Nyfunn av mineraler fra Tysfjord-pegmatittene, Nordland
Tomas Husdal
Naturhistorisk Museum, Universitetet i Oslo, Postboks 1172, Blindern, 0318 Oslo(asamot@gmail.com)

Innledning
Tysfjordgranitten er en ca. 1800 millioner år gammel, deformert grunnfjellsgranitt som ligger i nordredel av Nordland i kommunene Tysfjord, Hamarøy, Tjeldsund og Sørfold. Den inneholder en rekke
granittpegmatitter som kan deles inn i to hovedgrupper: 1) eldre, deformerte, linseformete, store
pegmatitter som typisk fører yttriumholdig fluoritt (yttrofluoritt) og 2) yngre, udeformerte pegmatittersom danner smale ganger eller små, uregelmessige kropper og karakteriseres av mikroklin (var.
amazonitt) og albitt (var. cleavelanditt). Begge disse typene inneholder en lang rekke aksessoriske
mineraler. Husdal et al. (2017) lister opp 157 forskjellige mineraler hvorav ni er førstegangsbeskrevet
fra området.
Anskaffelse av et enkrystalldiffraktometer ved Naturhistorisk Museum (NHM) i Oslo (Februar 2018)
har muliggjort identifisering av en lang rekke tidligere uidentifiserte mineraler, og denne artikkelenpresenterer disse nyfunnene. Av mineralene er 29 nye for Tysfjord-pegmatittene (uthevet skrift itabellene), hvorav 20 rapporteres for første gang fra Norge (med stjerne bak mineralnavnet itabellene). Totalt antall mineraler fra disse pegmatittene er nå oppe i 186.

Hundholmen
Sekundært etter galenitt- En prøve rik på galenitt ble for noen år siden funnet på den delen av tippen som ligger itidevannssonen. Galenitt danner her subhedrale krystaller opp mot noen centimeter store avsatt i
sprekker og hulrom i mikroklin og albitt. Overflaten av krystallene er tydelig korrodert og
materialet er rikt på sekundærmineraler, enten som skorper på galenitt, i hulrom i
feltspatmatriksen eller langs oktaedriske sprekker i selve galenitten. Aller vanligst av
sekundærmineralene er cerussitt (fargeløst til grålig massivt eller som tavleformete krystaller) og
wulfenitt (gule, tetragonale prismer). Fosgenitt er også utbredt, og danner tykke, fargeløse
skorper eller i sjeldne tilfeller tykktavlede krystaller opp mot 1 millimeter direkte på galenitt.
Cumengeitt opptrer sjeldent som blågrønne inneslutninger i fosgenittskorper, assosiert med småkorn av tetrahedritt. Peritt er ikke uvanlig som gule skorper (Fig. 1) høy forstørrelse viser atmineralet danner kvadratiske tavler opp mot 10 µm (Fig. 2). Caracolitt, hydrocerussitt og
laurionitt opptrer sammen med peritt og flere uidentifiserte mineraler blandet i hvite til brune
skorper direkte på galenitt. Thenarditt (hvite, porøse, pulveraktige skorper) er det aller yngste
mineralet i denne paragenesen. Mange av disse mineralene (se Tabell 1) inneholder Na og Cl og er
med overveiende sannsynlighet dannet gjennom reaksjoner mellom sjøvann og galenitt. Cu i
cumengeitt stammer fra tetrahedritt. Det er ikke funnet noen primære mineraler med Bi men daperitt er vanlig som skorper langs oktaedriske kløvplan i galenitt kan det tenkes at lameller av etmineral med Bi ble avblandet langs disse planene og deretter omdannet av sjøvann.

31

Fig. 1 (venstre). Gule skorper av peritt i hulrom rundt oksidert galenitt, Hundholmen. Bildebredde 2
mm. Foto: OT Ljøstad.
Fig. 2 (høyre). Tetragonale plater av peritt i hulrom rundt oksidert galenitt, Hundholmen.

I yttrofluoritt
Yttrofluoritt er ikke uvanlig i tipphaugene på Hundholmen (det anslås at den samlede mengde er istørrelsