпільну друкарню.
Серпень 1965 р. Перша хвиля арештів
української інтелігенції в Києві, Львові,Луцьку та інших містах

1965
1965 р. Вихід у самвидаві праці
І. Дзюби «Інтернаціоналізм чирусифікація?»110

1972 р. Друга хвиля
арештів українських
дисидентів

1976 р. Заснування в Києві Української
громадської групи сприяння
виконанню Гельсінських угод

1970

1975

1970 р. Вихід першого номера «Українського
вісника» – позацензурного часопису, якийнелегально видавався в Україні

Розділ ІІI. УКРАЇНА В ПЕРІОД СИСТЕМНОЇ КРИЗИ РАДЯНСЬКОГО ЛАДУ (1965–1984)ÑËÎÂÍÈÊ
Самвидав – виготовлені йпоширені безцензурні літературні, публіцистичні таінші тексти з метою висловлення протесту проти тероруі всеосяжного контролю держави/компартії у сфері друкованого й іншого публічного слова. Безцензурну
літературу, яку видавали наЗаході й провозили нелегально в СРСР, називали
тамвидавом.

Ілюстрація процесу самвидавної
діяльності. Краєзнавчий музей «Верховина», м. Стрий, Львівська областьНа захист заарештованих опозиціонерів стали люди, які мали великий авторитет. У листопаді 1965 р. вони надіслали лист-петицію в ЦК КПРС і ЦК КПУ.
Його підписали, зокрема, відомі представники української інтелігенції: авіаконструктор Олег Антонов, поети Іван Драч і Ліна Костенко, композитори Георгій іПлатон Майбороди, кінорежисер Сергій Параджанов.
4 вересня 1965 р. в київському кінотеатрі «Україна» відбувся прем’єрний
показ фільму «Тіні забутих предків». Після вступного слова режисера Сергія
Параджанова мікрофон узяв літературний критик Іван Дзюба. Замість того щобговорити за темою, він оголосив присутнім, що в Україні відбуваються таємні
арешти серед інтелігенції. Адміністрація кінотеатру поквапилася розпочати демонстрацію фільму. Коли перегляд закінчився, виявилося, що в залі сидять десятки агентів державної безпеки, які не дали змоги закінчити першу за повоєнні
десятиліття акцію громадянського протесту в СРСР.
1. Які факти, викладені в підручнику, свідчать про системний характер нового етапу опозиційного руху в Україні?  2. Чому цей рух охопив передусім
кола творчої інтелігенції?

2. Праця Івана Дзюби «Інтернаціоналізм чи русифікація?»Реакція кадебістів на цю акцію була не надто жорсткою, вона обмежилася
звільненням з роботи тих, хто брав у ній участь. І. Дзюба засів за працю про національну політику в радянській Україні. Його твір на 214 сторінках «Інтернаціоналізм чи русифікація?» став маніфестом українських дисидентів і найважливішим документом українського самвидаву. Резюмуючи, І. Дзюба
звертався до влади з таким закликом: «Русифікаторському насильству я пропоную протиставити одне: свободу публічного і чесного обговорення національних справ, свободу національного вибору, свободу національного самопізнання,самоусвідомлення й самовироблення… Тоді не треба буде стежити за кожним
українським словом, кожною українською душею, не треба буде витрачати колосальні суми й кошти на пильнування, “пресечения”, “искоренения”… І не доведеться запаковувати в кадебістські “ізолятори” людей, вся “вина” яких у тім,що вони люблять Україну синівською любов’ю і тривожаться її долею».
§ 13. Опозиційний рух111ÎÑÎÁÈÑÒ³ÑÒÜІван Дзюба (1931)Провідний літературний критик 1960-х рр., натхненник
незалежного культурного життя в Києві, автор відомого
дослідження «Інтернаціоналізм чи русифікація?» (1965 р.,еміграційне видання – 1968 р., численні переклади), у якому викрито русифікаторську політику влади щодо союзних республік. У 1957–1962 рр. очолював відділ критики
журналу «Вітчизна», звідти його звільнили за «ідеологічні
помилки». Затриманий у січні 1972 р., виключений зіСпілки письменників України, після цього заарештований. Процес відбувся через рік, у травні 1973 р. У листопаді 1973 р. після півторарічного перебування у в’язниці визнав свою провину. Був звільнений. У 1980 р. його поновили у Спілці письменників.
У часи «перебудови» почав публікувати праці, присвячені українській культурі.

Обкладинки праці І. Дзюби,яку на Заході видавали різними мовами

112

У своїй аргументації І. Дзюба не відходив від комуністичної ідеології. Навпаки,він широко використовував думки з праць
К. Маркса і В. Леніна. У книжці висвітлювалася дискримінація українського народув економічній, політичній, культурній імовній сферах. Справедливо критикувалися офіціозні концепції з національного питання, зокрема ідея майбутнього злиття
націй за настання комунізму, міф про цивілізаторську місію росіян щодо інших народів СРСР, теза про добровільність територіальних «возз’єднань» під час виникненнята розширення Російської імперії.
Дзюбин рукопис потрапив до Праги,а потім був переправлений до ФРН.
У 1968 р. видавництво «Сучасність» уМюнхені надрукувало його українською
мовою. Відтоді книжка була перекладена
різними мовами й поширилася в усьому
світі. За словами видатного американського історика Дж. Армстронга, для багатьохна Заході вона стала свідченням існуванняв Україні «надзвичайно ерудованої опозиції
радянській політиці серед українських інтелектуалів».
І. Дзюба і не думав приховувати своюкнижку від представників влади. Наприкінці грудня 1965 р. він відправив рукопис
П. Шелесту і В. Щербицькому, а потім і вМоскву – Л. Брежнєву.

Розділ ІІI. УКРАЇНА В ПЕРІОД СИСТЕМНОЇ КРИЗИ РАДЯНСЬКОГО ЛАДУ (1965–1984)

3. «Український вісник». Арешти дисидентів 1972 р.
На початку 1970 р. у Львові вийшов перший номер часопису «Український
вісник». Це перший позацензурний журнал, який почали видавати в Україні.
Його ініціатором і головним редактором був В’ячеслав Чорновіл. Журнал мавкореспондентів у багатьох містах України. У ньому подавалася інформація просудові й позасудові репресії, факти шовінізму й українофобії, становище українських політв’язнів, акції протесту тощо. Редколегія підкреслювала, що журналне є антикомуністичним або антирадянським, навпаки, цілком легальним конституційним виданням. Проте він друкувався на друкарській машинці на цигарковому папері й поширювався підпільно. Упродовж 1970–1971 рр. В. Чорноволу вдалося випустити п’ять номерів журналу, з яких чотири потрапили закордон. Шостий випуск з’явився в Києві в 1972 р. Його підготували співробітники Інституту філософії АН УРСР В. Лісовий і Є. Пронюк. В. Чорновола вцей час уже заарештували.
ÎÑÎÁÈÑÒ³ÑÒÜВ’ячеслав Чорновіл (1937–1999)Учасник дисидентського руху з середини 1960-х. У 1967 р.
випустив у самвидаві книгу «Лихо з розуму», у якій ідеться про події 1965 р., коли за «антирадянську» діяльність
було заарештовано та засуджено 20 українських інтелігентів. Книжка стала першою ґрунтовною працею про ситуацію в Україні, яка потрапила на Захід з України після Другої світової війни й привернула увагу світової
громадськості до українського питання. Кілька разів
ув’язнений. Загалом провів у таборах 17 років. Редактор
першого незалежного часопису – «Український вісник»(1970–1972, 1987–1989), співзасновник Української Гельсінської спілки (1988). Один із засновників Народного руху України. Фаховий політик – народний депутат і учасник президентських перегонів, лідер опозиції.

У січні 1972 р. новою хвилею арештів розпочався широкий наступ на дисидентів, який увійшов в історію під назвою «великий погром». У ніч на 13 січня
відбулися масові арешти. Тоді було заарештовано В. Чорновола, І. Калинець,І. Геля, С. Шабатуру, І. Світличного, Є. Сверстюка, З. Франко, Л. Плюща,В. Стуса та ін. У квітні пройшла друга хвиля репресій. Загалом у 1972 р.
ув’язнили близько 100 осіб. Почалася чистка від інакодумців в інститутах АНУРСР, вищих навчальних закладах, видавництвах, творчих спілках. Було складено списки письменників, перекладачів, праці яких не підлягали публікації.
Переглядалися плани видавництв, репертуари театрів, експозиції музеїв.
Як хвиля арештів 1972 р. пов’язана із суспільно-політичними обставинами
того часу? Чому ці арешти спричинили чистку від інакодумців в інститутахАН УРСР, вищих навчальних закладах, творчих спілках?

§ 13. Опозиційний рух113

4. Михайло Брайчевський: «Приєднання чи возз’єднання?»Великий резонанс в українському суспільстві та за кордоном мала стаття
М. Брайчевського «Приєднання чи возз’єднання?». У ній ішлося про те, як оцінювати «входження» України до Російської держави за Переяславською угодою 1654 р. Розкриваючи обставини виникнення терміна «возз’єднання»,М. Брайчевський показав його невідповідність попередній радянській історіографії, яка послуговувалася терміном «приєднання», а найголовніше – фактичному стану справ.
М. Брайчевського звільнили з Інституту історії АН УРСР, а згодом – і з Інституту археології АН УРСР. Упродовж багатьох років талановитий учений неміг працювати за фахом.
Прочитайте фрагмент історичного джерела.  1. Як автор доводить абсурдність тези про «возз’єднання»? 2. Пригадайте з курсу історії України у 8-мукласі, чому Переяславська рада 1654 р. не могла бути «критерієм періодизації
української історії». 3. У чому, на вашу думку, історичне значення статті? Чому вонаактуальна й досі?
Н
МЕ Т

ДОКУ

З праці М. Брайчевського «Приєднання чи возз’єднання?»: «Інтерпретація історії всіх неросійських народів СРСР подавалася як історія їхніх відносин з Росією. І це видавалося за марксизм! З таких позицій оцінювалася і Переяславська рада: “Цим історичним
актом була завершена тривала боротьба волелюбного українського народу проти іноземних
поневолювачів за возз’єднання з російським народом в єдиній Російській державі”. Тож небудемо дивуватися, що акт возз’єднання розглядався як підбивання підсумків всієї попередньої історії українського народу (коли головною історичною метою його було саме приєднання до Росії); не будемо дивуватися і з того, що саме Переяславська рада стала критерієм
періодизації української історії... У зв’язку з цим історія України дістала дуже своєрідну інтерпретацію. Виходило, що протягом багатьох століть український народ боровся головним чином проти власної національної незалежності. Що незалежне існування було величезним
злом для нашого народу. І що, отже, всі ті, хто кликали його на боротьбу за національну незалежність, були... найлютішими ворогами українського народу».

1

5. Українська громадська група сприяння
виконанню Гельсінських угодПогром 1972 р. підірвав опозиційний рух. Проте незабаром він отримав друге дихання. У серпні 1975 р. радянські газети опублікували повний текст
Заключного акта Гельсінської наради з питань безпеки та співробітництва вЄвропі, зокрема й так звані гуманітарні статті. Серед них була стаття про неприпустимість переслідування громадян за їхні політичні переконання. Спираючись на цю норму міжнародного права, яку публічно визнало вище керівництво
СРСР, дисиденти зробили спробу легально обстоювати право на інакомислення. Дисидентський рух трансформувався на правозахисний.
Російський правозахисник, радянський фізик, лауреат Нобелівської премії
миру (1975) академік Андрій Сахаров у травні 1976 р. скликав у Москві пресконференцію для західних журналістів. На конференції було оголошено проутворення Групи сприяння виконанню Гельсінських угод. Відомі дисиденти,які увійшли до групи, зобов’язалися стежити за тим, як уряд СРСР дотримується гуманітарних статей Заключного акта.

114

Розділ ІІI. УКРАЇНА В ПЕРІОД СИСТЕМНОЇ КРИЗИ РАДЯНСЬКОГО ЛАДУ (1965–1984)
Петро Григоренко (1907–1987)Радянський генерал-майор, правозахисник. Перебував урадянських тюрмах, таборах і божевільнях. Член-фундатор
Московської Гельсінської групи, підписав більшість її документів, що побачили світ у 1976–1977 рр. Один із засновників Української Гельсінської групиУ листопаді того самого року в Києві створили
Українську громадську групу сприяння виконанню
Гельсінських угод (Українська Гельсінська група/УГГ). Фундаторами українського руху правозахисників стали письменник Микола Руденко (голова),письменник, колишній політв’язень сталінських таборів О. Бердник, генералмайор П. Григоренко, головні дійові особи «справи юристів» І. Кандиба та
Л. Лук’яненко, які повністю відсиділи свій 15-річний строк, О. Мешко, М. Матусевич, М. Маринович, Н. Строката-Караванська, О. Тихий. «Своїм головним
завданням, – заявляли члени УГГ, – Група вважає ознайомлення урядів країнучасниць і світової громадськості з фактом порушень на терені України Загальної декларації прав людини та гуманітарних статей, прийнятих Гельсінською
нарадою». Цю заяву вони підписали власними іменами й подали адреси, щобпідкреслити намір діяти суто на легальних засадах. Однак КДБ переслідував їх,не зупиняючись перед провокаціями.
У січні 1977 р. були заарештовані голова УГГ М. Руденко й учитель О. Тихий. Незабаром почали ув’язнювати й інших членів УГГ. Але арешти членівУГГ й суди над ними упродовж 1977–1978 рр. не спричинили знищення або самоліквідації (як це сталося з російською групою) організації. У кінці 1970-х –на початку 1980-х pp. до УГГ увійшли нові члени.
Прочитайте фрагмент джерела.  1. Чи сприяла діяльність УГГ дотриманню
прав людини в Україні? 2. Чому учасники організації ставили за мету домогтися, щоб відносини між Особою та Державою ґрунтувалися на принципах
Декларації прав людини? Чому ця ідея мала велике значення для зміни суспільно-політичного життя у СРСР?  3. Чому члени УГГ наголошували на потребі окремого
представництва України в міжнародних заходах? 4. Чому влада, переслідуючи членів УГГ, інкримінувала їм кримінальні злочини? 5. У чому, на вашу думку, полягає
історичне значення УГГ?
Н
МЕ Т

ДОКУ

З Декларації Української групи сприяння виконанню Гельсінських угод: «Досвід показує,що виконання Гельсінських угод не може бути забезпечене без участі широкої громадськості країн-учасниць. Виходячи з цього, 9 листопада 1976 р. була створена Українська громадська група сприяння виконанню Гельсінських угод. Група сприяння ставить замету:1. Сприяти ознайомленню широких кіл української громадськості з Декларацією правлюдини.
2. [..] активно сприяти виконанню гуманітарних статей Прикінцевого акта Наради з питань безпеки і співпраці в Європі.
3. Домагатися, щоб на всіх міжнародних нарадах, де мають проговорюватися підсумки
виконання Гельсінських угод, Україна як суверенна європейська держава і член ООН булапредставлена окремою делегацією.
4. З метою вільного обміну інформацією та ідеями домагатися акредитування на Україні
представників закордонної преси, створення незалежних прес-агентств тощо.

2§ 13. Опозиційний рух115Своїм головним завданням Група вважає ознайомлення урядів країн-учасниць і світової
громадськості з фактами порушень на терені України Загальної декларації прав людини, гуманітарних статей, прийнятих Гельсінською нарадою...»6. Становище кримських татар у місцях депортаціїта їх боротьба за повернення на Батьківщину
Серед опозиційних течій і рухів у СРСР помітне місце посідав кримськотатарський національний рух, метою якого було повернення на історичну Батьківщину, збереження самобутньої культури, реалізація прав і свобод людей.
Упродовж 12 років (до 1956 р.) кримські татари мали статус спецпереселенців, що означав різні обмеження у правах, зокрема заборону на самовільний (безписьмового дозволу спецкомендатури) перетин меж спецпоселення і кримінальне покарання за це порушення. Відомі численні випадки, коли людей засуджували до багаторічних термінів у таборах за те, що вони відвідували родичів усусідніх селищах, територія яких належала до іншого спецпоселення.
Родини спецпоселенців із Криму мешкали переважно на житловій площі
місцевих колгоспників, робітників та службовців. Люди тулилися в тимчасових
бараках, землянках, напівзруйнованих будинках, клубах тощо. Більшість спецпоселенців не мала взуття й теплого одягу.
У кримськотатарському національному русі вирізнялися дві течії – поміркована, яка передбачала розв’язання проблем у рамках радянських законів, через
подання петицій, та більш радикальна, що сподівалася залучити до розв’язання
кримськотатарського питання міжнародні організації, зокрема й ООН.
На початку 1960-х рр. до кримськотатарського національного руху активно
долучається нове покоління. У грудні 1961 – січні 1962 рр. у Ташкенті виник
гурток студентської та робітничої молоді, який із перших кроків діяльності ставив завдання поширення знань про історію та культуру рідного народу. Водночас у молодіжному середовищі виникла ідея створення «Союзу кримськотатарської молоді з повернення на Батьківщину» (Мустафа Джемілєв, Марат
Омеров, Рефат Годженов та ін.). Щоправда, «Союз кримськотатарської молоді»так і не зміг розгорнути повноцінну діяльність. У квітні 1962 р. активних учасників організації заарештували.
ÎÑÎÁÈÑÒ³ÑÒÜМустафа Джемілєв (1943)
Один із провідників кримськотатарського національного руху, правозахисник, учасник дисидентського руху,політв’язень. У 1944 р. разом зі співвітчизниками депортований до Узбекистану. 1961 р. приєднався до національного руху кримських татар за повернення на рідну
землю; був одним із засновників у Ташкенті молодіжностудентського «Союзу кримськотатарської молоді».
Упродовж 1966–1983 рр. заарештований шість разів.
Провів в ув’язненні 15 років за звинуваченнями в націоналізмі та антирадянській діяльності, антидержавній пропаганді, в укладанні і розповсюдженні антирадянських документів. У 1975–1976 рр. понад триста днів голодував вОмській тюрмі.

116Розділ ІІI. УКРАЇНА В ПЕРІОД СИСТЕМНОЇ КРИЗИ РАДЯНСЬКОГО ЛАДУ (1965–1984)З 1991 по 2013 р. був головою Меджлісу кримськотатарського народу. Депутат Верховної Ради України кількох скликань. Нині – уповноважений Президента України усправах кримськотатарського народу.

Активізація кримськотатарського національного руху в 70–80-х рр. 20 ст. нерозривно пов’язана з масовими міжнародними кампаніями на підтримку одногоз його лідерів – М. Джемілєва.
ÏÅÐÅÂ³ÐÒÅ, ×ÎÃÎ ÍÀÂ×ÈËÈÑß
1. Установіть хронологічну послідовність подій:  Заснування Української громадської групи сприяння виконанню Гельсінських угод  Вихід у самвидаві праці
І. Дзюби «Інтернаціоналізм чи русифікація?»  Друга хвиля арештів українських
дисидентів  Вихід першого номера часопису «Український вісник».
2. Складіть речення про події та явища доби «застою», використавши поняття і терміни: дисидентство, опозиційний рух, самвидав, тамвидав.
3. Схарактеризуйте одним реченням історичних діячів відповідно до їхньої ролі вподіях доби: І. Дзюба, В. Чорновіл, М. Брайчевський, П. Григоренко, М. Руденко,М. Джемілєв.
4. Ім’я якого історичного діяча й назву твору пропущено? У чому значення виходу
друком цієї книжки? «Проаналізувавши згаданий лист та матеріал __, комісія прийшладо висновку, що підготовлений __ матеріал ___ є від початку й до кінця пасквілем на радянську дійсність, на національну політику КПРС і практику комуністичного будівництва в
СРСР... При цьому він вдається до прийомів, запозичених з арсеналу буржуазно-націоналістичної пропаганди. __ намагається довести, що нібито український народ під впливом
русифікаторської політики КПРС втрачає свої риси як нації, всіляко нав’язує читачеві думку про національну кризу на Україні...»5. Поміркуйте, що дає підстави для пропонованого висновку. Наведіть кілька аргументів на його підтвердження або спростування.
Діяльність УГГ започаткувала новий етап в українському національно-визвольному
русі в 1970–1980-х pp., що поєднав боротьбу проти національного гніту з боротьбоюза демократичні права в УРСР.
6. Прокоментуйте події (або явища), про які йдеться у фрагментах джерел.
«Дуже швидко усі люди з нашого кола знали, що пройшла хвиля арештів. Одначе про цезнали вибрані; пересічні мешканці Києва, напевно, ні про що таке й не чули, бо все це відбувалося таємно. Ми відразу ж вирішили, що треба робити все можливе, аби люди про цедізналися; звісно, на газети й радіо ми не розраховували. Треба було знайти якусь форму,щоб поінформувати про те, що відбувається. І це міг бути лише якийсь публічний виступ...
Саме й трапилася така нагода – була прем’єра фільму Сергія Параджанова “Тіні забутих
предків“» (І. Дзюба).
«Ми цілою групою ходили по Львову й колядували. На це колядування до нас приїхав
Стус. Усією ватагою ми пішли до Марії Гель, був саме її день народження. Коли ми виходили від Марії, то зустріли Ірину Калинець, яка почала нам розповідати, що у неї постійно виникає враження, наче за нею стежать. Стус сказав, що в Ірини якась манія переслідування... 11 січня Стус виїхав до Києва, 12 – був у Києві, і його відразу ж заарештували... Через
якийсь час після арештів мене і мого брата Богдана викликали на допит у справі Світличного і Дзюби» (М. Горинь).
«З нашого села померло 26 осіб, так само і в інших селах. З колгоспів майже нічого не дають. Державну допомогу також перестали давати... Квартири погані, від дощу не захищені.
Незабаром нас усіх, напевно, не буде. Надсилаю список померлих: 1) Алжі-Алім, 2) Джаліля, мати Шевкета, 3) Асандонай – батько Есма...» (далі наведено імена ще 16 людей) (з листа Л. Аблаєвої).
§ 13. Опозиційний рух

117

§ 14

Українські дисиденти – виклик системі.
Практичне заняття № 3

1. У чому полягала небезпека, яку вбачала для себев діяльності українського поета Василя Стуса
компартійно-радянська номенклатура
Проаналізуйте історичні джерела відповідно до викладених нижче правил.
1. З’ясуйте, ким був автор документа; узагальніть, про що йдеться в поданому
уривку; зробіть висновок щодо часу описаних подій.
2. Визначте, як автор розповіді ставиться до історичних діячів та подій, що їхописано; поміркуйте, навіщо він свідчить про події; з’ясуйте значення подій таявищ, про які йдеться.
3. Поясніть, у чому цінність джерела особисто для вас; стисло висловіть своєставлення до описаних подій і діячів.
Н
МЕ Т

ДОКУ

«Четвертого вересня (1965 р. – Авт.) мала бути прем’єра “Тіней забутих
предків”. І ми вирішили, що це якраз єдина нагода перед публікою сказати про арешти. Нас кілька чоловік було. Я пригадую, була Михайлина
Коцюбинська, був Юрій Бадзьо, я... Не пригадую, хто ще був. У досить вузькому колі ми говорили, що і як треба зробити, і вирішили, що я виступлю і скажу,оголошу про це. Оце, власне, весь задум. Нічого далі. Бо завдання полягало втому, щоб просто сказати людям, що отаке відбувається, щоб люди знали.
Я не значився в числі офіційних ораторів, але, думаю, що я попрошу слова,оскільки я був до цього колективу творців “Тіней забутих предків” досить
близький, з усіма знайомий був, я думав, що мені природно буде виступити і подякувати їм, і щось від себе також сказати, підозри великої не викличе. Таквоно, власне, і виправдалось. Я з букетом квітів вийшов… а потім став і сказав,що, товариші, в той час, як таке свято мистецтва в нас, в той час відбулися і трагічні події, гіркі. В Україні відбулися арешти, арештовані ті, ті й ті...
Тільки я почав говорити, включили сирену, стали глушити, на мене директор клубу кинувся, почав зіштовхувати мене зі сцени. І в цей час піднявся Василь Стус. Я абсолютно стопроцентно запевняю, що це чисто спонтанний бувйого рух. Це не було заплановано. І він крикнув, що всі, хто протестує проти
арештів, встаньте, чи прошу встати. Кілька спочатку людей піднялися, потім
більше, потім більше. Але не всі. Десь так половина піднялася залу, а половина
сиділа.
Треба сказати, що це взагалі небувале було явище, небувала подія. По суті,це перший за роки, ну, якщо не за всі роки радянської влади, то десь, напевне,починаючи з тридцятих років, це перший такий публічний протест був проти
політичних арештів» (з інтерв’ю Івана Дзюби про Василя Стуса).

1

 1. Чому виголошений на публічному заході заклик: «Усі, хто проти арештів,встаньте…» І. Дзюба характеризував як «перший, починаючи з тридцятих років, публічний протест проти політичних арештів»? Чому цей заклик можна
потрактувати як виклик системі?  2. У чому його невідповідність ідеологічним лозунгам доби?

118

Розділ ІІI. УКРАЇНА В ПЕРІОД СИСТЕМНОЇ КРИЗИ РАДЯНСЬКОГО ЛАДУ (1965–1984)

Н
МЕ Т

ДОКУ

«До 1972 р. Василь Стус хоч і переслідуваний, а був ще на рідній українській землі. Але в січні того року його таки заарештували. Сьомого вересня 1972 р. Стуса, обвинуваченого в “антирадянській агітації й пропаганді”, Київський обласний суд засудив до п’яти років у виправно-трудових
колоніях і до трьох років заслання.
Протягом відбування свого покарання він був об’єктом багаторазових жорстоких кар і знущань. В останні місяці В. Стуса, зокрема, жорстоко переслідували. В літі 1976 р. у нього забрали всі його творчі надбання – власні вірші і переклади поезій, написані під час перебування в концтаборі. Його офіційно
повідомили (прочитали йому акти) про знищення цих творів (разом не менше
як 600 поезій). Строк ув’язнення В. Стуса кінчається на початку 1977 р. Далі,згідно з присудом, йому залишається ще три роки заслання. В. Стус – важко
хворий.
Згадує Василь Стус і свій поворот на Україну в серпні 1979 р. після закінчення терміну його заслання. Приїхав до Києва, щоб довідатись про переслідування членів і близьких до Гельсінської групи. На брутальність відповів посвоєму: “Бачачи, що Група фактично лишилася напризволяще... вступив до неї,бо просто не міг інакше...” На думку Василя Стуса, хтось мусив же стати “горлом обурення і протесту” на Великій Україні...
Недовго пробув на так званій волі Василь Стус. Мусив працювати на тяжкій
роботі, не за фахом. Писав вірші, дописував до інформаційних бюлетенів Української групи сприяння виконанню Гельсінських угод. Аж ось 14 травня 1980 р.
Василя Стуса знову заарештував КДБ. А в грудні засудили на десять років табору особливого режиму і п’ять років заслання. Засудили і відвезли до пермського
табору 36-1… Адміністрація користувалась правом повного свавілля. Без актів ібез повідомлень відбиралось все. В’язні, як ствердив Василь Стус, втратили всяке право належати собі, не кажучи про те, щоб мати свої книги, зошити, записи...» (український радіожурналіст, кореспондент українського відділу «Голосу
Америки» у Вашингтоні Микола Француженко).

2

1. Як викладені в спогадах факти характеризують В. Стуса? Які риси характеру були йому притаманні? 2. Як свідчення джерела розкривають сутність
компартійно-радянської системи?  3. Як ви розумієте вислів «протистояти
системі»? Що, на вашу думку, визначає роль особистості в історії?
Н
МЕ Т

ДОКУ

Зі спогадів Л. Лук’яненка про становище в’язнів у виправно-трудовій колонії суворого режиму для засуджених за «особливо небезпечні державні злочини» в с. Кучино Пермської області (РРФСР):«– Фашисти-и-и! – обурено кричав Стус, ідучи по коридору від кабінету начальника до камери. – Фашисти-и-и!
– Що сталося, пане Василю? – спитав я пізніше.
– Уже півроку не маю ні від кого листів. Дружина часто пише, а вони не пропускають. І мої листи усі ріжуть. Півроку не можу й слова передати. Конфіскували й червневий. Хотів ударити телеграму до дружини, що писати нічого не дають і заткнули геть чисто рота. Викликав Долматов. Кричить:– Наклепуєте! Ніхто вам рота не затикає!
– Як не затикає? – питаю. – Ви ж півроку не пропускаєте жодного листа!
– Не пишіть націоналізму і тоді пропускатимемо.
– У чому ж ви бачите націоналізм?

3§ 14. Українські дисиденти – виклик системі. Практичне заняття № 3

119

– Ви самі добре знаєте, у чому націоналізм.
– У телеграмах теж націоналізм?
– У телеграмах наклеп на нашу радянську дійсність.
– Але ж правда, що ви півроку не пропускаєте моїх листів до дружини.
– Ні, неправда. Це ви самі не хочете, щоб ваші листи дійшли, й тому так пишете.
– Я не пишу ніякої неправди!
– Ви добре знаєте, що можна писати, а чого не можна.
– Та я вже й так вихолостив листи до повної порожнечі.
– Але й те, що в них залишилося, – націоналізм та наклепи.
– Для вас націоналізм у самій уже українській мові.
– Пишіть по-російському.
– Тоді пропускатимете?
– Тоді пропускатимемо.
– А з наклепами?
– Тоді їх меншатиме.
– То ви хочете, щоб я перестав бути собою?
– Я хочу, щоб ви стали радянською людиною…»
 1. Які деталі у спогадах Л. Лук’яненка свідчать про незламність характеру
В. Стуса?  2. Як ви гадаєте, чому таборове начальство домагалося від В. Стуса відмови писати листи рідним українською мовою?  3. Чому в прагненні
зробити всіх «радянськими людьми» представники компартійно-радянської системи
брутально нехтували правами людини? 4. Чому боротьба за дотримання прав людини була провідною в діяльності дисидентів?
Василь Стус (1938–1985)
Поет, перекладач, дисидент. Двічі був в’язнем таборів (1972–
1979 і 1980–1985). З 1979 р. – член Української Гельсінської
групи. Помер у 1985 р. у карцері в таборі особливого режиму
в с. Кучино Пермської обл. (РРФСР). Автор чотирьох поетичних збірок, які розповсюджувалися в самвидаві та в еміграції: «Круговерть», «Зимові дерева», «Веселий цвинтар»,«Палімпсести». Перша поетична збірка – «Дорога болю» –надрукована в Україні в 1990 р. З рештою вцілілих віршів
читачі змогли ознайомитися лише в другій половині 1990-х.

«Поетом себе не вважаю. Маю себе за людину, що пише вірші. Деякі з них –як на мене – путящі. І думка така: поет повинен бути людиною. Такою, що, повна любові, долає природне почуття зненависті, звільнюється од неї, як од скверни. Поет – це людина. Насамперед. А людина – це насамперед добродій. Якбибуло краще жити, я б віршів не писав, а – робив би коло землі» (В. Стус).
Виконайте завдання 1. На основі фрагментів джерел зробіть висновок, чи єслушним твердження, що В. Стус – «поет-політв’язень, який не міг зганьбити
свою честь, гідність, совість на догоду режимові». Свій висновок обґрунтуйте.

120Розділ ІІI. УКРАЇНА В ПЕРІОД СИСТЕМНОЇ КРИЗИ РАДЯНСЬКОГО ЛАДУ (1965–1984)Роздивіться схему. Поміркуйте, ким репрезентовано течію правозахисного
дисидентства. Якими подіями та явищами спричинено появу релігійного дисидентства?
ТЕЧІЇ ДИСИДЕНТСЬКОГО РУХУБОРОТЬБА ЗА НАЦІОНАЛЬНІ ІНТЕРЕСИ
УКРАЇНСЬКОГО НАРОДУ

1. Правозахисне, абодемократичне, дисидентство

Вимоги дотримання в СРСР основних прав і свобод
людини, викриття злочинів тоталітарної системи

2. Національно орієнтоване
дисидентство

Боротьба за вільний розвиток української мови йкультури, за відновлення самостійної України

3. Релігійне дисидентство

Боротьба за відновлення в Україні заборонених
релігійних конфесій, за свободу віросповідання

2. Що спонукало дисидентів створити УГГ.
Як, за свідченнями джерел, до цього поставилася влада
Н
МЕ Т

ДОКУ

З інтерв’ю Миколи Руденка: «…Ми з генералом Петром Григоренком,який жив у Москві, подумали, що треба б створити й Українську групу,і взялися за цю справу. У другій половині жовтня 1976 р. я мав першу
розмову з цього приводу з Оксаною Мешко, колишнім політв’язнем сталінських
таборів, відомою громадською діячкою. Я мав добрі стосунки з письменникомфантастом О. Бердником, теж колишнім політв’язнем. Ото ми зійшлися десь годині о 9–10 вечора в другій половині жовтня, дня не пам’ятаю, в О. Мешко.
У хаті ми про це не розмовляли, бо все ж у неї прослуховувалося. Ми пішли малоосвітленою вулицею над якусь кручу, на край якогось гігантського каньйону…
Ми радилися про створення Групи, аналогічної з Московською, але вона малабути цілком самостійною. Ми з О. Мешко та О. Бердником домовилися, щозвернемося до звільнених у січні після 15-літнього ув’язнення юристів
Л. Лук’яненка та І. Кандиби, які перебували під адміністративним наглядом уЧернігові та в Пустомитах підо Львовом. Вони не мали права нікуди їздити,о 9-й вечора вже мусили бути вдома... Треба було поїхати до них. Обговорити
моральну проблему: люди відбули по 15 років – і знову їх втягувати? Вирішили
так: поінформуємо їх про наш задум, вони люди певні, а там хай вирішують. Через день-два ми з Бердником поїхали до Лук’яненка… Рівно через півгодини підійшов, узяв нас за руки: “Добре”. Усміхається так сумовито, бо краще за насзнає, яка нас доля чекає. “Гаразд. Я вступаю. Вважайте мене членом Групи”.
Отже, Лук’яненко був четвертим. Далі я поїхав у Львів, знайшов М. Гориня.
У нього був складний період. Він сказав, що зараз не готовий стати членом Групи, але сприятиме їй (і після нашого арешту перебрав на себе велику частину
роботи). Ми знали його становище, та й мали на меті І. Кандибу... Потім ми пішли по залізниці в якийсь ліс, на лужок. Я відчував, що його щось сковує. Він непогодився. Ніна Строката, дружина політв’язня Святослава Караванського, щой сама щойно відсиділа 4 роки, а тепер жила в Тарусі Калузької області, передала через Ґінзбурґа, що теж погоджується, бо не може бути осторонь. У Києвіне було зарубіжних журналістів, тому я мусив їхати в Москву і там 9 листопада
оголосив про створення Української Гельсінської групи. Я залишився ночувати

4§ 14. Українські дисиденти – виклик системі. Практичне заняття № 3

121Микола Руденко (1920–2004)Письменник, поет, учасник радянсько-німецької війни 1941–
1945 рр. Автор багатьох збірок поезії, романів і повістей. З початку 1970-х рр. – учасник правозахисного руху, засновник іголова Української Гельсінської групи (1976). Засуджений заантирадянську агітацію і пропаганду до 7 років таборів (відбував у Мордовії і Пермській обл. РРФСР) та 5 років заслання(на Алтаї). Спеціальним розпорядженням Головліту УРСР у
1978 р. були вилучені з обігу в бібліотечній і торговельній мережах усі твори Миколи Руденка – усього 17 назв. У 1987 р.
його звільнено. Емігрував спочатку до Німеччини, згодом до США. У 1990 р. повернувся в Україну.

у Григоренка. А вранці Людмила Алексєєва подзвонила мені: дружина мояРаїса повідомила їй, що в Кончі-Заспі під Києвом розгромлено нашу квартиру.
Як тільки почули повідомлення радіо “Свобода” – так десь між 11–12 вечора –з лісу набігла войовнича рать. Мабуть, їх було багато, бо в один момент, за якісь
секунди закидали квартиру на другому поверсі цеглою. Що на вікні була сіткавід комах, то не так багато її потрапило в квартиру. А всього набрати можна
було її з піввоза... У квартирі були Оксана Яківна Мешко і моя дружина Раїса.
Уже були в ліжку, то зразу накинули на себе ковдри і подушки. Оксану Яківну
поранили в плече. Отак Комітет державної безпеки салютував на честь створення Української Гельсінської групи... Зрозуміло, що я негайно дав і про це інформацію у всесвітній ефір. Кандиба почув про створення Групи, зрозумів, що я бувне агент КДБ, подзвонив мені в Київ, вибачився: “Я думав, що то хтось інший
приїхав до мене під вашим іменем.” І приєднався до Групи. Прийшли до нас щедвоє молодих хлопців – Мирослав Маринович і Микола Матусевич. Пригадую
слова Мариновича: “Ми хочемо бути свідками падіння імперії і учасниками цихподій”. Це вже дев’ять чоловік. Нам нанесли багато інформації. Ми склали список політв’язнів чоловік на сто – хто в концтаборах, тюрмах, у психіатричках, назасланні. Я написав Меморандум № 1. Ми визначили ставлення до України якгеноцид. На це треба було одваги. Декларацію принципів теж писав я. З цимипроектами я поїхав до Лук’яненка. Зайшов чоловік. Інтеліґентний, підтягнутий,гарно, охайно зодягнутий; Левко мене познайомив з ним: Олекса Тихий. Вонибули на “ти”, по-братньому, у них спільне концтабірне минуле. Левко дав Олексі наші документи, мовляв, читай, можеш до нас приєднатися. Тихий став десятим членом-засновником Групи. Потім я зустрівся з ним у грудні в Алчевськуна Луганщині, у моєї сестри, провели з добу разом, і я відчув, що це за людина.
Нас обох заарештували 5 лютого 1977 р. Відтак зустрілися на одній лаві підсудних...
Це був потужний сплеск національного духу. 5 лютого 1977 р. заарештували
мене і Олексу Тихого, а потім пішла майже вся перша десятка, тільки Петра
Григоренка вислали на Захід та Ніну Строкату не посадили вдруге. Але післянас один за одним ішли в Групу нові люди, хоч бачили, що оголошений членом
Групи на волі довго не тримається.
Члени Групи – це ще не вся Група. Було середовище, був другий ешелон,який збирав інформацію, перевозив, друкував, як-от моя дружина Раїса, фактичний секретар Групи – вона за це й відсиділа 5 років і заслання. Треба сказа-122Розділ ІІI. УКРАЇНА В ПЕРІОД СИСТЕМНОЇ КРИЗИ РАДЯНСЬКОГО ЛАДУ (1965–1984)ти, що Українська Гельсінська група не розпалася ані розпустилася. Московська – кого виарештували, кого “видворили” за кордон, хто замовк – і вона в
1982 році саморозпустилася, а наша, хоч була повністю спаралізована арештами(за кордон українців не виганяли), таки вистояла».
1. Які деталі зі спогадів М. Руденка свідчать про надзвичайно складні організаційні обставини, за яких створювали УГГ? 2. Що в розповіді правозахисника вразило найбільше? 3. На які ризики наражалися ініціатори створення
групи? Чому люди зважувалися так ризикувати?
Виконайте завдання 2. Доведіть, покликаючись на фрагменти джерел, щостворення УГГ започаткувало правозахисну течію дисидентського руху.

3. Чому компартійно-радянська влада сприймала українських дисидентів яквиклик системі
Н
МЕ Т

ДОКУ

З інформації ЦК КПУ ЦК КПРС (квітень 1973 р.): «Цілком таємно.
У 1967–1971 рр. на Україні стало помітне пожвавлення націоналістичних
елементів, що інспірується зарубіжними антирадянськими центрами.
Зросла ворожа обробка інтелігенції і молоді в напрямку критики національної
політики КПРС, закликів до опору нібито “насильницькій русифікації” України, що проводиться, розпалювання антиросійських настроїв, обґрунтування “історичної несправедливості” возз’єднання України з Росією, “нерівноправного”становища УРСР в складі Союзу РСР і т. ін.
Ця за своїм змістом і спрямованістю антирадянська діяльність велася підприкриттям гасел “націонал-комунізму”, маскувалася міркуваннями про необхідність дотримання ленінських положень з національного питання, яскравим
проявом чого був пасквілянтський трактат київського літературного критика
І. Дзюби “Інтернаціоналізм чи русифікація?”, фальсифікаторська стаття історика М. Брайчевського “Приєднання чи возз’єднання?”.
Користуючись відсутністю належної відсічі, націоналістичні елементи організовували щорічні зібрання біля пам’ятників Шевченку в Києві й Каневі (наприклад, 22 травня, в день перепоховання праху Т. Г. Шевченка), біля могил націоналістичних діячів у Львові. Націоналістичні прояви зустрічали підтримку впевного кола творчої інтелігенції, особливо з білялітературного середовища, деяких викладачів навчальних закладів і наукових співробітників інститутівАН УРСР (філософії, історії, мовознавства, літератури, археології та ін.).
Інспіраторами вказаних націоналістичних проявів виступала частина колишніх ватажків, учасників і активних пособників банд оунівського підпілля(на Україні їх проживає понад 130 тис. осіб), а також група українських націоналістів з числа інтелігенції – т. з. “шістдесятники”: Дзюба, Світличний, Сверстюк, Франко З., Шумук, Стус і ін. – у м. Києві; Чорновіл, Осадчий, Гель, подружжя Калинець – у м. Львові; Строката – в м. Одесі та інші, що малиспільників у деяких інших містах республіки. Деякі з них раніше вже притягувалися до відповідальності за антирадянську діяльність. Перераховані особи
проводили активну націоналістичну обробку свого оточення, головним чином
молоді, займалися виготовленням, поширенням в республіці і передачею за кордон документів ворожого змісту. В цілях об’єднання однодумців налагодили випуск нелегального антирадянського журналу “Український вісник”».

5§ 14. Українські дисиденти – виклик системі. Практичне заняття № 3

123

Н
МЕ Т

ДОКУ

З доповідної записки голови КДБ УРСР В. Щербицькому 1979 р.: «ЦК Компартії України раніше доповідалося про здійснювану органами держбезпеки роботу щодо попередження і локалізації підривної діяльності націоналістичних елементів т. зв. “української групи сприяння виконанню
гельсінських угод”.
Після притягнення до кримінальної відповідальності Руденка і його близьких спільників Лук’яненка, Тихого, Матусевича і Мариновича “групу” очолили
відомі своєю ворожістю Бердник і Мешко, яким вдалося втягнути до неї раніше
засуджених Стрільціва, Калиниченка, Литвина, Січка П., а також його сина Січка В., залучити до активної підривної роботи Горбаля, Овсієнка та інших їхніх
близьких знайомих.
Значно скоротилася кількість переданої на Захід антирадянської та іншої наклепницької інформації. Її відправником фактично залишилася одна Мешко,якій іноді це вдавалося з допомогою своїх зв’язків.
Центри ідеологічної диверсії і антирадянські кола Заходу не припиняють галас із приводу так званих “порушень прав людини” в Радянському Союзі і переслідування “правозахисників” – учасників “гельсінських груп”. В організованихіз цієї нагоди кампаніях беруть участь не лише окремі високопоставлені політичні і державні діячі США, Канади та інших країн, але й урядові органи. Так,за повідомленням “Голосу Америки” від 29 жовтня цього року, Комісія Сполучених Штатів з безпеки і співробітництва в Європі опублікувала заяву, в якійповідомляється про арешт членів “гельсінських груп” у Радянському Союзі.
При цьому підкреслюється, що найбільше постраждала “українська група”.
Діяльність нового складу “групи”, за задумами організаторів, як і раніше,буде полягати в збиранні наклепницької інформації, підготовці ворожих документів, можливий випуск “бюлетеня” або схожої до нього збірки антирадянських документів і передавання їх за кордон».

6

1. Як ви думаєте, чому навіть у документах, призначених для інформування
силових і партійних органів, укладачі використовували ідеологічні штампи?
Наведіть приклади таких штампів.  2. З якою метою вживалися ідеологічні
штампи в тогочасній пресі?
Виконайте завдання 3. Узагальнивши свідчення джерел параграфа, сформулюйте кілька тез, що розкривають сутність ставлення влади до дисидентів якдо виклику компартійно-радянській системі. Обґрунтуйте кожну з тез, використавши документальний матеріал уроку.
Поставте собі оцінку за урок, зарахувавши за різні етапи роботи відповідні бали:за кожне із завдань (завдання 1–3) – від 1 до 3 балів. Так само за шкалою від 1 до
3 балів оцініть свою участь в обговоренні в парах/групах (максимальна оцінка заурок – 12 балів).

124Розділ ІІI. УКРАЇНА В ПЕРІОД СИСТЕМНОЇ КРИЗИ РАДЯНСЬКОГО ЛАДУ (1965–1984)§ 15Наростання економічної кризи

Економічний розвиток України відбувався давно второваними шляхами.
Промисловість розвивалася екстенсивним шляхом. У міру того як вичерпувалися можливості додаткового залучення матеріальних і трудових ресурсів,темпи економічного зростання скорочувалися. Ця закономірність була властива
всій радянській економіці, але в Україні вона проявлялася особливо виразно.
Падіння темпів економічного розвитку негативно позначилося на демографічній ситуації. За два десятиріччя Україна опинилася перед загрозою депопуляції. На демографічну ситуацію вплинула також здійснювана центром штучна
активізація міграційних процесів. Мільйони українців, які виїхали за межі республіки на постійну або тимчасову роботу, русифікувалися. Мільйони росіян,які приїжджали в Україну, вже самою своєю присутністю полегшували Москвій Києву русифікацію республіки.
1960–1980-ті рр. позначені бурхливою урбанізацією України. Селяни вперше отримали можливість переїжджати в міста, які гостро потребували робочої
сили. Співвідношення сільського й міського населення радикально змінилосяна користь останнього. Зменшення кількості селян і панування колгоспно-радгоспної системи призвели до деградації сільського господарства.
У середині 1980-х рр. економіка була уже не в змозі задовольняти матеріальні потреби суспільства. Це виявлялося у чимдалі гострішому дефіциті промислової та сільськогосподарської продукції.

1. «Косигінська» реформа.
Уповільнення темпів зростання промисловостіУ жовтні 1964 р. уряд СРСР очолив О. Косигін. Керівництво країни відмовилося від низки нововведень М. Хрущова. Зокрема, посилилася централізаціяв управлінні економікою – було ліквідовано ради народного господарства й відновлено галузеву систему управління промисловістю через союзні та союзнореспубліканські міністерства. У жовтні 1965 р. Олексій Косигін запропонував
розпочати економічну реформу. Пропонувалося розширення прав підприємств, зокрема скорочення кількості обов’язкових планових показників, недопущення зміни плану без згоди підприємств, залишення частини прибутку в їхрозпорядженні. Якщо раніше основним показником ефективності роботи підприємства була кількість виготовленої продукції, то тепер – обсяг реалізованої.
На підприємствах утворювалися фонди розвитку виробництва та матеріального заохочення працівників. Запровадження фонду соціально-культурних
1965
1965 р. Початок
«косигінської»реформи

1975
1977 р. Уведення в експлуатацію
першого енергоблока
Чорнобильської АЕС

1980
1982 р.
Запровадження
Продовольчої
програми

1985
1983 р. Завершення
будівництва трансконтинентального
газогону Уренгой –Ужгород

§ 15. Наростання економічної кризи

125

ÇÀÓÂÀÆÒÅЗа доби «застою» в Україні
збудовано 5 АЕС: Чорнобильську (м. Прип’ять, Київська
обл.),
Запорізьку
(м. Енергодар), Південноукраїнську (м. Южноукраїнськ, Миколаївська обл.),Рівненську (м. Вараш) таХмельницьку (м. Нетішин).

Запорізька АЕС. Нині – найбільша в Європі
заходів і житлового будівництва давало підприємствам можливість будувати
житло, дитячі садки, бази відпочинку.
Завдяки втіленню економічної реформи 8-ма п’ятирічка (1966–1970) буланайуспішнішою серед усіх. Обсяг промислового виробництва збільшився вУкраїні наполовину. Дві третини приросту промислової продукції було одержано внаслідок зростання продуктивності праці. Однак статистика дещо прикрашала результати реформи: високі звітні показники нерідко зумовлювалися прихованим підвищенням цін.
ÇÀÓÂÀÆÒÅ
Розширення прав підприємств аж ніяк необмежувало повноважень міністерств і комітеО. Косигін запровадив у життів. Економіка залишалася директивною, котя в 1965–1967 рр. ринкові
мандною. Вирішальне слово в господарюванні
елементи в управлінні проналежало апаратникам, а не директорському
мисловістю (показник прикорпусу. Країна поступово поверталася добутковості,стимулювання
ефективної праці робітників іжорсткого директивного планування. Знову,службовців, більша самостійяк і до реформи, відомства почали директивно
ність підприємств у розпорявизначати рівень продуктивності праці та содженні продукцією і прибутбівартості продукції. Що краще працювало
ком). Після вторгнення впідприємство, то гірші умови чекали на нього
Чехословаччину лібералізація
наступного року. Запровадити окремі елеменекономіки була припинена.
ти ринкового регулювання в командну економіку виявилося неможливим.
Основою економіки й далі були паливно-енергетичні галузі та ВПК. Водночас пріоритетними стали вважатися східні регіони СРСР, що істотно скоротило
фінансування союзних республік. Особливо це відчула Україна. Єдиний виняток становила електроенергетика, зокрема атомна. 1977 рік – рік народження
української атомної енергетики. У промислову експлуатацію було введено перший енергоблок Чорнобильської атомної електростанції (АЕС). Додаткові потужності в цій галузі призначалися для задоволення потреб країн РЕВ. Експорт
електроенергії був необхідним для компенсації витрат на придбання імпортних
продовольчих товарів і предметів поВидобуток вугілля в Україні
всякденного вжитку.
9-та п’ятирічка (1971–1975)З кожною п’ятирічкою темпи ви200 млн т на рікдобування
вугілля на Донбасі скоро10-та п’ятирічка (1976–1980)
190 млн т на рікчувалися, а його собівартість зрос11-та п’ятирічка (1981–1985) 180 млн т на рік
тала.

126

Розділ ІІI. УКРАЇНА В ПЕРІОД СИСТЕМНОЇ КРИЗИ РАДЯНСЬКОГО ЛАДУ (1965–1984)На ділянці газогону Уренгой –





Помари – Ужгород у Ставищенському районі на Київщині. 1982 р.
Газогін Уренгой – Помари – Ужгород – трансконтинентальна система транспортування газу ізЗахідного Сибіру до Західної
Європи.
 Поміркуйте, який сенс мало написання гасла «Наша відповідь Рейгану» (тодішньому
президентові США) на трубі газогону.

Роздивіться карикатури із сатиричного
журналу «Перець».  1. Які кризові явища в економічному житті вони викривають? Як ці явища позначалися на добробуті населення? Яка карикатура це відображає? З якоюметою журнал публікував такі карикатури?
 2. Чи могли звичайні робітники запобігти
кризовим проявам, що стали об’єктом сатиричного викриття? Чому?

– За продукцію своєї фабрики можетене хвилюватися. Її не бере ні міль, нічас, ні покупець.

– Будеш дуже прискіпливим, буду виходити через оту дірку.

– Як бачите, і ми механізували ручну працю.

– Тільки вчора купив стілець виробництва вашої фабрики, а він уже зламався.
– То, може, ви на нього сідали?

§ 15. Наростання економічної кризи

127З початку 1970-х рр. розвинені країни світу почали активно запроваджувати
автоматизацію, роботизацію, нові ресурсоощадні технології, використовувати
широкі, сказати б, безмежні можливості комп’ютеризації.
Однак командна економіка не була придатна
дозалучення досягнень науково-технічного
ÑËÎÂÍÈÊ
прогресу. Новітню техніку й прогресивні технології доводилося «впроваджувати» як щосьСтагнація – відсутність розвитку, застій у виробництві.
чужорідне, вольовими зусиллями. Брак властивої вільному ринку конкуренції призводивдо стагнації виробництва.
Нарощування виробничих потужностей супроводжувалося нагромадженням
застарілої техніки. На цукрових заводах України інколи працювали машини,виготовлені в 19 ст.
Особливо низький технічний рівень був властивий легкій і харчовій галузям
промисловості, які фінансувалися за залишковим принципом.
Тож криза, яка насувалася на СРСР, була зумовлена вичерпанням ресурсів
екстенсивного розвитку за неможливості розвиватися інтенсивно. Вона провіщала розвал створеної засобами масового терору командної економіки.
Занепад радянської індустрії загальмувала світова енергетична криза
1970-х рр. Коли ціни світового ринку на енергоносії зросли мало не вдесятеро,мобілізаційні можливості командної економiки були використані для швидкого
нарощування видобутку нафти й газу, а також для будівництва нафто- та газогонів від Західного Сибіру через Україну до Західної Європи. У неосвоєній,малопридатній для життя місцевості зосереджувалися величезні матеріальні йтрудові ресурси, зокрема сотні тисяч будівельників з України. Одержані десятки мільярдів «нафтодоларів» подовжили життя радянської економiки, що постійно перебувала в кризовому стані.

2. Неефективність колгоспного ладу.
Провал Продовольчої програми
Сільське господарство України традиційно було розвинутим. Республіка давала більше ніж половину загальносоюзного виробництва цукру, майже половину соняшнику, близько третини фруктів та овочів.
Проте ситуація в аграрному секторі погіршувалася швидше, ніж у промисловості, хоч нові керівники країни після усунення М. Хрущова від влади першочергову увагу звернули саме на цю галузь.
Колгоспи та радгоспи не могли нагодувати міського споживача, дарма щодержава вкладала в них дедалі більше коштів.
Прочитайте фрагмент джерела. 1. Які слова вказують на наростання кризи векономіці СРСР?  2. Що було причиною того, що в Україні «не мали змоги
витратити на потреби республіки те, що виробили понад план»? 3. Чим булазумовлена економічна допомога закордонним країнам коштом добробуту місцевого населення?
ДОКУ

Н
МЕ Т

128

1

Зі щоденника П. Шелеста, 1968 р.: «У Донбасі великі труднощі із забезпеченням харчування, особливо м’ясом, державних фондів явно не вистачає. А на ринку кілограм
м’яса 2,5–3 карбованці. Серед шахтарів, гірників, металургів, машинобудівників, хімі-Розділ ІІI. УКРАЇНА В ПЕРІОД СИСТЕМНОЇ КРИЗИ РАДЯНСЬКОГО ЛАДУ (1965–1984)
Лекція під час обідньої перерви в колгоспі «Україна» на Вінниччині. 1965 р.
Свято врожаю в колгоспі ім. В. Чапаєва на Черкащині. 1968 р.
Поміркуйте, чи можливі ситуації, зафіксовані на фото, у країнах з ринковою економікою. У чому їх абсурдність? Як ви думаєте, навіщо радянська влада заохочувала такізаходи? Про які тогочасні пропагандистські ідеї свідчать ці світлини?

ків, будівельників просто йде відкрите ремствування. А що я можу зробити при нашій “зацентралізованій” системі, де все давно розписано, все розподілено, навіть те, що не вироблено.
Ми ж не маємо права навіть витратити на потреби республіки те, що виробили понад план.
Із республіки відправляється величезна кількість продуктів тваринництва – навіть за кордон,а свій власний робітничий клас, “господаря” країни, тримаємо на мінімальному пайку».

Навесні 1982 р. було запроваджено ПроÇÀÓÂÀÆÒÅ
довольчу програму СРСР. Невпинне погіршення становища з постачанням продовольЗатверджена в 1982 р. Продоства змусило владу розробити цю програму,вольча програма мусила призабезпечити її фінансування і постійно контпинити чимдалі більшу залежність СРСР від країн
ролювати перебіг її виконання.
Заходу в продовольчому пиПродовольча програма СРСР подавалася
танні. Передбачалося викопропагандою як свідчення турботи комунісристати величезні кошти натичної партії про матеріальний добробут растворення агропромислових
дянських людей. З року в рік засоби масової
комплексів (АПК). Однак уінформації висвітлювали хід її виконання і поцентрі продовольчої програпуляризували досягнення «маяків» аграрногоми перебувала колгоспна
виробництва. Сільське господарство стало
система, і це зумовлювало їїпріоритетною галуззю в державній політиці
провал.
капіталовкладень. Проте через панування державної власності й колгоспники були не зацікавлені в результатах своєї праці. Це, а також безвідповідальні рішення партійних і радянських інстанцій призводили до постійного дефіциту
сільськогосподарської продукції. Найродючіша у світі смуга придніпровських
заплавних чорноземів перетворилася на дно штучних морів. Меліоровані ґрунти засолонялися або заболочувалися. Насичені хімікатами сільськогосподарські
продукти ставали небезпечними для здоров’я.
§ 15. Наростання економічної кризи

129

Неспроможність домогтися від колгоспів високої врожайності спонукала
державні органи наполягати на постійному розширенні посівних площ. Надмірна розораність призводила до активізації ерозійних процесів. Чорноземні ґрунти, якими завжди славилася Україна, перебували в жахливому стані.
Отже, багатомільярдне фінансування сільського господарства виявилося неефективним. Продовольча програма провалилася.
Недоліки в управлінні економікою країни негативно позначилися на її екологічному стані. У 1980-х рр. територія України забруднювалася відходами мінерально-сировинного комплексу в десять разів інтенсивніше, ніж СРСР загалом.
Роздивіться карикатури із сатиричного журналу «Перець».  1. Чому кризовий стан економіки справляв деморалізаційний вплив на тогочасне радянське
суспільство? 2. Як ви думаєте, чи мали б наслідки скарги вчительки на виявлену безгосподарність?  3. Чому зображені на карикатурі жінки не скаржаться доекологічної інспекції?

Напис на мішках – «добриво».
– А тепер, діти, на конкретному прикладі я поясню вам, що такебезгосподарність.

– А я приходжу сюди фарбувати по понеділках.
У них цього дня чудовий помаранчевий колір.

130Розділ ІІI. УКРАЇНА В ПЕРІОД СИСТЕМНОЇ КРИЗИ РАДЯНСЬКОГО ЛАДУ (1965–1984)Проаналізуйте карту. Позмагайтеся в парах, хто почерпне з неї якнайбільше
інформації. Складіть запитання до карти. Запропонуйте їх іншій парі. Вислухайте відповіді.

Роки введення в експлуатацію
водосховищ і каналів

3. Зміни в національній та соціальній структурі населення
Українська РСР була другою за площею і населенням республікою Радянського Союзу. За чисельністю населення вона перебувала на шостому місці вЄвропі після Російської РФСР, Німеччини, Італії, Великої Британії та Франції.
За даними переписів, з 1959 по 1989 р. чисельність населення республіки
зросла на 9,6 млн і сягнула 51,7 млн осіб.
Переписи населення свідчили про загрозу депопуляції в Україні, тобто абсолютного скорочення чисельності населення. Природний приріст різко скорочувався внаслідок двох причин: зниження народжуваності й зростання смертності. Як і всюди в Європі, в Україні зростала питома вага населення старшого й§ 15. Наростання економічної кризи

131

похилого віку внаслідок подовження середньої тривалості життя.
Україна була однією з республік з надзвичайно високою інтенсивністю міграційних
процесів. Для міжреспубліканської міграції
Кремль створював найбільш сприятливі умови. У 1970-х рр., коли міграція досягла максимуму, приріст населення України був забезпечений переважно припливом росіян, а ненароджуваністю українців.
Тож в усіх українських регіонах, крім західного, частка росіян істотно зросла. У південних регіонах наприкінці 1980-х рр. вонаперевищила третину. Такі зміни в національному складі створювали сприятливі умови дляцілеспрямованої політики русифікації. У східних і південних областях дедалі більше українців переходили на російську мову в навчанній щоденному спілкуванні. Унаслідок цього російськомовне населення почало переважати.
Однак переписи засвідчили: навіть забуваючи
рідну мову, українці здебільшого не змінювали національної ідентичності, тобто не називали себе росіянами.
Русифікації неросійських народів маласприяти концепція «радянського народу як нової історичної спільноти». Вона не зачіпала національних почуттів жодного з народів СРСР,але давала можливість розглядати радянський
народ як своєрідну наднацію.
Одночасно партійна пропаганда наголошувала на етнічній єдності трьох слов’янських
народів: росіян, українців і білорусів. У складі
населення СРСР поступово скорочувалася

Приріст населення
1959–1970 рр.

5,3

1970–1979 рр.

2,2

1979–1989 рр.

1,9
0

1,0

2,0

3,0

4,0

Національний склад населення
України змінювався внаслідок

!внутрішньосоюзних
міграційних процесів

! відпливу єврейського
населення за кордон

! асиміляційних процесів

усередині окремих етнічних
спільнот

! різниці в народжуваності,яка пояснювалася національними традиціями і ступенем
урбанізації кожної спільноти

ЗМІНИ В ЧИСЕЛЬНОСТІ МІСЬКОГОТА СІЛЬСЬКОГО НАСЕЛЕННЯ
(1959–1985), млн осіб
Роки

1959

1979

1985

Міське
населення

19,2

30,5

33,2

Сільське
населення

22,7

19,3

17,6

 Проаналізуйте таблицю. Якзмінилася чисельність населення
міст і сіл? Які чинники призвелидо таких результатів?
Проводи донецької молоді
на будівництво Байкало-Амурської магістралі (БАМ), жовтень 1974 р.
 Які явища соціально-економічного життя в УРСР, зокремаз огляду на демографічну ситуацію, засвідчує фото?

132Розділ ІІI. УКРАЇНА В ПЕРІОД СИСТЕМНОЇ КРИЗИ РАДЯНСЬКОГО ЛАДУ (1965–1984)

5,0 млн

питома вага росіян. Тож єдиним засобом запобігання цій загрозі панівна верхівка вважала асиміляцію українців і білорусів росіянами.
1970–1980-ті рр. характеризувалися стрімким зростанням міського населення. Якщо в 1960 р. сільські жителі становили половину населення, то в
1985 р. – лише третину. Продуктивність праці в сільському господарстві за цейчас майже не зросла. Кожному, хто працював на селі, тепер доводилося годуватине одного, а двох міських жителів. Селянам почали видавати паспорти, і вони забажанням могли переїжджати до міст. Села залишала здебільшого молодь. Вікова структура сільського населення вкрай погіршилася.

4. Життєвий рівень населенняЗа рівнем життя республіки СРСР мало чим відрізнялися одна від одної
(лише в республіках Балтії він був помітно вищий). У світовому ж реєстрі запоказником життєвого рівня Радянський Союз перебував у групі слаборозвинених країн, на місцях після п’ятдесятого. Зрозуміло, що цю статистику ретельно
приховували.
За чверть століття розрив в оплаті праці між промисловістю і сільським господарством скоротився, а її рівень зріс. Проте держава постійно запізнювалася з«отоваренням» виплачених грошей. Упродовж 1971–1985 рр. грошова маса вобігу зросла втричі, а виробництво товарів народного споживання (разом з імпортом) – удвічі. Це зумовило зниження купівельної спроможності рубля.
У ринковій економіці невідповідність товарної маси грошовій виявилася б уформі інфляції, тобто знеціненні грошей, інакше кажучи – зростанні цін. В економіці з фіксованими цінами інфляція виявлялася у формі дефіциту товарів.
Тривале очікування, коли товар «викинуть» у продаж, і довгі черги за дефіцитом стали найхарактернішою рисою радянського побуту 1970–1980-х рр.
Найдефіцитнішими були продовольчі товари. В Україні дефіцит продовольства відчувався не так гостро, як в інших республіках. Хоч більша частина
продукції колгоспів і радгоспів вивозилася, становище рятувала базарна торгівля продукцією, вирощеною на присадибних ділянках селян і в особистих господарствах містян.
Держава змушена була суттєво збільшити обсяги імпорту продовольчих товарів, витрачаючи на їх закупівлю валюту, одержану від продажу енергоносіїв.
У добу «застою» темпи житлового будівництва залишалися незмінними.
За 1965–1985 рр. в Україні було споруджено 7 млн 300 тис. нових квартир.
33 млн людей поліпшили свої житлові умови. Однак житлова проблема й далівідчувалася гостро – надто високими виявилися темпи урбанізації. Сотні тисяч
людей роками стояли в чергах на одержання квартири. Якість безплатного житла була вкрай низькою, а квартири – невеликими за площею. Лише в небагатьох
новоселів кожний член сім’ї мав окрему кімнату.
За кількістю медичного персоналу і лiкарняних ліжок у розрахунку на душунаселення республіки Радянського Союзу посідали перші місця у світі. Однак
медицина фінансувалася за залишковим принципом. На підготовку лікаря витрачалося вдесятеро менше коштів, ніж у країнах Заходу. Радянські дипломитам не визнавали. Технічна оснащеність лікарень була незадовільною. Працівники компартійно-радянського апарату лікувалися в спеціальних лікарнях, якірозміщувалися у сучасних, спроектованих для цієї мети будівлях, оснащувалися
імпортним устаткуванням і комплектувалися високооплачуваним персоналом.
§ 15. Наростання економічної кризи

133

– Ти що, з глузду з’їхала!
Знову виставила дефіцитна прилавок.

– Михайле Васильовичу, мені здається, будівельники трохи наплутали!
– Та нічого – об’єкт ми все-таки приймемо, а будівельників зобов’яжемо ліквідувати недоробки.

Роздивіться карикатури із сатиричного журналу «Перець». 1. Яким явищам
буденного життя радянських людей вони присвячені? 2. Як ви гадаєте, когосаме викривають карикатуристи? 3. Як кризовий стан економіки позначився на суспільній моралі? На вашу думку, чи подолано сьогодні в Україні всі наслідки
деморалізації радянської доби? 4. Прокоментуйте, яку проблему житлового будівництва висвітлив художник. Як ви гадаєте, чому якість споруджуваного житла була низькою?

ÏÅÐÅÂ³ÐÒÅ, ×ÎÃÎ ÍÀÂ×ÈËÈÑß
1. Установіть хронологічну послідовність подій:  Введення в експлуатацію першого
енергоблока ЧАЕС  Завершення будівництва газогону Уренгой – Помари – Ужгород  Початок «косигінської» реформи  Запровадження Продовольчої програми.
2. Складіть речення про події та явища доби «застою», використавши поняття і терміни: депопуляція, міграційні процеси, інфляція, дефіцит товарів.
3. Прокоментуйте події (або явища), про які йдеться у фрагменті джерела.
«Нескінченні вихваляння нестримного піднесення життєвого рівня різко контрастували зреальною дійсністю. [...] Дедалі зростали ціни, знижувалася купівельна спроможність карбованця. Величезним лихом став дефіцит. Поступово з продажу зникали одна категорія
товару за другою. Особливо це позначилося на постачанні продовольства. Узвичаїлася
сумна практика імпорту зерна. До хліба приєднали інші продукти – аж до картоплі включно. З полиць крамниць зникали рибо- і м’ясопродукти, молочні вироби тощо» (М. Брайчевський).
4. Які твердження визначають особливості соціальних процесів доби «застою»?
  Заборона самовільного переселення колгоспників та інших категорій сільського
населення до міст.  Залишковий принцип фінансування сфери охорони здоров’я.
 Зменшення обсягів житлового будівництва та різке погіршення житлових умовміського населення.  Оптимізація пенсійного законодавства: зниження пенсійного
віку до 60 років (для чоловіків) і 55 років (для жінок).  Паспортизація селян, щоусунула перешкоди для переїзду їх у міста; скорочення сільського населення.
 Уповільнення темпів зростання реальних доходів населення.  Хронічний дефіцит товарів повсякденного попиту на споживчому ринку.
5. До положень, що характеризують соціально-економічне становище доби «застою», доберіть конкретні факти.
  Компартійно-радянська номенклатура як прошарок радянського суспільства: становище в системі влади, обов’язки і привілеї.  Темпи урбанізації суспільства та їхвплив на соціальну структуру.  Неухильне падіння економіки та його вплив наякість життя населення.

134Розділ ІІI. УКРАЇНА В ПЕРІОД СИСТЕМНОЇ КРИЗИ РАДЯНСЬКОГО ЛАДУ (1965–1984)§ 16Освіта, наука, література та мистецтво

Істотні зрушення відбулися в системі освіти: було запроваджено загальну
обов’язкову середню освіту. Водночас у добу «застою» посилювалася русифікація. Уніфікація викладання та ідеологізація навчально-виховного процесу
певною мірою знецінювали освіту й перешкоджали виявленню здібностей учнівта студентів.
Розвиток наукових досліджень тоталітарна держава спрямовувала передусімна військово-промислові потреби. АН УРСР перетворилася на колосальну наукову структуру, яка фінансувалася не тільки з республіканського бюджету,а й коштом могутнього ВПК.
У культурному житті велику роль відігравали українські шістдесятники –письменники, які засобами художнього слова протистояли русифікації республіки. У збереження національної самосвідомості громадян значний внесок
зробили митці театру і кіно. Щоправда, здебільшого компартійним ідеологам
вдавалося використовувати творчу інтелігенцію як своїх підручних у пропагандистській роботі. Ті, хто не корився диктату, рано чи пізно отримували негласну
заборону на професію.

1. Освіта й наука
У 1960–1980-х рр. унаслідок скорочення народжуваності постійно скорочувався й контингент дітей шкільного віку. Це полегшило перехід до загальної середньої освіти. Положення про обов’язкову середню освіту внесли до Конституції СРСР 1977 р. і Конституції УРСР 1978 р.
Попередня шкільна реформа, що тривала в Україні з квітня 1959 р., задва десятиліття істотно підвищила рівень русифікації навчання. Наприкінці
1970-х рр. кількість українськомовних шкіл скоротилася на 8,7 тис. У Криму і вДонецьку не залишилося жодної української школи. Частка українських і українсько-російських шкіл в обласних центрах зменшилася до 28 %. У червні
1978 р. ЦК КПРС видав постанову «Про подальше вдосконалення вивчення івикладання російської мови в союзних республіках», якою розпочався новий
наступ на національну школу.
1970–1980-ті рр. були періодом стрімкого розвитку Академії наук УРСРмайже за всіма напрямами знань. Упродовж 1966–1985 рр. АН УРСР поповнилася двома десятками наукових інститутів.
Зокрема, Інститут математики мав один із найсильніших у Європі творчих
колективів. Тут опрацьовували ефективні обчислювальні методи, вкрай важливі у розв’язанні багатьох актуальних проблем ядерної енергетики, радіофізики,електроніки, космічної техніки, механіки. На базі Інституту кібернетики, якийупродовж 25 років очолював академік В. Глушков, виник науково-технічний
комплекс з однойменною назвою. Пріоритетним завданням інституту булостворення автоматизованих систем управління підприємствами (АСУП) і галузевих АСУ. За Інститутом механіки визнали статус головного в СРСР у галузі
розробки критеріїв довговічності конструкційних елементів ядерних реакторів.
§ 16. Освіта, наука, література та мистецтво

135


Збирання літаків у цеху Київського
авіаційного заводу. 1971 р.

Для Інституту електрозварювання ім. Є. Патона період «застою»став найдинамічнішим у його розвитку. Прославилися розробки в галузі космічних технологій, започатковані установкою «Вулкан»,яка працювала на борту корабля
«Союз-6» (1969). Тоді було здійснено неможливе в земних умовах зварювання алюмінію, титану та нержавіючої сталі. За десятиліття 1976–1985 рр.
економічний ефект від упровадження розробок інституту становив
1760 млн руб.
Велику наукову роботу здійснювали 25 інститутів аграрного профілю, які належали досистеми Всесоюзної академії сільськогосподарських наук. Найвагоміші здобутки мав колектив Миронівського інституту селекції танасінництва пшениці під керівництвом академіка Василя Ремесла. Виведеними в Миронівці сортами засівали близько 8 млн га землі.
Плідно працював Київський авіаційний завод під керівництвом О. Антонова. У 1959–
1978 рр. завод випускав пасажирський літакВ. Ремесло на дослідному
Ан-24, упродовж 1969–1985 рр. – транспортполі
пшениці «Миронівськаний літак Ан-26.
808»
Тим часом науковці, що спеціалізувалисяна дослідженнях людини, держави й суспільства, звісно ж, відчували на собі всеохопний пильний контроль з боку парткомів. Останні вимагали, щоб соціогуманітарні науки були партійними, тобто відображали інтереси тієї державної структури, якою стала комуністична партія.
ÎÑÎÁÈÑÒ³ÑÒÜОлег Антонов (1906–1984)Авіаконструктор, з 1952 р. – головний конструктор, з 1962 р. –генеральний конструктор, керівник КБ літакобудування в Києві (нині АНТК ім. О. Антонова). Під керівництвом цього вченого розроблено понад 60 типів літаків та планерів типу Ан(пасажирських, транспортних та ін.). Остання розробка – найбільший у світі чотиримоторний транспортний літак Ан-124«Руслан» (перший рейс відбувся 9 січня 1986 р.).

136Розділ ІІI. УКРАЇНА В ПЕРІОД СИСТЕМНОЇ КРИЗИ РАДЯНСЬКОГО ЛАДУ (1965–1984)Прочитайте фрагмент історичного джерела. Прокоментуйте на прикладі фактів, викладених у ньому, зв’язок науки та ВПК у СРСР.
Н
МЕ Т

ДОКУ

З книги Леоніда Кучми «Україна – не Росія»: «Починаючи з 70-х років ДКБ “Південне”
і “Південмаш” (разом із включеним до його складу Павлоградським механічним заводом) стали розробляти напрямок твердопаливних двигунів і ракет. У результаті
з’явилися двигуни першого ступеня для першої пересувної міжконтинентальної ракети SSX26 і ракети морського базування SSN-20, був виготовлений найпотужніший у країні твердопаливний двигун з тягою в 300 тонн, створена високоефективна твердопаливна триступенева
ракета SS-24 шахтного і (вперше у світі) залізничного базування. Усе це разом взяте гарантувало невідворотність зустрічного удару у разі нападу на СРСР. Саме поява цих ракет і ракетних комплексів (у першу чергу ракетних шедеврів SS-18 і SS-24, які й сьогодні на бойовому
чергуванні в Росії) забезпечила Радянському Союзу у період “холодної війни” повний паритетіз США в галузі ракетних озброєнь стратегічного призначення і поставила обидві тодішні
наддержави перед категоричною неминучістю обмеження, а потім і скорочення своїх стратегічних ядерних арсеналів».

1

2. Література та мистецтво
Очікування на політичні зміни, яке запанувало в суспільстві після ХХ з’їздуКПРС, у літературі відобразилося у своєрідній формі. На передній план вийшла
поезія. Молоді, але вже популярні поети М. Вінграновський, І. Драч, Л. Костенко, Б. Олійник, Д. Павличко, яких було легко звинуватити у формалізмі з оглядуна неординарну форму їхніх творів, відчули певне полегшення. Увійшли в поезію й заявили про себе на повний голос І. Калинець, Р. Лубківський, В. Стус та
ін. Услід за поетами почали нелегку боротьбу з канонами соціалістичного реалізму молоді прозаїки: Є. Гуцало, В. Дрозд, Гр. Тютюнник, В. Шевчук, Ю. Щербак та ін. Вони надавали перевагу малим формам – новелі та оповіданню.
На початку 1968 р. найіменитіший з когорти українських літераторів письменник Олесь Гончар уперше опублікував свій новий твір – роман «Собор».
О. Гончар розповідав про історичні традиції українського народу, його волелюбність і патріотизм, глибоку повагу до релігійних почуттів, традицій та звичаїв
предків. Хоча хрущовська кампанія інтенсивного руйнування храмів за нового
керівництва зійшла нанівець, ставлення компартійно-радянської номенклатуридо релігії не змінилося. Вважалося, що після сталінської доби народ, вдячний
партії за безсумнівне поліпшення матеріального становища, не згадуватиме продуховні цінності, які десятиліттями витруювали з його свідомості. Тож роман
визнаного митця наразився на критику з боку влади.
Цькування О. Гончара почалося в Дніпропетровську – місці дії роману «Собор». Перший секретар обкому О. Ватченко впізнав себе в романі й на пленуміЦК КПУ назвав твір ідейно порочним, шкідливим, пасквільним. Одразу після
пленуму ЦК він розгорнув у своїй «вотчині» переслідування всіх, хто підтримав
роман. Режисерів, учителів, журналістів, які публічно висловлювали позитивне
ставлення до «Собору», виключали з партії й виганяли з роботи.
У 1971 р. компартійний апарат усунув О. Гончара від керівництва Спілкою
письменників. Тільки в 1979 р., коли Спілку письменників очолив Павло Загребельний, дозволили надрукувати роман у віршах «Маруся Чурай» Ліни Костенко. У 1981 р. побачила світ із передмовою О. Гончара книга віршів Василя Симоненка «Лебеді материнства», видання якої розтягнулося на десять років.
Нерівну, але безкомпромісну боротьбу з режимом провадив Василь Стус.
§ 16. Освіта, наука, література та мистецтво

137

ÎÑÎÁÈÑÒ³ÑÒÜОлесь Гончар (1918–1995)Український письменник, член Спілки письменників України
від 1946 р. Упродовж 1959–1971 рр. – голова правління. Бравучасть у Другій світовій війні, враження від якої лягли воснову багатьох його творів, зокрема трилогії «Прапороносці», що виходила друком у 1946–1948 рр. З 1960-х рр. О. Гончар починає відходити від канонів соцреалізму. У нових творах акцент перенесено на загальнолюдські цінності, як,наприклад, у новелі «За мить щастя». Роман «Собор» (1968),присвячений проблемі збереження історико-культурної спадщини українців, став важливим стимулом для розвитку національно-культурних процесів в Україні в 1960–1980-х рр.

3. Кіномистецтво. Українське поетичне кіноНаймасовішим видом мистецтва й далі залишалося кіно. Понад 30 тис. кінотеатрів і пересувних кіноустановок щорічно обслуговували близько 800 млнглядачів.
Найяскравіша кінокартина двох «застійних» десятиліть – «Тіні забутих
предків», сценарій якої написано за повістю М. Коцюбинського. Творчий колектив під керівництвом С. Параджанова створив шедевр на всі часи. Головного
героя блискуче втілив талановитий актор Іван Миколайчук – тоді ще не відомий студент із Буковини. Події на прем’єрному показі кінострічки в київському
кінотеатрі «Україна» увійшли яскравою сторінкою в історію дисидентського
руху, після чого її зняли з прокату на два десятки років. С. Параджанов устиг
створити ще один чудовий фільм – «Київські фрески». Потім за дисидентську
діяльність його на півтора десятиліття відлучили від кіно.
ÎÑÎÁÈÑÒ³ÑÒÜСергій Параджанов (1924–1990)Кінорежисер, сценарист. Вірменин, народжений у Тбілісі,уславив своїм ім’ям українське кіно у світі. Його фільм «Тінізабутих предків» (1964) за повістю М. Коцюбинського обійшов великі екрани багатьох країн і здобув чимало престижних нагород.

Помітним явищем в українському кіномистецтві
1960-х рр. став фільм режисера В. Денисенка «Сон» (сценарій В. Денисенка і Д. Павличка). У картині відтворено
образ молодого Тараса Шевченка, роль якого зіграв Іван Миколайчук.
Утім на талановиті твори в жанрі поетичного кіно чекала важка доля. Фільм
«Білий птах з чорною ознакою» режисера Ю. Іллєнка делегати XXIV з’їздуКомпартії України зустріли вороже. Тільки головний приз Московського міжнародного кінофестивалю 1971 р. забезпечив йому місце в прокаті.
Ще одну стрічку Ю. Іллєнка «Криниця для спраглих» за сценарієм І. Драчау прокат не допустили.

138Розділ ІІI. УКРАЇНА В ПЕРІОД СИСТЕМНОЇ КРИЗИ РАДЯНСЬКОГО ЛАДУ (1965–1984)Кадр із фільму «Тіні забутих предків».
У головних ролях – Іван Миколайчук і Лариса Кадочникова. 1964 р.

Іван Миколайчук (1941–1987)Актор, сценарист, режисер, один із фундаторів українського
поетичного кіно. Зіграв 34 ролі у кіно, написав 9 сценаріїв,автор 2 режисерських робіт. Найвідоміші образи, створені наекрані, – молодого Тараса Шевченка у фільмі «Сон», Івана
Палійчука у «Тінях забутих предків» та козака Василя устрічці «Пропала грамота». Поставив фільми «Вавилон-ХХ»(1980), «Така пізня, така тепла осінь» (1981).

Компартійні функціонери майже знищили надзвичайно цікавий напрям,який міг забезпечити українським митцям гідне місце у світовому кіно. Хвиля
творчого піднесення, яка принесла з собою багато чудових кіноробіт, поступово
згасала. В. Щербицький на пленумі ЦК КПУ у травні 1974 р. із задоволенням
констатував: «Певний час прийоми так званого поетичного кіно з їх наголосом наабстрактній символіці з різко підкресленим етнографічним орнаментом трактувались окремими кінематографістами мало не як провідні прийоми розвитку
кіномистецтва на Україні. Ці погляди, можна сказати, подолано».
Укладіть таблицю «Розвиток літератури та мистецтва в Україні в 60–80-х рр.
20 ст.». Зробіть висновок про протиборство в мистецькому житті тієї доби двохтенденцій: зміцнення національної самобутності, відхід від канонів соцреалізму, з одного боку, і поширення «застійних» явищ, що виявлялися в псевдохудожності,меншовартості, пристосуванстві – з іншого.

4. Музичне та образотворче мистецтвоНа відміну від літератури та кіно, інші форми мистецтва посідали в культурному житті громадян незначне місце. І, попри це, ідеологічні відділи партійних
комітетів ретельно регулювали музичне, образотворче, театральне життя. Жорсткі канони соціалістичного реалізму нівелювали творчий процес, але не могли
його зупинити. Українське мистецтво все ж таки розвивалося, час від часу спалахували яскравими зірками нові імена, стабільно працювали прославлені творчі колективи.
Найвідомішими за межами України професійними колективами були Заслужений державний хор ім. Г. Верьовки, Заслужена академічна хорова капела
«Думка», Заслужений ансамбль танцю ім. П. Вірського. У 1970-х рр. створено
багато нових філармонічних колективів, сотні самодіяльних симфонічних і духових оркестрів.
Етнографічний хоровий ансамбль «Гомін» під керівництвом Л. Ященка захопився відродженням колядок і купальських пiсень, які свідчили про оригінальність і неповторність українського фольклору. Після цього керівника
§ 16. Освіта, наука, література та мистецтво

139

ансамблю звинуватили в «буржуазному націоналізмі» й виключили зі Спілки
композиторів, а колектив розпустили.
Володимир Івасюк (1949–1979)
Композитор, поет. Один з основоположників української
естрадної музики. Провідне місце у творчості посідали
пісні, що поєднували традиції українського мелосу з інтонаціями сучасної естрадної музики. Автор понад 100 пісень. Усенародно популярними стали «Я піду в далекі
гори», «Червона рута», «Водограй» тощо.

Скарбницю українського музичного мистецтва збагатили опери В. Губаренка, Л. Колодуба, Г. Майбороди, симфонії та кантати А. Філіпенка, А. Штогаренка. У жанрі пісенної та хорової музики плідно працювали О. Білаш, К. Домінчен, П. Майборода, С. Сабадаш, А. Філіпенко, І. Шамо та ін.
Чисельність театрів за два десятиліття зросла і в середині 1980-х рр. сягнула
дев’яти десятків. Перед постановкою кожну п’єсу дивилася комісія чиновників,наділених правом схвалювати або забороняти. Найяскравішими серед театральних зiрок України були такі майстри: В. Добровольський, О. Кусенко, А. Роговцева, Н. Ужвій. На оперній сцені успішно виступали Д. Гнатюк, М. Кондратюк,Є. Мірошниченко, А. Мокренко, Д. Петриненко, А. Солов’яненко, М. Стеф’юк,
Г. Ціпола.
З доробку художників періоду «застою» збереглося мало. Майстри пензля переважно створювали те, що їм замовляли: портрети передовиків виробництва, панорами новобудов, сюжети зісторії КПРС. Ці твори відійшли в небуття разоміз державною партією.
У творах М. Глущенка, М. Дерегуса, В. Шаталіна, Т. Яблонської, виконаних з високою художньою майстерністю, здебільшого оспівано природу й побут людей.
На добу «застою» припадає розквіт творчості
М. Приймаченко. ГорохоМарії Приймаченко. Не маючи професійноївий звір. 1971 р.
освіти, мисткиня виробила власну художню сисПам’ятник засновникам
тему в так званому наївному мистецтві, одному зКиєва – Кию, Щеку, Хориву
напрямів примітивізму. Створювала композиціїі сестрі їхній Либеді. Скульпз рослинними й анімалістичними мотивамитор В. Бородай
фольклорного характеру. «Горохового звіра»вважають справжнім шедевром М. Приймаченко.
Найбільш обмежені у творчій дiяльності булискульптори-монументалісти. Адже вони могли
реалізувати лише ті задуми, які фігурували впланах так званої монументальної пропаганди.
Наймасовіше тиражувалися пам’ятники В. Ленiну – понад півтисячі бронзових і гранітних
скульптур.

140Розділ ІІI. УКРАЇНА В ПЕРІОД СИСТЕМНОЇ КРИЗИ РАДЯНСЬКОГО ЛАДУ (1965–1984)У 1982 р. урочисто святкували 1500-ліття Києва. Столиця збагатилася різноманітними меморіальними спорудами. Серед них – Музей В. Леніна (нині –Міжнародний конгрес-центр «Український дім»), обеліск місту-герою Києву наплощі Перемоги, пам’ятний знак на честь заснування Києва, що зображає трьох
братів – Кия, Щека, Хорива і сестру їхню Либідь. На схилах Дніпра, біля площі,якою закінчувався Хрещатик (тепер Європейська), споруджено величезну арку,що символізувала братерське єднання російського та українського народів.
У Києві її називали «ярмом».
ÏÅÐÅÂ³ÐÒÅ, ×ÎÃÎ ÍÀÂ×ÈËÈÑß
1. Укажіть прізвища українських діячів, дотичних до розвитку вказаних сфер культурного життя та науки.
Література

НаукаОбразотворче
мистецтво

Музичне і театральне
мистецтво

Кіно

А. Роговцева, А. Солов’яненко, В. Івасюк, В. Ремесло, В. Шевчук, В. Глушков,Гр. Тютюнник, Д. Гнатюк, Є. Гуцало, Є. Мірошниченко, І. Драч, І. Миколайчук,І. Шамо, Л. Костенко, М. Глущенко, М. Дерегус, М. Приймаченко, Н. Ужвій, О. Антонов, О. Білаш, С. Параджанов, Т. Яблонська, Ю. Іллєнко.
2. Схарактеризуйте одним реченням історичних діячів відповідно до їхньої ролі вподіях доби «застою»: О. Антонов, О. Гончар, В. Івасюк, С. Параджанов, І. Миколайчук, М. Приймаченко.
3. Підтвердіть фактами або спростуйте слушність тверджень.
 За доби «застою» істотно скорочувалася кількість шкіл з українською мовою навчання.  Роки «застою» були періодом швидкого розвитку майже в усіх напрямках знань для Академії наук УРСР.
4. До положення, що характеризує розвиток культури за доби «застою», доберіть
конкретні факти.
Панування диктату компартійно-радянської влади в усіх сферах культурного життя
республіки.
5. Прокоментуйте події (або явища), про які йдеться у фрагментах джерел.
«Зараз вже не є великою таємницею, що наша Академія мала великий обсяг робіт,пов’язаних з оборонним комплексом. Це було істотним стимулятором фундаментальних
досліджень і, до речі, давало свого часу до чверті загального обсягу фінансування» (президент АН УРСР Б. Патон).
«Перейнялися народною мовою – і вона зазвучала з екрана чистим, ясним і непідробним
струмком. Його, народу, співаночками – ми почули, як співають гуцули, вкладаючи в пісні
суть свого життя, своєї праці і своєї душі. Його музикою – нехитрою і проймаючою, як кличтрембіт, переливи денцівки і перебори дримби. Його танкóм – буйним і жагучим, трудовим і святковим... І тоді народився такий фільм про наших горян, у їх недалекому минулому, якого ще не було на екрані» (мистецтвознавець О. Бабишкін).
6. Поміркуйте, що дає підстави для пропонованого висновку. Наведіть кілька аргументів на підтвердження або спростування викладеної думки.
«Атмосфера істерії довкола роману чільного письменника Радянської України Олеся Гончара “Собор” хоча й не була прямо пов’язана з рухом шістдесятників, проте мала для цього покоління велике значення. Одночасно вона послужила сигналом, який свідчив про загострення ситуації в Україні...» (польська публіцистка Б. Бердиховська).
§ 16. Освіта, наука, література та мистецтво

141

Розділ ІVВІДНОВЛЕННЯ
НЕЗАНЕЗАЛЕЖНОСТІ УКРАЇНИ
(1985–1991)§ 17Початок «перебудови»Два десятиріччя, упродовж яких Україна перебувала у стані «застою», змінилися п’ятиріччям несподіваних історичних зрушень. Криза суспільно-політичного устрою і соціально-економічного ладу почала переростати в колапс. Залізна хватка Кремля слабшала.
ÑËÎÂÍÈÊУ цій ситуації в українському суспільстві
посилювалися як національно-визвольні прагКолапс – занепад, крах, рознення, так і соціальне напруження. Українська
вал, припинення функціонукомпартійно-радянська номенклатура відчула,вання будь-якої системи абощо центр не здатний підтримувати її так ефекструктури.
тивно, як раніше, й поволі поверталася облич«Перебудова» – політичнийчям до власного народу.
курс реформаторської частиЧерез щодалі глибші кризові явища керівни радянського керівництва,який реалізувався в СРСР уництво Радянського Союзу змушене було лі1985–1991 рр. Його суть побералізувати політичний режим значно активлягала у спробі через «ревоніше й системніше, ніж це робив М. Хрущов
люцію згори» системно мона зламі 1950–1960-х рр. Реформи нового кедернізувати суспільство.
рівника держави М. Горбачова почалися підгаслами перебудови, нового мислення тагласності. Однак система, вибудувана вождями КПРС, не надавалася до реформування. Навіть більше – лібералізація режиму лиш прискорювала його розвал.
Центральна влада втрачала контроль за суспільно-політичними процесами. Перед Україною постала перспектива досягнення свободи й незалежності.

1. Новий лідер СРСР. Початок «перебудови»Л. Брежнєв помер у листопаді 1982 р. у віці 76 років. Панування геронтократів на кремлівському Олімпі (68-річного Ю. Андропова (1982–1984) та 73-річного К. Черненка (1984–1985)) у березні 1985 р. перервав 54-річний Михайло
Горбачов – наймолодший член політбюро ЦК КПРС.
1985Березень 1985 р.
Обрання М. Горбачова
генеральним
секретарем ЦК КПРС

142

1986
1985–1987 рр. Успішні
переговори між СРСРі США про знищення
ядерних ракет середньоїта малої дальності

1987
1987 р. Публікація книжки
М. Горбачова «Перебудоваі нове мислення для нашої
країни і для всього світу»Розділ ІV. ВІДНОВЛЕННЯ НЕЗАЛЕЖНОСТІ УКРАЇНИ (1985–1991)

1988Травень 1988 р.
Початок виведення
радянських військз Афганістану

ÎÑÎÁÈÑÒ³ÑÒÜМихайло Горбачов (1931)Народився у Ставропольському краї. Закінчивши юридичний факультет Московського університету, повернувся набатьківщину, працював на комсомольській і партійній
роботі. У 35 років дослужився до першого секретаря Ставропольського міськкому КПРС.
З березня 1985 р. – генеральний секретар ЦК КПРС; у 1988–
1990 рр. – голова Президії ВР СРСР; перший і єдиний президент СРСР (березень 1990 р. – грудень 1991 р.). Роки йогоперебування на найвищих державних посадах СРСР позначилися радикальними трансформаційними процесами навсіх рівнях суспільного життя.

На черговому пленумі ЦК КПРС у квітні 1985 р. новий генсек проголосив
курс реформ, названий перебудовою. Термін «перебудова» генеральний секретар ЦК ужив, говорячи про проблеми вдосконалення управління господарським
механізмом. Пропагандистський апарат підхопив ужите визначення й почав використовувати для характеристики політичного курсу нового керівника партіїта держави. Відтоді під ним розуміють реформування усіх сторін радянського
життя, здійснюване під керівництвом КПРС.
«“Перебудова” – містке слово, – заявив М. Горбачов під час поїздки на Далекий Схід у липні 1986 р. – Я би поставив знак рівності між словами “перебудова”
та “революція”… Це справжня революція в усій системі суспільних відносин».
Реалізація нової політики державної партії справді почалася з революційної
дії – поступового, але неухильного звільнення суспільства від цензурних заборон. У Кремлі усвідомлювали, що успіх перебудовної політики залежав від того,наскільки її підтримає населення. Люди мали знати, які виклики постали перед
країною, як на них треба реагувати. Нову політику треба було починати з інформування.
Роздивіться карикатури. 1. Які вади суспільно-політичного життя в державі
вони викривають? Чому ці вади набули масового характеру? 2. Як їх виникнення й поширення пов’язано з характером радянського тоталітаризму?
 3. Чому тоталітарні практики врядування справляють деморалізаційний вплив насуспільну свідомість?

– Що ви, я обома руками за гласність!

– Надовго закрили переїзд?
– Назавжди.

§ 17. Початок «перебудови»143

Текст до карикатури:«...Ніде, в жодній ланці нашої
соціальної і виробничої системине можна допустити девальвації
поняття перебудови. Треба бачити і негайно реагувати, колипід її прапором виступають пристосовництво, особисті амбіції,корисливий розрахунок... (з матеріалів січневого (1987) пленуму ЦК КПРС)».

Прикрилися.

Першим елементом «перебудови» стала
гласність. Під поняттям «гласність» розуміли
інформацію, що допускалася цензурою. У раГласність – послаблення
дянському суспільстві цензурні перепони булицензури, часткова свобода
абсолютними, тому воно не знало такого послова, усунення багатьох
няття. Поки «перебудова» була контрольоваінформаційних бар’єрів, щоним Кремлем процесом, гласність залишалаіснували в СРСР до запровадження політики «перебуся дозованою, не набуваючи ознак свободи
дови». З часом гласність
слова.
переросла у свободу слова –Громадяни країни завдяки гласності отриодну з фундаментальних
мали можливість реально оцінювати ситуацію
свобод, які гарантує людинів тих сферах життя, які з дозволу вищого пардемократичне суспільство.
тійного керівництва ставали відкритими. Гласність підривала сліпу віру до друкованого абомовленого слова, давала змогу формувати власні судження й позбавлятися ідеологічних догм, що закладалися у свідомість з дитинства.
Основним об’єктом гласності стали так звані білі плями в історії КПРС. Посуті, М. Горбачов відновив розпочатий М. Хрущовим процес десталінізації, алев радикальнішій формі. На вістря гласності потрапили злочини сталінської
доби, переважно здійснені партією та її керівниками.
З осені 1986 р. московські суспільно-політичні журнали, на відміну від провінційних (зокрема, й українських), друкували документи, мемуари та художні
твори, які викривали сталінські репресії, війну в Афганістані, економічні негаразди, номенклатурні привілеї тощо. Гострополітична журнальна, газетна й телевізійна публіцистика привертала увагу мільйонів людей.
Не всі в оточенні М. Горбачова підтримали реформи. Спротив «перебудові»почали чинити консервативні сили на чолі із секретарем ЦК КПРС Є. Лігачовим. Саме цей діяч без відома М. Горбачова і за його відсутності в країні у березні 1988 р. ініціював публікацію й популяризацію листа Ніни Андрєєвої під заголовком «Не можу поступитися принципами» в газеті «Советская Россия».
У ньому ленінградська викладачка назвала публіцистів, які досліджували «біліплями» в радянському минулому, «фальсифікаторами історії». На думку Андрєєвої, радянські фальсифікатори історії скористалися «перебудовою», щобініціювати докорінний перегляд історії КПРС. Дописувачка відкрито й навіть
агресивно стала на захист Сталіна, підбадьорювала тих, хто не бажав «поступатися принципами» й не сприймав будь-яких змін. В Україні листа опублікувалив багатьох ЗМІ.
ÑËÎÂÍÈÊ

144

Розділ ІV. ВІДНОВЛЕННЯ НЕЗАЛЕЖНОСТІ УКРАЇНИ (1985–1991)

Боротьба між консерваторами та реформаторами точилася здебільшого вМоскві. Україна ж у перші роки «перебудови» залишалася під цілковитим
контролем консервативних сил, очолюваних В. Щербицьким. Повсякчас виголошуючи «ритуальні» перебудовні гасла, на ділі перший секретар ЦК КПУ чинив опір радикальним змінам. Республіка була, як її охрестили журналісти,справжнім «заповідником застою». Тільки у вересні 1989 р. В. Щербицького
усунули від влади, республіканську партійну організацію очолив Володимир
Івашко, після чого пульс політичного життя в Україні помітно почастішав.
Роздивіться карикатури.  1. Чому представники номенклатури чинили опір«перебудові» і гласності? У чому цей опір виявлявся? 2. Як художники зобразили особливості тогочасного суспільно-політичного життя? Чому пропагандистські видання публікували такі карикатури? 3. Поясніть, як ви розумієте поняття подвійних стандартів у сфері суспільної моралі. Чому поява подвійних стандартів
свідчила про глибоку кризу суспільної моралі й соціального життя в УРСР?

– Я сьогодні знову затримаюсь.
Ти ж знаєш, іде перебудова!

– Повставляйте у мою доповідь
якомога більше сучасних слів, такихяк перебудова, прискорення.

2. Відродження пам’яті про Голодомор 1932–1933 рр.
Серед табуйованих сторінок історії радянського суспільства громадян України найбільше вражала інформація про Голодомор 1932–1933 рр. Українська
діаспора використовувала кожну річницю Голодомору для того, щоб правдапро сталінські злочини стала надбанням широкої громадськості. Особливо багато було зроблено на п’ятдесяті роковини. Тоді при Університеті провінції Альберта в Едмонтоні уже функціонував Канадський інститут українознавчих студій, а в Гарвардському університеті – Український дослідний інститут,заснований Омеляном Пріцаком. За вивчення трагічних подій 1932–1933 рр. вУкраїні взялися дипломовані фахівці. У 1983 р. в Університеті Квебеку (Монреаль) була проведена перша у світі наукова конференція, присвячена ключовим проблемам Голодомору.
П’ятдесята річниця Голодомору стала переламною. Події 1932–1933 рр. вУкраїні почали привертати увагу істориків, політиків, журналістів. Ситуація
виявилася специфічною через те, що в СРСР не визнавали голоду, хоч тоді загинули мільйони людей. Десятки мільйонів знали, що голод був, але говоритипро нього не можна. Коли журналісти ставили українським дипломатам в ООНзапитання з цієї теми, ті або ухилялися від відповіді, або заперечували наявність
§ 17. Початок «перебудови»145

голоду. Зрештою, дипломати змушені були звернутися за інструкціями: щоробити з проблемою півстолітньої давнини? Політбюро ЦК Компартії України
доручило вивчити це питання секретарю ЦК з ідеології та голові КДБ УРСР.
11 лютого 1983 р. останні написали на ім’я В. Щербицького доповідну записку,суть якої відображено в назві: «Про пропагандистські і контрпропагандистські
заходи відносно протидії розв’язаній реакційними центрами української еміграції
антирадянської кампанії у зв’язку з продовольчими утрудненнями на Україні, якімали місце на початку 30-х рр.».
Глава організації «Американці в обороні людських прав в Україні» І. Ольшанівський вивчив архіви комісії Конгресу США з Голокосту і запропонував створити таку саму комісію з розслідування українського голоду. У листопаді 1983 р.
відповідний законопроект було внесено до Конгресу, але Палата представників
поставилася до нього пасивно. Тоді по всіх штатах, де проживали українці, булаорганізована петиційна кампанія під гаслом «Коріння трави». Ні раніше, ні пізніше такої масштабної акції американські українці не влаштовували.
Завдяки їй законопроект успішно пройшов сенатську комісію, і у вересні
1984 р. Сенат ухвалив його одноголосно. Натомість Палата представників так іне подала законопроект, який лобіювали українські організації. Становище урятував сенатор Б. Бредлі. Користуючись правом сенаторів вносити поправки вбюджет, він в останній день роботи 98-ї сесії Конгресу «причепив» витрати надіяльність тимчасової комісії з розслідування голоду 1932–1933 рр. в Україні доФінансової резолюції. Палата представників, яка мала право відкидати внесені
сенаторами поправки, з цією поправкою все-таки погодилася, бо законопроектбув схвалений Сенатом. Р. Рейган без зволікань підписав Фінансову резолюцію,і у Конгресі США з’явилася комісія, перед якою стояло завдання «здійснити вивчення українського голоду 1932–1933 рр., щоб поширити по всьому світу знанняпро голод і забезпечити краще розуміння американською громадськістю радянської системи шляхом виявлення у ньому ролі Рад». Виконавчим директором комісії Конгресу став викладач Гарвардського університету, один із небагатьох
фахівців історії України радянського періоду Джеймс Мейс. Ніхто не очікував,що очолювана ним дослідницька група з шести українознавців зможе за доволі
короткий термін знайти переконливі докази наймасштабнішого сталінського
злочину. У 1986 р. в США вперше вийшло ґрунтовне дослідження про Голодомор Р. Конквеста «Жнива скорботи».
Тим часом керівництво КПРС уже почало втрачати контроль над процесом
«перебудови». Сталінське табу на згадування голоду, яке трималося п’ять з половиною десятиліть, було знято. У московській і київській пресі промайнули
перші згадки про трагедію 1933 р. Виступаючи в Києві з нагоди 70-річчя проголошення радянської влади в Україні, В. Щербицький виголосив неювілейний
абзац про трагедію, спричинену нібито неврожаєм. Уперше в СРСР «продовольчі утруднення» дістали офіційну назву – «голод». Це дало підстави українським
ученим, письменникам і журналістам розповідати широкій громадськості проподії, що були «білою плямою» в недавній історії України.
У проблематиці Голодомору основним здобутком радянської доби, якастрімко відходила в минуле, стало видання «Голод 1932–1933 років на Україні: очима істориків, мовою документів». Воно вийшло друком у вересні 1990 р.
під грифом Інституту історії партії при ЦК Компартії України. Навколо цього
збірника документів з архівів Москви та Києва, що його підготували архівісти

146Розділ ІV. ВІДНОВЛЕННЯ НЕЗАЛЕЖНОСТІ УКРАЇНИ (1985–1991)

Центрального партійного архіву при ЦК КПУ, в січні
того самого року точилися палкі дискусії в політбюро.
Найвищий орган республіки підтримав пропозицію
В. Івашка опублікувати документи вибухової сили. Длятакого сенсаційного рішення було кілька причин. Поперше, щоб утриматися на гребені революційної хвилі,керівники республіканської партійної організації мализасудити сталінську спадщину. По-друге, цю трагедіювже не виходило замовчувати, як це робило радянське
керівництво впродовж 55 років. Комісія Конгресу СШАзавершила дослідницьку працю про український голод
1932–1933 рр. і оприлюднила звіт обсягом 524 сторінки.
Цей том був надрукований у Вашингтоні й у вересні 1988 р. надісланий радянським посольством до ЦК КПУ. По-третє, не можна недооцінювати родинну
пам’ять про Голодомор, хоча ті, хто вижив, дуже рідко наважувалися розповідати про пережите своїм дітям, щоб уберегти їх, та й самих себе, від звинувачень вантирадянській агітації.
Прочитайте фрагменти історичних джерел. 1. Як українські державні та громадські діячі пояснювали трансформацію свого світогляду внаслідок гласності? 2. Чому правда про Голодомор спонукала українців відмовлятися від комуністичних поглядів?
Н
МЕ Т

ДОКУ

З інтерв’ю Леоніда Кравчука після ознайомлення з архівними матеріалами про голод
1932–1933 рр.: «Ви знаєте, тільки нежива людина може не відреагувати на таке. Я з часом зрозумів: усе, що робилося, була суцільна брехня. І партія цю брехню утверджувала, обмежуючи в інформованості навіть тих людей, які повинні були “за службовим
обов’язком” знати правду. Це був фарс, фальсифікація, злочин. І я повторюю: якби я знав усеце в 1958 році, я ні за що до цієї партії не вступив би. Ось що я коротко можу сказати про перелом у своїй свідомості».

1

Н
МЕ Т

ДОКУ

Із заяви Дмитра Павличка про вихід із партії, березень 1990 р.: «Чи знав я про це тоді,коли вступав до партії? Не знав ні про голод 1932–1933 рр., ні про масштаби ГУЛАГу, ніпро Биківню, ні про Дем’янів лаз, не знав про безліч злочинів, заподіяних українському
народу та іншим народам під керівництвом партії. Та поволі приходило те знання. Воно заперечувало мою віру і руйнувало мою ж таки творчість, у якій я намагався підносити партію».

2

3. «Нове мислення» і міжнародна ситуація
Коли М. Горбачов став генсеком і отримав доступ до всіх таємниць, дійсність
приголомшила його. Згодом він розповідав: «Виявилося, що воєнні витрати
становили не 16, а 40 (!) відсотків держбюджету, продукція ВПК – не 6, а 20 відсотків валового суспільного продукту. З 25 млрд рублів витрат на науку близько
20 млрд ішло на військово-технічні дослідження та розробки». Та насправді всебуло ще гірше. Якщо врахувати продукцію легкої і харчової промисловості разом з усіма послугами, що припадали на частку людей, причетних до військовопромислового комплексу, то витрати на оборону сягали 52 % валового суспільного продукту. За таких умов далі змагатися з американцями було марною
справою. Гонитва озброєнь загнала Радянський Союз у глухий кут. Без її припинення жодне завдання з реформування країни не могло бути розв’язане.
У 1987 р. вийшла у світ книжка М. Горбачова «Перебудова і нове мисленнядля нашої країни і для всього світу». Прагматичний підтекст «нового мислення»§ 17. Початок «перебудови»147

ÑËÎÂÍÈÊ

полягав у тому, щоб забезпечити скорочення
витрат на озброєння, які стали непосильними.
«Нове мислення» – політичЙшлося і про те, щоб отримати від Заходу крений курс на припинення «ходити, призначені на щорічний імпорт десятків
лодної війни» й відмову відмільйонів тонн зерна, а також закупівлю сучасгонки озброєнь, обґрунтуних техніки й технологій.
вання пріоритету загальноМ. Горбачов успадкував від попередників
людських цінностей над клакризу з ракетами середньої дальності. На посовими у внутрішній тачатку 1985 р. з ініціативи радянської сторони
зовнішній політиці, відмовавід провідної в марксизмі-лерозпочалися переговори із США, під час якихнінізмі тези про класову боСРСР виявив готовність іти на серйозні поротьбу як рушійну силу істоступки. Не сподіваючись на добру волю радянричного процесу.
ських керівників, американці готові були витратити десятки мільярдів доларів на програму
«Стратегічної оборонної ініціативи» (СОІ), яка мала захистити США від атаки
міжконтинентальних ракет. СОІ спиралася на новітні космічні технології і стала відомою під назвою програми «Зоряних війн». Президент США Р. Рейган
називав Радянський Союз «імперією зла» і досить успішно створював антирадянську коаліцію країн НАТО, Японії та Китаю.
Після трьох зустрічей між Рейганом і Горбачовим у 1985–1987 рр. булоукладено угоду про знищення ядерних ракет середньої та малої дальності.
СРСР зобов’язався за три роки демонтувати й знищити цілий клас таких ракет – 1752. США мали ліквідувати 869 наявних у них ракет. Це радикальне рішення істотно послабило конфронтацію на найважливішій ділянці радянськоамериканських відносин.
Виявом «нового мислення» стало рішення М. Горбачова покінчити з непопулярною і безперспективною війною в Афганістані. У травні 1988 р. розпочалося
виведення радянських військ.
Найбільш серйозні зміни сталися на європейському континенті. Національно-визвольний рух охопив усі країни Центрально-Східної Європи, які були зовнішнім поясом російсько-радянської імперії. У вересні 1989 р. новий урядУгорщини відкрив кордон з Австрією. Тисячі громадян Німецької Демократичної Республіки скористалися «вікном», щоб через Угорщину й Австрію дістатися до ФРН. Берлінська стіна втратила функціональне призначення й стала реліктом епохи, що стрімко відходила в минуле. 9 листопада 1989 р. її булозруйновано. У березні 1990 р. відбулися перші вільні вибори до Народної палати НДР. Новий уряд пристав на пропозицію канцлера Гельмута Коля прооб’єднання двох частин Німеччини на підставі Конституції ФРН. У жовтні 1990 р.
Народна палата НДР ухвалила рішення про об’єднання
Бульдозер руйнує Берлінський мур неподалік Потсдамської площі. 12 листопада
1989 р.

148Розділ ІV. ВІДНОВЛЕННЯ НЕЗАЛЕЖНОСТІ УКРАЇНИ (1985–1991)

східнонімецьких земель із землями ФРН. Розв’язання німецького питання накількох зустрічах представників США, Великої Британії, Франції, Радянського
Союзу, ФРН і НДР поклало кінець «холодній війні».
У лютому 1990 р. військова частина Організації Варшавського договору булаліквідована. У червні 1991 р. припинила існування Рада економічної взаємодопомоги, а в липні того самого року – політична частина ОВД. «Ялтинська»Європа перестала існувати.
Роздивіться
карикатуру.
 1. Які деталі свідчать проневідповідність проголошеного М. Горбачовим «нового мислення»в зовнішній політиці та пропаганди
всередині СРСР? Чи випадкова цяневідповідність? 2. Як можна пояснити появу таких карикатур у тогочасній пресі? Чому пропагандисти йдалі приховували від людей справжні
причини зміни зовнішньополітичного
курсу в СРСР?

ÏÅÐÅÂ³ÐÒÅ, ×ÎÃÎ ÍÀÂ×ÈËÈÑß
1. Установіть хронологічну послідовність подій:  Підписання протоколу про повне
припинення дії Організації Варшавського договору  Обрання М. Горбачова генеральним секретарем ЦК КПРС  Перша у світі наукова конференція, присвячена
ключовим проблемам Голодомору  Початок виведення радянських військ з Афганістану.
2. Складіть речення про події та явища доби «перебудови», використавши поняття ітерміни: «перебудова», гласність, «білі плями», «нове мислення», «Стратегічна оборонна ініціатива» (СОІ).
3. Підтвердіть фактами або спростуйте слушність тверджень.
 Одним з основних здобутків гласності стала ліквідація «білих плям» в історії
СРСР.  Перебудовним процесам чинив опір партійно-радянський апарат на чолі з
В. Щербицьким.  Однією з найважливіших причин «перебудови» була потреба
зменшити тягар гонки озброєнь.
4. Проілюструйте конкретними фактами тези про події та явища доби «перебудови»:  Серед «білих плям» в історії державної партії та радянського суспільства
громадян України найсильніше вражала інформація про Голодомор 1932–1933 рр.
 Найбільш значущим кроком з реалізації політики «нового мислення» стало радянсько-американське співробітництво.  Знаковою подією в Європі було руйнування Берлінської стіни – символу епохи «холодної війни».
5. Прокоментуйте події (або явища), про які йдеться у фрагменті джерела.
«Ядерна зброя не функціональна і не може розв’язувати політичні проблеми, актуальні йсьогодні. Ніхто в світі не залишиться безкарним, якщо застосує першим ядерну зброю.
Ядерна війна неприпустима, і в ній не може бути переможців. Це аксіома... Уже до кінця
1980-х років Радянський Союз перестав бути тоталітарною системою. Тоді світ ішов доядерної війни, а вже влітку 1988 року президент США Рональд Рейган стояв на Красній
площі й проголошував, що Радянський Союз більше не є “імперією зла”. А в грудні
1989 року “холодна війна” закінчилася. Я думаю, «перебудова» була мирною антитоталітарною революцією, розпочатою в ім’я ідеалів демократії та соціалізму» (з інтерв’ю М. Горбачова).

§ 17. Початок «перебудови»

149

§ 18

Соціально-економічне становище

Реформатори на чолі з М. Горбачовим сподівалися, що із системної кризи радянського ладу можна вийти, не порушуючи засад, на яких тримався соціально-економічний лад, зокрема монополізму державної власності на засоби виробництва та директивного управління економікою. Утім швидко з’ясувалося,що надання більших прав державним підприємствам призводить до ще більшого розбалансування командної економіки, поглиблення дефіцитності бюджетута нестримної інфляції. Реформа 1987 р., яка ґрунтувалася на забезпеченні самостійності, самоуправління й самофінансування державних підприємств, лишепоглибила кризу.
На зламі 1980–1990-х рр. було визнано, що командна економіка до реформування не надається. Тому розпочалися спроби заміни директивного управління
ринковими регуляторами. Однак компартійно-радянська номенклатура не підтримала генерального секретаря ЦК КПРС і вузьке коло реформаторів, аджедемонтаж командної економіки ставив під загрозу її становище в суспільстві йдержаві. Нерішучість і половинчастість реформаторських кроків, відвертий саботаж ринкових перетворень призвели до господарського паралічу, який вплинув на різке погіршення життєвого рівня населення.

1. Політика «прискорення»Першим гаслом перебудовної доби було «прискорення». Йшлося про прискорення темпів економічного зростання. У самому звучанні терміна «прискорення» відчувався оптимізм. Мовляв, розвиваємося загалом задовільно, але треба пришвидшити темп.
Свою економічну програму М. Горбачов оприлюднив 1985 р. Основну увагувін приділив розвиткові машинобудування. Висувалися пропозиції децентралізації управління економічним життям, запровадження глибокого госпрозрахунку, розширення прав підприємств, посилення матеріальної зацікавленості трудових колективів.
У жовтні 1986 р. на засіданні політбюро ЦК КПУ було оголошено, що за вісім місяців міністерства та відомства республіки видали 666 тис. письмових
розпоряджень, постанов та інших директив. І це був тільки додаток до тієї паперової зливи, яка йшла з Москви. «Товариші, це вже межа, це ж фабрика з видання декретів!» – бідкався В. Щербицький, коментуючи цю цифру.
Проте партійні комітети не збиралися відмовлятися від своїх прерогатив усфері управління виробництвом. Про переведення економіки на ринкові рейкине йшлося. Засади реформування економічного життя не виходили за межізвичних уявлень про вдосконалення управління підприємствами. Не дивно, щокриза дедалі глибше охоплювала господарський організм велетенської наддержави. Попри всі старання статистиків, економічні показники щоразу погіршувалися.
У квітні 1985 р. М. Горбачов поставив на розгляд політбюро ЦК КПРС питання «Про боротьбу з пияцтвом і алкоголізмом». Ніхто б не взявся заперечувати, що алкоголізм украй негативно позначався на якісних показниках

150Розділ ІV. ВІДНОВЛЕННЯ НЕЗАЛЕЖНОСТІ УКРАЇНИ (1985–1991)

Роздивіться карикатури. Які образи обіграли художники, щоб викрити бюрократичні перепони на шляху реформ? Витлумачте кожен з цих образів. Як вигадаєте, чи дієвими були зусилля пропагандистів? Свою позицію обґрунтуйте.

Текст до карикатури: «Усі ми знаємо,скільки шкоди завдають численні обмеження та інструкції. Це “продукція” людей, які, подібно до одного літературного
персонажа, кожного ранку “ходять у посаду”, а прискорення розуміють, як механічне пришвидшення колообігу паперів(з виступу на XXVII з’їзді КПРС)».

Бюрократичний полігон

Текст до карикатури: «Нерідко буває,що від розробки техніки до серійного виробництва – нескінченно довгий шлях ізбагатьма невиправданими ініціативамиперешкодами».

Крутії часу не гають. Козиряють: «Слухаю».
І роботу підміняють суперпоказухою

Текст до карикатури: «Час нарешті
покінчити з практикою дріб’язкової опіки підприємств з боку міністерств і відомств. Прискоренню науково-технічного прогресу дуже заважає величезна
кількість усіляких паперів, форм, таблиць, непотрібних бюрократичних процедур (з матеріалів XXVII з’їзду КПРС)».
Дев’ятий вал паперотворчості

§ 18. Соціально-економічне становище

151

виробництва, призводив до моральної та фізичної деградації сотень тисяч людей. Однак боротьба з цим соціальним лихом засобами «кавалерійської атаки»не мала відчутних результатів. В Україні за другу половину 1985 р. кількість
торговельних закладів, які реалізували спиртні напої, зменшилася вдвічі. Повсій країні на мільйони осіб, винних у порушенні антиалкогольного законодавства, накладали адміністративні стягнення. Міліція вилучила у населення 418
тис. самогонних пристроїв. Переслідували продаж і вживання не тільки міцних
напоїв, а й вина та пива. Запопадливі партапаратники ініціювали вирубування
виноградників на Закарпатті та в Криму. Нищили плантації навіть унікальних
сортів винограду.
Антиалкогольні заходи не дали бажаних результатів, а в народній пам’яті залишилися яскравим прикладом некомпетентних дій влади, що спричинили неабиякий сплеск самогоноваріння.
Один із наслідків економічної кризи – поширення тіньової економіки.
У травні 1986 р. стартувала кампанія боротьби з нетрудовими доходами. «Трудящі» економічно залежали від держави, а доходи тих, хто прагнув заробляти нажиття поза сферою командної економіки, вважали нетрудовими.
Увага силових структур, правоохоронних органів і компартійно-профспілкового апарату спрямовувалася на викорінення приватної ініціативи в усіх її формах. Спеціальні комісії обмірювали будиночки на дачних ділянках і змушували
руйнувати приміщення, параметри яких перевищували встановлені норми. Переслідували людей, які бажали заробити ремонтом житла, пошиттям одягу, наданням населенню інших послуг. Штрафували господинь, які продавали в невстановлених місцях щось вирощене на присадибній ділянці або зібране в лісі.
Так комуністична держава обстоювала своє монопольне право на забезпечення
населення всім необхідним, хоча з постачанням справлялася вкрай незадовільно. Привид ринкових відносин відлякував компартійно-радянський апарат.
Через півроку після ухвалення цього одіозного закону, у листопаді 1986 р.,Верховна Рада СРСР проголосувала за закон протилежного змісту – «Про індивідуальну трудову діяльність».
Роздивіться карикатури. 1. Яким явищам економічного життя доби їх присвячено? Що викривають карикатуристи? 2. Чому антиалкогольна кампанія не далаочікуваних результатів?  3. Хто такі «несуни»?  4. У чому виявлявся деморалізаційний
вплив кризи радянської економіки?

– І ганьбу винесемо, аби тільки дірку в паркані не забили!

152– Чого це в тебе сьогодні такий вигляд,ніби ти щойно з хреста знятий!
– Та не вдалося нічого з заводу винести.
А я в такі дні почуваюся так, наче менеобікрали.

Розділ ІV. ВІДНОВЛЕННЯ НЕЗАЛЕЖНОСТІ УКРАЇНИ (1985–1991)

– Та щоб я на саму зарплату жив, якщоце не мої речі повсякденного вжитку!

– Ніколи не бачила, щоб сусіда додому
горілку ніс. Не інакше – самогон жене.
Треба в міліцію заявити.

2. Невдача реформаторських зусиль
Коли гасло «прискорення» не спрацювало, М. Горбачов вирішив підійти допроблеми з іншого боку. Червневий (1987) пленум ЦК КПРС спробував вдихнути життя в економіку, давши державним підприємствам право діяти самостійно. Однак ця спроба теж не вийшла за межі командної економіки. Навіть
формулювання порядку денного пленуму ЦК КПРС – «Про докорінну перебудову управління економікою» – обмежувало проблему на управлінні. Основна
ідея економічної реформи полягала в поєднанні централізованого директивного
планування з наданням підприємствам певної свободи дій. Ступінь свободи визначався трьома «С»: самостійність, самоуправління, самофінансування.
30 червня 1987 р. Верховна Рада СРСР ухвалила «Закон про державне підприємство», у якому розвивалися основні ідеї цієї реформи. Було затверджено
постанови про перебудову планування, матеріально-технічного постачання, ціноутворення тощо. Підприємства отримали можливість самостійно планувати
виробничу діяльність у визначених межах. Вони здобули право укладати контракти зі своїми постачальниками й споживачами, встановлювати прямі, без посередництва Держплану, зв’язки з іншими підприємствами. У деяких галузях їмнавіть дозволялося вступати у прямий контакт з іноземними фірмами.
Виявилося, однак, що в межах окремих підприємств реформа управління не
діє. Підприємства справді стали самостійнішими, але почали ухилятися від виробництва тієї продукції, яка була невигідною. Натомість нарощували виробництво вигідної, але непотрібної споживачам продукції. Отже, реформа поглибила
процеси розбалансування економіки.
У травні 1988 р. ухвалено Закон «Про кооперацію в СРСР». Людям, якіоб’єднувалися в зареєстровані державними установами кооперативи, дозволялася підприємницька діяльність, здебільшого у сфері громадського харчуваннята послуг. Новий закон сприяв виявленню ініціативи багатьох підприємливих
людей. Це був перший крок входження Радянського Союзу в ринкову економіку. Межі легального приватного сектора охоплювали виробництво трьох десятків видів товарів і послуг. Доходи тих, хто бажав мати свій бізнес, обкладалися
65-відсотковим податком, але це не ставало на перешкоді.
Наприкінці 1980-х рр. в українських кооперативах працювало приблизно
700 тис. осіб, які щорічно виробляли товари або надавали послуги на загальну
§ 18. Соціально-економічне становище

153

суму майже 5 млрд рублів. Дві третини кооперативного обороту спрямовувалина обслуговування потреб населення, одну третину – на потреби державних підприємств. Близько 60 % кооперативів працювали у сфері громадського харчування. Кооперативний сектор формувався в надрах командної економіки, проте
діяв за законами ринку.
Одночасно з реформами у промисловості була зроблена спроба вдосконалити функціонування колгоспно-радгоспної системи, свідченням чого стала партійно-урядова постанова «Про подальше вдосконалення економічного механізму господарювання в агропромисловому комплексі країни». Жорсткий
контроль і в цій сфері не дав позитивного результату. Продовольча проблема
дедалі більше загострювалася. Тоді Кремль вдався до деяких кроків у напрямідо ринкової економіки. Зокрема, у березні 1988 р. було прийнято нове положення про колгоспи, яке допускало можливість існування орендних відносин.
Колгоспним сім’ям надавалося право брати землю в оренду на тривалий термін
(до 50 років) і розпоряджатися виробленою продукцією на власний розсуд. Однак серед колгоспників знайшлися лише одиниці, які зважилися на самостійне
господарювання в умовах браку малогабаритної сільськогосподарської технікита інфраструктури, за допомогою якої можна надавати вирощеній продукції товарного вигляду й реалізувати її. Місцева адміністрація, керівники колгоспів ірадгоспів сприймали появу орендарів-фермерів як виклик своїй безконтрольній
владі на селі. Тому вони всіляко гальмували поширення орендних відносин.
Улітку 1989 р., коли виявилося, що реформа стала каталізатором економічної кризи, при союзному уряді створили комісію з економічної реформи на чоліз академіком Л. Абалкіним, яка вперше підважила радянський господарський
механізм. Зокрема, було висунуто ідеї роздержавлення економіки, плюралізму
форм власності, переходу до ринку.
Програму ринкових реформ опублікували у травні 1990 р., але Верховна
Рада СРСР відхилила її. Тоді уряд відмовився від реформ і почав розробляти
випробуваними методами п’ятирічний план на 1991–1995 рр.
Роздивіться карикатуру та плакат часів «перебудови».  1. Поділіться міркуваннями, чому командна радянська економіка не надавалася до реформування,зокрема до ринкових перетворень.  2. Чому партійна номенклатура й керівники підприємств саботували проведення реформ? 3. Які негативні явища в суспільно-економічному житті поширилися під час «перебудови»?

154

Розділ ІV. ВІДНОВЛЕННЯ НЕЗАЛЕЖНОСТІ УКРАЇНИ (1985–1991)

3. Падіння рівня життя населення
Поглиблення економічної кризи наприкінці 1980-х рр. відсунуло СРСР на
77-ме місце у світі за рівнем споживання товарів та послуг на душу населення.
Хоча в Україні продовольче становище було дещо кращим, ніж у багатьох інших республіках СРСР, але гострий дефіцит продовольства вже почав відчуватися. З кінця 1980-х рр. дефіцитом стало майже все. З осені 1990 р. в Україні
запровадили продаж продовольчих і промислових товарів за картками споживача з купонами.
Знецінення рубля призвело до істотного падіння реальної заробітної плати,стипендій та пенсій. У цій ситуації ЦК КПРС потурбувався про керівних працівників: із жовтня 1989 р. підвищили заробітну плату звільненим працівникам
партійного апарату на 50–100 %. Істотно зросла платня працівників радянських,комсомольських і профспілкових органів, міністерств та відомств. Цей захід викликав обурення в суспільстві й подальше падіння авторитету влади.
В умовах стрімкого знецінення рубля поширився натуральний, так званий
бартерний обмін. Підприємства відмовлялися одержувати за свою продукцію
«дерев’яні» рублі. Вони спрямовували продукцію передусім за адресами виробників сировини, матеріалів, комплектуючих, енергоносіїв, щоб розплатитися зборгами. Державний план утратив значення директивного документа. Порушувалися й укладені самими ж підприємствами контракти. Місцева влада в регіонах, у яких розміщувалися підприємства, погоджувалася виконувати планові
зобов’язання тільки після задоволення регіональних потреб. Державу охоплював економічний параліч.
Криза командної економіки особливо болісно позначилася на галузях, якіобслуговували потреби населення. Зокрема, розпадалася система охорони
здоров’я. На початку 1990-х рр. Україна була забезпечена медикаментами й медичною апаратурою лише на третину потреб.
З огляду на стрімкий розпад управління виробництвом і занепад галузей
економіки Верховна Рада УРСР 3 серпня 1990 р. ухвалила Закон «Про економічну самостійність». Цей документ проголошував самостійність України у визначенні економічного статусу та стратегії соціально-економічного розвитку,форм і методів господарювання й управління суспільним виробництвом.
Прочитайте фрагмент джерела. 1. Як у ньому пов’язані явища економічного
життя, зокрема дефіцит товарів першої необхідності та зростання політичної
активності громадян? 2. Чому черги в магазинах часто перетворювалися настихійні мітинги?
Н
МЕ Т

ДОКУ

«...З прилавків магазинів один за одним зникали промислові та продовольчі товари.
Люди скуповували все підряд. Склалася ситуація, коли населення чи не вперше отримало на руки більшу кількість готівки. Та не було товару, який би можна було за неї купити. У 1990 р. практично все стало дефіцитом. Гонитва за товарами в цих умовах витіснялавсі інші цілі, людина перебувала в постійному напруженні.
Дуже часто джерелом накопичення негативної енергії, свого роду несанкціонованими мітингами, ставали масові черги за товарами першої необхідності (особливо активно у великих
промислових регіонах – Києві, Донбасі, західних областях). У них обговорювалися питання,які турбували в повсякденні практично кожну людину: дефіцит багатьох товарів першої необхідності, інфляційні процеси, тіньова економіка, зростання рівня злочинності, втрата вірив досягнення бажаних життєвих цілей за рахунок наполегливої праці; різка активація

1§ 18. Соціально-економічне становище

155в суспільстві діяльності неформальних об’єднань; проваджувана владою економічна політика. У результаті активного обговорення наявних економічних негараздів отримання довго замовчуваної інформації про історичне минуле, екологічну ситуацію тощо відбувалася політизація суспільства» («Економічна історія України» за ред. В. Смолія).

Роздивіться карикатури.  1. Як криза економіки посилила соціальне розшарування й напругу в радянському суспільстві? 2. Чому професії, пов’язані зпостачанням і збутом товарів, потрапили до переліку найпрестижніших?
3. Які деградаційні явища в царині суспільної моралі спричинила економічна криза?

– Чого це ваші продавці такі невеселі?
– А ви ж бачите: прилавки з оргскла зробили.

– Громадяни, не стійте, імпортне взуття закінчується!

4. Чорнобильська катастрофа
Через рік після оголошення політики «перебудови», 26 квітня 1986 р.,в Україні, неподалік від Києва, сталася найбільша в історії людства техногенна
катастрофа. Два вибухи на енергоблоці № 4 Чорнобильської АЕС наблизили
крах радянської економіки. Тяжкі наслідки катастрофи не подолані й досі. Вонивпливатимуть на екологічний стан України впродовж життя багатьох поколінь.
Чорнобильська АЕС почала працювати в серпні 1977 р. із введенням в експлуатацію першого енергоблока; другий почав діяти в листопаді 1978 р.; третій ічетвертий енергоблоки вступили в дію, відповідно, у 1981 і 1983 рр. Після цього
атомна станція зрівнялася за потужністю з найбільшими у світі АЕС – «Боже»(Франція) і «Фукусіма» (Японія).
Від Чорнобильської катастрофи постраждали майже 5 млн осіб, забруднено
радіонуклідами до 5 тис. населених пунктів Росії, Білорусі та України. Зокрема,в Україні забруднено 2293 населені пункти 74 районів, де проживало 2,6 млносіб. Загальна площа забруднення в УРСР дорівнювала майже 54 тис. кв. км.
Люди, які опинилися в зоні впливу руйнівних наслідків аварії, і досі переживають особисту трагедію. Стан їхнього здоров’я дедалі погіршується. Десятки тисяч людей пішли з життя. За оцінками експертів, економічний тягар, пов’язанийіз ліквідацією наслідків аварії, становив для України до кінця 2015 р. 179 млрддоларів.
Керівництво країни намагалося применшити наслідки катастрофи. Прошкідливість радіоактивних викидів радянське населення попередили лише надев’ятий день після катастрофи. Раніше лунали заспокійливі заяви. Горбачов
натиснув на Щербицького, щоб першотравнева демонстрація в столиці України
була, як завжди, масовою, хоча рівень радіації у місті загрозливо зростав.

156

Розділ ІV. ВІДНОВЛЕННЯ НЕЗАЛЕЖНОСТІ УКРАЇНИ (1985–1991)У повідомленні оперативної групи
політбюро ЦК КПРС від 4 червня
1986 р. заперечувалися оцінки катастрофи офіційними особами та пресою Заходу, «які заявляють про нібито істотну
економічну та матеріальну шкоду, заподіяну поширенням невеликої кількості
радіоактивних речовин». Фактично ж ця«невелика кількість» лише за вмістом
цезію-137 (одного з головних компонентів радіоактивного забруднення біосфери) дорівнювала трьом сотням атомних
бомб, еквівалентних скинутим на Хіросіму. Під впливом радіоактивного йоду,поки він містився в повітрі, щитоподібні
залози мільйонів людей зазнали незворотних змін. А в чорнобильській хмарібув і радіоактивний стронцій, вплив
якого на здоров’я відчуватиме не однеЗруйнований четвертий реактор
покоління людей.
ЧАЕСПро наслідки катастрофи, якуМ. Горбачов обережно називав аварією, громадяни України незабаром дізналися. Вони на власному досвіді переконалися, що ухвалення доленосних для нихекономіко-екологічних рішень за межами республіки є гостро небезпечним.
Чорнобиль відіграв роль каталізатора суспільно-політичних процесів, які спричинилися до усвідомлення необхідності здобуття незалежності України.
Прочитайте фрагменти джерел. 1. Чому інформація КДБ від 29 квітня малана меті не інформування задля порятунку населення від радіації, а створення
умов державної безпеки під час підготовки і святкувань «1 Травня – Дня міжнародної солідарності трудящих»? 2. Чому влада в СРСР загалом та УРСР зокрема
намагалася приховати правду про події на ЧАЕС як від своїх громадян, так і від країн
Заходу? Як це узгоджувалося з політикою гласності?
Н
МЕ Т

ДОКУ

З доповідної записки голови КДБ УРСР від 29 квітня 1986 р.: «Інформація, що надходитьв КДБ УРСР, свідчить про те, що підготовка до святкування 1 Травня проходить у виключно здоровій політичній обстановці вреспубліці, в атмосфері високої суспільно-політичної та трудової активності трудящих щодовиконання історичних рішень XXVII з’їздуКПРС...»

2

Н
МЕ Т

ДОКУ

З виступу Олеся Гончара (1989): «...Кому
потрібно було в зараженому радіацією
Чорнобилі влаштовувати показушні весілля, фальшиві гулянки, паради? Навіщо у днівсенародної жалоби було влаштовано першотравневу демонстрацію на Хрещатику, де оголені діти, нічого не підозрюючи, танцювали перед
трибунами, потішаючи тих, котрі знали – зобов’язані були знати! – про весь трагізм ситуації?!»3Першотравнева демонстрація наХрещатику в Києві. 1986 р.

§ 18. Соціально-економічне становище

157

Прочитайте фрагмент джерела. Як у документі пояснюється зв’язок економічних та екологічних проблем в Україні з визріванням ідеї незалежності?
Н
МЕ Т

ДОКУ

З Резолюції української асоціації незалежної творчої інтелігенції з приводу екологічного становища в Україні (січень 1989 р.): «Чорнобильська трагедія привернула увагу
широких кіл громадськості України до екологічних проблем республіки, до стану їївод, землі та атмосфери. І ми раптом усвідомили собі, що живемо в гігантській душогубці,адже на території республіки, яка складає заледве 2,7 % від всієї площі СРСР, сконцентрована
1/4 всієї потужної промисловості країни. Причому найбільш небезпечних для природи її галузей: хімічної, металургійної, атомно-енергетичної. Це є не тільки наслідком значних природних ресурсів України, зокрема багатих її покладів корисних копалин, але й відсутністю
справжнього господаря на власній землі...
Уряд республіки, який мав би регулювати й визначати напрямок розвитку і структуру
промисловості України з врахуванням її шкідливих впливів на природу, виявився неспроможним протистояти диктату центральних міністерств і відомств, які нібито в загальносоюзних цілях під захистом центрального уряду планували розвиток підпорядкованих їм галузей
промисловості чисто у своїх вузьких інтересах без огляду на небезпеку, яку вони створюють
своєю варварською діяльністю. Екологічні проблеми України для мешканців Москви є далекими й незрозумілими, тому ми самі повинні підняти свій голос на захист власного здоров’я ісамого життя...»4ÏÅÐÅÂ³ÐÒÅ, ×ÎÃÎ ÍÀÂ×ÈËÈÑß
1. Складіть речення про події та явища доби «перебудови», використавши поняття ітерміни: політика «прискорення», дефіцит, інфляція.
2. Підтвердіть фактами або спростуйте слушність тверджень.
 Започаткована політика «прискорення» виявилася лише пропагандистським закликом.  «Прискорення» не могло дати відчутних результатів без глибоких якісних перетворень у системі виробничих відносин, без «розкріпачення» особистої ініціативи виробника, без перебудови економіки на ринкових засадах.
3. Проілюструйте конкретними фактами тези про події та явища доби «перебудови»:  Сподівання нового керівництва СРСР на подолання кризи традиційними засобами «вдосконалення» директивного управління народним господарством виявилися марними.  Нерішучість і половинчастість реформаторських кроків, відвертий
саботаж ринкових перетворень призвели до господарського паралічу, що позначився на життєвому рівні населення.
4. Прокоментуйте події (або явища), про які йдеться у фрагменті джерела.
«У результаті “цукрової паніки” буквально за два-три дні вільна торгівля цукром перетворилася в агонію... Черги займають о 4–5 годині ранку... Цукру вистачає тільки частині очікувачів. Решта повертаються з пустими руками, проклинаючи всіх і все, починаючи від посадових осіб, закінчуючи перебудовою. Всі ті трирічні зусилля керівництва партії та праці
народу можуть бути порушені дурними кроками тільки в одній торгівлі. Те, що відбувається й говориться в цих шумних і гнівних чергах, можна порівняти з найтяжчими роками
війни й голоду».

5. Чому Чорнобильську катастрофу вважають каталізатором подій українського національного пробудження періоду «перебудови»?

158Розділ ІV. ВІДНОВЛЕННЯ НЕЗАЛЕЖНОСТІ УКРАЇНИ (1985–1991)§ 19Зростання суспільно-політичної
активності громадян

Роки «перебудови» відзначалися чимдалі більшим зростанням політичної
активності суспільства. Вона виявлялася в діяльності так званих неформальних груп і об’єднань. Неформальними їх назвали на відміну від формальних, які створювалися до «перебудови» під контролем парткомів і підрозділів
КДБ. Партійні та силові структури з особливим упередженням поставилися доорганізацій, які створювалися без узгодження з владою. Вони не були протизаконними, оскільки громадяни за всіма радянськими конституціями мали правона заснування об’єднань, союзів і спілок. Утім, ця конституційна норма (як і багато інших) до лібералізації режиму не діяла.
Найбільшою неформальною організацією був Народний рух України.
Утворення його у вересні 1989 р. надало потужного імпульсу суспільно-політичному життю України. У квітні – травні 1989 р. було започатковано громадсько-політичну Організацію кримськотатарського національного руху.
Зростання релігійності населення України, відновлення раніше заборонених
церков, їхня орієнтація на створення незалежної української церкви засвідчували кризу політики «войовничого атеїзму», запроваджуваної комуністичним
режимом.

1. Поява неформальних організаційУ середині 1980-х рр. в Україні функціонували десятки тисяч первинних
осередків суспільно-політичного, фізкультурно-оздоровчого, природничо-пізнавального та інших напрямів, які охоплювали понад 1,5 млн осіб – від піонерів до пенсіонерів. Ідеологи партії разом із чекістами ретельно оберігали ціорганізації від проникнення «екстремістських елементів».
Ініціатива у створенні перших неформальних організацій належала колишнім політв’язням і не ув’язненим владою дисидентам та шістдесятникам.
У серпні 1987 р. вони спільно зі студентською молоддю створили в Києві Український культурологічний клуб (УКК). Проблеми, що їх обговорювали на зборах УКК, не виходили за межі історії та культури, але членів цієї організації
цікавили «білі плями» радянської історії. Через це вони неминуче ставалив опозицію до радянської влади.
У жовтні 1987 р. у Львові заявило про початок діяльності Товариство Лева.
Воно об’єднувало національно свідому молодь, робітників, навіть деяких
комсомольських лідерів. Тоді ж члени Міжнародного ПЕН-клубу І. Калинець,1989Квітень – травень
1989 р. Створення
Організації кримськотатарського
національного руху1990
8–10 вересня
1989 р.
Установчий
з’їзд Народного
руху Україниза перебудову

28 жовтня
1989 р.
УхваленняВР УРСР Закону
«Про мови в УPCP»

1991
21 січня 1990 р.
«Живий ланцюг»між Києвомі Львовом та ІваноФранківськом

20 січня
1991 р.
Референдуму Криму щодовідновлення
Кримської АРСР§ 19. Зростання суспільно-політичної активності громадян

159

М. Осадчий, М. Руденко, Є. Сверстюк, І. Світличний та інші створили Українську асоціацію незалежної творчої інтелігенції.
Реакцією на катастрофічні наслідки Чорнобильської катастрофи стало заснування в грудні 1987 р. екологічної асоціації «Зелений світ». Фундаторами
об’єднання були Спілка письменників і Спілка кінематографістів України.
У березні 1988 р. на республіканському екологічному семінарі в київському Будинку кіно головою «Зеленого світу» обрали письменника Юрія Щербака.
На основі Української Гельсінської групи (УГГ) у березні 1988 р. сформувалася організація республіканського масштабу – Українська Гельсінська спілка(УГС). Її лідером став Л. Лук’яненко, звільнений тільки в грудні того року.
У 1987 р. відновилося видання журналу «Український вісник», що нелегально виходив у Львові до арешту в 1972 р. його редактора В. Чорновола, якийзнову очолив журнал. Тепер це було перше в Україні легальне незалежне громадсько-політичне видання, що приділяло велику увагу публікації раніше приховуваних історичних документів. «Український вісник» висвітлював також боротьбу з режимом в’язнів сумління (деякі з них ще перебували в таборах),друкував твори письменників, які раніше через цензуру не могли пробитися дочитача. Після оформлення УГС журнал «Український вісник» став її офіційним
друкованим органом.
У лютому 1989 р. відбулася установча конференція Товариства української мови ім. Т. Шевченка. За безпосередньої участі цієї організації і під тиском громадськості в жовтні 1989 р. Верховна Рада УРСР ухвалила Закон «Промови в Українській РСР». Цей документ юридично закріплював державний
статус української мови. Було гарантовано рівноправність мов усіх народів, щомешкали на території України, і створено умови для розширення сфери функціонування української мови як мови корінного населення. Відповідно до закону впродовж п’яти років українська мова мала замінити російську в державних
установах. Проте реальний механізм контролю за виконанням закону не передбачався. Не брався до уваги й фактор спротиву його запровадженню. У державному бюджеті не передбачили матеріальні витрати на впровадження української мови у діловодство. Тому закон здебільшого залишався на папері.
З осені 1988 р. «перебудовний» процес почав вислизати з рук його керманичів. У Львові, Києві, Вінниці й Хмельницькому пройшли перші масові мітинги
неформальних об’єднань.
Центром політичної активності в Україні, безперечно, був Львів. Зі зрозумілих причин русифікація мало торкнулася Західної України. Населення її особливо боляче сприймало обмеження сфери дії української мови. 13 червня
1988 р. після заборони місцевою владою проведення установчих зборів Товариства української мови ім. Т. Шевченка львів’яни розпочали численні акції протесту. Вони протестували проти закриття шкіл з українською мовою навчання,витіснення рідної мови зі сфери державного управління, судочинства, книговидання, засобів масової інформації. На площі перед Львівським університетом
регулярно проводилися мітинги, учасники яких вимагали скасування привілеївдля компартійно-радянської номенклатури, звільнення політичних в’язнів, розширення прав союзних республік тощо. На ці мітинги під пам’ятником І. Франкові збиралися від 20 до 50 тис. осіб.
Перший масовий мітинг у Києві відбувся 13 листопада 1989 р. біля Республіканського стадіону. Його організаторами стали «Зелений світ», клуб «Спад-160

Розділ ІV. ВІДНОВЛЕННЯ НЕЗАЛЕЖНОСТІ УКРАЇНИ (1985–1991)

щина», студентське товариство «Громада». На мітингу гостро порушувалося питання про відповідальність конкретних посадових осіб, починаючи від першого
секретаря ЦК КПУ В. Щербицького та голови Президії Верховної Ради УРСРВ. Шевченко за приховування руйнівного впливу Чорнобильської катастрофина здоров’я людей і невжиття оперативних заходів після вибуху четвертого
енергоблока.

Мітинг «Чорнобиль не повинен повторитися». Київ, 1989 р.
Прокоментуйте гасла під час мітингу в Києві. Які політичні ідеї втілено в кожному з них?

Улітку 1989 р. у Радянському Союзі спалахнув масовий шахтарський
страйк. Уперше за роки радянської влади роботу припинили одночасно багато
підприємств. Страйк розпочався в Кузбасі. На знак солідарності із кузбасівцями 15 липня припинили роботу працівники однієї з дільниць шахти «Ясинівська Глибока» в Макіївці. Страйк швидко поширювався, і 21 липня в Україні
припинили працю майже півмільйона шахтарів у Донецькому та Львівсько-Волинському вугільних басейнах. Найбільше робітників не задовольняли навітьне умови праці (зокрема, її небезпека через переважно застарілі засоби виробництва), а дефіцит продовольчих і промислових товарів, низька заробітна плата.

2. Народний рух України за перебудову
Національний рух за років «перебудови» був нерозривно пов’язаний з виникненням і розвитком масової організації, яка так і називалася: Народний рухУкраїни за перебудову. У листопаді 1988 р. компартійний комітет Спілки
письменників України створив ініціативну групу сприяння перебудові на чолі з
І. Драчем. Вона розпочала роботу з формування непартійної масової організації. В. Щербицький зробив усе, щоб перешкодити появі масової громадської організації, альтернативної державній партії. У пресі розгорнулася кампанія дискредитації членів ініціативної групи.
§ 19. Зростання суспільно-політичної активності громадян

161

Установчийз’їзд Народного рухуУкраїни за перебудову. 8 вересня 1989 р.

Попри спротив номенклатури, 8–
10 вересня 1989 р. у Києві відбувся
установчий з’їзд Народного рухуУкраїни. У ньому взяли участь 1109 делегатів від 1247 первинних осередків.
85 % делегатів були українцями, п’ятачастина мала партійні квитки, семеро здесяти – вищу освіту. Приблизно половину делегатів представляли західні, понад третину – центральні регіони республіки. Кількість членів Руху зі східних іпівденних областей була мізерною. Робітничий клас майже не брав участі у творенні нової організації. Головою НРУ делегати з’їзду обрали поета І. Драча, керівником секретаріату – М. Гориня.
28 вересня 1989 р. у «Літературній Україні» була оприлюднена програма
НРУ, що її ухвалив установчий з’їзд. Вона не містила вимог негайного здобуття
незалежності України й орієнтувала на підтримку тих реформаторських силу КПРС, які розпочали перебудовну політику. Компартійно-радянському керівництву, яке звикло до політичної монополії, було важко боротися з чимдалі
більшим впливом на маси з боку конкурентної політичної сили.
Розгортаючи роботу в масах, Народний рух апелював передусім до «білих
плям» радянської історії. Найпотужнішою та найзначнішою виявилася акція
«Українська хвиля», організована на відзначення річниці возз’єднання двохукраїнських народних республік 21 січня 1919 р.
У неділю, 21 січня 1990 р., на відзначення річниці Акту Злуки УНР і ЗУНР1919 р. Рух спромігся вивести на автомобільну трасу Київ – Житомир – Рівне –Тернопіль – Львів – Івано-Франківськ сотні тисяч людей (за вочевидь применшеними даними МВС УРСР – 450 тис.). У зазначений момент вони взялися заруки й утворили «живий ланцюг», який символізував єдність українців Заходу і Сходу. У рамках акції «Українська хвиля» у шести областях відбулося
30 мітингів. Найбагатолюдніші мітинги пройшли у Львові (20 тис. осіб), Тернополі (20 тис.), Києві (16 тис. осіб). Так було вперше відзначено День соборності
України.
Прочитайте фрагмент джерела. Які політичні ідеї сформульовано в програмних документах новоутвореної організації?
Н
МЕ Т

ДОКУ

Із програми Народного руху України за перебудову: «Головною метою діяльності Рух визначає:– побудову в Україні демократичного й гуманного суспільства, у якому буде досягнуто
справжнє народовладдя, добробут народу і умови для гідного життя людини, відродження тавсебічний розвиток української нації, забезпечення національно-культурних потреб усіхетнічних груп республіки;– створення суверенної української держави...
Стрижневим питанням у ділянці економіки Рух вважає подолання економічного відчуження трудівників від власності на засоби виробництва і продукції, яка виробляється ними.
Розв’язання цього питання пов’язано з денаціоналізацією засобів виробництва (певної частини), децентралізацією управління, з демократизацією господарського життя і надання робітникам і селянам права самим розпоряджатись результатами своєї праці».

162

1Розділ ІV. ВІДНОВЛЕННЯ НЕЗАЛЕЖНОСТІ УКРАЇНИ (1985–1991)«Живий ланцюг» на відзначення Акту ЗлукиУНР та ЗУНР. Київ, 21 січня 1990 р.

3. Відродження релігійного та церковного життяУ середині 1980-х рр. майже всі легальні церковні громади представляли Російську православну церкву (РПЦ). Радянська влада завжди переслідувалаРПЦ як найвпливовішу в країні конфесію. Водночас вона надавала її ієрархам
можливість легально діяти під гласним (з боку рад у справах релігії при урядах
союзних республік) і негласним (з боку КДБ) контролем. В Україні РПЦ малаособливо розвинену мережу громад – удвічі більшу (приблизно 4 тис.), ніж уРосії. Майже половина православних церков перебували в західних областях, дерівень релігійності населення був особливо високим. Парафії цього регіону дісталися РПЦ у спадок після заборони в 1946 р. греко-католицької церкви.
Піднесення національно-визвольного руху в роки «перебудови» яскраво виявилося в релігійній сфері. Передусім улітку 1987 р. розпочався рух за легалізацію Української греко-католицької церкви. УГКЦ оголосила про вихід з підпілля й утворила Комітет захисту, який розгорнув петиційну кампанію. Під їївпливом громадськість зверталася до радянського уряду з вимогою зареєструвати церкву.
1 жовтня 1989 р. на демонстрації та мітингу греко-католиків у Івано-Франківську були схвалені тексти телеграм Папі Римському Івану Павлу II і генеральному секретареві ЦК КПРС М. Горбачову напередодні їх зустрічі у Ватикані (її було заплановано на 1 грудня). У телеграмах містилося прохання
прискорити процес легалізації УГКЦ. 1 грудня 1989 р. під час візиту до Ватикану Горбачов заявив про скасування заборони Української греко-католицької церкви.
Домовленість між М. Горбачовим і верховним главою УГКЦ Іваном Павлом II про розв’язання назрілих проблем, а також нова політична ситуація, щовиникла в західних областях унаслідок перемоги Демократичного блоку на виборах до Верховної Ради УРСР, сприяли реалізації вимог УГКЦ, зокрема переданню греко-католикам Львівського собору Св. Юра. У березні 1991 р. з еміграції повернувся Мирослав Любачівський.
Боротьба УГКЦ за легалізацію стала прикладом для духівництва й вірян іншої забороненої радянською владою конфесії – Української автокефальної
§ 19. Зростання суспільно-політичної активності громадян

163

православної церкви (УАПЦ). Діяльність УАПЦ за офіційне визнання тежбула складником процесу українського національного відродження. Завдяки
підтримці суспільства рух за легалізацію УАПЦ ставав дедалі потужнішим.
Якщо в листопаді 1989 р. в Україні діяло 30 парафій УАПЦ, то в січні 1990 р. –уже понад 200. 5–6 червня 1990 р. у Києві відбувся Всеукраїнський православний собор. Він затвердив відродження УАПЦ і обрав патріархом Київським і всієї Руси-України керівника Північноамериканської митрополії УАПЦмитрополита Мстислава (Скрипника). Патріарх Мстислав об’єднав УАПЦ вУкраїні з УАПЦ у США та діаспорі.
Зважаючи на політичну та релігійну
ситуацію, архієрейський собор РПЦ,який зібрався в Москві наприкінці січня 1990 р., пішов на певні поступки православним ієрархам України. Єпархії,громади й монастирі на території УРСРбули виділені в окрему адміністративну
одиницю – екзархат. Екзархат набув самостійності в управлінні й почав іменуватися Українською православною
церквою (УПЦ). Щоправда, московПовернення з еміграції предстоятеська патріархія не надала УПЦ внутля УГКЦ кардинала Мирослава Любарішнього самоврядування і залишила зачівського до України. Львів, 31 березня
собою можливість втручатися у будь1991 р.
які питання церковного життя.

4. Створення Організації кримськотатарського національного руху.
Відновлення Кримської АРСРГромадські рухи під гаслами «перебудови» активізувалися й серед кримських татар. У квітні – травні 1989 р. було створено громадсько-політичну
Організацію кримськотатарського національного руху (ОКНР). Її головою
став М. Джемілєв. Прагнення кримськотатарських активістів підтримувалий українські неформальні організації. В останній день роботи установчий з’їздНародного руху України за перебудову схвалив заяву «На підтримку прагнень
кримськотатарського народу», у якій наголошувалося: «Найсвідоміші сини ідоньки України зазнавали всіляких утисків та нагінок за підтримку законних
прагнень кримськотатарського народу повернутися на свою Батьківщину й відновити свої національно-культурні та територіальні права». Народний рухзвернувся до всіх громадян України із закликом допомогти кримським татарам
відродити їхню автономію, культуру, освітню мережу, державність.
Під тиском численних акцій влада була змушена дозволити кримським татарам повернутися на історичну батьківщину. Хоча повернення депортованого
народу наражалося на перешкоди (подекуди вельми винахідливі) з боку центральної та місцевої влади, влітку 1991 р. на Кримському півострові мешкало
вже 135 тис. кримських татар.
Кримська обласна рада в листопаді 1990 р. ухвалила декларацію про державний і правовий статус Криму, в якій призначила на 20 січня 1991 р. референдум серед кримчан щодо відновлення Кримської АРСР. Керівництво Органі-164Розділ ІV. ВІДНОВЛЕННЯ НЕЗАЛЕЖНОСТІ УКРАЇНИ (1985–1991)

зації кримськотатарського національного руху на чолі з М. Джемілєвим
заявило, що референдум російськомовного населення, переселеного на півострів після депортації кримських татар, буде грубим зневажанням прав кримськотатарського народу й не матиме юридичної сили.
Проте референдум відбувся у встановлені строки. Обласна рада сформулювала внесене на референдум запитання в такій формі: «Ви за відтворення Кримської АРСР як суб’єкта Союзу РСР і учасника союзного договору?». Отже, йшлосяне про відновлення ліквідованої в 1945 р. автономії, а про бажання облради бачити Крим суб’єктом СРСР та навіть учасником союзного договору, що автоматично заперечувало належність області Україні. Однак наміру передати півострів Росії, хоча таку пропозицію активно пропагували, у кримських депутатів не
було. Вони воліли отримати в рамках Радянського Союзу статус, рівновеликийз Україною і Росією. Позитивно на винесене запитання відповіли 1 млн
343,9 тис. кримчан, які взяли участь у референдумі. Проти висловилися
81,3 тис. (5,64 % від кількості тих, хто проголосував).
Не очікуючи офіційної реакції вищих органів влади СРСР та не заслухавши
делегацію Організації кримськотатарського національного руху, яка терміново
прибула до столиці УРСР, Верховна Рада 12 лютого 1991 р. ухвалила закон, заяким у межах території Кримської області відновлювалася Кримська АРСР ускладі УРСР.
ОКНР висунула ідею скликання першого після 1917 р. загальнонаціонального Курултаю. Він відкрився у Сімферополі 26 червня 1991 р. У його роботі
взяли участь близько 300 делегатів із Криму та республік Середньої Азії, а якгості – представники кримськотатарських організацій Туреччини, активісти
Народного руху України, Української республіканської партії, деякі народні депутати СРСР та УРСР.
28 червня 1991 р. Курултай опублікував Декларацію про національний суверенітет кримськотатарського народу, ідентичну документам, оприлюдненимна рік раніше союзними й автономними республіками СРСР. Курултай представників кримськотатарського народу, бувши обраний демократичним шляхомна всій території СРСР і виступаючи від імені всього кримськотатарського народу, проголосив утворення Меджлісу – вищого повноважного представницького органу. Меджліс мав діяти згідно з волею народу, висловленою Курултаєм.
Проаналізуйте принципи, які проголошував у своїй декларації Курултай.
Чому російськомовне населення півострова зустріло багнетами декларацію
Курултаю? Чому вона не знайшла підтримки серед владних кіл ані в Києві, анів Москві?
Н
МЕ Т

ДОКУ

«– Крим є національною територією кримськотатарського народу, на якій тільки вінволодіє правом на самовизначення. Політичне, економічне, духовне й культурне відродження кримськотатарського народу можливе лише в його суверенній національній державі.
– Відносини між кримськими татарами та національними й етнічними групами, що проживають у Криму, повинні будуватися на засадах взаємної поваги, визнання людських і громадянських прав та інтересів; має забезпечуватися суворе додержання політичних, економічних, культурних, релігійних та інших законних прав усіх людей, незалежно від етнічної
належності.

2§ 19. Зростання суспільно-політичної активності громадян

165

– Кримська АРСР, відновлювана не як національно-територіальне утворення, розглядається як спроба юридичного закріплення результатів депортації кримських татар у 1944 р. іне визнається Курултаєм у такому вигляді.
– Земля та природні ресурси Криму, включаючи оздоровчо-рекреаційний потенціал,є основою національного багатства кримськотатарського народу і джерелом добробуту всіхжителів Криму. Вони не можуть використовуватися поза волею і згодою кримськотатарського народу.
– У разі протидії державних органів або яких-небудь інших сторін досягненню цілей, проголошуваних Курултаєм і цією декларацією, Курултай доручає Меджлісу домагатися визнання за кримськими татарами статусу народу, який веде боротьбу за своє національне звільнення, і діяти згідно з цим статусом».

ÏÅÐÅÂ³ÐÒÅ, ×ÎÃÎ ÍÀÂ×ÈËÈÑß
1. Установіть хронологічну послідовність подій:  «Живий ланцюг» між Києвом,Львовом та Івано-Франківськом  Проведення установчого з’їзду Народного рухуУкраїни за перебудову  Референдум у Криму щодо відновлення Кримської АРСР Створення Українського культурологічного клубу (УКК).
2. Складіть речення про події та явища доби «перебудови», використавши назви неформальних організацій: Український культурологічний клуб (УКК), Товариство
Лева, асоціація «Зелений світ», Українська Гельсінська спілка (УГС), Народнийрух України за перебудову, Організація кримськотатарського національного руху;церковні організації – РПЦ, УГКЦ, УАПЦ, УПЦ.
3. Підтвердіть фактами або спростуйте слушність твердження.
За доби «перебудови» компартійні та радянські органи влади прагнули зберігати
контроль за суспільно-політичним життям у державі.
4. Проілюструйте конкретними фактами тези про події та явища доби «перебудови»: Лібералізація політичного життя зумовила появу в республіці великої кількості
неформальних організацій.  За часів «перебудови» відбулося релігійне відродження українського суспільства.
5. Прокоментуйте події (або явища), про які йдеться у фрагменті джерела.
«Ситуація, яка склалася з розв’язанням кримськотатарського питання... висуває перед активістами кримськотатарського національного руху необхідність переходу до більш організованих форм політичної боротьби за свої національні права і демократію» (зі статуту
Організації кримськотатарського національного руху).

6. Підтвердіть фактами або спростуйте слушність твердження.
«Навесні 1985 року, прагнучи стримати негативні тенденції, лідери партії-держави проголосили новий курс – оновлення соціалізму, демократизації радянського суспільства. Вонипланували здійснити помірковані реформи, щоб підновити існуючу систему і надати їй динамізму. М. Горбачов невтомно повторював, що метою перетворень є всебічне вдосконалення соціалізму, прискорення соціально-економічного розвитку СРСР, а в кінцевому підсумку – значне підвищення рівня життя людей. Однак практичні наслідки такої політики
викликали тільки розчарування і розвіяли віру в перебудову. Радянська тоталітарна система пережила всеохопну формаційну кризу й зазнала остаточного краху. Україна ступилана шлях незалежного демократичного розвитку» (український історик В. Баран).

166Розділ ІV. ВІДНОВЛЕННЯ НЕЗАЛЕЖНОСТІ УКРАЇНИ (1985–1991)§ 20Суверенізація УРСРПрагнучи зберегти контроль за суспільно-політичним життям, партійні реформатори зважилися на конституційну реформу, яка була покликана надати реальну владу радам. Унаслідок її запровадження КПРС втратила ознаки
державного інституту влади. Повновладдя рад докорінно змінювало характер
радянської влади. Повернення виборцям їхніх прав на вільний вибір органів
влади означало, що компартійно-радянська влада в СРСР позбувалася тоталітарного характеру. Держава чимдалі більше залежала від суспільства, а не суспільство від держави.
У 1989–1990 рр. відбулися вільні вибори органів радянської влади всіх рівнів. Комуністична партія зберегла після виборів контроль над радами. Тільки взахідних областях УРСР компартійно-радянська номенклатура була відсторонена від радянських органів влади. Тут виник такий незвичний феномен, якантикомуністична радянська влада. Вільні вибори зміцнили національно-визвольний рух, спрямований на суверенізацію України. Українська компартійнорадянська номенклатура почала відвертатися від центру й шукати підтримки увласного народу. Врешті-решт, у ситуації загальної кризи вона підтримала висунуте Народним рухом гасло суверенізації України. Верховна Рада майже одностайно ухвалила Декларацію про державний суверенітет України.

1. Конституційна реформа 1988 р.
Перші вільні вибори до Верховної Ради УРСРКоли спроби реформування економіки зайшли в глухий кут, М. Горбачов дослухався до думки так званих демократів у своєму оточенні, які радили здійснити кардинальну політичну реформу. На XIX партійній конференції (1988)генсек висунув проект конституційної реформи. Вона передбачала передання
всієї повноти влади радам. Партійні органи мали залишити за собою лише ідеологічні функції. Раніше секретарі партійних комітетів мали право втручатися вдіяльність радянських органів влади, не відповідаючи за наслідки втручання.
Розрахунок був на те, що КПРС як монопольна політична сила витримає випробування вільними виборами, збагатиться новими керівними працівниками,що їх висунули громадяни, й посилить свій вплив на суспільство.
Щоб члени ЦК КПРС і депутати Верховної Ради СРСР погодилися на конституційну реформу, Горбачов запропонував специфічну виборчу процедуру:дві третини депутатів (1500) обиралися на прямих виборах із довільною кількістю кандидатів на одне депутатське місце, а одна третина (750) висувалася
офіційно зареєстрованими організаціями – КПРС, комсомолом, профспілками,1988
1988 р.
Конституційна
реформа в СРСР1989Березень 1989 р.
Перші вільні
вибори на З’їзднародних депутатів
СРСР

1990
Березень
1990 р. Перші
вільні виборидо Верховної
Ради УРСР

1991
16 липня 1990 р.
Ухвалення ВР УРСРДеклараціїпро державний
суверенітет України

Жовтень
1990 р.
Революціяна граніті

§ 20. Суверенізація УРСР167

науковими товариствами, творчими спілками тощо. Усі вони будувалися на засадах «демократичного централізму», тобто перебували під контролем партійного керівництва. Щоправда, АН СРСР висунула серед інших Андрія Сахарова,який украй не задовольняв кремлівське керівництво.
Вищим органом представницької влади ставав З’їзд народних депутатів.
У березні 1989 р. відбулися вибори народних депутатів СРСР. На всіх попередніх виборах висувався один кандидат від «блоку комуністів та безпартійних», якого ретельно відбирали в партійних комітетах. По суті, це були виборибез вибору. Натомість тепер, згідно з Законом «Про вибори народних депутатів», що його ухвалила Верховна Рада СРСР, вирішальне слово у визначенні депутатів надавалося виборцям. На один мандат могли претендувати кілька кандидатів. В Україні виборці провалили багатьох високопосадових функціонерів.
Вибори створили дворівневу парламентську систему: З’їзд народних депутатів СРСР і сформований з його складу таємним голосуванням постійний орган – Верховну Раду СРСР. Головою останньої став М. Горбачов.
Восени 1989 р. були внесені важливі поправки до закону про вибори до Верховної Ради УРСР та до місцевих рад. Відповідно до них депутатів обирали
тільки у виборчих округах. Не передбачалося органу влади, подібного до З’їздународних депутатів СРСР.
Напередодні виборчої кампанії в УРСР сформувався Демократичний блок.
До нього увійшли 43 громадські організації та групи (осередки НРУ, «Меморіал», УГС, «зелені» та ін.). У виборчому маніфесті були проголошені такі гасла,як досягнення реального політичного й економічного суверенітету України,створення багатопартійної системи, рівноправність усіх форм власності, розроблення нової конституції, реальна свобода віросповідання.
4 березня 1990 р. відбулися перші вільні вибори до Верховної Ради УРСРта місцевих рад. Вони відзначалися активністю: на дільниці з’явилися 85 % тих,хто був внесений до виборчих списків. Бюлетені містили по одній кандидатурі
лише в чотирьох округах із 450.
Вибори засвідчили, що компартійно-радянський апарат контролював ситуацію. Демократичний блок зазнав поразки. Номенклатура перемогла в усіх областях, окрім Львівської, Івано-Франківської й Тернопільської. У цих трьох областях за кандидатів Демократичного блоку віддали голоси 85 % виборців, тожкомуністичні депутати опинилися в опозиції.
Пікетувальники біля будівлі
Верховної Ради УРСР. Київ,15 травня 1990 р.
Роздивіться фотодокумент.
Які гасла на транспарантах свідчать про обстоювання пікетувальниками ідеї незалежності
України? Унаслідок яких обставин суспільно-політичного життяв УРСР стало можливим швидке
поширення цієї ідеї?

168Розділ ІV. ВІДНОВЛЕННЯ НЕЗАЛЕЖНОСТІ УКРАЇНИ (1985–1991)

2. Зародження багатопартійностіНа початку 1990-х рр. з’явилися перші політичні партії, альтернативні
КПРС-КПУ. Українська національна партія (УНП) була утворена у Львові щев жовтні 1989 р., але на початок 1991 р. вона налічувала лише півтори сотні членів. У квітні 1990 р. у Києві відбувся установчий з’їзд Української республіканської партії (УРП), а у Львові – Української християнсько-демократичної
партії (УХДП). УРП охопила відразу майже всі області України, оскільки спиралася на осередки та кадри УГС. На першому з’їзді УРП були присутні делегати від 28 філій і 219 осередків, які об’єднували 2300 членів партії. На початок
1991 р. чисельність УРП зросла до 7646 членів і кандидатів, з-поміж яких були10 народних депутатів Верховної Ради України. Основною метою партії буловизначено створення Української самостійної держави. У національному питанні проголошувалася рівність громадян незалежно від походження та національності. Наголошувалося на праві кримських татар на організоване повернення вУкраїну. УХДП теж пов’язувала питання державності з досягненням політичної незалежності, акцентуючи на потребі відновлення національної символіки йнаданні українській мові статусу державної.
У червні 1990 р. в Київському університеті ім. Т. Шевченка відбулася установча конференція Ліберально-демократичної партії. У вересні в Теребовлі
створено Демократичну партію України (ДемПУ), а в Києві – Партію зелених
України. У грудні 1990 р. засновано Партію демократичного відродження
України. Це була партія депутатів: кожний п’ятий член мав мандат рад різного
рівня.
Утім стихійно створювана багатопартійна система була специфічною. На початок 1991 р. усі партії (їх було 13), окрім комуністичної, мали сукупну чисельність 30 тис. осіб, натомість КПУ – 2 млн 964 тис. Процес реформування КПУ вумовах гострої суспільно-політичної кризи не розпочинався, й активно діятив нових умовах вона не могла. Майже всі комуністи виявилися пасивними спостерігачами подій, що розгорталися на їхніх очах.
На підставі інформації, викладеної в підручнику та інтернеті, складіть таблицю «Зародження багатопартійності в УРСР». Чому КПУ не могла активно діяти в нових умовах? У чому виявлялася нездатність партії до реформування?
Чи можна вважати це наслідком кризи суспільно-політичної системи тоталітарної держави? Відповідь обґрунтуйте.
Таблиця. Зародження багатопартійності в УРСРНазва партіїЧас створення

Програмні ідеї3. Ухвалення Декларації про державний суверенітет України
Після виборів у березні 1990 р. Верховна Рада УРСР уперше почала працювати як парламент – на постійній основі. В ній сформувалися два блоки: парламентська більшість «За суверенну радянську Україну» на чолі з О. Морозом іопозиційна «Народна рада» з лідером І. Юхновським. Сесію Верховної Радитранслювали по радіо й телебаченню, полеміка між депутатами впливала на§ 20. Суверенізація УРСР169

настрої суспільства. Головою парламенту обрали першого секретаря ЦК Компартії України
Суверенітет – риса, притаВ. Івашка. У червні він звільнився з партійної
манна державі, яка полягає впосади.
незалежності від інших дерУ Москві на З’їзді народних депутатівжав та самостійності в урегуСРСР у березні 1990 р. М. Горбачова обрали
люванні внутрішніх проблем.
президентом СРСР. Запровадженням цієї поСкладниками суверенітету єсади він зміцнив своє владне становище в дерконтроль за територією, нежаві. Одночасно було скасовано 6-ту статтю
залежність, вільний від зоКонституції СРСР, що визначала КПРС як кевнішнього втручання полірівну і спрямовуючу силу суспільства, ядротичний,соціальний
тайого державних і громадських організацій.
економічний устрій тощо.
12 червня 1990 р. Верховна Рада Російської
Федерації з ініціативи голови Верховної РадиРРФСР Б. Єльцина ухвалила декларацію про державний суверенітет.
Приклад Росії надихнув і підштовхнув українських парламентарів до історичного кроку. 16 липня 1990 р. Декларація про державний суверенітет України була ухвалена абсолютною більшістю голосів. Депутати задовольнили прохання голови ВР УРСР В. Івашка про відставку. Він дав згоду балотуватися напосаду заступника генерального секретаря ЦК КПРС. Серед 27 претендентів напосаду голови Верховної Ради УРСР реальні шанси мав тільки другий секретарЦК КПУ Леонід Кравчук. 18 липня 1990 р. він був обраний.
Компартія України залишалася «складовою і невіддільною» частиною
КПРС, дисциплінованим провідником волі союзних структур влади. Питанняпро організаційне відокремлення від КПРС, яке дедалі частіше ставили рядові
комуністи, політбюро ЦК КПУ вважало єретичним. Але таким його не вважали
мільйони громадян України, які воліли наповнити Декларацію про державний
суверенітет реальним змістом. Зважаючи на настрої населення, частина комуністичної більшості Верховної Ради почала віддалятися від ЦК КПУ. Так звані
суверен-комуністи об’єднувалися навколо Л. Кравчука. Останній взяв курс нареальну суверенізацію УРСР.
Логічним продовженням Декларації про державний суверенітет став Закон
«Про економічну самостійність Української РСР» від 3 серпня 1990 р.
ÑËÎÂÍÈÊЗал засідань Верховної
Ради УРСР під час ухвалення Декларації про державний
суверенітет України. Виступає голова Ради Міністрів
УРСР В. Масол. Київ,16 липня 1990 р.

170Розділ ІV. ВІДНОВЛЕННЯ НЕЗАЛЕЖНОСТІ УКРАЇНИ (1985–1991)

Прочитайте фрагменти з Декларації про державний суверенітет України. Оберіть один із фрагментів і прокоментуйте його. У чому полягає історичне значення документа?
Н
МЕ Т

ДОКУ

«Верховна Рада Української РСР, виражаючи волю народу України, прагнучи створити
демократичне суспільство, виходячи з потреб всебічного забезпечення прав і свобод
людини, шануючи національні права всіх народів, дбаючи про повноцінний політичний, економічний, соціальний і духовний розвиток народу України, визнаючи необхідність
побудови правової держави, маючи на меті утвердити суверенітет і самоврядування народу
України,ПРОГОЛОШУЄ
державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність
влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах.
I. САМОВИЗНАЧЕННЯ УКРАЇНСЬКОЇ НАЦІЇ. Українська РСР як суверенна національна держава розвивається в існуючих кордонах на основі здійснення українською нацією свого
невід’ємного права на самовизначення...
II. НАРОДОВЛАДДЯ. Громадяни Республіки всіх національностей становлять народ України. Народ України є єдиним джерелом державної влади в Республіці. Від імені всього народу
може виступати виключно Верховна Рада Української РСР. Жодна політична партія, громадська організація, інше угруповання чи окрема особа не можуть виступати від імені всього народу України...
V. ТЕРИТОРІАЛЬНЕ ВЕРХОВЕНСТВО. Українська РСР здійснює верховенство на всій своїй
території. Територія Української РСР в існуючих кордонах є недоторканною і не може бутизмінена та використана без її згоди...
VI. ЕКОНОМІЧНА САМОСТІЙНІСТЬ. ...Українська РСР самостійно створює банкову (включаючи зовнішньоекономічний банк), цінову, фінансову, митну, податкову системи, формує державний бюджет, а при необхідності впроваджує свою грошову одиницю...
VIII. КУЛЬТУРНИЙ РОЗВИТОК. ...Українська РСР є самостійною у вирішенні питань науки,освіти, культурного і духовного розвитку української нації, гарантує всім національностям,що проживають на території Республіки, право їх вільного національно-культурного розвитку. Українська РСР забезпечує національно-культурне відродження українського народу,його історичної свідомості і традицій, національно-етнографічних особливостей, функціонування української мови у всіх сферах суспільного життя...
IX. ЗОВНІШНЯ І ВНУТРІШНЯ БЕЗПЕКА. Українська РСР має право на власні Збройні Сили.
Громадяни Української РСР проходять дійсну військову службу, як правило, на території Республіки і не можуть використовуватись у військових цілях за її межами без згоди Верховної
Ради Української РСР. Українська РСР урочисто проголошує про свій намір стати в майбутньому постійно нейтральною державою, яка не бере участі у військових блоках і дотримується
трьох неядерних принципів: не приймати, не виробляти і не набувати ядерної зброї».

1

4. Революція на граніті
«Народна рада» в українському парламенті прагнула розпочати передбачуваний радянськими конституціями процес виходу із СРСР. Натомість загальносоюзний центр на чолі з М. Горбачовим і російський лідер Б. Єльцин, борючись
одне з одним за владу, були єдині в намаганні запобігти розпаду країни. Росія
першою із союзних республік проголосила Декларацію про державний суверенітет, але заявила в ній «про рішучість створити правову державу у складі оновленого Союзу РСР» і про об’єднання РФ з іншими республіками «на основі Договору».
§ 20. Суверенізація УРСР171

Небажання Верховної Ради УРСР здійснювати задекларовані революційні
перетворення спричинило протести в суспільстві. На початку жовтня 1990 р.
в Києві розпочалося голодування студентів під політичними гаслами.
Київські студенти висунули три вимоги: 1) достроково припинити повноваження Верховної Ради УРСР і призначити нові вибори на багатопартійних засадах восени 1991 р.; 2) ухвалити закон про націоналізацію майна КПУ таЛКСМУ; 3) не допустити підписання Союзного договору. Львівські студенти
доповнили ці вимоги ще двома: затвердити рішення про проходження військової служби громадянами України виключно в межах республіки та відправити увідставку голову Ради Міністрів УРСР В. Масола.

Наметове містечко на площі
Жовтневої революції у Києвіпід час Революції на граніті.
Жовтень 1990 р.

У наметовому містечку наплощі Жовтневої революції
(нині – Майдан Незалежності) було до півсотні наметів.
У голодуванні брало участь 158 студентів із Києва, Львова, Дніпропетровська,Івано-Франківська та інших міст. Містечко рясніло плакатами: «Наше ярмо:239*, КДБ, КПУ», «Комуністам – комунізм, Україні – свободу», «КПРС – насмітник історії» та іншими. Учасників голодування регулярно доправляли до
14-ї лікарні, де їм у разі потреби надавали медичну допомогу.
11 жовтня в Києві відбулася 100-тисячна демонстрація на підтримку студентів-голодувальників. Мітинги й демонстрації солідарності пройшли в Донецьку,Горлівці, Херсоні, Дніпропетровську, Тернополі, Рівному, Кременчуці. У центрі
Житомира, Донецька і Сум були організовані наметові містечка голодувальників. 16 жовтня в Києві голодувало вже 298 студентів, 27 з них – від першого дня.
17 жовтня Верховна Рада УРСР затвердила постанову, яка частково задовольнила вимоги протестувальників, після чого припинилося голодування студентської молоді. Однак реального результату, як виявилося, студенти досягли
тільки в одному пункті своїх вимог – кадровому. Голова уряду В. Масол бувзвільнений, на його місце призначили першого заступника – В. Фокіна.
Прочитайте фрагмент історичного джерела. Яку кардинальну зміну в суспільно-політичному житті України, зокрема в протестному рухові, порівнюючи здисидентським рухом, засвідчують щоденникові нотатки О. Гончара? Які події, на вашу думку, мали вирішальне значення для таких змін? Які фрагменти спогадів
указують на кризу влади в УРСР? Чому студентські протести називають Революцієюна граніті?
* Парламентська більшість «За суверенну радянську Україну» мала неофіційну назву
«група 239». Такою кількістю голосів Л. Кравчук був обраний Головою Верховної Ради.

172Розділ ІV. ВІДНОВЛЕННЯ НЕЗАЛЕЖНОСТІ УКРАЇНИ (1985–1991)

Н
МЕ Т

ДОКУ

Зі «Щоденника» Олеся Гончара: «До Києва стягуються війська. Біля Верховної Ради омоновці вчинили розправу над тернопільськими жінками... Місто вирує тривожно. НаХрещатику, розкинувши намети, оголосили голодівку студенти на знак протесту проти нав’язування Союзного договору. Девіз – “Краще вмерти, ніж жити в Радянському Союзі”.
Бачу мученицькі юні обличчя. Серце розривається... На підтримку голодуючим прибули студенти з Омська, з Іркутська... Десятки тисяч студентів Києва вийшли на Хрещатик... У Верховній Раді України вже лунають голоси з вимогою... запровадити надзвичайний стан в Україні,тобто потопити студентські страйки в крові... Страшні ці в парламенті! Юхновський як голова
комісії доповідає їм про вимоги голодуючих студентів, про те, що звідчаяні молоді люди готові на все “аж до масового самоспалення”, а у відповідь йому – регіт, жирне іржання цих парламентських жеребців! І серед таких – жити? Від таких ждати гуманних законів? Ні, неможливийз ними ніякий мир, ніяке порозуміння».

2




8 жовтня 1990 р. наметове містечко відвідав Олесь Гончар, визнав вимоги студентства цілком
справедливими. Наступного днявін залишив лави КПРС, мотивуючи рішення тим, що «з такими,з безмежно жорстокими, що глумливим сміхом зустрічають трагедію власного народу, страждання
дітей України, я не хочу мати нічого спільного»Проаналізуйте таблицю-схему. Прокоментуйте твердження, проілюструвавши
кожне конкретними історичними фактами.
Наслідки процесу «перебудови» в політичномута соціально-економічному житті України
Утвердження «повновладдя рад», тобто ліквідація диктатури компартійних вождівнад суспільством – основи основ радянської форми тоталітаризму.
Повернення історичної пам’яті народу внаслідок запровадження політики
гласності та її переростання у свободу слова.
Утвердження пріоритету загальнолюдських цінностей над класовими, що означало
припинення війни держави з релігією та церквою, ліквідацію конфронтації
наддержав на світовій арені, формування повномасштабних зв’язків українського
народу з його діаспорою в країнах Заходу, створення умов для безперешкодного
економічного, культурного й гуманітарного спілкування громадян Україниз народами по той бік колишньої «залізної завіси».
Крах командно-адміністративних методів керівництва економічним життям,який розчистив шлях до утвердження ринкових методів господарювання.
Перетворення суто формальних конституційних засад радянської державностіна цілком реальні, що зумовило суверенізацію УРСР і поетапне перетворення їїна політично незалежну державу.

§ 20. Суверенізація УРСР173

Поміркуйте, що дає підстави для пропонованого висновку історика. Наведіть
кілька аргументів на підтвердження або спростування викладеної думки.

«Студентська революція на граніті, яку нині називають першим українським
Майданом, була успішним ненасильницьким політичним протестом проти чинної тоді комуністичної влади в Україні. Разом з іншими акціями громадянської
непокори, що охопили Україну в жовтні 1990 р., вона заклала традиції демократичних форм протесту» (український історик В. Даниленко).
ÏÅÐÅÂ³ÐÒÅ, ×ÎÃÎ ÍÀÂ×ÈËÈÑß
1. Установіть хронологічну послідовність подій:  Революція на граніті  Конституційна реформа  Перші вільні вибори до Верховної Ради УРСР  Прийняття Верховною Радою УРСР Декларації про державний суверенітет України.
2. Складіть речення про події та явища доби «перебудови», використавши поняття,терміни і гасла: суверенітет, багатопартійність, «повновладдя рад», «парад суверенітетів».
3. Поясніть написи на плакатах під час Революції на граніті: «Наше ярмо: 239, КДБ,КПУ», «Комуністам – комунізм, Україні – свободу», «КПРС – на смітник історії».
4. Підтвердіть фактами або спростуйте слушність тверджень.
 Центральною подією в суспільному житті республіки були вибори в березні
1990 р. народних депутатів до Верховної Ради України та місцевих рад народних депутатів.  Прагнучи зберегти контроль за суспільно-політичним життям, партійні
реформатори зважилися на конституційну реформу, яка покликана була надати реальну владу радам.  Суть і зміст Декларації про державний суверенітет засвідчили
фактичну відмову України від участі у підготовці нового союзного договору.
5. Проілюструйте конкретними фактами тези про події та явища доби «перебудови»:  Революція на граніті – молодіжна акція громадянської непокори з вимогою
розпочати реалізацію положень Декларації про державний суверенітет України.
 По суті, конституційна реформа започатковувала своєрідну революцію знизу, якаперетворила політичний режим з диктаторського на демократичний.
6. Прокоментуйте події (або явища), про які йдеться у фрагменті джерела.
«Коли б ми послухали студентів і провели дострокові вибори до Верховної Ради, сценарій
розвитку в Україні міг би бути зовсім інший – і політичний, і економічний. На хвилі піднесення ми могли б обрати до ВР справжніх патріотів, людей, які хочуть для України добра»(Л. Кравчук).

7. Підтвердіть фактами або спростуйте слушність твердження.
«З часом трансформувалася суть перебудови. Загальні вибори на альтернативній основі;гарантування свободи друку; розвиток багатопартійності; розширення прав трудових колективів; розмежування функцій партійних і державних органів; утвердження в суспільстві спочатку ідейного, а невдовзі й політичного плюралізму; законодавче оформлення
економічної свободи; розширення прав союзних та автономних республік наближали
крах тоталітарної системи...» (український історик О. Бойко).

174Розділ ІV. ВІДНОВЛЕННЯ НЕЗАЛЕЖНОСТІ УКРАЇНИ (1985–1991)§ 21Утвердження незалежності України

Путч консервативних сил у Москві у серпні 1991 р. прискорив невідворотний
розвиток подій у напрямі суверенізації України. Проголошений Верховною
Радою 24 серпня Акт незалежності України підтримала переважна більшість
громадян. У революційній ситуації, що поглибилася в результаті путчу, КПРСприпинила існування. Розпався й Радянський Союз. Україна здобула незалежність.
Наприкінці 1991 р. завершилася епоха, що тривала майже сім з половиною
десятиліть. Відійшла в минуле радянська форма державності, яка намертво
прив’язувала Україну до комуністичної російсько-радянської імперії.
Народилася нова Україна.

1. Підготовка нового Союзного договору
Консервативні сили КПРС і Верховної Ради СРСР боролися за збереження
радянської держави, яка фактично була унітарною. Вони погоджувалися лишена «оновлення» або «вдосконалення» Союзу. Республіки ж вимагали перетворення СРСР на справжню федерацію або навіть конфедерацію. Національні політичні еліти дедалі більше поверталися обличчям до власного суспільства. Ситуація загострилася взимку 1991 р., коли центр силою зброї захотів придушити
спроби прибалтійських республік стати незалежними.
У березні М. Горбачов виніс на всенародний референдум питання про майбутню долю СРСР. Складність його формулювання наперед передбачала позитивну відповідь більшості учасників референдуму. Тоді Л. Кравчук запропонував одночасно із загальнодержавним референдумом провести в республіці
опитування з додатковим запитанням: «Чи згодні ви з тим, що Україна має бутиу складі Союзу радянських суверенних держав на засадах Декларації про державний суверенітет України?».
За результатами референдуму 17 березня 1991 р. на запитання союзного бюлетеня про збереження СРСР «так» відповіли 70,2 % осіб, а на запитання республіканського бюлетеня – 80,2 %. Таким чином, не вступаючи в пряму конфронтацію з Верховною Радою СРСР, українські парламентарі домоглися
всенародного схвалення Декларації про державний суверенітет України.

19–21 серпня 1991 р.
Заколот ГКЧП у Москві

1 грудня 1991 р. Всенародний
референдум на підтвердження Актапро державну незалежність України.
Обрання Л. Кравчука Президентом України

1991
17 березня 1991 р. Загальносоюзний
референдум щодо майбутньої долі СРСРз одночасним опитуванням громадян
України про ставлення до Деклараціїпро державний суверенітет

1992
24 серпня 1991 р. Проголошення Верховною Радою УРСРАкта про державну
незалежність України

8 грудня 1991 р. Зустріч
керівників України, Росіїта Білорусі в Біловезькій Пущі.
Біловезькі угоди проприпинення існування СРСР§ 21. Утвердження незалежності України

175

Варіант Союзного договору, представлений командою М. Горбачова, був гостро розкритикований у Верховній Раді України. Народні депутати наголошували, що його зміст у принципових положеннях суперечить ухваленій 16 липня
1990 р. і підтриманій 17 березня 1991 р. на Всеукраїнському опитуванні Декларації про державний суверенітет України. Верховна Рада зобов’язувалася розглянути Союзний договір після 1 вересня 1991 р. і доручила Кабінету Міністрівта Академії наук УРСР підготувати для такого розгляду економічні й правові
висновки про можливість чи неможливість входження України до Союзу Суверенних Держав.
Роздивіться фотографії на мітингах з акціями протесту проти укладення нового Союзного договору. Прокоментуйте гасла на плакатах. Які політичні ідеївтілено в кожному?

Мітинг із закликом бойкоту Союзного договору.
Грудень 1990 р.
Демонстрація
шахтарів
наКвітень 1991 р.

Мітинг демократичних сил у Києві. Виступає
поет І. Драч. Березень 1991 р.

176Розділ ІV. ВІДНОВЛЕННЯ НЕЗАЛЕЖНОСТІ УКРАЇНИ (1985–1991)донбаських
Хрещатику.

2. Спроба державного перевороту в СРСРУ ніч на 19 серпня найближчі підлеглі президента СРСР, які обіймали головні посади в союзних структурах, ізолювали його в кримській резиденції йзробили спробу перебрати на себе всю повноту влади. Не маючи позитивної
програми, вони прагнули лише одного – зупинити процес демократизації суспільного життя й повернутися до становища, яке існувало в країні до оголошеної М. Горбачовим «перебудови». Проте наÑËÎÂÍÈÊ
ступ неосталіністів наштовхнувся на опірнароду, який підтримував президента РРФСР
ГКЧП – абревіатура на поБ. Єльцина. Президент Російської Федерації
значення Государственного
тимчасово узяв на себе функції союзного прекомитета по чрезвычайному
зидента. Одночасно виявилося небажання сиположению, який 19 серпня
лових структур брати участь у розпалюваній
1991 р. почав антиконституційний путч у Москві, щобпутчистами громадянській війні. На третійне допустити розпаду СРСР.
день організатори перевороту визнали своюпоразку.
Головні події в Україні відбувалися в Києві. Вранці 19 серпня командувач
Сухопутних військ СРСР генерал В. Варенніков у супроводі першого секретаряЦК Компартії України С. Гуренка і місцевих генералів прибув до голови Верховної Ради УРСР і попередив його, що спроби невиконання наказів ГКЧПпризведуть до негайного запровадження в республіці надзвичайного стану. Варенніков вимагав від Л. Кравчука такої лінії поведінки: «У західних областях
необхідно ввести надзвичайний стан. Припинити страйки. Закрити всі партії,крім КПРС, їхні газети, припинити і розганяти мітинги. Вам необхідно здійснити екстрені заходи, щоб не складалася думка, що ви йдете старим курсом… Війська доведені до повної бойової готовності, і ми застосуємо заходи аж до пролиття крові».
Не контролюючи розміщені в Україні Збройні сили СРСР, Л. Кравчук
зайняв обережну позицію. Обачність у спілкуванні із заколотниками була єдиною зброєю українських політиків, які гостро відчули свою безпорадність перед
загальносоюзними силовими структурами, розміщеними на території України.
Демократична опозиція 19 серпня організувала мітинги протесту в Луцьку, Івано-Франківську, Житомирі, Харкові, Чернігові та Києві. Б. Горинь на засіданні
Львівської обласної організації Української республіканської партії заявив:«Україна може скористатися ситуацією і стати незалежною». ЦК Компартії
України, під впливом якого до початку путчу залишалася переважна частина
депутатів Верховної Ради, 19 серпня зберігав мовчання. Але напередодні секретаріат ЦК надіслав керівникам обласних і міських організацій партії шифрограму із вказівками, як діяти в ситуації після утворення ГКЧП. Ішлося про беззастережну підтримку заколотників.
20 серпня окреслився успіх Б. Єльцина у протистоянні із заколотниками таїхня нездатність опанувати ситуацію в країні. Ввечері була оприлюднена заява
Президії Верховної Ради України, у якій дія постанов ГКЧП на території республіки не визнавалася. Однак контрольовані Компартією України облвиконкоми
(Дніпропетровський, Житомирський, Одеський, Миколаївський, Чернігівськийта ін.) і Кримська АРСР визнали ГКЧП, до того ж не під тиском, оскільки надзвичайного стану в Україні не запровадили, а з ідейних переконань.
§ 21. Утвердження незалежності України

177

Уранці 21 серпня Л. Кравчук зустрівся з представниками Донецького страйкового комітету й погодився з вимогами страйкомів Донецька, Макіївки таКрасноармійська про визнання ГКЧП незаконним і про суд над його членами.
Розвиток подій у Москві на той час уже давав цілковиті підстави говорити просуд над заколотниками.

3. Акт проголошення незалежності України
Невдала спроба державного перевороту цілком змінила політичну ситуаціюв Україні.
Вранці 24 серпня в Києві відкрилася позачергова сесія Верховної РадиУкраїни. Виступаючи від імені «Народної ради», І. Юхновський запропонував
проголосити акт, у якому зафіксувати незалежний статус України, абсолютний
пріоритет її Конституції, законів та урядових постанов. Проголошення актапропонувалося підтвердити наступним проведенням референдуму в республіці.
«Народна рада» виступила з вимогою заборонити діяльність Комуністичної
партії України.
Увечері цього історичного дня Л. Кравчук виніс на голосування проект
Акта проголошення незалежності України:«Виходячи зі смертельної небезпеки, яка нависла була над Україною у зв’язку здержавним переворотом у СРСР 19 серпня 1991 р.,– продовжуючи тисячолітню традицію
державотворення в Україні,– виходячи з права на самовизначення,передбаченого Статутом ООН та іншими
міжнародно-правовими документами,– здійснюючи Декларацію про державний
суверенітет України,Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки урочисто проголошує
незалежність України та створення самостійної Української держави – України.
Територія України є неподільною і недоторканною. Віднині на території України
мають чинність виключно Конституція і закони України».
Акт проголошення незалежності України було схвалено конституційною більшістю голосів: 346 народних депутатів проголосували «за», 4 – «проти», незначна група
утрималася. Референдум на підтвердження
Акта проголошення незалежності України
24 серпня представники від громадськості внесли у приміщення парламенту величезний синьо-жовтий стяг. А 4 вересня Верховна Рада ухвалила постанову пропідняття над будівлею парламенту синьо-жовтого національного прапора, що започаткувало процес відмови нової держави від радянської символіки

178Розділ ІV. ВІДНОВЛЕННЯ НЕЗАЛЕЖНОСТІ УКРАЇНИ (1985–1991)

призначили на 1 грудня 1991 р., одночасноз виборами Президента України.
Верховна Рада України ухвалила також
постанову про політичну ситуацію й нагальні заходи зі створення умов для запобігання новим спробам військового перевороту. Визнавалося необхідним створити
Раду оборони, Збройні Сили України, Національну гвардію, прискорити формування Конституційного Суду. Урядові доручалося організувати перехід у власність
України підприємств союзного підпорядкування, увести в обіг власну грошову одиницю і забезпечити її конвертування.
Президія Верховної Ради 26 серпня видала указ про тимчасове припинення діяльності Компартії України, а також проопечатування і взяття під охорону службових приміщень її партійних комітетів, щоб Чернетка Акта проголошення неубезпечити майно та документи від роз- залежності України, написана Левкрадання, руйнування і знищення. 30 серп- ком Лук’яненком
ня, коли створена Президією Верховної
Ради комісія довела участь партапарату в підготовці та здійсненні путчу,Л. Кравчук підписав указ про заборону діяльності Комуністичної партії Радянського Союзу на території України.
Проаналізуйте таблицю-схему. Прокоментуйте твердження, проілюструвавши кожне конкретними історичними фактами.
ЧИННИКИ, ЩО ЗУМОВИЛИ ПРОГОЛОШЕННЯ НЕЗАЛЕЖНОСТІ УКРАЇНИ

! Глибока політична криза російсько-радянської імперії, яка виявилася насампереду протистоянні загальносоюзного (М. Горбачов) і російського (Б. Єльцин) політичних центрів у Москві.
! Тимчасова деморалізація імперських сил після поразки путчу, що його намагалося здійснити найближче оточення М. Горбачова.
! Перетворення переважної більшості компартійно-радянської номенклатури республіканського рівня на суверен-комуністів.
! Пробудження національного самоусвідомлення населення основної частини
радянської України під впливом кількох років політики гласності.
! Наявність в українському суспільстві мільйонів людей, які зазнали масових
репресій сталінської доби.
! Наявність в Україні структур національної державності, які в ситуації глибокої
політичної кризи в імперському центрі могли скористатися конституційно утвердженими правами, зокрема правом на вихід із Радянського Союзу.
! Колапс радянської системи директивного господарювання, який зумовив глибоку
політичну кризу в імперському центрі й спонукав радянських людей до радикальних дій з метою знайти вихід із глухого кута.
§ 21. Утвердження незалежності України

179

4. Референдум і вибори Президента України 1 грудня 1991 р.
Дата 1 грудня 1991 р. назавжди вкарбована в історію українського народу.
Цього дня відбулися референдум щодо незалежності та вибори Президента
України.
У бюлетень референдуму було внесено текст Акта, ухваленого Верховною
Радою 24 серпня, і запитання: «Чи підтверджуєте ви Акт проголошення незалежності України?».
У голосуванні взяло участь 31 млн 891,7 тис. громадян, тобто 84,2 % від загальної кількості осіб, внесених до списків. На запитання бюлетеня відповіли
«Так, підтверджую» 28 млн 804,1 тис. громадян, або 90,3 %. Позитивну відповідь дало населення всіх областей України незалежно від національного складу.
Отже, за незалежність проголосували не тільки українці, а й представники інших народів, для яких українська земля є батьківщиною.
У голосуванні на виборах Президента України взяли участь 31 млн
892,4 тис. осіб. До виборчого бюлетеня були включені шість кандидатів: В. Гриньов, Л. Кравчук, Л. Лук’яненко, Л. Табурянський, В. Чорновіл та І. Юхновський. За Л. Кравчука віддали свій голос 19 млн 643,6 тис. громадян із тих,хто взяв участь у голосуванні, тобто 61,8 %. Отже, Голову Верховної Ради підтримала більш як половина українських виборців.
5 грудня 1991 р. на урочистому засіданні Верховної Ради Л. Кравчук склав
присягу народові України.
Через тиждень після українського референдуму, 8 грудня 1991 р., президент
Російської Федерації Б. Єльцин, Президент України Л. Кравчук і голова Верховної Ради Білорусі С. Шушкевич зібралися в Біловезькій Пущі під Мінськомі заявили, що СРСР як суб’єкт міжнародного права та геополітична реальність припиняє існування. Була підписана угода про створення Співдружності
Незалежних Держав (СНД). За цих обставин М. Горбачов оголосив про припинення виконання ним функцій президента СРСР у зв’язку зі зникненням самої
держави.
Реакція світової спільноти на результати референдуму була позитивною:протягом грудня незалежну Україну визнали 68 держав. Уже наступного дняпро визнання нової держави оголосили Канада та Польща. 3 грудня до нихприєдналася Угорщина, 4 грудня – Латвія і Литва. 5 грудня Україну визнали
п’ять держав, серед яких – Російська Федерація. 25 грудня Україну визнали
Сполучені Штати Америки.
ÎÑÎÁÈÑÒ³ÑÒÜЛеонід Кравчук (1934)Народився на Рівненщині. Закінчив економічний факультет
Київського державного університету. З 1960 р. працював упартійних органах, з 1970 р. – в апараті ЦК Компартії
України. У 1990 р. обраний Головою Верховної РадиУкраїни. Перший всенародно обраний Президент України
(1991–1994). З 1994 р. – політичний і громадський діяч.

180Розділ ІV. ВІДНОВЛЕННЯ НЕЗАЛЕЖНОСТІ УКРАЇНИ (1985–1991)

Проаналізуйте карту. Позмагайтеся в парах у вмінні отримувати вичерпну
картографічну інформацію: історичні факти (події, явища, процеси) та історико-географічні об’єкти. Прокоментуйте кожен із виявлених вами на карті фактів. Складіть запитання до карти. Запропонуйте їх іншій парі. Вислухайте відповіді.
Узагальніть інформацію.

(1985–1991)§ 21. Утвердження незалежності України

181

Прочитайте фрагмент джерела. Як ви гадаєте, чому учасникам переговорів
було непросто досягти компромісу? У чому, на вашу думку, полягала складність проблеми, яку вони обговорювали? Чому не можна було не поінформувати М. Горбачова? Що надавало легітимності зустрічі керівників України, Білорусі таРосії? Чому результати українського референдуму вкрай здивували колег Л. Кравчука? Що вас вразило найбільше у спогадах першого Президента України?

Президент України Л. Кравчук, голова Верховної Ради Білорусі С. Шушкевич і президент Росії Б. Єльцин підчас підписання Біловезької угодиЗі спогадів Л. Кравчука (грудень 1991 p.):«7 грудня пізно увечері ми зібралися у резиденції “Віскулі” – Борис Єльцин, Станіслав Шушкевич, я, два прем’єри – Володимир Кебіч та Вітольд Фокін, а також
російський держсекретар Геннадій Бурбуліс... О десятій 8-го грудня ми сіли за стілпереговорів. Безумовно, усі присутні знали про підсумки нещодавнього референдуму в Україні. Але я вважав принциповим якнайширше ознайомити своїх колег по переговорному процесу з тим, що відбулося у нашій країні
кількома днями раніше. Незабаром я пересвідчився, що не помилився. Навіть не очікував,що росіяни та білоруси будуть настільки вражені результатами голосування, особливо у традиційно російськомовних регіонах – у Криму, на Півдні та Сході України. Те, що переважна
більшість неукраїнців (а їх кількість у республіці становила близько 14 мільйонів) настільки
активно підтримала державну незалежність, виявилося для них справжнім відкриттям.
Це, як на мене, й стало поворотним моментом складної зустрічі. Саме тоді ми всі підсвідомо відчули, що сьогодні буде вирішено подальшу долю Союзу. Єльцин нічого не говорив, аледивився на мене вичікувально. Дуже красномовним був і погляд Шушкевича. Тоді я запропонував перейти до безпосереднього обговорення майбутньої угоди й ознайомив присутніх зтим, що розроблено моєю командою. Обговорення, що тривало понад дві години, виявилося
бурхливим і важким. Як завжди буває в таких випадках, з’явився камінь спотикання. Виникло
питання: чи мають три країни право приймати рішення щодо розпуску Союзу, який був створений за участю більшої кількості учасників? Після довгих перемовин і консультацій з правниками ми нарешті відшукали компроміс.
Як відомо, саме Росія, Україна та Білорусь стояли біля витоків утворення СРСР, отже, вказані республіки мали історичне право задекларувати процес ліквідації цього державного
утворення та сформулювати фундаментальні принципи нового утворення. При цьому передбачалася необхідність ратифікації договору парламентами та можливість приєднання донього інших республік.
Відтоді робота пішла веселіше. Участь в обговоренні брали всі, роль добровільних “писарів” взяли на себе я і Бурбуліс. Коли важка праця була завершена, всі ми відчули велике піднесення... У першому абзаці документа, підписаному керівниками Білорусі, Росії та України,зазначалося: “Союз РСР як суб’єкт міжнародного права і геополітична реальність припиняє
своє існування”.
Але ми повинні були рухатися далі. Звичайно, необхідно було поінформувати Горбачова,хоча, зі зрозумілих причин, говорити з президентом СРСР добровільно ніхто не зголосився.
Колегіально вирішили доручити це вельми делікатне питання Станіславу Шушкевичу як господарю зустрічі. Бориса Миколайовича ми уповноважили безпосередньо поспілкуватися зМихайлом Сергійовичем у Кремлі 9 грудня.

182Розділ ІV. ВІДНОВЛЕННЯ НЕЗАЛЕЖНОСТІ УКРАЇНИ (1985–1991)

Раптом Єльцин запропонував зателефонувати президентові США Джорджу Бушу, аби повідомити йому про наші переговори та їх наслідки. Ми не заперечували, розуміючи, що Єльцин (він ще не забув серпень 91-го) хотів убезпечити себе від можливих несподіванок. Доречі, пізніше з “Віскулі” президент Росії зробив ще один дзвінок – міністру оборони СРСР Євгену Шапошникову й заручився його підтримкою на випадок надзвичайних обставин.
Цікаво, що зв’язок з Вашингтоном встановили раніше, ніж з Москвою. Реакція обох президентів відома: спокійна, врівноважена – Буша, обурена, збуджена – Горбачова. Спілкування
останнього з Шушкевичем тривало недовго: Михайло Сергійович вимагав викликати до дроту Єльцина. У розмові з ним Горбачов наполягав, щоб ми утрьох з’явилися до нього 9 грудня.
Російський президент повідомив, що на зустріч з’явиться лише він. Це викликало додаткове
роздратування Горбачова...»ÏÅÐÅÂ³ÐÒÅ, ×ÎÃÎ ÍÀÂ×ÈËÈÑß
1. Установіть хронологічну послідовність подій:  Всенародний референдум на підтвердження Акта про державну незалежність України та вибори президента  Заколот ГКЧП у Москві  Підписання Біловезької угоди керівниками України, Росії,Білорусі  Прийняття Акта проголошення незалежності України.
2. Схарактеризуйте одним реченням історичних діячів відповідно до їхньої ролі вподіях 1991 р.: Л. Кравчук, М. Горбачов, Б. Єльцин.
3. Поміркуйте, що дає підстави для пропонованого висновку. Наведіть кілька аргументів на його підтвердження або спростування.
 Ініціатива України, здійснена під безпосереднім впливом путчу, який загрожував
поверненням до комуністичної диктатури, втратою національного суверенітету ймасовими репресіями, створила принципово нову ситуацію в питанні про Союзний
договір.
4. Підтвердіть фактами або спростуйте слушність тверджень.
  Серпневий комуністичний путч переконливо продемонстрував справжню метукомпартійної верхівки: збереження влади будь-якою ціною – і методи досягнення
цієї мети – будь-які, аж до насильницьких.  Заколот консервативних сил прискорив розпад КПРС і СРСР. Прийняття Верховною Радою 24 серпня 1991 р. Актапроголошення незалежності України завершило процес суверенізації. Україна здобула незалежність.
5. Витлумачте вислів «Після провалу серпневого путчу “парад суверенітетів” змінився на “парад незалежності”».
6. Прокоментуйте телефонну розмову М. Горбачова і Л. Кравчука, яка відбулася
вранці 9 грудня 1991 р.
«Горбачов мені зателефонував – це не я йому. Це ми прилетіли пізно ввечері, а наступногодня вранці мені телефонує Горбачов. І каже: “Леонід Макарович, Ви повинні, – прямо починає з того, – Ви повинні приїхать до Москви”. Я кажу: “Чого?” – “Як чого? – каже. – Ви жтам таке натворили. Ви навіть собі не уявляєте – весь світ стоїть дибом”. Я кажу: “Ну, що жми натворили – це оприлюднено вже...”» (Л. Кравчук).

§ 21. Утвердження незалежності України

183

Розділ VСТАНОВЛЕННЯ
УКРАЇНИ
УКРАЇЯК НЕЗАЛЕЖНОЇ
ДЕРЖАВИ (1992–2013)§ 22–23Державотворчі процесита стан економіки

Попри жорстку боротьбу в українському парламенті між компартійно-радянською більшістю й демократичною меншістю, державотворення відбувалося успішно. Демократична опозиція висувала гасла й забезпечувала їм народну
підтримку, а номенклатура змушена була втілювати ці гасла в життя, щоб невтратити влади.
Утвердження національної державності забезпечувалося формуванням власної грошової системи, виробленням законодавства про українське громадянствой кордони тощо. Принципову роль у створенні обличчя нової України відіграла
вимушена згода компартійно-радянської номенклатури замінити радянську
символіку на національну.
Успадкована від радянських часів економічна криза рік від року поглиблювалася. Це пояснювалося як об’єктивними обставинами, так і прорахунками векономічній політиці українського керівництва. Захоплена боротьбою за владута повноваження, українська політична еліта не приділила достатньої уваги розвитку економіки й не змогла розв’язати більшість надзвичайно складних проблем переходу до ринку. На об’єктивні економічні труднощі накладалися некомпетентне керівництво господарством і небажання здійснювати ринкові
реформи. Тому проблеми, що інші посткомуністичні країни рано чи пізно подолали, в Україні залишилися.

1. Державотворчий процес 1992–1994 рр.
У середині січня 1992 р. Президія Верховної Ради України видала указ«Про Державний гімн України». Приймалася музична редакція національного
гімну «Ще не вмерла України і слава, і воля...», автором якої був композитор
М. Вербицький. 22 січня в Києві відбувся мітинг громадськості за участю ново1991
6 грудня 1991 р.
Заснування
Збройних СилУкраїни

184

1992

1994

1992 р. ЗатвердженняВР України Державного
гімну, Державного
прапора України,малого герба держави

1994 р.
Обрання
Президентом
України
Л. Кучми
(1994–1999)

1996
28 червня
1996 р.
Ухвалення
Конституції
України

1999
1 вересня
1996 р.
Запровадження нової
національної
валюти – гривні

1999 р.
Переобрання
Л. Кучмина посаді
Президента
України
(1999–2005)

Розділ V. СТАНОВЛЕННЯ УКРАЇНИ ЯК НЕЗАЛЕЖНОЇ ДЕРЖАВИ (1992–2013)обраного Президента України Л. Кравчука, присвячений Дню соборності українських земель. 28 січня, коли почала роботу 5-та сесія Верховної РадиХІІ скликання, національний синьо-жовтий прапор був затверджений як Державний прапор України.
19 лютого після тривалих дебатів парламент затвердив знак князя Володимира Великого (тризуб)як малий герб України. У постанові зазначалося, що тризуб є основним елементом майбутнього великого Державного герба України.
Президент УНР в екзилі Микола
Плав’юк передає державні атрибутиУНР Президентові України Л. Кравчуку. Серпень 1992 р.

Верховна Рада ще 24 серпня 1991 р. затвердила постанову про негайні заходи із запобігання можливим спробам військового перевороту. У ній ішлося пропотребу невідкладного створення управлінських і силових структур, безпосередньо підпорядкованих парламенту. Після підготовки 20 вересня було ухвалено постанову Верховної Ради «Про створення Служби національної безпеки
України», а 4 листопада – закони «Про Національну гвардію України», «Продержавний кордон України», «Про Прикордонні війська України».
6 грудня 1991 р. Верховна Рада ухвалила Закон «Про Збройні Сили України». Проголошувалося, що Україна як незалежна держава і суб’єкт міжнародного права створює власні Збройні Сили: війська наземної оборони, війська
оборони повітряного простору та військово-морські сили.
Керівництву України не вдалося вплинути на командування Чорноморського флоту, який майже цілком перебував на українських військово-морських базах, щоб флот служив новій державі. У жовтні 1993 р. парламент
затвердив Воєнну доктрину. Вона проголошувала, що Україна не вбачає в сусідніх країнах супротивників і не є потенційним противником жодної держави.
У жовтні 1991 р. був прийнятий Закон України «Про громадянство України». Він не передбачав подвійного громадянства, що мало колосальне значеннядля новоствореної держави, якій потрібно було відходити від радянського минулого.
У липні 1991 р. Верховна Рада ухвалила закон про запровадження посади
Президента України. У Конституцію УРСР 1978 р., яка не втратила чинності,було внесено доповнення: «Президент України є главою держави і главою виконавчої влади України». Однак це доповнення не роз’яснювало, як розподіляються повноваження між Президентом України і Верховною Радою, як їм підпорядковуються виконавчі органи влади.
Невизначеність розподілу владних повноважень між президентом України іВерховною Радою призводила до постійного тертя. Не були чітко прописанів Конституції й відносини найвищих посадових осіб усередині виконавчої гілки
§ 22–23. Державотворчі процеси та стан економіки

185

влади, передусім президента і прем’єр-міністра. Безсумнівною була лише підпорядкованість останнього президентові.
Основна частина компартійно-радянської номенклатури після заборони
КПРС утворила так звану партію влади. Це були фахівці з різних галузей економіки й культури, свого часу ретельно відібрані номенклатурними структурами для керівної роботи. Без таких фахівців із досвідом організаційної роботи –вихідців із компартійно-комсомольської та радянської номенклатури – життя
суспільства розвалилося б.
Не маючи справжніх конкурентів, «партія влади», однак, зіткнулася з викликом людей, які виринули на поверхню політичного життя на хвилі мітингів початку 1990-х. Висуваючи антикомуністичні гасла, підкріплені історичними свідченнями про жахіття сталінщини, ці люди спробували скинути компартійних
функціонерів, щоб посісти їхні місця. Проте демагогія зазвичай не спрацьовувала. По-перше, надто низькою виявилася підготовка багатьох політиків нової генерації. По-друге, «партія влади» не заперечувала проти залучення до своїх лавпрофесійно придатних «мітингових» політиків.
У сформованій після березня 1990 р. Верховній Раді «партія влади» отримала більшість місць. Депутати парламенту з-поміж колишньої номенклатури незаперечили проти запровадження інституту президентства. Коли Л. Кравчук
почав домагатися, щоб наповнити президентську владу реальним змістом, вонипоставилися до цього здебільшого негативно.
Протистояння Президента України та Верховної Ради на тлі всеохопної
кризи закінчилося рішенням обох сторін достроково припинити повноваження і звернутися до виборців із проханням підтвердити мандати. У березні йквітні 1994 р. відбулися вибори до Верховної Ради України. Вони вперше проводилися на багатопартійній основі, але за мажоритарною системою.
ÑËÎÂÍÈÊУ жовтні 1991 р. на установчому з’їзді прихильники комуністичної ідеї заснували СоціаМажоритарна система –система визначення резульлістичну партію України (СПУ) на чолі зтатів голосування, за якої обО. Морозом. У червні 1993 р. у Донецьку
раним уважають кандидата,пройшов «відбудовчий» з’їзд Компартії Укращо одержав більшість (абсоїни (КПУ). Першим секретарем ЦК КПУ облютну чи відносну) голосів
рали П. Симоненка. На ІІ з’їзді в березні
виборців у певному окрузі.
1995 р. КПУ проголосила себе наступницею
партії, що існувала у складі КПРС. КПУ буланаймасовішою на той час партією. Основу її становили пенсіонери, ветерани війни, робітники. Аграрна частина компартійно-радянської номенклатури в
1993 р. утворила політичну партію, яку назвали Селянською (СелПУ) – очолював процес колишній міністр сільського господарства УРСР О. Ткаченко. На
IV з’їзді Народного руху в грудні 1992 р. завершилося його перетворення на політичну партію. Її лідером став В. Чорновіл.
Понад половину мандатів, здобутих партіями на виборах до парламенту,припало на КПУ – 90. Ще 13 партій, які спромоглися провести своїх представників у парламент, здобули загалом 88 мандатів. За кількістю місць Народнийрух опинився на другому місці (20 мандатів), СелПУ – на третьому (19), СПУ –на четвертому (15), УРП – на п’ятому (11). Інші партії були представлені однимабо кількома депутатами. Таким чином парламент України потрапив під конт-186

Розділ V. СТАНОВЛЕННЯ УКРАЇНИ ЯК НЕЗАЛЕЖНОЇ ДЕРЖАВИ (1992–2013)роль комуністів, які набрали відносну більшість голосів. Головою Верховної
Ради депутати обрали лідера СПУ О. Мороза.
У результаті політичного компромісу влітку 1994 р. відбулися позачергові
вибори Президента України. Президентом став Леонід Кучма.
ÎÑÎÁÈÑÒ³ÑÒÜЛеонід Кучма (1938)Народився на Чернігівщині у сім’ї колгоспників. З 1960 р.
працював у конструкторському бюро (КБ) «Південне»(Дніпропетровськ), пройшов шлях від інженера до першого
заступника начальника і генерального конструктора.
З 1986 р. – генеральний директор виробничого об’єднання
«Південний машинобудівний завод». «Південмаш» – одне знайбільших у Радянському Союзі підприємств, основною
продукцією якого були міжконтинентальні та космічні ракети.
1992 р. обраний прем’єр-міністром України, 1993 р. подав у відставку, мотивуючи цеконфліктом із тодішнім Президентом України Л. Кравчуком. 1994 р. обраний Президентом України. 1999 р. вдруге обраний Президентом України.
«До здобутків першого президентського терміну Л. Кучми зараховують стабілізацію
національної валюти, прийняття 1996 р. Конституції України (співголова Конституційної комісії), економічні укази, що відіграли ключову роль у реформуванні відносин
власності, переході української економіки на ринкові відносини. Л. Кучма доклав багато зусиль для зміцнення взаємин України та РФ (укладення і ратифікація Договорупро дружбу та співпрацю), поглиблення польсько-українських взаємин. Водночас проголошений курс на боротьбу з корупцією і організованою злочинністю повністю провалився… Під час другого президентського терміну Л. Кучма в зовнішній політиці реалізовував лінію на багатовекторність і заявляв, що Україна зацікавлена в подальшій
інтеграції в Європу, а також у розвитку стратегічного партнерства з РФ та США,у внутрішній – балансування між олігархічними угрупованнями. Загалом обіцянки
Л. Кучми побудувати соціально відповідальну державу, економіку добробуту залишилися нереалізованими, країни Заходу почали поступово дистанціюватися від України…» (український історик Ю. Шаповал).
Проаналізуйте факти, викладені в тексті підручника й біографічній довідці.
Чому Л. Кучму залучають до когорти «червоних директорів»? Як це позначилося на його політичній кар’єрі? Які суперечності характерні для президентства Л. Кучми?

2. Ухвалення Конституції України 1996 р.
Восени 1990 р. Верховна Рада затвердила Конституційну комісію, що булапокликана опрацювати концепцію Основного закону, і відтак розпочалася безпосередня робота над текстом Конституції. У його основу були покладені Загальна декларація прав людини, пакти ООН про економічні, соціальні й культурні права та інші основоположні міжнародні документи.
Найскладнішою виявилася проблема розподілу владних повноважень міжВерховною Радою та Президентом України. Більшість депутатів парламентуне бажала передавати президенту реальної виконавчої влади. Через це§ 22–23. Державотворчі процеси та стан економіки

187

Підписання Конституційного договору між Верховною Радою України і Президентом
України. Голова Верховної
Ради України О. Мороз (ліворуч) і Президент України
Л. Кучма (праворуч)конституційний процес зайшов у глухий кут. Чинною залишалася Конституція
УРСР 1978 р., до якої внесли понад двісті поправок.
Після президентських виборів 1994 р. була створена нова Конституційна комісія з двома співголовами – Л. Кучмою та О. Морозом. 8 червня 1995 р. Президент України та Верховна Рада уклали Конституційний договір терміном наодин рік, і таким чином кризу влади було подолано.
Рік минув у гострих суперечках. Ліві партії не погоджувалися з президентською стороною за такими головними пунктами: розподіл повноважень між гілками влади, визнання приватної власності на засоби виробництва, перетворення української національної символіки на державну, ненадання російській мовідержавного статусу, статус Республіки Крим.
У ситуації гострої політичної кризи в парламенті була сформована узгоджувальна комісія, яку очолив народний депутат Михайло Сирота. 27 червня
1996 р. Верховна Рада почала засідання, присвячене розглядові Конституції.
Крок за кроком узгоджувалися позиції різних політичних сил і визначався тойтекст, який міг бути прийнятий конституційною більшістю голосів. Президентська сторона не відступила від принципових
позицій у сфері розподілу влади, права приватної власності, державної символіки, державного статусу української мови. З деяких
питань були досягнуті взаємні поступки. Лівіне заблокували затвердження синьо-жовтого
прапора як державного, а праві погодилися
зберегти за Кримом статус автономної республіки.
Постатейне узгодження проекту Конституції тривало день і ніч. Остаточне голосування відбулося вранці 28 червня.

Мітингувальники перед Верховною Радою вимагають прийняти Конституцію України. Червень
1996 р.

188Розділ V. СТАНОВЛЕННЯ УКРАЇНИ ЯК НЕЗАЛЕЖНОЇ ДЕРЖАВИ (1992–2013)Прокоментуйте кожне з тверджень схеми-таблиці. Зробіть висновок про те,чому ухвалення Конституції було одним з найважливіших етапів утвердження
України як незалежної держави. Яке значення мала ця подія для подолання
посттоталітарної спадщини в суспільній свідомості?
ІСТОРИЧНЕ ЗНАЧЕННЯ УХВАЛЕННЯ КОНСТИТУЦІЇ УКРАЇНИ

! Конституція закріпила правові основи незалежної України, її суверенітет і територіальну цілісність.
! Конституція створила необхідні умови для діяльності державних структур і відносин між ними, стала механізмом конструктивної взаємодії всіх гілок влади.
! Конституція створила нові засади для утвердження стабільності в країні, морально-психологічної єдності народу, піднесення його духовності. Вона є важливим
засобом забезпечення прав людини в Україні.
! Конституція утвердила міжнародний авторитет України.
Прочитайте фрагмент джерела. 1. Які деталі «конституційної ночі» свідчатьпро глибокі політичні суперечності в українській владі? Яка, на вашу думку,причина цих суперечностей?  2. Чому питання ухвалення Конституції буловідповіддю тим, хто не хотів української державності? 3. Що мав на увазі М. Сирота,коли в одному з інтерв’ю, зокрема, сказав, що «прийняття Конституції стало чи не єдиним актом консолідації для українського світу, справою, так би мовити, навіть цивілізаційної ваги…»?
Н
МЕ Т

ДОКУ

З книжки Георгія Касьянова «Україна 1991–2007. Нариси новітньої історії»: «Наступногодня вранішня пленарна сесія Верховної Ради розпочалася із закритого засідання.
У перерві журналістам повідомили, що депутати залишатимуться в парламенті, докине буде ухвалено нову Конституцію. Удень депутати поділилися на кілька робочих груп дляобговорення найбільш суперечливих статей: про мову, статус Криму, державну символіку,приватну власність.
О 18:30 розпочалося пленарне засідання, яке відкрило знамениту “конституційну ніч”, – ізцієї миті майже протягом 14 годин без перерви депутати поіменно голосували по кожній
окремій (зі 160) статті Конституції. Для затвердження кожної статті потрібно було не менше
300 голосів. Героєм “конституційної ночі” став депутат Михайло Сирота, який представляв
проект Конституції, запропонований погоджувальною комісією, – весь цей час він стояв натрибуні та був змушений за регламентом представляти кожну статтю, коментувати й пропоновані поправки, виголошувати стандартну фразу: “Комісія просить прийняти”. Під час голосування в залі працювали “піаністи” – депутати, яким їх відсутні колеги віддали реєстраційні
картки для участі в голосуванні. Був тут і свій “диригент” – лідер комуністів П. Симоненко,який у потрібні моменти подавав своїм колегам знаки не реєструватися. Журналісти, яківщент заповнили балкон Верховної Ради, напружено слідкували за процесом. Усі присутні
розуміли історичну вагу подій, що відбуваються.
Протягом ночі до будинку парламенту “підтягувалися” відсутні депутати. Близько другої
години ночі залу засідань несподівано полишили всі члени уряду, що були за сумісництвом
депутатами. Їх обурені колеги перервали голосування й поставили питання про позбавленняїх депутатських мандатів. “Прогульникам” довелося повернутися.
Час від часу процедуру монотонного голосування окремих статей переривали спалахи
емоцій. О першій ночі було поставлено на голосування статтю про національну символіку.
Комуністи категорично повстали проти синьо-жовтого прапора та тризуба. Один з них, явноглузуючи з опонентів, запропонував натомість козацький малиновий прапор, заявивши,що синьо-жовтий назавжди пов’язаний з “колабораціоністами”, – обурені праві депутати

1§ 22–23. Державотворчі процеси та стан економіки

189

спробували стягти його з трибуни, і лише зусиллями інших парламентарів вдалося запобігти
бійці. Питання про статус Криму (об’єднане зі статтею про символіку в один “пакет”) викликало подібну реакцію – праві дружно скандували: “Область! Область!”, тоді як ліві обстоювали
республіканський статус автономії. Голосування по цих статтях загрожувало зривом усього
заходу, тому було вирішено провести його таємно (за решту статей голосували поіменно).
У результаті Україна, будучи унітарною державою, отримала у своєму складі автономну республіку і здобула, нарешті, конституційне право на синьо-жовтий прапор і тризуб.
Близько 9:00 28 червня в залі засідань з’явився невиспаний, насторожений, але впевнений у собі президент. За кілька хвилин розпочалося поіменне голосування з ухвалення всієї
Конституції загалом. На тлі всіх попередніх виснажливих подій його результати були приголомшливими: 315 – “за”, 36 – “проти”, 12 – утрималися, 30 – не голосували.
Коли на табло з’явилися результати голосування, зала засідань вибухнула істеричною
овацією, вчорашні супротивники в ейфорії розціловувалися та обіймалися, виснажений
М. Сирота втирав сльози щастя, а напівживі журналісти полегшено аплодували їм з балкона.
Дещо пізніше Л. Кучма нагородив усіх учасників засідання орденами, а хол Верховної Радиприкрасили алегоричною картиною, що символізувала зв’язок поколінь борців за незалежність з учасниками ухвалення Конституції (цей художній кітч адекватно віддзеркалював політичний)».

3. Прорахунки й успіхи економічної політики
Розпад Радянського Союзу негативно вплинув на економічне становище
кожної з колишніх союзних республік. Проте наслідки дезінтеграції єдиного загальносоюзного народногосподарського комплексу меншою мірою позначалисяна Росії й більшою – на інших республіках, які істотно поступалися їй за територією та економічним потенціалом. Ця особливість випливала із самої суті командної економіки – її централізації.
Україна виходила на ринок слідом за Росією. Російська Федерація значно
менше постраждала від розриву економічних зв’язків, тому що мала більшу
кількість підприємств із замкненими в межах власних кордонів виробничими
циклами. У неї був стартовий капітал для ринкових реформ у вигляді «валютних» природних багатств: нафти, газу, золота, алмазів тощо.
Україна успадкувала економічну кризу від радянських часів. Однак тяжкий
стан економіки спричинили і власні невдачі молодої держави.
По-перше, українська управлінська елiта була недосвідченою. Вона несміливо ухвалювала рішення, бо раніше її привчали тільки виконувати вказівки союзного центру. По-друге, навіть вдалі рішення важко втілювалися в життя. Виконавча вертикаль радянських часів була зруйнована, а створення нової постійно
натрапляло на перешкоди, що їх чинили одне одному політичні супротивники.
По-третє, після зруйнування попередньої системи управління економіка вжеперестала бути командною, але ще не стала ринковою. Вона перебувала в хаотичному стані.
Надто тісно пов’язане з російською економікою, українське господарство
змушене було пасти задніх, прокладаючи курс за межами нової держави. Це бувнайгірший з усіх можливих варіантів трансформації командної економіки вринкову.
Ринкові реформи почалися в Росії на початку 1992 р. з лібералізації цін.
Унаслідок цього ціни на газ в Україні зросли за 1992 рік у 100 разів, а на нафту –у 300 разів. Зростання цін на енергоносії почало розкручувати спіраль інфляції.

190Розділ V. СТАНОВЛЕННЯ УКРАЇНИ ЯК НЕЗАЛЕЖНОЇ ДЕРЖАВИ (1992–2013)На початку 1992 р. були введені
купонокарбованці багаторазового
використання як попередники
повноцінної національної валюти – гривні. У середині року Україна вийшла з рублевої зони. Гривневі купюри були видрукувані йзберігалися у сховищах НаціоКупюра в 1 мільйон українських купононального банку. Однак погіршенкарбованців. 1995 р.
ня ситуації в економіці унеможливило грошову реформу. За ріккупонокарбованці знецінилися у 21 раз, за 1993 р. – у 103 рази. Такої гіперінфляції не спостерігалося у ті часи в жодній країні світу.
У 1994 р. Національний банк України започаткував дефляційну політику.
Але приборкання інфляції досягалося через штучне затримання виплат зарплатні, пенсій, інших соціальних видатків, зростання неплатежів за товари й послуги. Утім ситуація в економіці невпинно погіршувалася, курс купонокарбованця стрімко падав. У травні 1995 р. в обігу з’явилася купюра в 1 мільйон
купонокарбованців, реальна вартість якої не перевищувала 6,8 долара.
Щоб перешкодити знеціненню купонокарбованця, уряд запровадив фіксований курс купонів щодо долара і рубля. Але це призвело лише до зростання
тіньової економіки, колосального посилення корупції в управлінському апаратій відпливу вітчизняних капіталів за кордон.
Прагнучи знайти ресурси для бюджету, уряд почав збільшувати податки.
В Україні було встановлено найвищу у світі ставку податку з громадян – 90 відсотків від одержаного прибутку. Будь-яка легальна комерційна діяльність ставала невигідною.
У 1996 р. з’явилися ознаки економічної стабілізації, зміцнилася фінансовобанківська система, була подолана інфляція. Наслідком цих сприятливих зрушень стала грошова реформа. У вересні 1996 р. в обіг була запроваджена гривня, що поліпшило умови для подолання доларизації економіки й припинення
«втечі» вітчизняних капіталів за межі країни.

4. Приватизаційні процеси
За 1991-й і першу половину 1992 р. Верховна Рада України ухвалила низку законів і постанов, які полегшували процеси роздержавлення та приватизації. Протягом наступних
років законодавча база поповнювалася новими
законами.
У 1995–1998 рр. здійснювалася сертифікатна приватизація. 19 млн громадян України
одержали приватизаційні майнові сертифікати
(ваучери), тобто формально стали акціонерами приватних компаній. За цей час було приватизовано майже 50 тис. об’єктів, з-поміж нихпонад 11 тис. середніх і великих підприємств.

ÑËÎÂÍÈÊ
Приватизація – процес передачі об’єктів державної та інших форм публічної власності у приватну власність
фізичних або юридичних
осіб. Приватизація є одниміз головних напрямів переходу від командної до ринкової
економіки в посткомуністичних країнах.

§ 22–23. Державотворчі процеси та стан економіки

191У приватну власність перейшло понад 90 % підприємств торгівлі, сфери обслуговування та громадського харчування. Було створено більш ніж 40 тис. малих
підприємств. Завдяки приватизації досить швидко був подоланий товарний дефіцит і з’явилися передумови для формування середнього класу.
Унаслідок сертифікатної приватизації в країні з’явилися фондові біржі й позабіржовий фондовий ринок торговельних систем. Утворився вторинний ринок
цінних паперів, стала можливою вже не паперова (сертифікатна, ваучерна),а грошова приватизація. Почалася концентрація власності на засоби виробництва в руках невеликої групи людей, здатних скуповувати цінні папери найперспективніших підприємств.
Грошова приватизація почалася в Україні з 1999 р. Вона мала істотні переваги перед сертифікатною, проте в українських умовах негайно обросла тіньовими схемами, у яких брали участь представники владної верхівки. Потенційні
власники, зазвичай фінансово-промислові групи олігархічного походження,часто-густо використовували механізм штучного банкрутства, щоб придбати
приватизаційні об’єкти без конкурентів і фінансових зобов’язань перед кредиторами. Приватизацію за участю олігархічного капіталу в народі назвали «прихватизацією».

5. Зміни в сільському господарстві
Сільське господарство реформувалося значно повільніше. У березні 1991 р.
землю оголосили об’єктом реформи, але лише через рік почалося перетворення
колгоспів на асоціації та колективні сільськогосподарські підприємства (КСП).
До 1994 р. реформувалося 8,8 тис. колгоспів (94 % від загальної кількості). Майже всі вони здійснили паювання майна – надання права власності на частку
майна (пай) членам колгоспів. Селяни могли використати земельний пай длязаснування фермерського господарства або здавати в оренду КСП. З-поміж колишніх колгоспників не виявилося багато охочих стати фермерами, адже у демографічній структурі сільського населення переважали люди старшого віку.
Також у селян не було капіталів для купівлі техніки, та й техніка для господарств фермерського типу в країні не вироблялася.
Роздивіться карикатуру. Якісоціально-демографічні проблеми
вона висвітлює? З якихпричин реформування
сільського
господарства відбувалося найповільніше?

– У вас, як видно, сьогодні свято?
– Так. Петя Сидоренко пообіцяв після закінчення школи та ВНЗзалишитися працювати в селі.

192

Розділ V. СТАНОВЛЕННЯ УКРАЇНИ ЯК НЕЗАЛЕЖНОЇ ДЕРЖАВИ (1992–2013)Обсяг виробництва в сільському господарстві невпинно скорочувався. Продукція колгоспів і радгоспів обходилася суспільству дедалі дорожче. У 1991–
1994 рр. сільське господарство було одним з основних чинників зростання інфляції.
Наприкінці грудня 1999 р. вийшов указ Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки».
Його реалізація забезпечила остаточну ліквідацію колгоспно-радгоспного ладуй зростання виробництва валової сільськогосподарської продукції: у 2000 р. –на 9 %, у 2001 р. – на 10 %.

6. Соціальні наслідки економічної кризи
Погіршення матеріального становища населення виявлялося у зниженні реальної заробітної плати й неможливості одержати зароблені гроші через багатомісячні затримки виплат. Інфляція цілком знецінила заробітну плату. Власне,й купувати щось у магазинах стало проблемою. Населення різко обмежило купівлю товарів тривалого користування й витрачало кошти переважно на продовольчі товари. Витрати на їжу в сімейних бюджетах у середині 1990-х перевищили 70 %. На інші потреби (одяг, взуття, побутові й культурні потреби тощо)залишалося не більш як 30–25 % чистого доходу сім’ї. На межі зубожіння опинилася переважна частина суспільства. Заощадження, накопичені в радянські
часи громадянами в ощадбанках, інфляція перетворила на ніщо.
У другій половині 1990-х становище мало змінилося. Постійно підвищувана
тоді заробітна плата не могла наздогнати інфляцію. Тільки в першій половині
2000-х, коли інфляцію було майже приборкано, зарплата почала зростати.
Чимдалі більше зубожіння основної маси населення й водночас колосальна
концентрація коштів та майна в руках нечисленних скоробагатьків засвідчували
явну неспроможність державних інститутів регулювати здійснення ринкових
реформ. Соціальна поляризація стимулювала економічну стагнацію, гальмувала
демократичні перетворення й нагромаджувала в суспільстві небезпечний протестний потенціал.
Системна криза початку 1990-х рр. містила й демографічну кризу. На початку 1993 р. в Україні чисельність населення становила 52,2 млн осіб. Перепис
2001 р. зареєстрував 48 млн 457 тис., а на початок 2011 р. у країні проживало
45 млн 779 тис. осіб. Скорочення чисельності населення спричинювалося депопуляцією, тобто перевищенням смертності над народжуваністю.
Вікова структура народонаселення в Україні була особливо несприятливоюу сільській місцевості.
Злиденність негативно впливала на станздоров’я та фізичний розвиток людей. Показник
смертності погіршувався й через кризовий стансистеми охорони здоров’я. Доступ до високоякісних медичних послуг став обмеженим, ліки багаторазово подорожчали.
Прилавки магазинів на початку 1990-х рр.
§ 22–23. Державотворчі процеси та стан економіки

193

Проаналізуйте карту. Позмагайтеся в парах у вмінні отримувати вичерпну
картографічну інформацію: історичні факти (події, явища, процеси) та історико-географічні об’єкти. Прокоментуйте кожен із виявлених вами на карті фактів. Складіть запитання до карти. Запропонуйте їх іншій парі. Вислухайте відповіді.
Узагальніть інформацію.

194Розділ V. СТАНОВЛЕННЯ УКРАЇНИ ЯК НЕЗАЛЕЖНОЇ ДЕРЖАВИ (1992–2013)У чому Л. Кучма вбачав найбільшу ваду заходів перших українських урядів
(зокрема, й власного) у здійсненні реформ? Підтвердіть історичними фактами,викладеними в тексті параграфа, слушність його критичних міркувань.
Н
МЕ Т

ДОКУ

З виступу Л. Кучми на науковій конференції, присвяченій ринковим трансформаціям
(Київ, 2000): «Формула, яка була визначена вже на старті реформ і витримувалася
впродовж наступних років – спочатку реформи, а потім вирішення соціальних завдань, – виявилася не просто помилковою, а й глибоко деструктивною. На практиці вона звелася до добре відомого: реформи – за рахунок соціальних чинників. У цілому ряді випадків
демонтовано навіть ті соціальні здобутки, які свого часу були запозичені західними країнами.
Усе це стало повною протилежністю реформам, що здійснювалися, наприклад, у Німеччині,а також в інших країнах повоєнної Європи, де завжди й в усьому був визначальним принцип
соціальної спрямованості економічних перетворень».

2ÏÅÐÅÂ³ÐÒÅ, ×ÎÃÎ ÍÀÂ×ÈËÈÑß
1. Установіть хронологічну послідовність подій:  Ухвалення Конституції України Заснування Збройних Сил України  Обрання Президентом України Л. Кучми Затвердження Верховною Радою державних символів України.
2. Складіть речення, використавши поняття і терміни: приватизація, «партія влади»,«конституційна ніч», мажоритарна виборча система, гіперінфляція, купонокарбованці.
3. Схарактеризуйте одним реченням історичних діячів відповідно до їхньої ролі вподіях 1990-х рр.: Л. Кучма, О. Мороз, М. Сирота.
4. У чому полягає історичне значення ухвалення Конституції України?
5. До положень, що характеризують розвиток економіки 1990-х рр., доберіть конкретні факти.
 Основною причиною стрімкого падіння народжуваності у 1990-х рр. було чимдалі більше зубожіння населення.  Ситуація в сільській місцевості України буласправжньою демографічною катастрофою.  Приватизація була шляхом до ринкової економіки.
6. Підтвердіть фактами або спростуйте слушність тверджень.
Провідна роль «партії влади» у творенні державності України призводила до надто повільного просування в реформах. Зволікання з реформою державних інститутів загальмувало перехід до демократичного устрою й негативно позначилося наефективності влади.
7. Поміркуйте, що дає підстави для пропонованого висновку. Наведіть кілька аргументів на його підтвердження або спростування.
Захоплена боротьбою за владу й повноваження, українська політична еліта не приділила достатньої уваги розвитку економіки і не змогла розв’язати більшість надзвичайно складних проблем переходу до ринку.

§ 22–23. Державотворчі процеси та стан економіки

195

§ 24

Міжнародні відносини України.
Помаранчева революція

Поява незалежної України цілком змінила геополітичну ситуацію в Європі.
Реакція світової спільноти на цей факт була несподівано дружньою та одностайною. Що ж до визнання незалежності України Росією, то воно не малобезумовного характеру. Російський уряд прагнув відтворити Радянський Союзу новій формі – через Співдружність Незалежних Держав.
Керівники нової Росії тривалий час були переконані в тому, що Україна незможе існувати як самостійна держава. Вони тримали в замороженому стані
проблему Чорноморського флоту і дотичну до неї кримську проблему, використовуючи їх як важіль тиску на Україну. Тільки в травні 1997 р. президент РФ
Б. Єльцин дійшов висновку, що з Україною треба укладати повномасштабний
договір, у якому обидві сторони визнавали б територіальну цілісність держав іпідтверджували непорушність кордонів, що існують між ними.
Налагодження співпраці з країнами Заходу тривалий час наражалося на перешкоди, зумовлені фактичною нерозв’язаністю неядерного статусу України.
Лише в 1994 р. після приєднання до Договору про нерозповсюдження ядерної
зброї склалися сприятливі обставини для входження України до світової
спільноти. Відтоді Україну почали сприймати як державу, що є вагомим чинником міжнародного життя.
На перші шпальти світових ЗМІ Україна потрапила у зв’язку з Помаранчевою революцією – хвилею мирних акцій протесту впродовж листопада – грудня 2004 р. через очевидні зловживання влади, що поставили під сумнів чесність
виборів Президента України. Ця подія мала вагоме значення для історії України, бо пробудила в мільйонів українців почуття національної гідності й гордості, змусила їх поважати себе.

1. Відносини України із США, НАТО та ЄСНайбільш плідних результатів у перші десятиліття незалежності Україна досягла на міжнародній арені.
На початок 2004 р. Україну визнали й установили з нею дипломатичні відносини 173 країни. Визнання відбувалося не лише на двосторонньому рівні.
1994 р. Ратифікація Верховною Радою України Договорупро партнерство і співробітництво між Україною та Євросоюзом

1994Грудень 1994 р. Підписанняв Будапешті вищими керівниками
України, США, Великої Британіїта Російської Федерації Меморандумупро гарантії безпеки у зв’язку зприєднанням України до Договорупро нерозповсюдження ядерної зброї

196

1995

1997

1995 р.
ВступУкраїнидо Ради
Європи

Травень 1997 р.
Підписання Договорупро дружбу,співробітництвоі партнерство міжУкраїною і Російською Федерацією

2004
22 листопада –3 грудня 2004 р.
Помаранчева
революція

Грудень
2004 р.
Обрання
В. Ющенка
Президентом
України

Розділ V. СТАНОВЛЕННЯ УКРАЇНИ ЯК НЕЗАЛЕЖНОЇ ДЕРЖАВИ (1992–2013)30 січня 1992 р. Україна стала членом Конференції з безпеки та співробітництвав Європі (з 1995 р. – Організації з безпеки та співробітництва в Європі, скорочено ОБСЄ).
У перші роки незалежності американська адміністрація ставилася до України дуже стримано – як до країни, що, на їхню думку, неочікувано виявилася нелегітимним власником третього у світі за потужністю ракетно-ядерного потенціалу. Він складався зі 176 міжконтинентальних балістичних ракет з1200 боєголовками, 41 бомбардувальника стратегічної авіації, здатних доставити до цілі 650 ядерних боєприпасів, і понад 2,5 тис. тактичних ядерних ракет.
Сукупний потенціал розміщеної в Україні однієї лише 43-ї ракетної армії перевищував потенціал Великої Британії, Франції або КНР.
Ще напередодні Всеукраїнського референдуму 1 грудня 1991 р. Верховна
Рада зробила урочисту заяву про без’ядерний статус України. У травні 1992 р.
у Лісабоні Україна разом з делегаціями Росії, Білорусі та Казахстану – нових
держав, які стали власниками успадкованої від СРСР ядерної зброї, – підписала
протокол до договору між СРСР і США від 31 липня 1991 р. про скорочення йобмеження стратегічних наступальних озброєнь (СНО-1).
Коли президентську посаду обійняв Л. Кучма, він переконав народних депутатів поставити останню крапку в перетворенні України на неядерну державу:приєднатися до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї. 16 листопада
1994 р. парламент ухвалив Закон України «Про приєднання України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 1 липня 1968 р.».
5 грудня 1994 р. у Будапешті відбувалася зустріч глав держав і урядів –учасниць Наради з безпеки та співробітництва в Європі. Президенти США іРосійської Федерації, прем’єр-міністр Великої Британії надали Україні гарантії безпеки. Зокрема, вони зобов’язалися поважати незалежність і суверенітет та чинні кордони України, утримуватися від економічного тиску, спрямованого на те, щоб підкорити власним інтересам здійснення Україною прав,притаманних її суверенітету, й у такий спосіб отримати будь-які переваги.
Í Підписання Будапештського меморандуму

«Меморандум про гарантії безпеки у зв’язку з приєднанням
України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї» не передбачав жодних санкцій для ядерних держав, які могли б порушити
його зобов’язання. Він був не юридично обов’язковим міжнародним договором, а фіксацією політичної домовленості. Керівники ядерних держав могли застосувати санкції проти тієї держави,що порушила цю домовленість, суто з моральних мотивів.
Відмова від ядерної зброї й визначення статусу України як неядерної держави змінили відносини із США. Під час візиту в листопаді 1994 р. Л. Кучма підписав Хартію українсько-американського партнерства, дружби та співробітництва. Були укладені угоди про надання американської допомоги Україні
§ 24. Міжнародні відносини України. Помаранчева революція

197у здійсненні економічних реформ. Незабаром серед країн, які одержували фінансову допомогу від США, Україна посіла третє місце після Ізраїлю та Єгипту.
Кредити, надані Україні урядами США, ФРН, Італії, інших країн, а також
міжнародними організаціями – Міжнародним валютним фондом, Світовим
банком, Європейським банком реконструкції і розвитку, допомогли поліпшити
платіжний баланс. Без них, зокрема, не можна було б розплатитися з Росією занафту й газ. Водночас, домагаючись кредитів, український уряд ціною збільшення зовнішньої заборгованості відсував на майбутнє розв’язання невирішених в умовах гострої економічної кризи проблем.
Успішні кроки Л. Кучми у здійсненні ринкових реформ заохотили американську адміністрацію налагодити співпрацю з Україною. Поступово, однак,США розчарувалися в можливостях і перспективах на українських теренах, і цепозначилося передусім на скороченні обсягів фінансової допомоги. Місцеві олігархи створювали несприятливі умови для американських бізнес-партнерів.
Але частіше лунали сигнали про «нецільове використання» американської фінансової допомоги.
Не одразу керівництво України виявило інтерес до співробітництва з
НАТО. Проте коли ця організація в січні 1994 р. ініціювала програму «Партнерство заради миру» (ПЗМ), Україна першою з країн СНД приєдналася до неї.
За 1995–1996 рр. українські військовослужбовці взяли участь у трьох десятках
міжнародних навчань миротворчих сил як на вітчизняних полігонах, так і закордоном. У липні 1997 р. під час саміту країн – членів НАТО в Мадриді булопідписано Хартію про особливе партнерство між Україною та Організацією
Північноатлантичного договору. Українські та російські миротворчі контингенти взяли участь у припиненні збройного
протистояння в Боснії та Герцеговині. У травÑËÎÂÍÈÊ
ні 1997 р. Альянс відкрив у Києві Центр інформації та документації, а Україна – своєЄвропейський Союз, ЄС –представництво у штаб-квартирі НАТО. Київміжнародне політико-економічне об’єднання європейський центр розгорнув велику просвітницьку
ськихдержав.
Кордони
роботу, прагнучи розвіяти радянські стереотиЄвропейського Союзу на попи серед українських громадян.
чаток 2019 р. охоплюють
Однак у червні 2004 р. на саміті НАТО28 країн. У червні 1993 р. нав Стамбулі Л. Кучма визнав, що Україна
саміті в Копенгагені Євроне відповідає критеріям членства в Альянсі,союз затвердив критерії,а 15 липня переглянув Воєнну доктрину Украяким мали відповідати країїни, скасувавши пункт про майбутній вступ
ни, якщо вони бажали долукраїни до Північноатлантичного альянсу. Такачитися до цієї інтегрованої
зміна позиції була на користь Росії, яка сприйспільноти. Вимагалося, щобмала членство посткомуністичних і пострадержава-кандидат дотримувалася демократичних приндянських країн у НАТО як наближення вороципів, була правовою й поважих військ до кордонів Росії.
жала права людини. У такій
Першим важливим етапом співпраці Укракраїні мають визнаватися заїни з Європейським Союзом став вступ Украгальні правила і стандартиїни до Ради Європи 9 листопада 1995 р. ВінЄвросоюзу, функціонувати
зробив можливим прагнення наступної мети –конкурентна ринкова еконопро асоціацію з Євросоюзом і далі – про повміка.
ноцінне членство в ньому.

198Розділ V. СТАНОВЛЕННЯ УКРАЇНИ ЯК НЕЗАЛЕЖНОЇ ДЕРЖАВИ (1992–2013)Політико-правові засади співпраці ЄС зУкраїною були закладені Договором пропартнерство і співробітництво між Україноюі Євросоюзом, підписаним у червні 1994 р. вЛюксембурзі (набув чинності 1 березня
1998 р.). У 2007 р. розпочато переговори проукладення нового договору, який мав замінити Договір про партнерство і співробітництво.
Прапор Євросоюзу
Представники ЄС наполягали на налагодженні стратегічних відносин з Україною як з країною-сусідом. Під час паризького Саміту Україна – ЄС (вересень 2008 р.) досягнуто компромісне рішення щодо назви цієїугоди як Угоди про асоціацію України з ЄС. Вона давала змогу перейти відпартнерства і співпраці до політичної асоціації та економічної інтеграції.
Прочитайте уривки з Будапештського меморандуму. Поділіться міркуваннями/припущеннями, чому цей документ не став запобіжником російській агресії проти України у 2014 р.
Н
МЕ Т

ДОКУ

З Меморандуму про гарантії безпеки у зв’язку з приєднанням України до Договору пронерозповсюдження ядерної зброї (грудень 1994 р.):«1. Російська Федерація, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландіїі Сполучені Штати Америки підтверджують Україні їхні зобов’язання згідно з принципами Заключного акта НБСЄ поважати незалежність і суверенітет та існуючі кордони України.
2. ...підтверджують їхні зобов’язання утримуватися від загрози силою чи її використання
проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і що ніяка їхня зброя ніколи не буде використовуватися проти України, крім цілей самооборони або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом Організації Об’єднаних Націй».

1

2. Відносини України з Росією
Найвагомішим для України було визнання її незалежності Росією. Водночас
визнання України не перешкоджало Російській Федерації заявляти про свої територіальні претензії. У травні 1992 р. Верховна Рада РФ заявила, що документи про передання в 1954 р. Кримської області Україні не мають юридичної силиз моменту їх прийняття. Російських законодавців особливо хвилювала доля Севастополя. Виконуючи доручення З’їзду народних депутатів Росії, російський
парламент у липні 1993 р. ухвалив безпрецедентне рішення про надання Севастополю статусу міста Російської Федерації. Рада Безпеки ООН висловила здивування з цього приводу, а президент РФ Б. Єльцин змушений був заявити проюридичну неспроможність такого рішення.
Переговори про укладення повномасштабного рамкового договору міжУкраїною та Росією тривали роками.
Одним із найдражливіших для обох сторін було питання Чорноморського
флоту, вартість якого, за оцінками міжнародних експертів, дорівнювала станомна початок 1992 р. приблизно 80 млрд доларів США. Переговорний марафон закінчився 28 травня 1997 р. Цього дня голови урядів України й Росії підписали
угоду про статус та умови перебування Чорноморського флоту Російської
Федерації на території України, про параметри розподілу флоту і взаємороз§ 24. Міжнародні відносини України. Помаранчева революція

199

рахунки, пов’язані з перебуванням російського флоту на території України.
Зокрема, було домовлено, що Севастополь залишиться базою тимчасового перебування Чорноморського флоту РФ до 2017 р. на правах оренди (97 млн доларів США на рік). Плавсклад був поділений порівну, але Росія викуповувала
непотрібні Україні кораблі. Сума викупу й вартість 20-річної оренди бази в Севастополі покривалися боргом України за енергоносії.
30–31 травня 1997 р. Б. Єльцин здійснив свій перший державний візит вУкраїну з метою підписання Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією. Кінцева редакція однієї зі статей
містила положення: «Високі Договірні Сторони відповідно до положень СтатутуООН і зобов’язань по Заключному акту Наради з безпеки і співробітництва в Європі поважають територіальну цілісність одна одної і підтверджують непорушність існуючих між ними кордонів». Посилання на Статут ООН означало юридичне визнання сторонами територіальної цілісності й непорушності кордонів
відповідно до норм міжнародного права. Російська Федерація уклала міждержавний договір, у якому було зафіксовано територіальну цілісність України іросійсько-український кордон, який склався історично.
Підписання цього документа стало можливим тільки у 1997 р. завдяки двом обставинам.
ÇÀÓÂÀÆÒÅ
По-перше, українська сторона пішла назустріч
6 грудня 2018 р. Верховна
російській у справі розв’язання проблеми ЧорРада ухвалила Закон «Прономорського флоту. Попри об’єктивні обставиприпинення дії Договору
ни, що склалися історично, базування Чорнопро дружбу, співробітництво
морського флоту Російської Федерації ві партнерство між Україною
Севастополі могло розглядатися як порушенняі Російською Федерацією»,ст. 17 Конституції України. Останній пункт
внесений
Президентом
цієї статті проголошував: «На території УкраїУкраїни. У законі зазначено,ни не допускається розташування іноземнихщо дію договору припинено,військових баз». По-друге, усі російські державзважаючи на збройну агресію РФ проти України, щоні діячі незалежно від політичної орієнтації настановить істотне порушенрешті зрозуміли, що висування територіальнихня Росією закріплених упретензій до сусідньої країни або демонстраньому домовленостей.
тивне ігнорування визнання її кордонів державними могло мати тільки один результат –цілковиту переорієнтацію України на Захід.
Владні кола Російської Федерації з тривогою спостерігали за тим, як змінюється обличчя Європи. Розширення Євросоюзу й НАТО в східному напрямі
вони розглядали як зазіхання англо-американського світу на власну сферу
впливу. У такій ситуації посилився тиск Кремля на Україну. 23 лютого 2003 р. уМоскві відбулася неформальна зустріч чотирьох президентів: В. Путіна (Росія),Л. Кучми (Україна), Н. Назарбаєва (Казахстан) і О. Лукашенка (Білорусь).
Президенти підписали заяву «Про новий етап економічної інтеграції та про початок переговорного процесу щодо формування Єдиного економічного простору і створення єдиної регуляційної міждержавної комісії з торгівлі і тарифів».
Так у повсякденне життя увійшло поняття Єдиного економічного простору(ЄЕП).
Упродовж 2005 р. тривала експертна робота з розроблення угод, які мали забезпечити функціонування ЄЕП. Умовою створення зони вільної торгівлі було200Розділ V. СТАНОВЛЕННЯ УКРАЇНИ ЯК НЕЗАЛЕЖНОЇ ДЕРЖАВИ (1992–2013)запропоновано визнати формування єдиного
ÑËÎÂÍÈÊ
наднаціонального координаційного органу, ріЄдиний економічний прошення якого були б обов’язковими для викостір (ЄЕП) – проект ствонання країнами – членами ЄЕП. Це призвело
рення спільного ринку товадо того, що переговори зайшли в глухий кут.
рів, послуг, капіталів іУ контексті створення ЄЕП варто розгляробочої сили для Білорусі,дати «тузлинську кризу», яку російські диКазахстану, РФ та України.
пломати використовували, щоб прив’язати
Україну до євразійського геополітичного простору. 29 вересня 2003 р. російська сторона почала намивати ґрунт для дамби,яка мала з’єднати Таманський півострів з піщаною косою Тузла. Цей невеликий
малозаселений острів-коса є територією України. Знаючи це, представник прикордонної служби Російської Федерації заявив про намір росіян установити наТузлі прикордонну заставу, коли дамба з’єднає її з Таманським півостровом.
30 вересня МЗС України направило Росії ноту протесту, наголосивши, що Тузла є островом, який належить Україні. За кілька днів українці облаштували наньому прикордонну заставу.
У жовтні Президент України Л. Кучма особисто проінспектував прикордонну заставу на Тузлі. Верховна Рада України повторно звернулася із заявою доФедеральних Зборів РФ з приводу ситуації навколо Тузли й попередила проможливий перегляд засад стратегічного партнерства. 23 жовтня 2003 р. будівництво дамби було зупинено.
Після підписання плану заходів щодо реалізації Угоди про створення Єдиного економічного простору та узгодження положень Договору про співробітництво у використанні Азовського моря і Керченської протоки в грудні 2003 р.
у Керчі президентами України та Росії Л. Кучмою та В. Путіним проблема Тузли відпала.
Звичним курсом перших українських президентів було балансування міжСходом і Заходом, завдяки якому вони намагалися отримати зиск з обох сторін.

3. Президентські вибори 2004 р. Помаранчева революція
У 2004 р. Україна привернула до себе увагу всього світу. Інтрига розгорталася навколо президентських виборів, під час яких боротьба точилася між двома
учасниками перегонів. Опозиційні сили висунули на посаду Президента України лідера блоку «Наша Україна» В. Ющенка. Провладним кандидатом у президенти став чинний прем’єр-міністр В. Янукович, якого висунула Партія регіонів. Президентські вибори відбулися 31 жовтня 2004 р. У західних іцентральних областях перевага була за В. Ющенком, у південних і східних – за
В. Януковичем: Ющенко набрав 39,87 % голосів, Янукович – 39,32 %, тобто на
0,55 % менше. Від початку було зрозуміло, що другий тур голосування неминучий. У другому турі 21 листопада Захід і Центр проголосував переважно за
В. Ющенка, а Південь і Схід – за Януковича. Загалом по Україні Ющенко вигравав вибори в другому турі, якби не високий рівень фальсифікацій в окремих
регіонах.
Увечері В. Ющенко провів зустріч із представниками дипломатичного корпусу, на якій були присутні посли Канади, США, Франції, Великої Британії,Німеччини та інших країн. Під час зустрічі представники опозиції повідомили,§ 24. Міжнародні відносини України. Помаранчева революція

201



Помаранчевий майдан на київському Хрещатику. Грудень 2004 р.

що в Донецькій області В. Янукович «намалював» собі 1 млн 200 тис. голосів,у Луганській – до 500 тис., у Миколаївській, Херсонській, Одеській, Запорізькій та Дніпропетровській, разом узятих – 1 млн голосів. За словами В. Ющенка,у Донецькій області на 2020 дільницях працювало тільки 19 його представників.
Кандидат у президенти просив демократичні країни дати оцінку перебігу виборів в Україні.
Прочитайте фрагменти документів та роздивіться карикатури. 1. За допомогою яких технологій відбувалося фальшування результатів виборів Президента України у 2004 р.?  2. Які особливості суспільно-політичного життя вУкраїні створювали можливості для застосування таких маніпуляцій?  3. Про щосвідчить той факт, що голоси виборців розділилися майже навпіл? 4. Чому в Українів ті роки були сильними проросійські настрої серед частини населення? Як цепов’язано з політичним курсом багатовекторності?
Н
МЕ Т

ДОКУ

Голова Верховної Ради двох скликань В. Литвин у книжці «2004: події, документи, факти» переповідає такий епізод: «У Донецьку, у Ворошиловському районі, на одній здільниць 42-го територіального округу членів комісії змусили підписати чистий протокол. Потім, як повідомив очевидець, у протокол були вписані фальсифіковані результати
виборів. Так, за його словами, з майже 2 тисяч виборців дільниці за Віктора Ющенка були віддані 133 голоси, але в протокол були вписані тільки 2 голоси. Більше того, ніякого фактичного підрахунку голосів, відданих за кандидата Віктора Януковича, не робили, просто в протокол були вписані за нього 1947 голосів. Фальсифікація результатів стала можливою через те,що на цю виборчу дільницю не був допущений жоден спостерігач від В. Ющенка».

2

Н
МЕ Т

ДОКУ

З інформації на сайті «Української правди», яка оприлюднила перехоплені співробітниками СБУ телефонні розмови штабу В. Януковича: «Ці дані свідчать, що в штабі Януковича повністю контролювали хід голосування і підрахунок голосів під час обох турів
виборів президента. За допомогою відкріпних талонів, голосувань на закритих дільницях, зарахунок голосувань на дому команда Януковича планомірно досягла потрібного результату.
Знання точної кількості відкріпних талонів, виїзних голосувань та обсяги інших маніпулятивних технологій зіставляли з даними екзит-полів і таким чином заздалегідь знали, який будеотримано результат».

202

3Розділ V. СТАНОВЛЕННЯ УКРАЇНИ ЯК НЕЗАЛЕЖНОЇ ДЕРЖАВИ (1992–2013)

– Ми прибули голосувати за відкріпними талонами.

– Шефе! Ми вже обробили двісті відсотків бюлетенів!

– Пане майоре! Бандити!
– Не мели дурниць, це група підтримки
одного із претендентів на папаху.

На Майдані Незалежності в Києві почали збиратися прихильники В. Ющенка. У ніч на 23 листопада на Майдані Незалежності й на Хрещатику перебувало
до 10 тис. громадян. Біля пам’ятника Незалежності стояли 27 наметів, куди звозилися протоколи з мокрими печатками. Біля будинку Консерваторії поставили
польову кухню. Досить швидко містечко розрослося до 400 наметів, розташованих уздовж усього Хрещатика – до Бессарабки. Штаб В. Ющенка організував
пряму супутникову трансляцію з місця подій, якою одразу скористалися провідні телеканали світу. Панорама київського Майдану потрапила в поле зору багатьох країн. Удень кількість людей на Хрещатику зросла до 100–150 тис.
23 листопада відбулися мітинги на підтримку В. Ющенка у переважній більшості великих міст України.
Від ранку 25 листопада під контроль протестувальників перейшли Будинок
профспілок на Майдані Незалежності та Міжнародний центр культури і мистецтв на вулиці Інститутській. У профспілковому приміщенні розташовувався
оперативний штаб, який керував організацією дій на Майдані Незалежності.
Одразу після оголошення ЦВК фальсифікованих результатів другого туруВ. Ющенко звернувся через довірену особу до Верховного Суду України з вимогою визнати недійсними результати голосування в Донецькій і Луганській
областях через масові порушення законодавства, що спотворювали результати
народного волевиявлення.
§ 24. Міжнародні відносини України. Помаранчева революція

203

Увечері 25 листопада Верховний СудУкраїни заборонив ЦВК оприлюднювати результати виборів. Після багатьох днів протиАкції протесту, що тривали
впродовж листопада – грудстояння Верховний Суд України визнав за неня 2004 р., відбувалися підобхідне відновити права суб’єкта виборчого
жовтогарячими, або помапроцесу шляхом проведення повторного голоранчевими, знаменами. Самесування за правилами, визначеними законом
тому ті події назвали Помапро вибори Президента України. Повторне горанчевою революцією.
лосування другого туру було призначене наМайже всі учасники про26 грудня.
тесту та їхні симпатики
Вихід з політичної кризи вдалося знайти
мали помаранчеву атрибутизавдяки
тривалим переговорам і напрацюванку: прапори, стрічки, накидню компромісного рішення: з боку влади гоки, хустинки.
ловною поступкою була згода на проведення
переголосування другого туру виборів, а збоку опозиції – згода на конституційну реформу, за якою з 2006 р. Україна ставала парламентсько-президентською республікою.
8 грудня 2004 р. Верховна Рада України законодавчо започаткувала конституційну реформу.
 Кабінет Міністрів ставав вищим органом у системі органів виконавчої влади.
 Уряд призначався парламентом за поданням Президента України.
 Кандидатуру для призначення на посаду прем’єр-міністра Президент
України вносив за пропозицією коаліції депутатських фракцій у Верховній Раді, яка становила більшість у парламенті.
 Верховна Рада мала працювати не 4, а 5 років.
 Вибори до парламенту відбувалися на пропорційній основі.
 Президент здобував право достроково припинити повноваження Верховної Ради, якщо протягом одного місяця вона не змогла сформувати
парламентську більшість.
ÇÀÓÂÀÆÒÅ

Повторне голосування другого туру відбулося 26 грудня 2004 р. Його загальні підсумки, за даними ЦВК, були такі: за В. Ющенка проголосували 15 млн 116 тис. осіб (51,99 % кількості виборців, які взяли участь у голосуванні); за В. Януковича проголосували 12 млн 849 тис. осіб (44,2 %).
Президентом став В. Ющенко.
Прочитайте фрагмент документа.  1. Чому Помаранчева революція стала
свідченням формування громадянського суспільства в Україні? Чому його поява ознаменувала подолання тоталітарної спадщини в суспільній свідомості?
2. Чому саме громадянське суспільство є запорукою демократичного розвитку й дотримання прав та свобод громадян, поваги до законів? 3. Як характеризує В. Ющенка те, що він очолив протести громадян? Чи були здатні на такі дії політичні діячі радянської епохи? Чому?
Н
МЕ Т

ДОКУ

«...Українські громадяни не були задоволені економічним і політичним становищем усвоїй країні. Вони розуміли, що партія влади створила імітацію демократичного
устрою, за лаштунками якого дбала тільки про власні інтереси. Вони розуміли, що вних залишилася єдина зброя, яку не можна було імітувати: конституційне право на вибір дер-204

4Розділ V. СТАНОВЛЕННЯ УКРАЇНИ ЯК НЕЗАЛЕЖНОЇ ДЕРЖАВИ (1992–2013)жавних посадовців, починаючи від президента країни. Нарешті, вони розуміли те, що чинна
влада намагатиметься перетворити ці вибори на фарс і залишити все так, як було. Але в нихуже не вистачало сил, щоб терпіти далі засилля симбіозу вищих державних чиновників і олігархів. Їх особливо обурював той факт, що олігархи клали у свої глибокі кишені здобутки економічного піднесення. Вони відчували, що напруження в суспільстві зростає...» (український
історик С. Кульчицький).

Проаналізуйте карту. Позмагайтеся в парах у вмінні отримувати вичерпну
картографічну інформацію: історичні факти (події, явища, процеси) та історико-географічні об’єкти. Прокоментуйте кожен із виявлених вами на карті фактів. Складіть запитання до карти. Запропонуйте їх іншій парі. Вислухайте відповіді.
Узагальніть інформацію.

Становлення незалежної України (1991–2013)§ 24. Міжнародні відносини України. Помаранчева революція

205

ÏÅÐÅÂ³ÐÒÅ, ×ÎÃÎ ÍÀÂ×ÈËÈÑß
1. Установіть хронологічну послідовність подій:  Обрання В. Ющенка Президентом
України  Підписання Договору про дружбу, співробітництво і партнерство міжУкраїною і Росією  Вступ України до Ради Європи  Підписання Будапештського меморандуму про гарантії безпеки у зв’язку з приєднанням України до Договорупро нерозповсюдження ядерної зброї.
2. Складіть речення, використавши поняття і терміни: Європейський Союз, євроінтеграція, Єдиний економічний простір (ЄЕП), «тузлинська криза», Помаранчева революція, парламентсько-президентська республіка.
3. Схарактеризуйте одним реченням історичних діячів відповідно до їхньої ролі вподіях доби: Л. Кучма, В. Янукович, В. Ющенко.
4. Визначте суть Будапештського меморандуму, підписаного вищими керівниками
України, США, Великої Британії та Росії, про гарантії безпеки у зв’язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї та Договорупро дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Росією. Яке значенняцих документів?
5. Прокоментуйте події (або явища), про які йдеться у фрагментах джерел.
«У всіх студентів, які приїхали з нашої області, та й не тільки в студентів, настрій зараз революційний. Люди хочуть врешті-решт щось змінити. Влада це відчуває. І навіть коли мивиїжджали, за вказівкою згори було перекрито трасу. Тобто нам намагалися зашкодити
приїхати до столиці й підтримати революційний рух. Нам же натомість хочеться відстояти
справедливі результати виборів, а не ті, які надає ЦВК...» (учасник Помаранчевого майдану,м. Новояворівськ).
«Сьогодні можна скільки завгодно говорити про політичний характер рішень Верховної
Ради і Верховного Суду України щодо визнання недійсними результатів другого туру голосування і недовіри Центральній виборчій комісії. Але при цьому не слід забувати, що самевони відкрили єдиний за даних обставин – правовий і легітимний – вихід, розрядили гранично напружену політичну атмосферу і стали тим проблиском надії, що дав змогу відступити від безодні громадянського конфлікту, зберегти державну незалежність і територіальну цілісність України...» (екс-голова Верховної Ради України В. Литвин).

6. Підтвердіть фактами або спростуйте слушність твердження.
Вибух народного гніву у 2004 р. в масштабах, які дивували весь світ, був викликаний не так неочiкуваними результатами президентських виборів, як глибоким незадоволенням народу своїм становищем.

206

Розділ V. СТАНОВЛЕННЯ УКРАЇНИ ЯК НЕЗАЛЕЖНОЇ ДЕРЖАВИ (1992–2013)§ 25Суспільно-політичне життя України
у 2005–2013 рр.

Десятиріччя після Помаранчевої революції – надзвичайно насичений подіями історичний період, що несе на собі відбитки особистостей політичних
діячів, зокрема двох українських президентів, які боролися між собою за владупід час Помаранчевої революції: В. Ющенка та В. Януковича. Ці люди впливалина перебіг подій і певною мірою визначали їх характер та послідовність. Однак
набагато більшою мірою події визначалися не діями окремих осіб, навіть обтяжених високими повноваженнями, а об’єктивними закономірностями пострадянського розвитку.
Найбільші зміни відбулися в суспільній свідомості. Громадяни України засвідчили, що українське суспільство долає в собі наслідки посткомуністичної
«совковості». Люди відчули свою згуртованість, перетворюючи задекларовані
конституційні права з примари на реальність і показуючи олігархічній Україні,хто в домі господар.
Революційного помаранчевого потенціалу не вистачило, щоб радикально
змінити світобачення та звички поколінь, які народилися й виросли в умовах
радянської дійсності. Однак український народ спромігся відповісти на виклик
віджилих політичних сил новим Майданом. Наявність у нього такої спроможності є найпереконливішим свідченням значення Помаранчевої революції.

1. Політичне життя за президентства В. ЮщенкаЗ обранням Президентом України В. Ющенка всі очікували реформ, які змінять обличчя країни. Реформи, однак, не відбулися. Свою каденцію В. Ющенко
розпочав з кадрових перестановок на державній службі. Одразу після інавгурації він перейменував свою адміністрацію на секретаріат, але майже не скоротив
кількості його служб.
Заміна чиновників здійснювалася за політичною, а не кваліфікаційною ознакою. У 2005 р. вибуло 48 622 державних службовців (18,9 % від загальної чисельності) і було прийнято на роботу 56 531 особу.
За влучно сформульованими тезами про торжество демократії та загальнолюдських цінностей не проглядалося конструктивної стратегії просування країни євроінтеграційним курсом. За патріотичною риторикою про зміцнення української державності не відчувалося бажання шукати шляхи національної
Квітень 2010 р. Харківські угоди. Подовження строку перебування
Чорноморського флоту РФ та оренди берегової інфраструктури до 2042 р.

2005Обрання
Президентом
України
В. Ющенка
(2005–2010)

2006

2010

28 листопада 2006 р.
Ухвалення Верховною Радою
України Закону «ПроГолодомор 1932–1933 роківв Україні»Обрання
Президентом
України
В. Януковича
(2010–2014)Вересень 2010 р. Скасування
Конституційним Судом України
політичної реформи 2004 р.
Перетворення України напрезидентсько-парламентську
республіку

§ 25. Суспільно-політичне життя України у 2005–2013 рр.

207консолідації суспільства, поділеного на прибічників помаранчевого і біло-блакитного кольорів.
Сотні кримінальних справ щодо фальсифікації президентських виборів
2004 р. були спущені на гальмах.
Діючи згідно з коаліційними домовленостями, В. Ющенко в січні 2005 р.
підписав указ про призначення Юлії Тимошенко на пост виконувачки
обов’язків прем’єр-міністра. На початку лютого Верховна Рада затвердила її націй посаді.
Перші кроки Ю. Тимошенко на чолі уряду були успішними. Вона усунула
чимало бюрократичних перепон у підприємницькій діяльності, запровадженихза часів Л. Кучми. Уряд енергійно взявся за боротьбу з контрабандою, що далозмогу збільшити митні надходження.
Були істотно обмежені махінації, пов’язані з поверненням податку на додану
вартість у державний бюджет.
Святкування 60-річчя перемоги в німецько-радянській війні 1941–1945 рр.
Президент В. Ющенко закликав до примирення ветеранів Радянської армії та воїнів
УПАЗагострення конфлікту між Ю. Тимошенко й секретарем Ради національної
безпеки та оборони П. Порошенком змусило В. Ющенка прийняти відставку
обох. Наступником Ю. Тимошенко став Юрій Єхануров. Щоб затвердити йогона посаді прем’єр-міністра, Президенту довелося домовлятися з В. Януковичем – лідером опозиційної фракції в парламенті. 22 вересня 2005 р. В. Ющенко,В. Янукович і в. о. прем’єр-міністра Ю. Єхануров підписали меморандум порозуміння між владою та опозицією.
Від січня 2006 р. набула чинності конституційна реформа, затверджена
парламентом під час Помаранчевої революції. Вона істотно підвищила рольпартій у політичному житті. Тепер вибори до Верховної Ради мали відбуватися тільки за партійними списками. Владні повноваження Президента України
суттєво скорочувалися, а повноваження прем’єр-міністра відповідно розширювалися. Президент мусив вносити на затвердження ту кандидатуру голови уряду, яку йому рекомендувала створена в парламенті коаліційна більшість депутатів. Усі 450 місць у Верховній Раді України заповнювалися кандидатами внародні депутати, які здобули перемогу в єдиному загальнодержавному виборчому окрузі. Поріг проходження в парламент знижувався з 4 до 3 % набраних
голосів.
Під час виборів 26 березня 2006 р. тривідсотковий бар’єр подолали п’ятьполітичних сил: Партія регіонів з 32,14 % голосів; «Блок Юлії Тимошенко»(БЮТ) з 22,29 %; «Наша Україна» з 13,95 %; соціалісти з 5,69 % та комуністи –з 3,66 % голосів. Помаранчева коаліція здобула в сумі 41,93 % голосів, а Партія
регіонів з комуністами – 35,8 %. Отже, коаліція мала запропонувати президентові кандидатуру прем’єр-міністра.
Проте справа з розподілом посад закінчилася неочікувано: соціалісти перейшли на бік регіоналів, створивши інше співвідношення сил у Верховній Раді.

208Розділ V. СТАНОВЛЕННЯ УКРАЇНИ ЯК НЕЗАЛЕЖНОЇ ДЕРЖАВИ (1992–2013)Президент України Віктор Ющенко тапрем’єр-міністр Віктор Янукович на церемонії відкриття пам’ятника В’ячеславу
Чорноволу в Києві. Серпень 2006 р.

Переможці в парламентських виборах
стали переможеними, а помаранчева
коаліція припинила існування. Лідер
соціалістів О. Мороз досяг мети і ставголовою парламенту, після чого 7 липня проголосив утворення так званої
антикризової коаліції на чолі з В. Януковичем.
Антикризова коаліція проіснувала
недовго. Суперечності між В. Ющенком та В. Януковичем у принципових питаннях дійшли до того, що у червні 2007 р. Президент України розпустив парламент і призначив позачергові вибори на 30 вересня.
Найбільшу фракцію в парламенті 6-го скликання мала Партія регіонів –174 народні депутати. Значних успіхів, якщо порівняти з попередніми виборами, досяг БЮТ, здобувши 156 мандатів (у попередньому складі – 129). Президентський блок «Наша Україна – Народна самооборона» скоротив
представництво в парламенті з 81 до 72 мандатів. КПУ здобула 27 мандатів.
Блок В. Литвина одержав 20 мандатів.
29 листопада 2007 р. було оголошено про створення Коаліції демократичнихсил у складі 228 депутатів (БЮТ і НУ-НС). Головою Верховної Ради ставА. Яценюк. 11 грудня в парламенті відбулося голосування щодо кандидатури
прем’єр-міністра. Перебуваючи на чолі коаліції, Ю. Тимошенко отримала підтримку тільки 225 депутатів, до обрання їй не вистачило одного голосу. Лишена наступному пленарному засіданні вона була затверджена голосами 226 депутатів.
Внутрішньофракційні суперечності позначилися на роботі парламенту. Блокування трибуни різними політичними силами стало нормою в діяльності вищого законодавчого органу. А. Яценюк подав у вересні 2008 р. письмову заявупро відставку з посади голови парламенту, але й далі виконував обов’язки голови, оскільки парламент не розглядав заяву. 9 грудня до коаліції БЮТ і НУ-НСприєднався Блок Литвина. В. Литвина цього ж дня обрали головою парламенту.
Чергові президентські вибори було призначено на 17 січня 2010 р.
Як і всі попередні, президентські вибори 2010 р. стали ареною боротьби двохУкраїн – демократичної та олігархічної. В. Ющенко обіцяв, що вибори пройдуть максимально прозоро, без застосування «адміністративного ресурсу».
У другий тур з істотним розривом вийшли В. Янукович та Ю. Тимошенко.
Ю. Тимошенко вдалося скоротити відставання, але вона все-таки залишилася
позаду з 45,47 % голосів (11 млн 593 тис.). В. Янукович набрав 48,95 % (12 млн
481 тис.). Інавгурація нового президента відбулася 25 лютого.
На підставі тексту параграфа наведіть п’ять фактів політичного життя за президентства В. Ющенка, які свідчать про суперечності між очікуваннями суспільства після Помаранчевої революції та реальною політикою.

§ 25. Суспільно-політичне життя України у 2005–2013 рр.

209ÎÑÎÁÈÑÒ³ÑÒÜВіктор Ющенко (1954)Політичний і державний діяч. Від січня 1993 р. – голова
правління Національного банку України, брав участь упроведенні фінансових реформ, запровадженні в обіггривні. Після обрання Л. Кучми Президентом України надругий термін у грудні 1999 р. призначений прем’єрміністром України. У травні 2001 р. був відправлений увідставку й невдовзі приєднався до опозиції. Створенийним блок «Наша Україна» отримав найбільшу кількість
голосів на виборах до Верховної Ради України в березні
2002 р., хоча не сформував парламентської більшості.
У 2004 р. балотувався на пост Президента України як самовисуванець. Відверті фальсифікації виборів, здійснені владою, спричинили масові протести та кампанію непокори –Помаранчеву революцію. За результатами переголосування другого туру виборів набрав
більшу кількість голосів. 23 січня 2005 р. вступив на посаду Президента України.
2 листопада 2006 р. Президент України В. Ющенко вніс на розгляд Верховної
Ради проект Закону «Про Голодомор 1932–1933 років в Україні». 28 листопада закон було ухвалено.
 1. Прочитайте фрагмент документа. Поміркуйте, яке значення в контексті
декомунізації та дерадянізації мало ухвалення цього закону.  2. Чи міг бути ухвалений закон раніше? Чому?
Н
МЕ Т

ДОКУ

Із Закону України «Про Голодомор 1932–1933 років в Україні»: «Верховна Рада Українип о с т а н о в л я є: вшановуючи пам’ять мільйонів співвітчизників, які стали жертвами
Голодомору 1932–1933 років в Україні та його наслідків; шануючи всіх громадян, якіпережили цю страшну трагедію в історії Українського народу; усвідомлюючи моральний
обов’язок перед минулими та наступними поколіннями українців і визнаючи необхідність
відновлення історичної справедливості, утвердження в суспільстві нетерпимості до будьяких проявів насильства; відзначаючи, що трагедія Голодомору 1932–1933 років в Україні
офіційно заперечувалася владою СРСР протягом багатьох десятиріч; засуджуючи злочинні діїтоталітарного режиму СРСР, спрямовані на організацію Голодомору, наслідком яких стало
знищення мільйонів людей, руйнування соціальних основ Українського народу, його вікових
традицій, духовної культури і етнічної самобутності; співчуваючи іншим народам колишнього СРСР, які зазнали жертв внаслідок Голодомору... визнаючи Голодомор 1932–1933 років вУкраїні відповідно до Конвенції від 9 грудня 1948 рокуÑËÎÂÍÈÊпро запобігання злочину геноциду та покарання занього як цілеспрямований акт масового знищення
Пригадайте!
людей, приймає цей Закон.
Геноцид – дії з наміром наСтаття 1. Голодомор 1932–1933 років в Україні є гевмисного створення для членоцидом Українського народу.
нів будь-якої національної,Стаття 2. Публічне заперечення Голодомору 1932–етнічної, расової чи релігій1933 років в Україні визнається наругою над пам’яттюної групи населення життємільйонів жертв Голодомору, приниженням гідностівих умов, розрахованих наУкраїнського народу і є протиправним...»повне або часткове її зни Пригадайте, чому радянсько-комуністична влащення (стаття ІІ Конвенціїда СРСР десятиліттями приховувала факти проООН «Про запобігання злоГолодомор 1932–1933 рр. Чому держава Україна
чину геноциду і покарання запрагне міжнародного визнання Голодомору 1932–нього» від 9 грудня 1948 р.).
1933 рр. геноцидом?

2101Розділ V. СТАНОВЛЕННЯ УКРАЇНИ ЯК НЕЗАЛЕЖНОЇ ДЕРЖАВИ (1992–2013)2. Загострення внутрішньополітичної ситуації в Україніза президентства В. Януковича
Блок Литвина після перемоги В. Януковича вийшов з коаліції, сформованої
Ю. Тимошенко, і приєднався до регіоналів в обмін на обіцянку президента зберегти за його лідером пост голови парламенту. Перетворившись на президентську партію, регіонали взялися за скуповування народних депутатів. У Верховній Раді сформувалася нова більшість «Стабільність і реформи», якужурналісти назвали «коаліцією тушок*». Парламент висловив недовіру уряду
Ю. Тимошенко і 11 березня 2010 р. голосами 237 депутатів відправив його у відставку. Прем’єр-міністром став М. Азаров.
Звичними методами регіонали здобули контроль над Конституційним Судом, після чого той наважився у вересні 2010 р. на закритому засіданні безпідставно скасувати політичну реформу 2004 р. Україна знову перетворилася зпарламентсько-президентської на президентсько-парламентську республіку.
Парламентські вибори за новими правилами відбулися в жовтні 2012 р. Напершому місці опинилася Партія регіонів (30 % голосів), далі йшли «Батьківщина» на чолі з Ю. Тимошенко (25,5 %), «Удар» В. Кличка (14 %), Компартія
України (13,3 %) і «Свобода» (10,4 %). Маючи в сумі 49,9 % голосів, три опозиційні політсили («Батьківщина», «Удар», «Свобода») одержували в парламенті
більшість завдяки голосам, поданим за партії, які не подолали встановленого
прохідного бар’єра. Але більша частина депутатів-мажоритарників, чиї бізнесові
інтереси залежали від влади, приєдналися до провладної коаліції. Використання адміністративного ресурсу допомогло Партії регіонів сформувати пропрезидентську більшість і в облрадах (крім трьох областей).
Узурпація державної влади супроводжувалася репресіями, спрямованими назалякування і придушення опозиції. У квітні 2010 р. М. Азаров заявив у парламенті, що «дії уряду Тимошенко завдали збитків державі в 100 млрд грн, у зв’язкуз чим Тимошенко й посадові особи повинні понести кримінальну відповідальність». Услід за цим Генеральна прокуратура відновила призупинену Л. Кучмою в 2004 р. «справу Тимошенко», за якою вона бездоказово звинувачувалася.
Коли висунуті звинувачення не підтверджувалися, їй висували нові. 24 травня
2011 р. Ю. Тимошенко запросили до Генеральної прокуратури для висунення
нового звинувачення та арешту. У Генеральній прокуратурі вона з’явилася в супроводі послів провідних європейських держав і США, а також посла Євросоюзу, яківисловили протест проти незаконних дійукраїнських правоохоронців. Янукович тодідав команду пригальмувати, й Тимошенко
зачитали рішення про закриття справи тазвільнення з-під арешту. Проте в червні
2011 р. Генпрокуратура висунула нові звинувачення, а в жовтні суд визнав її винноюв перевищенні влади та службовихÏ Інавгурація Президента України Віктора Януковича. 25 лютого
2010 р.

*Тушки – іронічна назва народних депутатів,яких обирали від однієї політичної сили, проте,вони переходили до іншої.

§ 25. Суспільно-політичне життя України у 2005–2013 рр.

211повноважень і засудив до семи років ув’язнення. Звинувачення політичних противників у кримінальних злочинах стали буденною справою.
У країні погіршилося економічне становище. У 2013 р. вона посіла 161-шемісце з 46,3 бала серед 177 країн, що увійшли до рейтингу економічної свободи.
Цей показник був найгіршим серед 43 європейських країн. Коментуючи його,розробники індексу економічної свободи зауважили: «Корупція квітне, закони
функціонують погано».
За час президентських повноважень В. Януковича істотно погіршився й політичний клімат у країні. На запитання соціологічного опитування «Чи можуть
сьогодні люди в Україні вільно висловлювати свої політичні погляди?» у 2012–2013 рр. відповідь «ні» обирав кожен третій респондент.
Прочитайте текст до фотографії, на якій зображено резиденцію В. Януковича
«Межигір’я», та коментар європейської політичної діячки. Як пов’язане згортання демократичних свобод в Україні з корупцією? Чому, на вашу думку, демократія в Україні виявилася, за визначенням співдоповідачки Парламентської асамблеї Ради Європи, вразливою?
Будинок В. Януковичау його резиденції «Межигір’я» в селі Нові Петрівці Київської області.
Загальна
площарезиденції – 136 гектарів. Комплекс «Межигір’я» огороджений
парканом заввишки 5 м
і завдовжки 54 км (попериметру). На його території розташовано яхтовий причал, кінний
клуб, тир, тенісний
корт, басейн, оранжерею, парники, а також мисливські угіддя, зоопарк, гараж на 70 одиниць техніки тощо.
Журналісти та політики називають «Межигір’я» символом корупції президентського
масштабу
Н
МЕ Т

ДОКУ

З коментаря співдоповідачки Парламентської асамблеї Ради Європи по Україні Ханне
Северінсен: «Я дуже занепокоєна. Я завжди знала, що в Україні вразлива демократія.
Але я навіть не уявляла, що за два місяці, відколи працює новий президент, він використав їх для того, щоб підібрати під себе уряд, скасувати результати виборів 2007 р., повністю підкорити собі Вищу раду юстиції, Верховний Суд, СБУ і навіть парламент».

2

3. Дискусії навколо геополітичного вибору України
Перші візити новообраного Президента України В. Ющенка в Європу іСША були тріумфальними. Захід вітав героя Помаранчевого майдану.
Перед президентськими виборами 2004 р. Л. Кучма скасував у Воєнній доктрині України положення про стратегічну мету, яка полягала у вступі до Євросоюзу і НАТО. У квітні 2005 р. В. Ющенко відновив цей пункт і навіть потурбу-212

Розділ V. СТАНОВЛЕННЯ УКРАЇНИ ЯК НЕЗАЛЕЖНОЇ ДЕРЖАВИ (1992–2013)вався про те, щоб запровадити у План дій Україна – НАТО на 2005 р. деякі
заходи, спрямовані на інтеграцію Збройних Сил України з військами НАТО.
У січні 2008 р. за підписом Президента В. Ющенка, Голови Верховної РадиА. Яценюка та прем’єр-міністра Ю. Тимошенко в НАТО було надіслано заявупро готовність приєднатися до Плану дій щодо членства в Північноатлантичному альянсі (ПДЧ). У відповідь на це Партія регіонів заблокувала роботу парламенту, організувала масові акції протесту і провела у Сєвєродонецьку ІІ Всеукраїнський з’їзд депутатів рад усіх рівнів з метою показати, що південні тасхідні регіони країни проти поглиблення відносин з НАТО.
Доволі оптимістичною видавалася перспектива членства в Європейському
Союзі. Єврооптимісти вважали, що за десять років Україна подолає всі етапи
інтеграції з Європою: Митний союз, безвізовий режим, вільний рух товарів, капіталів, послуг, робочої сили.
Проте інтеграція України в НАТО і ЄС залежала не тільки від бажання цихдвох сторін. Існувала й третя сторона – Росія. У Москві від України чекали
вступу в Єдиний економічний простір разом з Білоруссю і Казахстаном. За президентства В. Ющенка почалося загострення українсько-російських відносин,пов’язане з розподілом азовсько-керченської акваторії. Окрім суперечок про лінію розмежування в морі, українська сторона вимагала збільшити символічну
ціну за оренду баз Чорноморського флоту Російської Федерації у 5–10 разів, щобуло неприйнятним для Росії.
Про наміри останньої тримати Україну в полі свого геополітичного впливу свідчила і «газова атака». Термін дії укладеного
2004 р. контракту на постачання
газу та його прокачування через
територію України в Європу
завершувався у 2009 р. Російська
сторона хотіла змінити умови
нового контракту на 2009–2019 рр. таким чином, щоб якомога надійніше закріпити енергетичну залежність України.
Зрив регіоналами та комуністами засідання
Партія регіонів ще з весни
Верховної Ради, на якому мали затвердити
2006 р. розгорнула масштабну інзвернення щодо включення України в Планформаційну кампанію з дискредій щодо членства в НАТО. Лютий 2008 р.
дитації НАТО, а В. Янукович,ставши прем’єр-міністром, повідомив, що Україна відкладає
приєднання до Плану дій щодо членства в НАТО, допоки не підвищиться рівень інформованості населення про цю організацію.
На посаді Президента України В. Янукович пішов на стратегічні поступки впитанні присутності в Криму Чорноморського флоту Російської Федерації.
Укладені В. Януковичем 21 квітня 2010 р. так звані Харківські угоди подовжували термін оренди на 25 років – до 2042 р. Угода підлягала ратифікації парламентарями. Верховна Рада ратифікувала угоду, укладену президентом, безбудь-яких консультацій із громадськістю.
§ 25. Суспільно-політичне життя України у 2005–2013 рр.

213Прокоментуйте міркування В. Ющенка про перспективи європейського демократичного курсу для України. Про що свідчить той факт, що В. Янукович відмовився від цього курсу? Чому в Україні виявилася вразливою не тільки демократія, а й зовнішня політика?
Н
МЕ Т

ДОКУ

З книжки В. Ющенка «Недержавні таємниці: нотатки на берегах пам’яті»: «Європейський демократичний курс кладе нам на робочий стіл пакет відповідей на десятки
нерозв’язаних питань, з якими живе наше суспільство. У тому пакеті є відповіді, як подолати корупцію. У європейському курсі ми можемо говорити про верховенство права, прорівність перед законом, а не про вибіркове правосуддя, про вільну конкуренцію, а не пропривілеї для вузького, майже родинного кола обраних. У європейському курсі ми знайдемо
відповіді на питання, як відновити десятки, сотні, можливо, тисячі економічних і соціальних
програм. Або ще одне питання: чому тікають інвестиції? У цьому курсі ми знаходимо відповіді на десятки таких запитань. І якщо ви прагнете підняти заробітну плату, пенсії, отримати інвестиції, наповнити бюджет і тримати його приріст – треба йти шляхом гармонізації суспільних відносин, співпраці, порозуміння, а не конфронтації і тиску».

3ÏÅÐÅÂ³ÐÒÅ, ×ÎÃÎ ÍÀÂ×ÈËÈÑß
1. Установіть хронологічну послідовність подій:  Обрання В. Януковича Президентом України  Початок президентства В. Ющенка  Помаранчева революція  Ухвалення Верховною Радою Закону «Про Голодомор 1932–1933 років вУкраїні».
2. Схарактеризуйте одним реченням історичних діячів відповідно до їхньої ролі в подіях 2005–2013 рр.: В. Ющенко, В. Янукович, Ю. Тимошенко.
3. Підтвердіть фактами або спростуйте слушність тверджень.
«Час президентства Ющенка, на жаль, виявився для країни періодом втрачених можливостей. Відповідальність за це лежить також і на президенті, й на його секретаріаті, які перебували в ситуації конфлікту з Кабінетом Міністрів» (екс-посол США в Україні Стівен
Пфайфер).
«Для більшості українців новий президент асоціювався з двома речами: по-перше, вульгарними за розмірами витратами на життєдіяльність першої особи в державі, по-друге, невластивою сильним людям мстивістю. Резиденції в Межигір’ї та Криму, гелікоптерний майданчикна Дніпровській набережній у не найбагатшій країні світу є, делікатно кажучи, моветоном*».

4. Прокоментуйте події (або явища), про які йдеться у фрагментах джерел.
«Експерти тоді ж говорили, що угода, яку згодом назвали “харківською”, суперечить Конституції України, а прості посполиті казали, що “нас ще раз продали”. Зрештою, 27 квітня
2010 року, після мітингів, протистоянь з міліцією, яєць і диму у Верховній Раді, Угоду ратифікували парламенти обох країн...»«Рада ЄС підтверджує своє серйозне занепокоєння з приводу політично вмотивованих
ув’язнень членів колишнього уряду, що мали місце після судів, які не шанували міжнародних стандартів чесного, прозорого та незалежного процесу... Рада очікує, що українська
влада негайно розв’яже питання політично вмотивованих арештів і зробить подальші
кроки для реформування судової системи» (з постанови Ради міністрів закордонних
справ Євросоюзу).

* Моветон (з фр.) – поведінка, манери та вчинки, неприйнятні у пристойній спільноті.

214

Розділ V. СТАНОВЛЕННЯ УКРАЇНИ ЯК НЕЗАЛЕЖНОЇ ДЕРЖАВИ (1992–2013)Розділ VI

ТВОРЕННЯ
НОВОЇЇ УУКРАЇНИ (з 2014 р.)§ 26Революція Гідності 2013–2014 рр.

Реакція українського громадянського суспільства на загрозу втрати державного суверенітету внаслідок утягування країни до Митного та Євразійського
союзів – об’єднань, у яких домінувала Росія, започаткувала знакові події у новітній історії не лише України, а і Європи та світу.
Революція Гідності, у яку переріс Євромайдан, стала можливою завдяки героїзму й самопожертві десятків тисяч українських громадян. Організовані всотні загони самооборони успішно протистояли озброєному до зубів напівкримінальному режиму Януковича. Загалом на центральних вулицях Києва у грудні 2013 р. – лютому 2014 р. загинуло 107 протестувальників, названих Небесною Сотнею. Небесна Сотня – українські патріоти, які віддали своє життя,обстоюючи права і свободи вільної людини, гідне майбутнє своєї країни.
Кожній жертві режиму було присвоєно звання Героя України. Іменем Небесної Сотні названі десятки вулиць і площ. 22 червня 2014 р. з’явився указПрезидента України про заснування ордену Героїв Небесної Сотні – для відзначення осіб «за громадянську мужність, патріотизм, відстоювання конституційних засад демократії, прав і свобод людини, активну благодійну, гуманістичну,громадську діяльність в Україні, самовіддане служіння Українському народу, виявлене під час Революції Гідності (листопад 2013 – лютий 2014 року), інших подій, пов’язаних із захистом незалежності, суверенітету і територіальної цілісності України».
30 листопада 2013 р.
Перший силовий розгін
«Беркутом» мирних
протестувальників
Євромайдану, побиття
студентів

201321 листопада 2013 р.
Виступ протестувальниківу Києві із закликамине відмовлятися відєвроінтеграційного
курсу – початок
Євромайдану

16 січня 2014 р. Ухвалення
пропрезидентською
більшістю Верховної Радизаконів, які обмежували
громадянські права
(«диктаторські закони»)20 лютого 2014 р.
«Кривавий четвер» –трагічна загибель
десятків протестувальників у Києві

25 травня 2014 р.
Позачергові вибори.
Обрання П. Порошенка
Президентом України

20148 грудня 2013 р.
«Марш мільйона» –найчисельніше вічена Майдані
Незалежностіу Києві

18–20 лютого
2014 р. Штурм
(«зачистка»)Майдану
силовиками

22 лютого 2014 р. Ухвалення
Верховною Радою України
постанови «Про самоусунення
Президента України відвиконання конституційних
повноважень та призначення
позачергових виборів
Президента України»§ 26. Революція Гідності 2013–2014 рр.

215

1. Євромайдан
Подією, яка спричинила соціальний вибух, стала неочікувана відмова Президента України В. Януковича підписати Угоду про асоціацію з Євросоюзом.
У зв’язку з цим протестні акції почали називати Євромайданом.
Перемовини щодо асоціації з Євросоюзом тривали ще з часів президентства
В. Ющенка і продовжилися за каденції В. Януковича – з 2007 по 2012 рр. 30 березня 2012 р. глави делегацій України й усіх країн Євросоюзу парафували (попередньо підписали) угоду. Підписання її мало відбутися в листопаді 2013 р. назустрічі голів урядів Євросоюзу у Вільнюсі.
За лічені тижні до саміту у Вільнюсі ситуація докорінно змінилася. Влада
змінила своє рішення й оголосила про припинення підготовки до підписання
Угоди про асоціацію з Євросоюзом.
Ця сенсаційна новина збурила українське суспільство. 21 листопада 2013 р.
кілька журналістів вийшли на Майдан Незалежності в Києві та поширили всоціальних мережах заклик до всіх небайдужих приєднатися. На Майдані
того дня зібралося півтори тисячі осіб, здебільшого журналісти і молодь. Першими до Євромайдану долучилися студенти. Тоді ж у соціальних мережах
уперше з’явився термін «Євромайдан». 22 листопада почалися акції протесту вДонецьку, Івано-Франківську, Луцьку, Ужгороді, Львові.
24 листопада в Києві відбулася
найбільша за період президентства
Януковича маніфестація – до 150 тис.
учасників. Колони маніфестантів розтягнулися від бульвару Шевченка доЄвропейської площі. Мітинг на Майдані Незалежності затвердив документпід назвою «Вимоги Євромайдану»,який складався з трьох пунктів: відставка прем’єр-міністра М. Азарова,скликання позачергової сесії Верховної Ради для ухвалення євроінтеграційних законів, яких бракувало, і підМітингувальники на Майдані Незаписання В. Януковичем у Вільнюсі
лежності в Києві. Листопад 2013 р.
Угоди про асоціацію з Євросоюзом.
На Майдані Незалежності було встаЗачистка Євромайдану силовиками
новлено 15 армійських брезентових
30 листопада 2013 р.
наметів, комендантом наметового містечка обрано Андрія Парубія.
Саміт у Вільнюсі відбувся 28 і 29листопада 2013 р. Янукович поїхав нанього, але на зустрічі з європейськими партнерами заявив, що підписання
угоди Україною не на часі. Тоді протестувальники вирішили залишитисяна Майдані Незалежності. Тепер вонивимагали від парламентської опозиції
розпочати процедуру імпічменту президента.

216

Розділ VI. ТВОРЕННЯ НОВОЇ УКРАЇНИ (з 2014 р.)«Ленінопад». Повалення пам’ятника Леніну на Бессарабській площі в Києві

«Марш мільйона» – третє віче Революції
Гідності, що відбулося в центрі Києва. У демонстрації взяло участь понад мільйон громадян. 8 грудня 2013 р.

У ніч на 30 листопада Майдан оточили 2 тис. бійців загону особливого призначення МВС «Беркута». У цей час у наметах перебувало до 400 протестувальників, переважно студентів. Міліція знищила намети і жорстоко побила всіх,хто потрапляв під руку. Зафіксовані на мобільні телефони кадри обійшли всюпланету.
1 грудня на майдани та вулиці Києва вийшло від 500 тис. до 1 млн громадян. Цього дня було створено Штаб національного спротиву, який розмістивсяв Будинку профспілок. До столиці почали з’їжджатися тисячі протестувальників з усіх міст України. 8 грудня було повалено пам’ятник Леніну на Бессарабській площі. Ця подія започаткувала «ленінопад» на всій території України.
Країна прощалася з матеріалізованими залишками радянської епохи.
У ніч на 11 грудня влада зробила нову спробу розігнати Євромайдан. Бійцям
«Беркута» вдалося підійти впритул до Будинку профспілок. З Михайлівського
Золотоверхого собору вдарив набат, підхоплений дзвіницями інших церков. Тисячі киян кинулися на допомогу протестувальникам, «Беркут» відступив. Закілька годин на Майдані вже стояли нові намети й довкола них – барикади
2–3 метри заввишки.
На вічі 14 грудня Євромайдан висунув нову вимогу: повернутися до легітимної Конституції від 8 грудня 2004 р., тобто перетворити Україну з президентсько-парламентської на парламентсько-президентську республіку.

§ 26. Революція Гідності 2013–2014 рр.

217Понад місяць В. Янукович утримувався від активних дій, побоюючись реакції світової спільноти. Події в Україні були весь цей час головним сюжетом провідних ЗМІ світу. Та 16 січня 2014 р. пропрезидентська більшість у Верховній
Раді з порушенням установленої процедури голосування ухвалила пакет із
10 законів, що суттєво звужували конституційні права та свободи громадян. Тепер уже вимога підписати Угоду про асоціацію з Євросоюзом відійшла на другий план. Євромайдан почав переростати в Революцію Гідності. Основною вимогою протестувальників стало скасування прийнятого 16 січня диктаторського
законодавства. Антиурядові виступи ширилися по всій країні.
Проаналізуйте зміст так званих диктаторських законів, стисло викладених
нижче. Прокоментуйте, які конституційні права і свободи вони обмежують.
Чому ухвалення цих законів різко радикалізувало протести?
Заборона їздити колонами понад п’ять автомобілів;обмеження діяльності інтернет-ЗМІ;запровадження арешту за організацію мітингу;тюремне ув’язнення до 2 років за груповий протест, носіння захисного шолома,встановлення намету;арешт до 15 діб за благодійну допомогу протестувальникам;
до 6 років ув’язнення за блокування місць перебування політиків і чиновників;обмеження волі або ув’язнення на строк до 3 років за виготовлення та поширення
екстремістських матеріалів у засобах масової інформації та інтернеті.

2. Революція Гідності
Ухвалені Верховною Радою України диктаторські закони блискавично радикалізували політичну ситуацію. Десятки тисяч протестувальників, які користувалися своїм конституційним правом на проведення мітингів, вуличних походіві демонстрацій, раптом опинилися перед загрозою кримінального переслідування. Тим часом лідери опозиції В. Кличко, А. Яценюк і О. Тягнибок на черговому
вічі 19 січня 2014 р. запропонували їм абстрактні, неузгоджені навіть між нимисамими плани дальших дій.
На цьому вічі протестувальники порадили лідерам трьох партій домовитися,хто з них найголовніший, а самі вирішили йти до Верховної Ради, щоб змусити
народних депутатів скасувати диктаторські закони. Йшли трьома колонами –від Маріїнського парку, вулицями Інститутською і Грушевського. Колони одразу наштовхнулися на міліційний кордон, вишикуваний по периметру урядового
кварталу. Намагаючись прокласти
шлях до парламенту, протестувальники використовували в сутичках збійцями внутрішніх військ і загонами «Беркута» палки й розібрану
бруківку. Уперше на вулиці Грушевського мітингувальники почали
кидати пляшки з бензином – «коктейлі Молотова». У відповідь «БерПочаток сутичок на вулиці Грушевського. 19 січня 2014 р.

218Розділ VI. ТВОРЕННЯ НОВОЇ УКРАЇНИ (з 2014 р.)кут» застосував терміново доставлені з Росії світло-шумові гранати, гумові куліта сльозогінний газ. Надвечір пішов у хід заборонений за мінусової температури
засіб – водомет. Протистояння із застосуванням цих видів зброї безрезультатно
тривало наступні два дні. Хаотичний спершу наступ став організованим. На
вул. Грушевського почали формуватися нові сотні самооборони, з’явилися своїпольові командири.
22 січня 2014 р., у День соборності України, снайпери «Беркута» застрелили на вулиці Грушевського п’ятьох активістів Євромайдану. Пішов відлік
жертв режиму В. Януковича, пізніше названих Небесною Сотнею. Одночасно вКиєві та інших містах розпочалося захоплення будівель адміністрацій. Протистояння із силовиками вступило в критичну фазу.
Прочитайте фрагмент історичного джерела. Які деталі у спогадах передають
відчуття і настрій протестувальників на Майдані? Чому народна лемківська
пісня «Гей, пливе кача» стала сумним символом Революції Гідності?
Н
МЕ Т

ДОКУ

Зі спогадів «голосу Майдану» Євгена Нищука: «Пам’ятаю, загиблого Сергія Нігояна одразу повезли на Дніпропетровщину, Юрія Вербицького – у Львів, а от Сергія Жизневського до Білорусі одразу відправити не виходило. Поки чекали на маму та сестру,з’ясувалося – вони не знали, що він на Майдані, давно його не бачили. Коли його принеслидо сцени, якісь слова знайти було надзвичайно важко. У мене тоді не те що в горлі пересохло... було просто страшно щось сказати. Мати, сестра також не хотіли виходити й говорити. Гімн один раз пустили... Ну скільки разів його можуть пустити?.. Саме тоді я сказав звукорежисеру: “Пусти цю пісню”. – “Яку?” – “Пливе кача”. Я знав, що він любив цю пісню. До того жвона такого ритуального, плакального характеру і його ситуації відповідала – він етнічний білорус, загинув в Україні, а в пісні ж і є слова: “...Погину я в чужім краю... Хто ж ми буде брати
яму?”».

1На Раді Майдану 14 лютого було вирішено йти під Верховну Раду. На відміну від парламентської опозиції, Майдан вимагав, щоб Янукович припинив ганьбити пост Президента України, тобто подав у відставку.
Вранці 18 лютого колони протестувальників почали просуватися вулицями
Інститутською і Шовковичною до Верховної Ради. Офіс Партії регіонів на Липській був розгромлений. Під тиском силовиків повстанські сотні змушені були всередині дня відступити на вихідні позиції. До обіду силовики витіснили євромайданівців з урядового кварталу і приступили до «зачистки» Майдану Незалежності. Силовики підпалили наметове містечко та Будинок профспілок. Ситуація в останньому склалася катастрофічна: люди рятувалися, вистрибуючиз верхніх поверхів охопленої полум’ям будівлі. Будинок профспілок горів цілуніч.
О 16-й годині голова Київської держадміністрації В. Макеєнко розпорядився закрити метрополітен. Сотні тисяч киян після роботи змушені були добиратися додому пішки, оскільки наземний транспорт не справився з неочікуваним
навантаженням. Менш ніж за добу на Майдані загинуло 36 громадян, з нихдев’ять силовиків і два співробітники ДАІ.
19 лютого СБУ оголосила про початок антитерористичної операції на території України. Серйозні бої йшли в Івано-Франківську, Львові, Луцьку, Полтаві, Тернополі.
«Кривавий четвер» 20 лютого на вулиці Інститутській додав до жертв режиму 53 людини, з них чотирьох силовиків.
§ 26. Революція Гідності 2013–2014 рр.

219

Роздивіться
фотодокументи. Якідраматичні моменти Революції Гідності вони засвідчують? У чому героїзм
протестувальників?
У чому, на вашудумку, полягав драматизм ситуації?


19 лютого. Штурм Майдану силовикамиЦі жахливі події набули гучного резонансу в усьому світі. 20 лютого Верховна Рада України затвердила постанову «Про засудження застосування насильства, що призвело до загибелі мирних громадян України». Наступного дня
В. Янукович на зустрічі з лідерами опозиції та європейськими міністрами погодився на позачергові президентські вибори не пізніше ніж у грудні. Обидві сторони вирішили повернутися до легітимної конституції в редакції від 8 грудня
2004 р., після чого Верховна Рада схвалила відповідну постанову. Парламент
зобов’язав Кабінет Міністрів, СБУ, МВС і Міноборони припинити застосування сили, заборонив використання будь-яких видів зброї та спецзасобів проти
громадян України і наказав усім силовим підрозділам повернутися в місця постійного базування.
22 лютого міліційна охорона Адміністрації Президента України поклала своїщити на землю і почала сідати в автобуси. Побачивши це, Янукович залишив

220Розділ VI. ТВОРЕННЯ НОВОЇ УКРАЇНИ (з 2014 р.)будівлю адміністрації й подався до своєї резиденції в Межигір’ї, після чого покинув Україну. О 15-й годині цього дня Верховна Рада констатувала, щоВ. Янукович самоусунувся від виконання президентських обов’язків, і постановила провести позачергові вибори Президента України 25 травня 2014 р. Виконання обов’язків Президента України було покладено на Голову Верховної
Ради України О. Турчинова.
Прочитайте фрагмент історичного джерела. Які деталі у спогадах свідчать промасову підтримку киянами протестів у центрі міста? Що свідчить про зрілість
громадянського суспільства?
Н
МЕ Т

ДОКУ

Зі спогадів громадської активістки Юлії Пішти: «18 лютого я, пам’ятаю, була на роботі,а на Майдані вже почався той страшний штурм. Все місто стоїть, метро перекрили...
Я якимсь дивом доїхала до Дорогожичів – і все стоїть! Усе, що в напрямку Майдану відДорогожичів, Лук’янівка, вулиця Артема – все стояло! Мені дзвонять люди: “Дуже багато поранених, неси якісь ліки...” Я зайшла в аптеку на Лук’янівці (мусила пішки пройти з Дорогожичів до Лук’янівки) – мене попросили купити зеленки, знеболювального, бинтів, таблеток,вати, тампонів, щоб зупиняти кров. Продавець питає: “Це все на Майдан?” Я кажу: “Так”. Вінмені зробив 50-відсоткову знижку – вважайте, половину купив за свої кошти. Коли виходилаз аптеки, він мені: “Слава Україні!” Я йому: “Героям слава!”...“Беркут” і ВВ-шники наступали з Європейської площі. Коли вони барикаду біля “Профспілок” знесли повністю (вона була не дуже добре укріплена насправді), почали закидати бруківкою наших хлопців. Багато хто непритомнів. Ми їх піднімали, тягнули до “Профспілок”і зразу надавали допомогу...»2

3. Відновлення владної вертикаліУ лютому 2014 р. Україна опинилася без глави держави. Верховна Радафункціонувала, але була неспроможна ухвалювати закони, які могли б змінити
обличчя країни. Більшість народних депутатів або належала до Партії регіонів,або була перекупленими нею «тушками». Тож найпершою умовою для здійснення економічних і соціальних реформ було відновлення владної вертикалі.
Уся виборча кампанія укладалася в три місяці. Переможцем позачергових
президентських виборів став Петро Порошенко. За його кандидатуру висловилися 54,7 % усіх, хто брав участь у голосуванні. Основний конкурент Порошенка Юлія Тимошенко набрала 12,8 %. Українські громадяни відчували, що голосувати треба консолідовано, щоб кандидатура президента визначилася впершому турі. В умовах воєнної агресії з боку Російської Федерації країна немогла залишатися без очільника, багато важив кожен день.
ÎÑÎÁÈÑÒ³ÑÒÜПетро Порошенко (1965)Народився в м. Болград Одеської області. Закінчив факультет міжнародних відносин і міжнародного права Київського
університету ім. Т. Шевченка за спеціальністю «міжнародні
економічні відносини». У політиці з 1998 р. Обирався народним депутатом, посідав урядові посади.
25 травня 2014 р. на позачергових виборах у першому турі обраний Президентом України. Перебував на посаді до 20 травня 2019 р.

§ 26. Революція Гідності 2013–2014 рр.

221

Н
МЕ Т

ДОКУ

Зі щорічного послання Президента П. Порошенка про внутрішнє та зовнішнє становище України Верховній Раді. 20 вересня 2018 р.: «1 вересня виповнився рік, як набула чинності Угода про асоціацію з Європейським
Союзом. Завтра Україна видає десятимільйонний біометричний паспорт. Це, до речі, відповідь тим, хто намагається применшити значення так важко здобутого безвізового режиму».
 «Лише інтеграція України до євроатлантичного простору гарантує всім нам і мир, і безпеку,Україні – незалежність, а народу – підвищення рівня життя».  «Ми створили армію, що звільнила дві третини території Донбасу, які були окуповані навесні 2014 року. Армію, яка локалізувала конфлікт і міцно тримає оборону на лінії фронту. Нова армія повинна мати сучасну
ідеологію. Дерадянізація армії – це нові назви військових частин, нові вітання, нові знаки,нові традиції, нові свята».  «У гуманітарній сфері провели декомунізацію. Визнали на державному рівні Армію УНР та Українську повстанську армію як учасниць національно-визвольних змагань. Сформували чітку політику національної пам’яті для зміцнення української ідентичності».

3

 На підставі уривків з президентського послання сформулюйте основні напрями внутрішньої та зовнішньої політики Президента П. Порошенка. Доведіть, що Революція
Гідності сприяла кристалізації геополітичних пріоритетів України.

П. Порошенко під час виборчої кампанії пообіцяв розпустити Верховну Радуй дотримав слова. У стислі строки, 26 жовтня 2014 р., відбулися позачергові вибори до парламенту.
Найчисленнішою фракцією парламенту став Блок П. Порошенка (146 депутатів). На другому місці перебувала фракція «Народний фронт» (83 депутати).
Далі йшли «Опозиційний блок» (40 депутатів), об’єднання «Самопоміч» (32 депутати), Радикальна партія (22 депутати), «Батьківщина» (19 депутатів).
27 листопада 2014 р. новообраний Голова Верховної Ради Володимир Гройсман оголосив у сесійній залі ВР про створення парламентської коаліції «Європейська Україна» у складі п’ятьох фракцій: Блоку П. Порошенка, «Народного
фронту», «Самопомочі», Радикальної партії та «Батьківщини». До коаліції увійшло 302 депутати. Отже, в парламенті склалася конституційна більшість, здатна розробляти й ухвалювати реформаторські закони. Виступаючи в цей день назасіданні Верховної Ради, П. Порошенко наголосив, що переважна більшість
громадян підтримує Угоду про асоціацію між Україною і Європейським Союзом. Він зазначив також, що більшість громадян виступає за українську мову якєдину державну.
На засіданні парламенту 27 листопада Президент України повідомив, що донього надійшло подання за підписом п’яти керівників депутатських фракційпро призначення на посаду прем’єр-міністра України Арсенія Яценюка. Верховна Рада підтримала це кадрове призначення.
21 листопада 2014 р. коаліційна угода була остаточно узгоджена. Вона передбачала здійснення глибоких змін у всіх сферах суспільно-політичного та соціально-економічного життя. Зрушення мали бути забезпечені відповідними реформами. Коаліція у складі п’яти партій упродовж тривалого часу розробляла
план спільних дій на 2015-й і наступні роки.

222

Розділ VI. ТВОРЕННЯ НОВОЇ УКРАЇНИ (з 2014 р.)Наслідками Революції Гідності стали:збереження державного суверенітету України;ліквідація диктатури в результаті скасування «диктаторських законів»,відновлення основних демократичних свобод;ліквідація корумпованого режиму В. Януковича;Угода про асоціацію з Європейським Союзом;зміцнення зв’язків з Північноатлантичним альянсом;зростання ідей патріотизму та солідарності серед громадян України;прискорене сформування вертикалі влади;створення передумов для назрілих суспільно-політичних і соціально-економічних реформ;прискорення процесу формування громадянського суспільства.

Прочитайте фрагмент історичного джерела.  1. Як у спогадах засвідчено переростання Євромайдану в Революцію Гідності? Як ця зміна позначилася нанастроях учасників протесту? Чому вона сприяла зростанню відповідальності,самоорганізованості, солідарності українців? 2. Що мотивувало учасників революціїдо боротьби?
Н
МЕ Т

ДОКУ

«Перше недільне віче пройшло спокійно (тоді це ще був мирний протест). За наступний тиждень по багатьох містах організувалися свої майдани, на які приходили сотні,а то й тисячі людей. У Львові в цей час панувала позитивна атмосфера, всі раділи йтанцювали і майже всі вірили, що Янукович усе ж таки підпише асоціацію, але все дуже швидко змінилося... Після того, як 30 листопада асоціація так і не була підписана, а київський Євромайдан був жорстоко розігнаний. Пам’ятаю, як наступного дня, прийшовши на Львівський
майдан, я побачив уже зовсім іншу картину, не було вже ні музики, ні веселощів. До цього днябільшістю протестувальників були студенти, а в цей день на майдані були майже одні хлопці ічоловіки, які вийшли захистити своїх дітей та своє місто, адже всі чекали, що у Львові теж таким же чином спробують нас розігнати. Цього ж дня я знову поїхав у Київ. Першого грудня вКиєві почалися перші спроби захопити адмінбудівлі. Біля ВР ми почули, що поблизу Адміністрації Президента тоді було дуже гаряче, тут почалися перші масові сутички з “представниками закону”, полетіла перша бруківка й уперше проти нас застосували сльозогінний газ.
Спочатку було дуже страшно, але в крові швидко піднімався адреналін, і вже нікого не лякали ані звукові гранати, ані сльозогінний газ. До ночі майже всі протестувальники повернулися на Майдан, де почали будувати перші барикади, адже вночі всі чекали нового розгону...
Після прийняття законів 16 січня і перших убивств на Майдані всі зрозуміли, що якщо ми відступимо, то нам уже не буде життя в цій країні. Від цього часу й почалися найрадикальніші
дії.
Наступний місяць був найжахливіший, спочатку водомети у 20-градусний мороз, а потім існайпери, які вбивали один за одним наших побратимів на передовій. Але всі розуміли, щошляху назад немає і що нам потрібно подолати цю владу. По обласних і районних центрахтеж почали вдаватися до радикальних заходів і захоплювати адміністрації.
І ось 22 лютого повідомили, що Янукович утік. Усі, хто брав участь у Євромайдані, з полегшенням зітхнули, але мало хто сильно цьому радів, адже розуміли, якою великою ціною намдалася ця перемога. Ми тоді думали, що це кінець, але, на жаль, це був лише початок усіх випробувань, які українці повинні пережити, щоб зберегти свою свободу і незалежність»(зі спогадів учасника Революції Гідності).

4§ 26. Революція Гідності 2013–2014 рр.

223ÏÅÐÅÂ³ÐÒÅ, ×ÎÃÎ ÍÀÂ×ÈËÈÑß
1. Установіть хронологічну послідовність подій:  «Кривавий четвер» – загибель півсотні протестувальників Революції Гідності Позачергові президентські вибори. Обрання П. Порошенка Президентом України Перше застосування сили для розгону мирних протестувальників Євромайдану Прийняття пропрезидентською більшістю Верховної Ради «диктаторських законів».
2. Складіть речення, використавши поняття і терміни: економічна інтеграція, Євромайдан, Революція Гідності, Небесна Сотня, «Кривавий четвер», «Марш мільйона»,«ленінопад».
3. Схарактеризуйте одним реченням історичних діячів відповідно до їхньої ролі в подіях кінця 2013 – початку 2014 рр.: В. Кличко, А. Яценюк, О. Турчинов, П. Порошенко, В. Янукович.
4. Які вимоги висунув Євромайдан під час мітингу 24 листопада 2013 р.?
  Притягнення до кримінальної відповідальності керівників силових структур.
 Відставка прем’єр-міністра М. Азарова.  Ухвалення євроінтеграційних законів.
 Підписання В. Януковичем у Вільнюсі Угоди про асоціацію з Євросоюзом.  Початок процедури імпічменту президента.  Повернення до легітимної Конституції
від 8 грудня 2004 р.
5. Які політичні сили набрали найбільше голосів на парламентських виборах
26 жовтня 2014 р.?
 Політична партія «Всеукраїнське об’єднання “Батьківщина”».  Політична партія «Об’єднання “Самопоміч”».  Політична партія «Опозиційний блок».  Радикальна партія Олега Ляшка.  Партія «Блок Петра Порошенка».  Політична партія «Народний фронт».
6. Поміркуйте, що дає підстави для пропонованого висновку.
«У лютому 2014 р. відбулося фактично “друге народження незалежності України”, колисотня найкращих українських хлопців і дівчат незалежно від того, якої вони були національності й громадянами якої країни вони були, віддали своє життя для того, щоб народилася нова країна та новий народ» (з виступу П. Порошенка).

7. Підтвердіть фактами або спростуйте слушність тверджень.
Євромайдан і Революція Гідності стали вирішальним кроком у процесі десовєтизації України, тривалого й болісного процесу трансформації посттоталітарного суспільства та спрямування його до демократичного майбутнього. Вони незворотно
спрямували країну на шлях до Європи, спричинивши війну із сусідньою Росією.

224

Розділ VI. ТВОРЕННЯ НОВОЇ УКРАЇНИ (з 2014 р.)§ 27Збройна агресія Російської Федерації
проти України

Крах підтримуваного Кремлем режиму В. Януковича підштовхнув російську
владну верхівку до прямої агресії проти України. Наприкінці лютого – напочатку березня 2014 р. Російська Федерація
перекинула до Криму свої війська без розпізÇÀÓÂÀÆÒÅ
навальних знаків й окупувала півострів.
«Гібридну війну» агресор
Наступні акти «гібридної війни» – так наведе без прямого застосуванзивають цю агресію з огляду на невизнанняня власних військ і навітьРФ своєї участі в ній, – це активне викорисможе заперечувати ворожі
тання проти України невоєнних засобів – деснаміри щодо країни-жертви.
табілізація ситуації у східних і південних обУ такій війні застосовують
ластях України та воєнні дії на Донбасі.
приховані операції (диверсії,Розпочалася вона із захоплення адмінбудівель
акти терору, кібервтручання,у Луганській та Донецькій областях, що далоінформаційний терор) з мезмогу терористам перебрати владу в багатьохтою посіяти в суспільстві
страх і хаос. Агресор надає
містах регіону. Попри усі намагання, українорганізаційну, фінансову іські війська не змогли повернути контроль надзбройну підтримку найманчастиною (майже 400 км) східного російськоцям, засилає на територію
українського кордону.
країни-жертви «відпускниУ ході проведення антитерористичної опеків» з метою обслуговування
рації більшу частину окупованих територій
складної зброї в руках у найбуло звільнено. Проте в серпні 2014 р. під часманців. Важливим самостійзвільнення Іловайська українським військовимним елементом «гібридної
довелося протистояти уже регулярним підрозвійни» є встановлення конділам російської армії. Зусиллями світових літролю за свідомістю людей здерів конфлікт на Донбасі було стабілізовано,допомогою засобів масової
інформації.
хоча воєнні дії різної інтенсивності продовжуються.

1. Окупація Російською Федерацією АР КримВище керівництво Російської Федерації уважно спостерігало за подіями, щорозгорталися на Майдані Незалежності в Києві, та ситуацією в Україні. 20 лютого 2014 р., коли стало зрозуміло, що режим В. Януковича агонізує, В. Путін
Квітень 2014 р. Захоплення терористами
Донецька та Луганська. Встановлення нимиконтролю над значною частиною Донбасу

Серпень 2014 р.
Бої за Іловайськ.
Іловайський котел

26 травня 2014 р. – 22 січня
2015 р. Оборона Донецького
аеропорту

2014
20 лютого –14 березня
2014 р.
Окупація
Криму РФ2015
14 квітня
2014 р.
Початок
антитерористичної
операції (АТО)

13 червня
2014 р.
Звільнення
Маріуполя

5 липня
2014 р.
Звільнення
Слов’янська,Краматорська,Костянтинівки

5 вересня 2014 р.
Підписання в Мінську
представниками
ОБСЄ, України та РФугоди про тимчасове
перемир’я у війніна Сході України

11 лютого 2015 р.
Переговори
«нормандської
четвірки» в Мінську
щодо деескалації
збройного конфліктуна Сході України

§ 27. Збройна агресія Російської Федерації проти України

225Ï Медаль «За повернення Криму»Ï «Зелені чоловічки» у Криму

ухвалив рішення щодо введення в дію плану анексії Криму. Операція з окупації
Кримського півострова розпочалася 20 лютого.
Дороги, які вели в Крим з материкової України, були перекриті блокпостами. Вишколені люди у військовій формі без знаків розрізнення, так звані зелені
чоловічки (РФ не визнавала їх своїми військовослужбовцями), озброєні новітньою зброєю, захоплювали аеропорти, приміщення місцевих органів влади, блокували українські військові частини, вимагали від їхніх командирів здати зброюі перейти на бік «кримського народу».
Кримські гарнізони зруйнованої В. Януковичем української армії було заблоковано, російська агентура створила альтернативні «органи влади» й організувала 16 березня так званий референдум щодо статусу Криму із заздалегідь передбачуваними результатами. Ці результати не визнали ні Україна, ніЄвропейський Союз, ні США. За два дні в Кремлі було підписано договір проприйняття Криму й Севастополя до складу Російської Федерації – як Республіку Крим, що увійшла до складу Південного федерального округу. ООН, ПАРЄ,ПА ОБСЄ уважають Крим тимчасово окупованою Російською Федерацією територією.
ПЕРІОДИЗАЦІЯ ЗБРОЙНОЇ АГРЕСІЇ РФ ПРОТИ УКРАЇНИ
! Початковий період (20 лютого – початок квітня 2014 р.)Окупація РФ АР Крим.
Дестабілізація обстановки у східних та південних областях України.
! І період збройної агресії на Сході України (початок квітня – 5 вересня 2014 р.)Боротьба з «гібридною агресією» РФ.
Звільнення силами АТО території Донецької та Луганської областей відтерористів.
Відбиття вторгнення військ РФ.
! ІІ період збройної агресії на Сході України (5 вересня 2014 – 30 квітня 2018 р.)Локалізація конфлікту в окремих районах Донецької та Луганської областей.
! ІІІ період збройної агресії на Сході України (з 30 квітня 2018 р.)Проведення Операції об’єднаних сил.

226

Розділ VI. ТВОРЕННЯ НОВОЇ УКРАЇНИ (з 2014 р.)Прочитайте фрагмент джерела. kk 1. Перед якими труднощами постала українська влада після повалення режиму Януковича? kk 2. Чому українська армія
мала такий низький рівень боєздатності? kk 3. Які, на вашу думку, мотиви агресивної політики Росії щодо України після перемоги Революції Гідності?
Н
МЕ Т

ДОКУ

З інтерв’ю О. Турчинова, виконувача обов’язків Президента України з 23 лютого по
7 червня 2014 р.: «Після падіння режиму Януковича попередня влада розсипалася,нова ще не сформувалася. Саме в цей час, чудово розуміючи, у якому важкому становищі перебуває Україна, Росія вдерлася в Крим. Вдерлася, розраховуючи на те, що в підсумку
проллється кров, і під цим приводом – нібито заради захисту співвітчизників – можна будеввести війська в континентальну Україну... Маючи таку інформацію, ми докладали максимум
зусиль для підготовки до відбиття агресії... Російські війська були сконцентровані вздовж нашого кордону з півночі, сходу і півдня. Це були потужні угруповання з бронетанковою технікою, артилерією, авіацією і т. п.».

1Прочитайте міркування історика. kk 1. Як ви думаєте, чи пов’язані історичні
події – розпад СРСР та збройна агресія РФ проти України, що розпочалася
2014 р.? kk 2. Які ще колишні радянські республіки, утверджуючи незалежність, наразилися на агресивну зовнішню політику РФ?
Н
МЕ Т

ДОКУ

«Росія мала на меті загарбати стільки території, скільки зможе. Гаслом “Новоросії” та“русского міра”, що його підняла російська пропаганда, намагалися виправдати агресію проти українського народу, позбавлення його права на власну державу, культуру,історію. Більша частина земель, які в Росії шовіністи називали “Новоросією”, історично належали до Київського князівства та Війська Запорізького, а їхні сучасні мешканці, за авторитетними соціологічними опитуваннями, у своїй більшості вважають Україну своєю Батьківщиною і не прагнуть відокремлюватися. Розраховуючи, що все піде, як при загарбанні Криму,Путін прорахувався щодо готовності українців захищати рідну землю» (український історик
В. Головко).

2

2. Російська агресія на Сході України
Вдавшись до окупації Криму та маючи плани захоплення території на Сходіта півдні України, російські спецслужби навесні 2014 р. провели серію операційз метою формування так званої Новоросії. Частина громадян українського сходу очікувала повторення «кримського сценарію», тому не передбачала небезпеки збройного протистояння, людських жертв, руйнувань інфраструктури.
Антиукраїнські виступи наСході України були інспіровані російськими спецслужбами, які направили в Україну
своїх співробітників, диверсантів, провокаторів. Вониозброювали людей із сумнівною репутацією, співробітниÎ Мітинг у Донецьку під гаслами «За єдину Україну», «Донбас – це Україна»§ 27. Збройна агресія Російської Федерації проти України

227

ків правоохоронних органів, безробітну молодь, найманців з РФ та інших країн.
На їх основі виникали незаконні збройні формування, які силою захоплювали
адміністративні приміщення, знищували українську символіку, влаштовували
збройні напади на військові та цивільні об’єкти.
Події, що вочевидь були не стихійними, а завчасно ретельно готувалися, почалися з 6 квітня, коли приміщення Донецької облдержадміністрації було атаковане двотисячним натовпом. Керованість дій цього натовпу забезпечували
люди, які намагалися не потрапляти в об’єктиви телекамер. Над приміщеннямОДА підняли російський прапор, хтось зачитав резолюцію мітингу з вимогою
негайно скликати позачергову сесію обласної ради і винести на порядок денний
референдум про входження Донецької області до складу РФ. Наступного днямітинг ухвалив розпустити раду. Тут же було обрано її новий склад, який затвердив резолюцію про створення Донецької республіки та її входження доскладу Російської Федерації.
Ці дії розгорталися за заздалегідь складеним сценарієм. У Луганську 6 квітня захопили обласне відділення СБУ, у Харкові – обласну держадміністрацію.
Перед захопленими приміщеннями місцевої влади зводили барикади.
Проте військове вторгнення також мусило набути замаскованої форми, щобне збурити міжнародну громадськість, яка призвичаїлася до думки, що у 21 ст.
такі речі неможливі. У квітні 2014 р. профінансовані й добре озброєні Кремлем
групи терористів почали захоплювати адміністративні будівлі та міліційні відділки у Слов’янську, Артемівську (нині – Бахмут), Краматорську та інших містах Донбасу.
Ситуація у південно-східному регіоні залишалася нестабільною.
7 квітня керовані російськими спецслужбами колаборанти проголосили
створення «Донецької народної республіки» і «Харківської народної республіки». Того самого дня СБУ ухвалила рішення про проведення антитерористичної операції (АТО).
Результативними були дії підрозділів спецпризначення МВС України уХаркові, де до 8 квітня вдалося звільнити адміністративні приміщення та затримати правопорушників. Однак у Донецькій і Луганській областях ситуація загострювалася. 12 квітня поблизу Слов’янська потрапила в засідку група офіцерівСБУ та підрозділу «Альфа». Це стало першим боєм українських військовослужбовців з російською диверсійною групою. 14 квітня 2014 р. виконувач
обов’язків Президента України О. Турчинов увів у дію рішення РНБО, після
чого розпочалася широкомасштабна антитерористична операція. До АТОбули залучені сили СБУ, ЗСУ, МВС, Нацгвардія, інші військові формування та правоÇÀÓÂÀÆÒÅ
охоронні органи, а також добровольчі формуДобровольчі
батальйони
вання, відомі як добровольчі батальйони.
почали формуватися навесніДо кінця квітня 2014 р. на території бага2014 р. На базі внутрішніх
тьох населених пунктів Донецької та Луганвійськ було створено перші
ської областей бойовики захопили десяткидва добровольчі батальйони
об’єктів державної інфраструктури, вчинили
Нацгвардії. Ядром більшості
збройні напади на підрозділи і частини україндобровольчих
формувань
ських силових структур. 27 квітня було прогостали активісти Майдану.
лошено «Луганську народну республіку».

228Розділ VI. ТВОРЕННЯ НОВОЇ УКРАЇНИ (з 2014 р.)З 12 квітня тривали бої під Слов’янськом. 2 травня сили АТО здійснили
штурм міста й захопили телевежу на горі Карачун. У ніч на 5 липня сили АТОвибили терористів зі Слов’янська, їхні угруповання відступили до Горлівки іДонецька. Услід за Слов’янськом від терористів було звільнено Краматорськ,Дружківку, Артемівськ і Костянтинівку.
Просуваючись у напрямку українсько-російського кордону, сили АТО булиобстріляні артилерією та системами залпового вогню з території РФ. Утім, їмвдалося зменшити окуповану територію втричі порівняно із захопленою терористами навесні. Постала реальна можливість звільнення Сходу України від російських окупаційних сил.
18 серпня ударні частини добровольчого батальйону «Донбас» увірвалися вІловайськ. Під Іловайськом сконцентрувалося шість батальйонів МВС («Донбас», «Дніпро», «Світязь», «Миротворець», «Херсон», «Івано-Франківськ») і
14 підрозділів ВСУ загальною чисельністю до 1000 бійців. Звільнення Іловайська забезпечувало блокаду Донецька, але операція зупинилася, тому що добровольчі батальйони не мали важкого озброєння.
У ніч на 25 серпня РФ ввела на територію України вісім батальйоннотактичних груп чисельністю до 4000 військовослужбовців. Стратегічна ситуація
одразу змінилася. Підрозділи ВСУ та добровольчі батальйони опинилисяв оточенні під Іловайськом.
Під Іловайськом сили АТО зазнали найбільших втрат за всю війну. Загинуло, за неповними даними, 366 бійців, 128 потрапило в полон, 158 зникли безвісти, 429 зазнали поранень. Бої під Іловайськом стали одним із переламних моментів війни на Сході України: сили АТО віднині мали справу не лише зтерористами, а й із регулярними військами РФ та вимушені були перейти дооборони, аби не допустити подальшого просування окупаційних військ.
У 2018 р. стало зрозуміло, що АТО вийшла за межі свого призначення і набула чітко вираженого військово-оборонного характеру. Створювалися нові механізми, спрямовані на забезпечення національної безпеки та оборони. 30 квітня 2018 р. було розпочато Операцію об’єднаних сил (ООС). Управління
бойовими діями остаточно зосередилося в руках військових, а не СБУ, яка формально керувала АТО з 2014 р.
ÇÀÓÂÀÆÒÅÏ Українські військові під час бою в Іловайську.
26 серпня 2014 р.

Важливою прикметою 2014 р.
стало поширення волонтерського руху, який виник підчас Революції Гідності, набуття ним масового характеру. В умовах зростання
зовнішньої загрози волонтерський рух був сфокусований на допомозі Збройним
Силам України, а також вимушеним переселенцям зокупованих територій півострова Крим і Донбасу.

§ 27. Збройна агресія Російської Федерації проти України

229

Утім, на ситуацію на фронті це вплинуло мало. Позиції українських військових у зоні АТО/ООС зазнають постійних обстрілів, зокрема із забороненого
озброєння.

Ï Донецький аеропорт. Башта управління в грудні 2014 р.
242 дні (від 26 травня 2014 р. до 22 січня 2015 р.) тривала оборона Донецького аеропорту. Бої за Донецький аеропорт, що стали символом мужності і героїзму наших бійців, були одними з найзапекліших у війні на Сході України. Українських вояків, щообороняли аеропорт, за мужність і непереможність назвали «кіборгами».
«Аеропорт – це був Майдан на війні. Той Майдан, який узяв у руки зброю і з Києва
переселився на війну. Саме тут Кремль обламав свої вовчі зуби, адже, коли ця символічна битва в аеропорту досягла свого апогею, вийшло, що в ній бере участь зібрання
людей з Майдану різних вікових, соціальних груп і національностей, які не чекали ніяких наказів, а просто захищали своє повітря свободи… В аеропорту люди перетворювалися на кіборгів, у них зникали всі фізіологічні потреби, їм не потрібен був сон, аджевони весь час були на війні і насолоджувалися кожною секундою, адже на якомусь
дуже ранньому етапі усвідомили, що вже мертві» (російсько-американський військовий
кореспондент С. Лойко).

230Розділ VI. ТВОРЕННЯ НОВОЇ УКРАЇНИ (з 2014 р.)Прочитайте фрагмент джерела. kk 1. Які докази вторгнення збройних сил Російської Федерації на територію України були отримані й задокументовані підчас боїв за Іловайськ? kk 2. Про що свідчить розстріл колон українських військ,які виходили з Іловайська?
Н
МЕ Т

ДОКУ

Зі звіту Міністерства оборони України з аналізом бойових дій у районі Іловайська після вторгнення російських військ 24–29 серпня 2014 р.: «...Була досягнута домовленість
керівництва сектора Б з представниками збройних сил РФ про вихід з технікою тазброєю... О 6 ранку до с. Многопілля прибув російський бронетранспортер, де офіцер
Повітряно-десантних військ ЗС РФ повідомив начальнику розвідки оперативного командування “Південь”, що умови змінені і російська сторона дозволить вихід українських підрозділів за одним маршрутом, без зброї, боєприпасів, бойової та іншої техніки.
Офіцери ЗС РФ неодноразово відтягували час проходу через так званий зелений коридор. Лише потім стало відомо, що цей час був потрібен ЗС РФ для інженерного облаштування
засідок, з яких розстріляли наші колони.
Зрештою, російське командування підтвердило вихід сил АТО з зачохленим озброєнням.
За цей час підрозділи збройних сил Російської Федерації зайняли вигідні позиції та під часвиходу і впритул розстріляли колони українських військ, які виходили з Іловайська».

3

3. Мінські домовленості
5 вересня 2014 р. у Мінську представники ОБСЄ, України та РФ підписали
першу угоду про припинення вогню на Донбасі. Однак бойові зіткнення різної
інтенсивності на лінії розмежування не припинялися ні на день.
Підписаний протокол складався з 12 пунктів і передбачав, зокрема, обмін
військовополоненими, забезпечення гуманітарної допомоги й моніторинг режиму припинення вогню на кордоні. У протоколі згадувалося зобов’язання України законодавчим шляхом забезпечити «особливий статус» окремих районів Донецької і Луганської областей. Утім, це поняття було розмитим. Моніторинг
режиму припинення вогню з боку ОБСЄ теж не конкретизовано.
Незважаючи на низку неузгодженостей щодо проведення на місцевості лінії
розмежування сторін протистояння, сили АТО в цей період активних наступальних дій не здійснювали. Натомість російські окупаційні війська постійно
вчиняли провокації, спрямовані на ескалацію збройного конфлікту. Так, з 5 вересня 2014 р. по 15 січня 2015 р. було вчинено понад 20 тис. обстрілів наших
військ.
Прагнучи забезпечити виконання Мінських угод, західні союзники України
запровадили чергові санкції проти Російської Федерації, проте це не змінило
ситуацію на Сході України.
Í Керівники держав у Мінському
палаці
незалежності 11 лютого
2015 р. під час переговорів
«нормандської четвірки»§ 27. Збройна агресія Російської Федерації проти України

231У ситуації, що склалася, українському керівництву довелося повністю перебудувати стратегію і тактику АТО. Постала потреба створення на Сході України лінії оборони, обладнаної потужними фортифікаційними спорудами. Булозведено опорні пункти, конструкції, проведено мінування території. Продовжувалося нарощування потужностей армії, проводились навчання особового складу, відроджувалась оборонна промисловість. З лютого 2015 р. почали діяти військово-цивільні адміністрації – тимчасові державні органи в зоні проведення
АТО/ОСС.
Перемир’я на Сході України було відносним і поступово зійшло нанівець.
11 лютого 2015 р. у Мінському палаці незалежності зустрілися лідери Німеччини, Франції, Росії та України (формат «нормандської четвірки»), щобобговорити план урегулювання конфлікту на Сході України. У результаті тривалих переговорів лідери «четвірки» домовилися про негайне і всеосяжне припинення вогню в окремих районах Донецької та Луганської областей, починаючи з 15 лютого, а також про моніторинг і верифікацію ОБСЄ режиму
припинення вогню й відведення важкого озброєння із застосуванням усіх потрібних технічних систем, зокрема супутників та радіолокаційних систем.
Провідні держави світу сприйняли підсумки переговорів «нормандської четвірки» (Мінськ-2) з полегшенням. У заяві Білого дому зазначалося: «Америка
вітає угоду, досягнуту в Мінську. Вона є потенційно істотним кроком до мирного
врегулювання конфлікту. Тепер услід за домовленістю потрібно зробити негайні
конкретні кроки щодо виконання зобов’язань усіх сторін». Однак міністр закордонних справ ФРН Ф.-В. Штайнмаєр був менш оптимістичний і в день підписання документів сказав журналістам: «Сьогоднішні домовленості не є всеосяжним рішенням або проривом. Однак “Мінськ-2” міг би розглядатися як крокуперед на тлі насилля, яке тривало протягом тижнів, міг би відвести нас від спіралі цього насилля в напрямі політичного рішення».
Побоювання Ф.-В. Штайнмаєра виявилися цілком обґрунтованими. На міжпарламентській раді Україна – НАТО в червні 2015 р. міністр оборони України
С. Полторак поінформував присутніх, що за час перемир’я бойовики понад
4 тис. разів порушили «режим тиші». На непідконтрольну Україні територію вЛуганській і Донецькій областях РФ стягнула велику кількість озброєння, зокрема 558 танків. Сукупна чисельність місцевих бойовиків і російських військовослужбовців у червні 2015 р. становила 42,5 тис. осіб. У Криму було розміщено
24 тис. військовослужбовців.
Дайте відповіді на запитання, обговоріть їх у групі. Запропонуйте кілька узагальнювальних тез. kk 1. Чого прагне Російська Федерація, порушуючи усталені норми міжнародного права? kk 2. Які факти свідчать про те, що сучасній зовнішній політиці РФ притаманні риси, характерні для СРСР часів «холодної війни»?
Прочитайте фрагмент джерела. kk 1. Чому для України є важливим невизнання світом окупації Криму? kk 2. Що дає підстави не визнавати результати «референдуму», проведеного в Криму?
ДОКУ

Н
МЕ Т

4

З Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Територіальна цілісність України» 68/262 від
27 березня 2014 р.:«Генеральна Асамблея, знову підтверджуючи першочергове значення Статуту Організації Об’єднаних Націй у справі сприяння утвердженню верховенства права у відносинах між232Розділ VI. ТВОРЕННЯ НОВОЇ УКРАЇНИ (з 2014 р.)державами, посилаючись на передбачені у статті 2 Статуту зобов’язання всіх держав утримуватися в їхніх міжнародних відносинах від погрози силою або її застосування проти територіальної цілісності або політичної незалежності будь-якої держави і вирішувати свої міжнародні суперечки мирними способами... відзначаючи, що референдум, проведений вАвтономній Республіці Крим та місті Севастополі 16 березня 2014 року, не був санкціонований Україною,1. підтверджує свою прихильність до суверенітету, політичної незалежності, єдності і територіальної цілісності України в межах її визнаних на міжнародному рівні кордонів...
5. підкреслює, що референдум, проведений в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі 16 березня 2014 року, не маючи законної сили, не може бути основою для будь-якоїзміни статусу Автономної Республіки Крим або міста Севастополя;6. закликає всі держави, міжнародні організації та спеціалізовані установи не визнавати
будь-які зміни статусу Автономної Республіки Крим та міста Севастополя на основі вищезгаданого референдуму і утримуватися від будь-яких дій або кроків, які можна було б розумітияк визнання будь-якого таким чином зміненого статусу».

ÏÅÐÅÂ³ÐÒÅ, ×ÎÃÎ ÍÀÂ×ÈËÈÑß
1. Установіть хронологічну послідовність подій:  Початок антитерористичної операції (АТО)  Переговори «нормандської четвірки» в Мінську  Окупація КримуРФ  Бої за Іловайськ. Іловайський котел  Звільнення Слов’янська.
2. Складіть речення, використавши поняття і терміни: антитерористична операція(АТО), Операція об’єднаних сил (ООС), добровольчі батальйони, «кіборги», тимчасово окуповані території, «гібридна війна», «нормандська четвірка».
3. Поміркуйте, що дає підстави для пропонованих думок політиків. Наведіть кілька
аргументів на їх підтвердження або спростування.
«Америка давно мала діяти за Будапештським меморандумом... Відтепер буде складніше
домовлятися із ядерними державами про те, щоб вони відмовилися від своєї ядерної
зброї... Абсолютно очевидно, що домовленості Будапештського меморандуму, який мавгарантувати повну територіальну недоторканність Україні, включаючи Крим, цілком порушені... (сенатор від Республіканської партії США Дж. МакКейн).
«Анексія Криму – це подія, що нас у Німеччині та Євросоюзі вразила. Фундамент післявоєнної європейської політики, принцип територіальної цілісності кожної держави – цейпринцип не просто поставлено під сумнів, а зовсім проігноровано. Це, м’яко кажучи, надзвичайно небезпечно для Європи. Це неприпустимо. Інакше ми дуже швидко зруйнуємо
все, що вибудували після 1945 року» (канцлер Німеччини А. Меркель).

4. Прокоментуйте події (або явища), про які йдеться у фрагменті джерела.
«За нашими даними, в бік Іловайська, на Кутейникове, рухалося дві батальйонно-тактичні
групи військ Російської Федерації. У нас не було свіжих підготовлених на той час військ,які могли б дати відсіч. Але наші війська постійно відчували допомогу, особливо далекобійної артилерії та реактивних систем, зокрема ракетного комплексу “Точка-У”... Не Іловайськ був головним. На мою думку та на думку багатьох військових фахівців, приблизно
28–30 серпня регулярні підрозділи російської армії повинні були заволодіти містом Маріуполь. Відрізати нас від Азовського моря та за сприятливих умов просунутися вглиб нашої
країни. Крім трагедії, Іловайськ – це й подвиг наших воїнів» (перший заступник командувача ракетних військ та артилерії Збройних Сил України полковник Ю. Ярусевич).

§ 27. Збройна агресія Російської Федерації проти України

233

§ 28

Суспільно-політичне і соціально-економічне
становище України в умовах «гібридної
війни». Релігійне життя

Уситуації «гібридної війни», яку Росія розгорнула проти України, потрібно
було здійснювати реформи, «виповзаючи» з радянського минулого. Після
Революції Гідності комуністи позбавилися представництва в парламенті. Дедалі
більше громадян усвідомлювали, що комуністична ідеологія не тільки облудна,а й небезпечна для суспільства через фундаментальну відмінність між формою ізмістом.
Російська агресія почала рвати матеріальні й духовні «скрєпи», що з’єднували Україну з імперською Росією.

1. Становище України після п’яти років «гібридної війни»Після Революції Гідності прискорилася дерадянізація країни. У квітні 2015 р.
Верховна Рада України схвалила ініційований Українським інститутом національної пам’яті Закон «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки». У країні розгорнулася масштабна декомунізація. Докінця 2016 р. було перейменовано понад 50 тис. назв вулиць і населених пунктів. Зокрема, Дніпропетровськ став Дніпром, а Кіровоград – Кропивницьким.
Верховна Рада перетворилася на проєвропейську, а проросійські сили парламенту втратили свій вплив. Україна повернулася до парламентсько-президентської моделі влади, коли повноваження глави держави обмежуються національною безпекою, зовнішньою політикою й балансувальними функціями щодоінших органів влади. Отже, Президент України П. Порошенко зосередився назовнішньополітичній діяльності. Тим більше, що Україні в умовах «гібридної
війни» потрібна була консолідована допомога з боку цивілізованого світу.
Натомість прем’єр-міністр А. Яценюк опікувався внутрішньополітичною діяльністю.
За 777 днів перебування на посаді прем’єр-міністрові А. Яценюку вдалося
досягти певних успіхів. Швидкими темпами здійснювалася модернізація
Збройних Сил, створено Національну гвардію і Національну поліцію. Реструктуризація зовнішнього боргу зупинила загрозу дефолту. Припинився спад промислового виробництва. Україна вперше пережила зиму 2015–2016 рр. без по5 січня 2019 р. Підписання Вселенським
патріархом Варфоломієм Томосу проавтокефалію Православної церкви України

Березень 2014 р. Підписання в Брюсселі Президентом
П. Порошенком політичної частини Угоди про асоціаціюз Євросоюзом. У червні підписано її економічні розділи

2014Жовтень 2014 р.
Ухвалення пакета
антикорупційних
законів

234

2015

2016

Квітень 2015 р.
Ухвалення законівпро декомунізацію

2017Червень 2017 р.
Запровадження
безвізового режимуміж Україноюта Євросоюзом

Розділ VI. ТВОРЕННЯ НОВОЇ УКРАЇНИ (з 2014 р.)

2018

2019

15 грудня 2018 р. Об’єднавчий
собор українських православних церков. Створення єдиної
помісної церкви – Православної церкви України

стачання газу російським монополістом «Газпромом». Попри спротив Росії,було введено в дію Угоду про асоціацію з Євросоюзом включно з Угодою прозону вільної торгівлі. Запроваджено систему електронних закупівель ProZorro.
Однак усі ці досягнення знецінювалися різким падінням добробуту населення. Прем’єр-міністр швидко втратив суспільну підтримку. У квітні 2016 р.
прем’єр-міністром став голова парламенту Володимир Гройсман, а Верховну
Раду очолив Андрій Парубій.
Першочергового реформування потребувала судова система, однак низка
ухвалених законів, зокрема «Про відновлення довіри до судової влади» (квітень
2014 р.), «Про судоустрій і статус суддів» (червень 2016 р.), не повернули довіри суспільства до судів і суддів.
Деструктивна роль урядів України за десятиліття перед Євромайданом,агресія Російської Федерації спричинилися до істотного погіршення економічного становища України. Валовий внутрішній продукт (ВВП) за 2013–2015 рр.
скоротився з 183,3 до 90,6 млрд доларів США. Лише у 2016–2018 рр. почалося
незначне зростання ВВП. В умовах війни різко загострилася небезпека антидержавної діяльності широко представленого в українській економіці російського
капіталу.
Після падіння режиму Януковича в державній скарбниці майже не залишалося коштів на покриття витратної частини бюджету. На допомогу прийшов
Міжнародний валютний фонд. Запозичення валюти з його ресурсів дало змогу
відновити загальні золотовалютні резерви на рівні, який забезпечував відносну
стабільність гривні. Загальні золотовалютні резерви скоротилися за 2014 р. з
20,4 до 7,5 млрд доларів, але в березні 2019 р. зросли до 20,6 млрд.
Особливістю економічного життя сучасної України є вкрай важке матеріальне становище працівників бюджетної сфери: науковців, викладачів загальноосвітньої та вищої шкіл, працівників охорони здоров’я і пенсіонерів. Основною
причиною цього є неприпустимо квола дерадянізація сфер, у яких залучені
мільйони працівників.
Після тривалих дебатів Верховна Рада України 19 жовтня 2017 р. дала старт
медичній реформі, ухваливши Закон «Про державні фінансові гарантії надання
медичних послуг та лікарських засобів».
Майже одночасно Верховна Рада України ухвалила Закон «Про внесення
змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій». Він санкціонував осучаснення пенсій, тобто врахування інфляції останніх років для громадян, які давно вийшли на пенсію, з одночасним збільшенням питомої вагивідрахувань у Пенсійний фонд для громадян, що працюють.
За умов «гібридної війни» набуває особливої гостроти дерадянізація систем
оборони та національної безпеки. У червні 2017 р. Верховна Рада України ухвалила закон, що передбачає поглиблену співпрацю з НАТО для набуття в перспективі членства в цій організації. 21 лютого 2019 р. набув чинності закон,яким закріплено в Конституції України курс на членство в ЄС і НАТО.

2. Угода про асоціацію між Україною і ЄС.
Безвізовий режим для українських громадян у країни ЄСУ березні 2014 р. Президент України П. Порошенко підписав у Брюсселі політичну частину Угоди про асоціацію з Євросоюзом, а у червні – її економічні
розділи.
§ 28. Суспільно-політичне і соціально-економічне становище Українив умовах «гібридної війни». Релігійне життя

235

Проаналізуйте карту. Позмагайтеся в парах у вмінні отримувати вичерпну
картографічну інформацію: історичні факти (події, явища, процеси) та історико-географічні об’єкти. Прокоментуйте кожен із виявлених вами на карті фактів. Складіть запитання до карти. Запропонуйте їх іншій парі. Вислухайте відповіді.
Узагальніть інформацію.

Україна в 2014–2019 рр.

Населені пункти, атаковані збройними
силами Російської Федераціїта проросійськими бойовиками

Населені пункти, які поміняли назви згідноз пакетом законів про декомунізацію(у дужках указано колишні назви)Із червня 2017 р. між Україною та Євросоюзом запрацював безвізовий
режим. Він, зокрема, дав змогу громадянам України, які мають біометричні паспорти, приїжджати до країн ЄС з діловою чи туристичною метою або в сімейних справах терміном до 90 днів упродовж 180-денного періоду протягом рокубез попереднього оформлення візових документів.
Щоб безвізовий режим став здійсненним, Україні довелося три роки поспіль
істотно реформувати своє законодавство, наближаючи його до норм Євросоюзу.

236

Розділ VI. ТВОРЕННЯ НОВОЇ УКРАЇНИ (з 2014 р.)У жовтні 2014 р. Верховна Рада затвердила пакет антикорупційних законів:«Про Національне антикорупційне бюро України», «Про засади державної антикорупційної політики в Україні», «Про запобігання корупції». Закони
зобов’язують осіб, які виконують державні функції, і осіб, які посідають відповідальні посади в органах місцевого самоврядування, подавати електронні декларації про доходи і статки на офіційному сайті Національного агентства з питань
запобігання корупції (НАЗК). За недостовірні відомості в е-декларації передбачено адміністративну або кримінальну відповідальність.
Прочитайте фрагмент джерела. Сформулюйте тези про історичне значення
ухвалення безвізового режиму для громадян України в країни ЄС. Чому безвізовий режим П. Порошенко визначає як механізм «глибинної внутрішньої європеїзації України»? Наведіть факти, що підтверджують дію цього механізму.
Н
МЕ Т

ДОКУ

Зі щорічного послання Президента України П. Порошенка про внутрішнє і зовнішнє
становище України у Верховній Раді. 20 вересня 2018 р.: «1 вересня виповнився рік, якнабула чинності Угода про асоціацію з Європейським Союзом. Завтра Україна видає
десятимільйонний біометричний паспорт. Це, до речі, відповідь тим, хто, намагаючись применшити значення так важко здобутого безвізового режиму, тоді твердив, що ніби українцямвін малоцікавий. 10 мільйонів українців уже отримали біометричні паспорти за цей короткий
термін. Для українців відкрито вже майже дві третини країн світу. Ми й надалі будемо розширювати простір свободи руху для громадян України...
Ми нарешті вибралися із лабіринтів багатовекторності. Ледве вискочили зі смертельно
небезпечної пастки позаблоковості. І від чотирнадцятого року твердо прямуємо своїм шляхом, і це шлях до Європейського Союзу та НАТО.
Ми з вами зміцнили наш міжнародний авторитет і організували трансатлантичну коаліцію на підтримку України з режимом санкцій проти країни-агресора – Російської Федерації...
Ми з вами підписали і виграли у Кремля дипломатичний бій за ратифікацію Угоди про асоціацію і поглиблену та всеохопну зону вільної торгівлі з Європейським Союзом та почали, нарешті, отримувати від неї перші вагомі результати.
Наша європейська стратегія – це двосторонній рух. Не лише членство України в Євросоюзі, а й глибинна внутрішня європеїзація України.
Стати європейською країною – означає повністю сприйняти європейський дух політичних свобод, чесної конкуренції і рівності можливостей. Це те, що називається порядком відкритого доступу. Країни Європи йшли до нього століттями. Нам цим шляхом треба промчати
максимум за десять років».

1

3. Релігійне життяДля України є характерною надзвичайна
інтенсивність релігійного життя. Ще у квітні
1991 р. Верховна Рада ухвалила Закон України «Про свободу совісті та релігійні організації». Він визначив нове ставлення держави доцеркви й дав можливість задовольняти релігійні потреби кожному вірянину. Релігійні
організації вперше одержали право на просвітницьку, доброчинну, виробничу та іншу суспільно корисну діяльність. Держава зрівнялаїх у правах із громадськими організаціями йнадала їм права юридичної особи. Громадяни,ÇÀÓÂÀÆÒÅ
Кількість зареєстрованих релігійних громад на початок
2018 р. дорівнювала:православних – 19 460,католицьких – 5192,
протестантських – 10 438,іудейських – 363,
мусульманських – 265.

§ 28. Суспільно-політичне і соціально-економічне становище Українив умовах «гібридної війни». Релігійне життя

237

релігійні переконання яких перешкоджали їм у проходженні дійсної строкової
служби в армії, могли проходити альтернативну трудову службу. Закон передбачав також поступове повернення конфіскованої радянською державою церковної власності.
Християнська віра в Україні є домінуючою за чисельністю прибічників (вірян). На початку 2018 р. найбільше громад налічувала Українська православна
церква Московського патріархату – 12 348. Українській православній церкві
Київського патріархату належало 5167 громад. Мережа Української автокефальної православної церкви (УАПЦ) була найскромнішою – 1167 громад.
Католицькі конфесії представлені Українською греко-католицькою церквою
(УГКЦ) – 3433 громади і Римо-католицькою церквою – 937 громад.
Панівна в західних областях України греко-католицька церква за чотири
століття існування тісно зрослася з культурою, звичаями і традиціями місцевого населення. Упродовж 1990-х рр. вона повністю відновила довоєнну чисельність парафій. У 1996 р. Папа Римський Іван Павло ІІ задовольнив прохання
греко-католиків і поширив юрисдикцію глави УГКЦ (з 2001 р. ним був кардинал Любомир Гузар) на територію всієї України.
ÎÑÎÁÈÑÒ³ÑÒÜЛюбомир Гузар (1933–2017)Церковний діяч УГКЦ. Народився у Львові. У 1944 р. зродиною виїхав до Австрії, від 1949 р. – у США. 1969 р.
переїхав до Рима. Після закінчення богословських студій і здобуття ступеня доктора богослов’я вступив домісцевого монастиря Св. Теодора. 1977 р. патріархом
Й. Сліпим висвячений на єпископа, а 1978 р. призначений архімандритом. У 1993 р. повернувся в Україну.
У листопаді 1996 р. призначений єпископом-помічником глави УГКЦ, а в січні 2001 р. обраний архієпископом Львівським та главою УГКЦ. У лютому 2011 р. відмовився від посади, передавши керівництво патріарху Святославу (Шевчуку).

Православ’я має в Україні найглибші історичні корені. Утім, у царські й радянські часи воно було знаряддям русифікації. Після здобуття Україною незалежності деякі політики підштовхували православних ієрархів до утворення
окремої від Московського патріархату Української помісної церкви. Політичні
діячі на чолі з Президентом України Л. Кравчуком переконали патріаршого екзарха, митрополита Київського і Галицького Філарета розпочати утворення
єдиної української православної церкви. Філарет почав діяти, але негайно наразився на відсіч з боку патріарха РПЦАлексія II. У березні 1992 р. архієрей23–27 червня 2001 р. на запрошення

Л. Кучми до України вперше в історії завітав глава католицької церкви – Папа ІванПавло ІІ238

Розділ VI. ТВОРЕННЯ НОВОЇ УКРАЇНИ (з 2014 р.)ський собор РПЦ у Москві змусив Філарета покинути кафедру, яку він посідав
з 1966 р. Тоді прихильники Філарета об’єдналися з УАПЦ і утворили Українську православну церкву Київського патріархату (УПЦ КП). Патріархом
об’єднаної церкви обрали главу УАПЦ 94-річного Мстислава, його заступником – Філарета. Проте в УПЦ КП майже відразу стався розкол. Виникла новаУАПЦ. По смерті Мстислава у 1993 р. патріархом УАПЦ став Володимир Ярема, а патріархом УПЦ КП обрали митрополита Володимира (у миру – Василь
Романюк). Усі ці події мало торкнулися й вірян. Вони не розуміли політичного
підтексту церковних перипетій. Після церковних соборів та політичних суперечок виявилося, що переважна частина православних залишилася в лоні РПЦ.
Після смерті патріарха Володимира 1995 р. митрополита Філарета було обрано предстоятелем УПЦ КП, патріархом Київським і всієї Руси-України.

4. Українське православ’я на шляху до автокефалії
Боротьба за створення в Україні автокефальної Церкви розпочалася ще від
1992 р. Президенти Л. Кравчук, Л. Кучма і В. Ющенко ставили це питання напорядок денний. У 2014 р. воно було актуалізовано анексією Криму і військовою агресією Росії на Донбасі. Представники церковних кіл звернулися до
П. Порошенка з проханням порушити перед
ÑËÎÂÍÈÊ
Вселенським патріархом питання щодо надання Томосу про автокефалію Українській
Томос – офіційний докуЦеркві. Розв’язання цього питання допомагамент, який надають новій авло об’єднати і консолідувати патріотичні силитокефальній Церкві. У ньому
проти загарбника та нівелювати вплив Москви
визнається її право бути нена внутрішнє життя, здійснюване через окремі
залежною і самостійною вструктури або представників УПЦ Московуправлінні.
ського патріархату.
На початку 2015 р. до резиденції патріарха
Варфоломія I на Фанарі (історичний район у Стамбулі, Туреччина) були відвезені перші документи щодо процедури отримання автокефалії Українською
Церквою. Реальні умови надання Константинопольською Церквою Томосу проавтокефалію для Української Церкви з’явилися навесні 2018 р.

Підписання Вселенським патріархом
Варфоломієм Томосу про автокефалію Православної церкви України. Фанар, храмСв. Георгія

Предстоятель Православної церкви
України, митрополит Київський і всієї
України Епіфаній (праворуч) зі Вселенським патріархом Варфоломієм

§ 28. Суспільно-політичне і соціально-економічне становище Українив умовах «гібридної війни». Релігійне життя

239

15 грудня 2018 р. у Софійському соборі в Києві відбувся об’єднавчий собор
православних церков, на якому було створено єдину помісну Українську Православну церкву. Під час собору предстоятелем Православної церкви України – такою є офіційна назва новоствореної церкви – обрали митрополита Епіфанія. Вселенський патріархат визнав підсумки собору й запросив обраного
предстоятеля митрополита Київського і всієї України на Фанар 6 січня 2019 р.
для вручення Томосу. 5 січня 2019 р. Вселенський патріарх Варфоломій у патріаршому храмі в Стамбулі підписав Томос про автокефалію Православної церкви України (ПЦУ), а 6 січня 2019 р. урочисто вручив його предстоятелю єдиної
помісної Української Православної церкви митрополиту Київському і всієї
України Епіфанію.
Історична подія відбулася у стінах патріаршого храму Святого Георгія наФанарі. «Нині давня несправедливість, завдяки мужності Вашої Всесвятості йВселенського Патріархату, подолана і ваша дочка-Церква повернулася у лоно доЦеркви-Матері. Колись ми були поділені, а тепер єдині... Благословенна ця мить,і вдячністю і радістю наповнені наші серця. І нині ми особливо натхненно молимося, єднаємося з Богом і між собою… Просимо Божого заступництва і миру дляУкраїни», – сказав предстоятель ПЦУ.
Прочитайте фрагмент джерела.  1. Чому, за свідченням патріарха Філарета,УПЦ МП чинила перешкоди отриманню Томосу про автокефалію Української
Православної церкви? У чому вони виявлялися? 2. Які ідеологеми використовували противники для обґрунтування своєї позиції? 3. Як пов’язані питання церковного життя й політика?
Н
МЕ Т

ДОКУ

З інтерв’ю патріарха Філарета: «Питання надання Томосу наша церква поставила ще
в 1992 році. І тоді на зустрічі зі мною в Стамбулі патріарх Варфоломій сказав, щооб’єднайтесь спочатку, щоб у вас була одна православна церква, а тоді отримаєте Томос від Вселенського патріарха. І тому ми протягом 25 років намагалися об’єднатися з автокефальною церквою. І тричі ми доходили до такого стану, що вже готові були до об’єднання.
Але потім приходила вказівка, я думаю, з Москви, щоб ставили умову таку, щоб Київський патріархат не погоджувався.
А ось коли став президентом Петро Олексійович Порошенко, то він поставив своєю метою допомогти українській церкві отримати Томос. Цього разу патріарх Варфоломій сказав,що треба, щоб усі архієреї Київського патріархату, автокефальної церкви і якась частина, хочдекілька від Московського патріархату, звернулися до нього з проханням про надання Томосу. І ми це виконали...
Російська церква не є матірною церквою щодо української церкви. А навпаки – Українська церква є матірною церквою щодо Російської церкви. Тому що в 1448 році Московська
митрополія відокремилась від Київської митрополії. Якщо вона відокремилась від Київської
митрополії, то, значить, матір – Київська митрополія, а не Московська.
Якби українська церква збереглась нерозділеною, то цієї війни не було б. Чому не було б?
Тому що Росії не було б на кого спертися.
Є в Україні частина населення, проросійськи налаштованого. Але це не та сила, якамогла б допомогти Росії заволодіти Україною. А ось церква – це велика сила.
І оскільки Московський патріархат такий
великий в Україні, то Москва сподівалася,2Художник Олексій Кустовський


240Розділ VI. ТВОРЕННЯ НОВОЇ УКРАЇНИ (з 2014 р.)що він підтримає її. І він дійсно підтримує. Ось узяти, наприклад, Донбас. Українська церква
Московського патріархату на Донбасі повністю підтримує сепаратистів і підтримує Росію».

Прочитайте фрагмент джерела та роздивіться малюнок. Поясніть, як ви розумієте твердження П. Порошенка про те, що «Томос для нас – це фактично щеодин акт проголошення незалежності України». Витлумачте гасло на малюнку.
За допомогою яких деталей в ньому втілено ідеї з президентської промови?
Н
МЕ Т

ДОКУ

З промови Президента України з нагоди вручення Томосу про автокефалію Православній церкві України: «Томос для нас – це фактично ще один акт проголошення незалежності України. Він довершить утвердження самостійності Української держави, укріпить релігійну свободу, міжконфесійний мир. І він посилить права і свободи громадян,особливо тих, які перебували поза спілкуванням із Вселенським православ’ям і яких несправедливо таврували неканонічністю... Крім того, для нас, українців, власна Церква – це гарантія нашої духовної свободи. Це запорука суспільної злагоди. І я як Президент гарантую відімені держави, що Україна поважатиме релігійний вибір і свободу віросповідання кожного
громадянина».

3ÏÅÐÅÂ³ÐÒÅ, ×ÎÃÎ ÍÀÂ×ÈËÈÑß
1. Установіть хронологічну послідовність подій: kk Підписання Вселенським патріархом Варфоломієм Томосу про автокефалію Православної церкви України (ПЦУ)
kk Об’єднавчий собор українських православних церков. Створення Української помісної Православної церкви (ПЦУ) kk Підписання П. Порошенком політичної таекономічної частин Угоди про асоціацію з Євросоюзом kk Запровадження безвізового режиму між Україною та Євросоюзом.
2. Складіть речення, використавши поняття і терміни: декомунізація, безвіз, Томос.
3. Схарактеризуйте одним реченням історичних діячів відповідно до їхньої ролі вподіях останніх років: Л. Гузар, П. Порошенко, А. Яценюк, Філарет, Епіфаній.
4. Розшифруйте абревіатури: ЄС, УГКЦ, УПЦ КП, УПЦ МП, УПАЦ, ПЦУ. Складіть із ними речення.
5. Прокоментуйте події/явища, про які йдеться у фрагментах джерел.
«Безвіз – це, безумовно, епохальний крок: подія, що знаменує кінець епохи кріпацтва.
Адже всі ми, хто нині живе в Україні, – це люди, вирослі зі свідомістю так чи інакше обмеженої свободи пересування. Скільки ця свідомість породила зламаних доль уже в період
незалежності (про радянські часи годі й згадувати!), нам іще тільки належить усвідомити»(письменниця О. Забужко).
«Українська держава з отриманням від Вселенського патріарха Томосу про автокефалію
Православної церкви України набула історичної духовної незалежності від Росії» (телеканал France24).
6. Поміркуйте, що дає підстави для пропонованих висновків. Наведіть кілька аргументів на їх підтвердження або спростування.
«Очевидно, якби Україна мала свою єдину Помісну Православну церкву, багатьох нинішніх соціальних потрясінь – анексії Криму, війни на Донбасі тощо – вдалося б як не повністю уникнути, то принаймні вирішити не такою страшною ціною: тисячами життів і мільйонами зламаних доль. Зважаючи на втрату Україною своєї території та частини населення,зауважу, що тільки військове визволення території України від військ агресора та сепаратистів не достатнє. Гарантом неповторення цієї окупації та недопущення подібного на інших теренах України буде духовне визволення наших вірян із тенет “русского міра”. Найважливішою складовою такого визволення є конституювання єдиної помісної Української
Православної церкви, що стане як гарантом національного пробудження й відродження,так і чинником реалізації національних ідей» (філософ О. Саган).

§ 28. Суспільно-політичне і соціально-економічне становище Українив умовах «гібридної війни». Релігійне життя

241

§ 29

Культура, освіта, наука

Роки незалежності стали переламними в розвитку української культури. Дляцього періоду характерні ліквідація перепон на шляху національної культури, скасування цензурних заборон, звільнення від ідеологічних догм соціалістичного реалізму, вільний доступ до здобутків світової культурної скарбниці.
Найпомітнішими є позитивні зрушення в галузі відродження історичної
пам’яті, повернення забутої або забороненої культурної та мистецької спадщини, активізація культурного життя в регіонах, піднесення народної творчості
тощо.
Творчий процес в українському мистецтві набув динаміки та нової якості.
Позбавляючись замовного характеру, творчість митців стає розкутішою й самобутнішою. Сучасна українська культура вражає стильовим розмаїттям і багатством форм. Зросли можливості для розкриття й розвитку здібностей молоді.
За останні десятиліття засновано багато фондів, асоціацій, товариств, якіпрагнуть відродити національні культурні традиції.
Водночас на стані літератури та мистецтва несприятливо позначаються економічні негаразди. У найскрутнішому становищі опинилися великі творчі колективи: оркестри, хори, ансамблі. Вони й у країнах із розвинутою ринковою
економікою можуть функціонувати лише за державної підтримки.

1. Мовна політика
Важливим аспектом культурної політики є її мовний складник. Конституція
України визнає одну державну мову – українську. Перепис 2001 р. показав, щовона є рідною для 67,5 % населення України. Суперечливість розв’язання мовного питання в Україні полягає не в тому, що для третини населення рідноює російська мова (хоч ця частина суспільства має всі підстави вимагати задоволення всіх її потреб рідною мовою). Задля гармонізації мовної ситуації держава
повинна створити сприятливі умови для розвитку саме української мови,зважаючи на високий ступінь русифікованості українців, який штучно формувався впродовж багатьох десятиліть. Без спеціальної роботи в цьому напрямі
українська мова занепадатиме, а це, безумовно, становитиме велику загрозу длянаціональної безпеки. Тож утвердження суверенної й незалежної держави вУкраїні можливе лише за активної мовної політики, спрямованої на зміцнення
української мови як державної.
У політичній боротьбі за роки незалежності проросійські політичні сили активно використовували гасло надання російській мові статусу другої державної.
На перший погляд, таке гасло не містить жодної небезпеки: третина населення
послуговується російською мовою як рідною й нібито має підстави порушувати
питання в такій площині. Фактично ж реалізація цього гасла призведе до ліквідації статусу української мови як державної, оскільки розширення прав однієї
мови завжди відбувається через утиски прав іншої. Наслідком мовної політики

242

Розділ VI. ТВОРЕННЯ НОВОЇ УКРАЇНИ (з 2014 р.)попередніх історичних періодів стала неповнофункціональність національної
мови, тобто стан, коли національна мова функціонує не в усіх сферах суспільного життя. Надто це відчувається в інтернеті, у царинах книговидання, цифрових
технологій, бізнесу, масової культури. Подолання посттоталітарних деформацій
можливе за умови розширення функціональних можливостей української мови,яка в Україні й досі потребує захисту і підтримки. Тому 25 квітня 2019 р. Верховна Рада ухвалила Закон України «Про забезпечення функціонування української мови як державної».
Відеокліп українськомовної пісні «Плакала» київського гурту KAZKA ставнайпопулярнішим в українському сегменті YouTube. KAZKA – перший українськомовний гурт, що потрапив до топ-10 світового чарту Shazam (2018).
 1. Які аргументи використовували прибічники поглиблення русифікації
України за часів незалежності у сфері масової культури? 2. Які факти свідчать, що насправді йшлося про штучні перепони на шляху розширення сферфункціонування української мови? Поділіться міркуваннями про те, якими заходами
держава має підтримувати розвиток державної мови.

Мітинг на підтримку української мови. 2012 р.


2. Розвиток наукиНа початку 90-х рр. минулого століття Україна мала потужний науковий потенціал. У сфері науки й наукового обслуговування працювало 450 тис. осіб, налічувалося майже 1300 різноманітних наукових установ: науково-дослідних інститутів, вищих навчальних закладів, архівів, музеїв, бібліотек. Досягнення
української науки пов’язані передусім із результатами діяльності Академії наук,яка в 1994 р. одержала статус національної. Згідно з класифікацією ЮНЕСКОза науковим потенціалом Україна в середині 90-х рр. 20 ст. посідала сьоме місцеу світі. Щоправда, у радянські часи істотна частка наукових досліджень здійснювалася в інтересах військово-промислового комплексу, а отже, фінансувалася з джерел, призначених на розвиток ВПК. Тому скорочення бюджетних
§ 29. Культура, освіта, наука

243

асигнувань позначилося на загальному стані науки, спричинивши масовий відтік наукових кадрів: упродовж перших семи років незалежності за кордон виїхали понад 6 тис. учених, здебільшого молодих за віком. Протягом 1991–1998 рр.
загальна чисельність працівників НАН України скоротилася на 45 %. Однак мережа наукових закладів майже не зазнала змін, окрім сфери прикладної науки.
Оскільки від’їздять переважно молоді перспективні вчені, відбувається швидке
старіння наукових кадрів.
Утім, попри істотні втрати, фундаментальні науки й далі забезпечують високий рівень досліджень. Цікаві й перспективні розвідки ведуться в галузях енергетики, екології, геології, клітинної біології, генної інженерії, щодо широкого
спектра фізико-хімічних проблем. Відбулися великі зрушення в гуманітарних
науках. Учені-гуманітарії зробили вагомий внесок у державотворчий процес.
Започатковано понад чотири десятки напрямів гуманітарних досліджень.
Упродовж багатьох десятиліть провідні позиції у світовому електрозварюванні посідає Інститут електрозварювання ім. Є. Патона. Наукові розробки
його колективу використовують в усіх сферах технічної діяльності людини –у відкритому космосі, на землі та під водою. Одна з останніх новацій – зварювання живих м’яких клітин під час проведення хірургічних операцій. Уже виконано близько 50 тис. таких операцій.
Україна успадкувала від радянських часів розвинуте авіабудівництво.
Вона й досі належить до п’ятірки країн, які забезпечують повний цикл у виготовленні літаків – від проектування до пуску. За 25 років незалежності створено
7 нових типів літаків, а 12 типів літаків модернізовано. На сьогодні літаки сімейства Ан експлуатуються у 78 країнах світу, авіаційні двигуни використовують на літальних апаратах у 105 країнах. Щоправда, досягнення, з огляду на потенціал авіаційної галузі, могли би бути значно більшими. Адже нагальною
проблемою галузі залишається багаторічний дефіцит фінансових ресурсів для їїрозвитку та значне звуження потенційних ринків збуту. Це призвело до зниження науково-технічного і технологічного потенціалу авіаційної промисловості та її відставання від рівня розвинутих держав, а отже, відсутності достатнього
портфеля замовлень на продукцію авіапідприємств, зокрема на літаки, як навнутрішньому, так і зовнішньому ринках.
У травні 2018 р. Кабінет Міністрів України схвалив Стратегію відродження
українського авіабудування на період до 2022 року.
Мета Стратегії – відновити стабільний розвиток галузі авіабудування та забезпечити рентабельність високотехнологічного виробництва авіаційної техніки в Україні.
Серед рішень, які пропонує Стратегія відродження українського авіабудування:оптимізація та модернізація виробництва літаків Ан;модернізація і виробництво вертольотів Мі;імпортозаміщення комплектуючих з РФ;структурне реформування підприємств галузі авіабудування.
Унаслідок реалізації Стратегії очікується:розроблення нових зразків транспортних літаків, вертольотів, безпілотних літальних апаратів, а також модернізація вже наявних моделей пасажирських і транспортних літаків і вертольотів;244

Розділ VI. ТВОРЕННЯ НОВОЇ УКРАЇНИ (з 2014 р.)підвищення якості виробництва авіаційної техніки до рівня найкращих
світових аналогів, а також упровадження міжнародних систем сертифікації продукції;розширення взаємодії між державним і приватним секторами, створення
сприятливих умов для залучення інвестицій в авіабудування.

Програми ДП «Антонов» для ЗСУУкраїна співпрацює із США та іншими країнами в космічній сфері. Під керівництвом Державного космічного агентства України зусиллями багатьох інститутів НАН проводяться дослідження з освоєння космічного простору.
У грудні 1997 р. на космодромі імені Джона Кеннеді (штат Флорида, США)приземлився шатл «Колумбія». У складі інтернаціонального екіпажу був іпредставник України – космонавт Леонід Каденюк. Він здійснив космічний
політ, який тривав 15 діб, та провів 10 наукових експериментів з космічної ботаніки, що їх підготували вчені Національної академії наук України.
У листопаді 2018 р. із космодрому Куру у Французькій Гвіані здійснено пускєвропейської ракети-носія легкого класу «Вега». Блок маршового двигуна ракетиносія розроблено Державним підприємством «Конструкторське бюро “Південне”імені М. К. Янгеля» та виготовлено Державним підприємством «Виробниче
об’єднання “Південний машинобудівний завод” імені О. М. Макарова».
§ 29. Культура, освіта, наука

245

Екіпаж космічного корабля «Колумбія»з Л. Каденюком (крайній праворуч)3. Реформи в освітіУ вересні 2017 р. Верховна Рада ухвалила Закон України «Про освіту».
Новий закон є базовим – він розблоковує можливості для подальшого реформування сфери освіти, ухвалення законів «Про загальну середню освіту», «Пропрофесійну освіту», «Про освіту дорослих», а також унесення змін до Закону
України «Про вищу освіту». Закон «Про освіту» впроваджує трирівневу систему середньої освіти: початкова освіта – 4 роки, базова освіта – 5 років, профільна – 3 роки. Усього – 12 років. Трирічна старша школа буде ліцеєм академічного або професійного навчання. У професійній – школяр опановуватиме першу
професію, а в академічній – поглиблюватиме вивчення окремих предметів з орієнтацією на продовження навчання у вищому навчальному закладі. Випускники академічних ліцеїв зможуть здобути ступінь бакалавра за три роки (за більшістю спеціальностей), а не за чотири. Старша школа зазнає найбільших змін,адже основна мета запровадження 12-річної освіти – зменшити навантаженняна учня, надати йому право обирати предмети у старшій школі та запровадити
профільну старшу школу.
Навчальний 2018/2019 рік став визначальним для освіти України, оскільки
розпочав перехід загальної середньої освіти на 12-річне навчання – стартувала
Нова українська школа (НУШ).

246Розділ VI. ТВОРЕННЯ НОВОЇ УКРАЇНИ (з 2014 р.)«Сучасний світ складний. Дитині недостатньо дати лише знання. Ще важливо навчити користуватися ними. Знання та вміння, взаємопов’язані з ціннісними орієнтирами учня, формують його життєві компетентності, потрібні дляуспішної самореалізації у житті, навчанні та праці», – зазначають освітні реформатори.
Нові освітні стандарти ґрунтуються на «Рекомендації Європейського Парламенту та Ради Європейського Союзу щодо формування ключових компетентностей освіти впродовж життя». Ключові компетентності – ті, яких кожен потребує для особистої реалізації, розвитку, активної громадянської позиції тапрацевлаштування і які здатні забезпечити особисту реалізацію та життєвий
успіх протягом усього життя.
Новий Закон України«Про освіту» передбачає такі ключові компетентності:вільне володіння державною мовою;здатність спілкуватися рідною (у разі відмінності від державної) та іноземними мовами;математична компетентність;компетентності у галузі природничих наук, техніки і технологій;інноваційність;екологічна компетентність;інформаційно-комунікаційна компетентність;навчання впродовж життя;громадянські та соціальні компетентності, пов’язані з ідеями демократії,справедливості, рівності, прав людини, добробуту та здорового способу
життя, з усвідомленням рівних прав і можливостей;культурна компетентність;підприємливість і фінансова грамотність;інші компетентності, передбачені стандартом освіти.
§ 29. Культура, освіта, наука

247

Наскрізними вміннями є: читання з розумінням, уміння висловлювати власну
думку усно і письмово, критичне та системне мислення, здатність логічно обґрунтовувати позицію, творчість, ініціативність, уміння конструктивно керувати емоціями, оцінювати ризики, приймати рішення, розв’язувати проблеми,здатність співпрацювати з іншими людьми.
Уперше освітня реформа підтримана значним фінансовим ресурсом длястарту: у 2018 р. держава виділила майже 2 млрд грн.

248

Розділ VI. ТВОРЕННЯ НОВОЇ УКРАЇНИ (з 2014 р.)4. Література та мистецтвоВід кінця 80-х рр. 20 ст. відбувалася переоцінка суспільних ідеалів, зумовлена викриттям демагогічної сутності комуністичної ідеології та відновленням історичної пам’яті, що спричинило відхід більшості письменників від принципів
соцреалізму. Справжньою легендою української культури кінця 80-х – початку
90-х рр. минулого століття, як визнають літературознавці, стала різнопланова
творча діяльність літературного гурту «Бу-Ба-Бу», створеного у Львові 1985 р.
поетами Ю. Андруховичем, В. Небораком та О. Ірванцем. Поява «Бу-Ба-Бу» засвідчила радикальне оновлення літературно-мистецького процесу в Україні,його демократизацію, свободу творчої самореалізації, звільнення від цензури.
Критикуючи змертвілі догми радянської ідеології та культури соцреалізму,«бубабісти» кидали виклик не лише літературному, а й політичному офіціозові.
Нові естетичні принципи втілено, зокрема, в романах Ю. Андруховича «Рекреації» (1992), «Московіада» (1993), «Перверзія» (1996) та Ю. Іздрика «Воццек &воццекургія» (1997).
Започаткована «бубабістами» неформальна форма мистецької організації
швидко набула поширення в інших творчих осередках. У 90-ті рр. виникло чимало літературних об’єднань, гуртів, які об’єднувалися навколо певних філософських настанов та естетичних принципів, засвідчуючи жанрове й стилістичне розмаїття: «Червона Фіра» (С. Жадан, І. Пилипчук, Р. Мельників), «Новадегенерація» (І. Андрусяк, С. Процюк, І. Ципердюк) тощо.
Найпопулярнішим жанром літератури стала художня публіцистика. Багато
письменників активно долучилися до політичного життя, поєднуючи творчістьіз громадською й державною діяльністю. Це, зокрема, І. Дзюба, І. Драч, Р. Іваничук, Д. Павличко, Ю. Щербак, В. Яворівський та ін.
До читачів повернулися заборонені або замовчувані в попередні роки твори В. Винниченка, М. Зерова, М. Куліша, Є. Маланюка, Олександра Олеся,Є. Плужника, В. Стуса. Українське суспільство вперше отримало можливість
ознайомитися з творчістю літераторів української діаспори: Івана Багряного,Василя Барки, Олега Ольжича, Уласа Самчука, Олени Теліги та ін.
Новий погляд на патріотизм знайшов утілення в романах Р. Іваничука «Бовійна – війною» (1991), «Орда» (1992). Проблемі відновлення історичної
пам’яті присвячено роман Р. Федоріва «Єрусалим на горах» (1993).
З великою цікавістю читацька публіка очікувала й очікує на появу нових
творів О. Забужко (поезії, публіцистика, новели та романи), С. Жадана (поезія,романи), Т. Прохаська (есеїстика, новели), А. Куркова (романи), А. Кокотюхи
(історичні і детективні романи), М. Кідрука (технотрилери), М. Матіос (історичні романи).
Справжнє піднесення українська література переживає нині. Уперше за багато років твори українських митців видаються масовими накладами. Зокрема,найтиражнішими художніми творами стали романи В. Шкляра «Чорний ворон» (2009), у якому відтворено одну зі сторінок нашої історії – боротьбу українських повстанців проти радянської влади у 1920-х рр.; С. Жадана «Ворошиловград» (2010), екранізований 2018 р. (фільм «Дике поле»); перший прозовий
твір Ліни Костенко – роман «Записки українського самашедшого» (2011).

§ 29. Культура, освіта, наука

249

Прочитайте уривки з роману Л. Костенко «Записки українського самашедшого». Прокоментуйте
кожен. Що має на увазі авторка, про які проблеми
сучасного українства спонукає замислитися читачів, якіідеї втілює в коротких афористичних висловах? У чомугостра полемічність наведених уривків?

 «Предки мої, що ви зробили не так, що нащадки
потрапили в таку халепу? – Не мали письменників,чутних для світу, – каже він. – Не створили ні Божественної комедії, ні людської. – Мова, – сказав я. – Віками дискримінована мова. Колоніальне становище».
 «Мужчини імперських націй мислять категорією сили. Мужчини поневолених, але гордих націй мислять категоріями свободи. А такі, як оце ми, все надіються, що якось воно буде. Не буде. Люди, які пережили критичну масу принижень (і стерпіли!), не можуть бути повноцінними
громадянами. Фактично я теж неповноцінний громадянин, бо я терплю».
 «1 грудня, дев’ята річниця референдуму, коли на руїнах імперії постала
наша Незалежність. Синій птах з перебитими крилами, майже до смерті закльований двоголовим орлом».
 «Сиділи колись за залізною завісою, ловили кожну вісточку зі світу – інформація була нашою здобиччю. Тепер ми – здобич інформації».
 «Нова каста з’явилася у нашій незалежній країні – Ті, кого охороняють».
Розвивається українське образотворче мистецтво. Щодалі більше уваги привертають твори художників-концептуалістів. Вони намагаються сприймати світідей, а не саме тільки середовище довкола. Помітне місце в їхній творчості посідає інсталяція – просторова композиція, яка сконструйована з різних матеріаліві побутових предметів.
Твори художників популяризуються на виставках, кількість яких неухильно
зростає. Мистецькі галереї пропагують творчість талановитих митців.
Збільшується кількість театрів, переважно завдяки появі популярних нинітеатрів-студій. Творча самостійність художніх колективів сприяє збагаченню
тематики театрального мистецтва. Попри жорстку конкуренцію з телебаченням,театр не втрачає популярності.
Від кінця 1980-х рр. новим змістом наповнювалося музичне мистецтво
України, активізувалося музично-концертне життя. Популяризації української
естрадної музики, авторської пісні сприяло проведення у вересні 1989 р. в Чернівцях фестивалю «Червона рута». У змаганнях брали участь відомі тоді гурти
«ВВ» (соліст О. Скрипка), «Брати Гадюкіни» (соліст С. Кузьмінський), «Зимовий сад» (соліст А. Тищенко), «Кому вниз» (соліст А. Середа), «Сестричка
Віка» тощо.
На сучасній українській сцені популярна музика (поп-музика) представлена майже всіма музичними напрямами. З’являються нові яскраві виконавці,а вже відомі українські колективи створюють нові альбоми. Популярність серед публіки мають гурти ONUKA, «ДахаБраха», Dakh Daughters, Kozak System,«Бумбокс», KAZKA, «Океан Ельзи» та багато інших, які у своїй творчості активно експериментують з формою та виражальними засобами.

250Розділ VI. ТВОРЕННЯ НОВОЇ УКРАЇНИ (з 2014 р.)Î Гурт «Океан Ельзи», створений 1994 р. уЛьвові. Його лідером і вокалістом є Святослав Вакарчук (перший праворуч)Представники поп-музики з 2003 р. гідно представляють Україну на конкурсі «Євробачення». За цей період українці двічі здобули перемогу. Під час пісенного конкурсу 2016 р., який відбувся у шведській столиці Стокгольмі, українська співачка кримськотатарського походження Джамала із піснею «1944»,присвяченою депортації кримськотатарського народу сталінським режимом у
1944 р., здобула перемогу. А вперше Україна перемогла на «Євробаченні» у
2004 р. у Стамбулі (Туреччина). Тоді перше місце виборола Руслана Лижичко зпіснею «Wild dances» («Дикі танці»).

Í Перемога Джамали на «Євробаченні–2016»Події Революції Гідності, війна на Сході України докорінно змінили український телевізійний та радіопростір: значно зменшився обсяг російськомовного
контенту, поступившись місцем українському продуктові, і це спричинило розквіт української популярної музики. Нарешті за стільки років незалежності ефіри заповнили українськомовні гурти. У 2016 р. Верховна Рада ухвалила закон,що встановлює мовні квоти і регулює контент радіо в Україні. З листопада
2017 р. у радіоефірі має бути не менше 30 % пісень українською мовою.
Унаслідок поширення новітніх інформаційно-комунікативних технологій
змінилися форми споживання культурних досягнень громадянами. Кількість
відвідувань театрів, кінотеатрів, концертних організацій, музеїв, бібліотек скоротилася порівняно з радянською добою. Культурна продукція масового вжитку тепер засвоюється переважно вдома – через інтернет, телебачення, радіомовлення тощо.
Щороку в геометричній прогресії зростають обороти інтернет-торгівлі. Соціальні мережі дають змогу віртуально спілкуватися за інтересами. У всесвітній
мережі викладено свіжі матеріали найавторитетніших паперових та онлайн-видань, які можна не тільки читати, а й коментувати, обмінюючись думками з іншими читачами.
§ 29. Культура, освіта, наука

251ÏÅÐÅÂ³ÐÒÅ, ×ÎÃÎ ÍÀÂ×ÈËÈÑß
1. Схарактеризуйте одним реченням історичних діячів відповідно до їхньої ролі всучасній культурі, науці: Л. Каденюк, Руслана, Джамала, Л. Костенко, Ю. Андрухович.
2. Підтвердіть фактами або спростуйте слушність тверджень.
  Подолання посттоталітарних деформацій можливе за умови розширення
функціональних можливостей української мови, яка в Україні й досі потребує захисту і підтримки.  Скорочення бюджетних асигнувань позначилося на загальному стані української науки.  Нагальною проблемою авіаційної галузі залишається
багаторічний дефіцит фінансових ресурсів для її розвитку.  Закон «Про освіту»2017 р. упроваджує трирівневу систему середньої освіти.
3. До положень, що характеризують розвиток сучасної культури, науки, освіти, доберіть конкретні факти.
  На початку 90-х рр. минулого століття Україна мала потужний науковий потенціал.  Сучасна українська культура вражає стильовим розмаїттям та багатством
форм.  Навчальний 2018/2019 рік є визначальним для освіти України.
4. Прокоментуйте висловлення. У чому цінність джерела особисто для вас? Стисло
висловіть своє ставлення до викладених думок.
«Сьогодні школа повинна зробити людину успішною... Те, з чим ці діти вийдуть зі школи інавіть із університету, буде недостатнім. Вони змушені будуть увесь час учитися, якщо хочуть рухатися вперед і розвиватися. Змінюються технології, змінюються вимоги ринку
праці, змінюються обставини. У цьому сенсі школа мусить надати необхідні компетентності – не тільки знання, а ще й уміння їх застосовувати, виробляти своє ставлення до тієї чиіншої ситуації. Як виробити критичне мислення, не довіряти всьому, що ти просто почув,а зважити всі сумніви і поставити запитання до цього...» (міністр освіти і науки Л. Гриневич).
«Це яскравий приклад того, як музиканти, люди культури України, на відміну від більшості
українських політиків, свідомо, виважено та розумно, із гідністю та естетикою, ставлятьсядо людей, до важливих історичних подій та повідомлень, до трагедії. І вивищують загальнолюдське над політично-амбітним. Музична композиція Джамали не просто конкурсна
пісня, це – справжня культурно-політична акція» (письменниця Л. Денисенко).

5. Поміркуйте, що дає підстави для пропонованого висновку. Наведіть кілька аргументів на підтвердження або спростування викладеної думки.
«Це – одна із найголовніших реформ, бо від жодної іншої реформи майбутнє країни не залежить так, як від освітньої» (П. Порошенко).

252

Розділ VI. ТВОРЕННЯ НОВОЇ УКРАЇНИ (з 2014 р.)Словник термінів і понять
Адміністративно-командна система – система управління суспільством, яка базуєтьсяна адміністративних методах, бюрократичному централізмі.
Акція «Вісла» (28 квітня – 29 липня
1947 р.) – військово-політична операція
польської комуністичної влади, що стала інструментом етнічної чистки та полягала в депортації українського населення з південносхідних регіонів Польщі (Лемківщина,Холмщина, Надсяння й Підляшшя) до її північно-західних земель.
Багатопартійна система – партійна системав державі, яка характеризується наявністю
двох або більше партій, що ведуть боротьбуза політичну владу.
Буржуазний націоналіст – ідеологічно зумовлений термін, яким ідеологи комуністичного режиму позначали тих, хто виступав зарозвиток національної культури, мови, збереження звичаїв, історичних традицій власного народу.
Бюджет – сукупність прибутків і видатків
держави, підприємства, сім’ї тощо за певний
період.
Валовий внутрішній продукт (ВВП) – узагальнений показник, який відображає сукупну вартість вироблених товарів і послуг кожної країни.
«Відлига» – неофіційна назва хронологічного
періоду історії СРСР, що починався після
смерті Й. Сталіна і тривав до середини
60-х рр. 20 ст. Його характерними рисами
були відхід від терористичної сталінської системи управління, спроби її лібералізації, гуманізація політичного та громадського життя.
Термін «відлига» пов’язаний з назвою повісті
письменника Іллі Еренбурга «Відлига». Він відображає суть епохи: відлига посеред тоталітарної зими.
Військово-промисловий комплекс (ВПК) –сукупність підприємств і організацій тієї чиіншої країни, які виготовляють озброєння івійськову техніку для потреб збройних силсвоєї держави та на експорт.
Генеральна Асамблея Організації Об’єднаних Націй (ГА ООН) – представницький
орган ООН, який визначає її політику. До їїскладу входять усі держави – члени ООН.

Геноцид – дії з наміром навмисного створення для членів будь-якої національної, етнічної, расової чи релігійної групи населення
життєвих умов, розрахованих на повне абочасткове її знищення (стаття ІІ Конвенції ООН«Про запобігання злочину геноциду і покарання за нього» від 9 грудня 1948 р.).
«Гібридна війна» – війна, яку агресор ведебез прямого застосування власних військ інавіть може заперечувати ворожі наміри
щодо країни-жертви. У такій війні застосовуються приховані операції (диверсії, акти терору, кібервтручання, інформаційний терор) зметою посіяти в суспільстві страх і хаос. Агресор надає організаційну, фінансову і збройну
підтримку найманцям, засилає на територію
країни-жертви «відпускників» з метою обслуговування складної зброї в руках у найманців.
Важливим самостійним елементом «гібридної
війни» є встановлення контролю за свідомістю людей з допомогою засобів масової інформації.
ГКЧП – абревіатура, якою позначається Державний комітет з надзвичайного стану (рос.:Государственный комитет по чрезвычайному
положению), що постав у Москві 19 серпня
1991 р. з метою запобігти розпаду СРСР шляхом антиконституційного путчу.
Гласність – послаблення цензури, усунення
багатьох інформаційних бар’єрів, що існувалив СРСР до запровадження політики «перебудови». З часом гласність переросла в свободу
слова – одну з фундаментальних свобод, якігарантує людині демократичне суспільство.
Громадянське суспільство – суспільство, щоскладається з громадян, які володіють колективним суверенітетом. Його не існує в монархіях або республіках, піддані чи громадяни
яких позбавлені колективного суверенітету.
У Російській імперії піддані царя здобули колективний суверенітет після повалення самодержавства, але втратили його після захоплення влади більшовиками. Громадяни СРСРстали реально суверенними після конституційної реформи 1988 р. В Україні громадянське суспільство почало розвиватися з появою «неформальних» організацій (Народнийрух України та ін.). Цей процес тривалий і досіне завершений. Громадянське суспільство
формує державу на вільних виборах.

СЛОВНИК ТЕРМІНІВ І ПОНЯТЬ

253

Демократичний централізм – основоположний принцип побудови і діяльності комуністичних партій, який характеризувався
обов’язковим виконанням рішень вищих заієрархією органів нижчими. Призводив доцілковитої залежності нижчих партійних ланок від вищих і зосередження всієї влади вруках вождів.
Депортація – примусове виселення з місць
постійного проживання окремих осіб чи цілих народів за наказом органів влади із застосуванням сили.
Десталінізація – процес ліквідації найбільш
одіозних форм функціонування політичного
режиму, започаткований після смерті Й. Сталіна.
Дисидент – «той, хто незгідний із офіційною
ідеологією, не погоджується із діями офіційної влади... В нашому понятті дисиденти – цебули ті люди, які в тій чи іншій мірі виступили
проти марксистсько-ленінської ідеології, проти внутрішньої чи зовнішньої політики Радянського Союзу – тобто ті люди, які стали на захист прав людини, прав нації» (український
поет та дисидент Ігор Калинець).
«Ждановщина» – ідеологічна кампанія з переслідування та дискредитації діячів культури і науки в СРСР, інспірована секретарем ЦК
ВКП(б) А. Ждановим від 1946 р.
«Застій» (період) – назва передостаннього
періоду в існуванні радянської економічної таполітичної системи (від середини 1960-х досередини 1980-х рр.). Для періоду «застою»характерне зниження основних економічних
показників, що призвело до втрати економічних позицій СРСР на міжнародній арені та загострення соціально-економічних проблем
усередині держави (уповільнення темпів
зростання реальних доходів населення; зниження рівня охорони здоров’я; загострення
екологічних проблем).
Злочини проти людства (англійське визначення – Crimes against humanity), або злочини проти миру та безпеки людства, як вонивизначені в Римському статуті Міжнародного
кримінального суду, – це частина широкомасштабної або систематичної практики
вчинення умисних тяжких злочинів проти суспільства (інакше – нелюдські акти поведінки), таких як убивства, поневолення, депортація або насильницьке переміщення
населення, незаконне ув’язнення чи іншежорстоке позбавлення фізичної свободи, тор-254

СЛОВНИК ТЕРМІНІВ І ПОНЯТЬ

тури, зґвалтування, сексуальні злочини (сексуальне рабство, примус до проституції, примусова вагітність, примусова стерилізація чибудь-які інші форми сексуального насильства), переслідування будь-якої ідентифікуючої групи чи спільноти за політичними,расовими, національними, етнічними, культурними, релігійними, гендерними чи іншими
мотивами, що визнані недопустимими відповідно до міжнародного права. Зокрема, злочини проти людства загрожують не лише конкретній особі, а й довкіллю та всій людській
спільноті, тому що порушують правила співіснування.
Етнічна чистка – усунення насильницькими
методами з визначених територій представників «небажаних» етнічних груп.
Європейська інтеграція – процес зближення й поглиблення взаємодії економічної, політичної, правової, військової та інших галузей життєдіяльності низки країн Європи.
Європейський Союз (ЄС) – міжнародне політико-економічне об’єднання європейських
держав. Кордони Європейського Союзу напочаток 2019 р. охоплюють 28 країн.
Єдиний економічний простір (ЄЕП) – проект створення спільного – для Білорусі, Казахстану, РФ та України – ринку товарів, послуг,капіталів і робочої сили.
Інфляція – процес знецінення паперових
грошей, падіння їх купівельної спроможності.
Історична пам’ять – один з елементів самоідентифікації людини, тобто ототожнення зіншими представниками її групи (мовнокультурної, релігійної, територіальної). Формується на підставі наукових і науково-популярних знань, сімейних традицій і спогадів,конструктивного або депресивного впливу
засобів масової інформації. Вищою формою
історичної пам’яті є національна пам’ять.
Коаліція – об’єднання держав, партій, політичних діячів для досягнення спільної мети.
Консерватор – прихильник усталеного, традиційного.
Корупція – підкуп посадових осіб та їхня продажність.
Космополітизм – система поглядів, що передбачає розширення поняття «Батьківщина»на весь світ. Сьогодні космополітами називають, зокрема, тих, хто вважає себе громадянами світу.

Культ особи – безмірне звеличення особи,сліпе поклоніння, а іноді й обожнювання людини, яка обіймає найвищу посаду в політичній чи релігійній ієрархії, надмірне перебільшення заслуг, функцій і ролі лідера. Йогонасаджують за допомогою певних процедур іцеремоній, а також завдяки пропаганді.
Легітимізація – визнання або підтвердження
законності (легітимності) якого-небудь правачи повноваження, у тому числі права політичної влади на прийняття політичних рішень таздійснення політичних вчинків і дій.
«Лисенківщина» – специфічний період усільськогосподарській та біологічній науці йпрактиці, пов’язаний з діями президента ВАСГНІЛ Т. Лисенка.
Лібералізація (в добу «відлиги») – політичний курс на пом’якшення політичного режиму, який проявлявся у припиненні масових
репресій, частковій реабілітації жертв сталінських репресій, послабленні ідеологічного
контролю, закликах (часом декларативних)до відновлення «соціалістичної законності»тощо.
Мажоритарна виборча система – система
виборів до представницьких органів, за якоюобраним вважається кандидат, який одержав
більшість голосів по виборчому округу.
Науково-технічна революція – процес докорінних якісних змін у техніці й технології
виробництва, перетворення науки на безпосередню виробничу силу.
Нігілізм – заперечення загальноприйнятих
моральних цінностей: ідеалів, культури тощо.
«Нове мислення» – політичний курс на припинення «холодної війни» і відмову від гонки
озброєнь, обґрунтування пріоритету загальнолюдських цінностей над класовими у внутрішній і зовнішній політиці, відмова від провідної в марксизмі-ленінізмі тези про класову
боротьбу як рушійну силу історичного процесу.
Нонконформізм (незгода) у широкому значенні – активне неприйняття загальноприйнятого ладу, норм, цінностей, традицій абозаконів. Протилежність: конформізм – настанова на те, щоб бути «як усі».
Олігархія – спосіб правління, який полягає упануванні невеликої групи людей, а також
сама група людей, яка володіє необмеженою
владою; у переносному значенні – група осіб,яка заволоділа в певний спосіб економічними ресурсами країни.

Організація Об’єднаних Націй (ООН) – найвпливовіша у світі міждержавна організаціяз підтримання миру й безпеки, розвитку міжнародного співробітництва. Створена 1945 р.
з ініціативи провідних держав антигітлерівської коаліції – СРСР, США, Китаю, Великої
Британії, Франції. Днем заснування організації, який щорічно відзначають у світі як ДеньООН, є 24 жовтня 1945 р. Відтоді набув чинності конституційний документ організації –Статут ООН, підписаний 26 червня 1945 р. на
Сан-Франциській конференції. ООН заснувала 51 держава, серед них і УРСР.
«Перебудова» – політичний курс реформаторської частини радянського керівництва,який реалізувався в СРСР у 1985–1991 рр.
Його суть полягала у спробі шляхом «революції згори» здійснити системну модернізацію
суспільства.
Плюралізм – багатоманітність, розмаїття рівноправних конкуруючих течій, сил у політиці,ідеології, релігії тощо.
Політична реабілітація – винесення виправдовувального вироку під час перегляду справи за відсутністю складу злочину або за недоведенням участі в скоєнні злочину.
Постіндустріальне суспільство – один з етапів розвитку людства. Розрізняють аграрне
суспільство, на частку якого припадає більша
частина історії людства, індустріальне суспільство, яке почало розвиватися після
перетворення мануфактури на фабрику,і постіндустріальне суспільство, до якого
найбільш технічно розвинені країни почали
входити після Другої світової війни. Економіка постіндустріального суспільства базуєтьсяна поширенні і засвоєнні інформації прознання та інновації. Звідси походить синонімічний термін: інформаційне суспільство.
Посткомуністичні країни – держави, щобули створені внаслідок падіння тоталітарних
комуністичних режимів у країнах Центральної і Південно-Східної Європи, розпаду СРСРта встановлення демократичної форми правління.
Приватизація – процес передачі об’єктів
державної та інших форм публічної власностіу приватну власність фізичних або юридичних осіб. Приватизація є одним із головних
напрямів переходу від командної до ринкової економіки в посткомуністичних країнах.

СЛОВНИК ТЕРМІНІВ І ПОНЯТЬ

255

Рада економічної взаємодопомоги (РЕВ) –міжнародна економічна організація країн
«народної демократії», створена в Москві всічні 1949 р. Країнами-засновницями стали
СРСР, Болгарія, Польща, Румунія, Угорщина,Чехословаччина.
Радянізація – силове насадження норм суспільно-політичного, економічного, культурного життя, характерних для тоталітарного
ладу в Радянському Союзі.
Реабілітація – поновлення доброго імені, репутації несправедливо заплямованої або безпідставно звинуваченої людини.
Репатріація – повернення в країну осіб, яківнаслідок різних причин опинилися на території інших держав. У 1945 р. кількість репатріантів перевищила 2 млн осіб. Більшість
становили українці й білоруси, вивезені в період окупації на роботу до Німеччини.
Ринок – обмін товарами і послугами за цінами, що автоматично склалися на основі попиту й пропозиції в конкурентній боротьбі.
Розвинений соціалізм – смуга розвитку тривалістю в кілька десятиліть між побудованим
у 1930-ті рр. соціалізмом і повним комунізмом, коли всі матеріальні й культурні блага
розподілялися б між громадянами за потребами.
Самвидав (рос. самиздат) – виготовлені і поширені літературні, публіцистичні й інші тексти з метою висловлення протесту проти те-256СЛОВНИК ТЕРМІНІВ І ПОНЯТЬ

рору та всеосяжного контролю держави/компартії у сфері друкованого й іншого публічного слова. Безцензурну літературу, якувидавали на Заході і провозили нелегально вСРСР, називали тамвидавом.
Спецпоселення – місце примусового утримання окремих категорій населення та представників етносів, яких радянська влада
вважала політично небезпечними або ворожими.
Стагнація – відсутність розвитку, застій у виробництві.
Суверенітет – риса, притаманна державі, якаполягає в незалежності від інших держав тасамостійності у врегулюванні внутрішніх проблем. Складниками суверенітету є контрольза територією, незалежність, вільний від зовнішнього втручання політичний, соціальнийта економічний устрій тощо.
Томос – офіційний документ, який надають
новій автокефальній Церкві, де визнається їїправо бути незалежною і самостійною вуправлінні.
Урбанізація – процес зростання кількості населення міст і посилення їхньої ролі в економічному й культурному житті суспільства.
«Холодна війна» – політичне та ідеологічне
протистояння двох ядерних держав – СРСР іСША та їхніх союзників, яке виникло після
Другої світової війни.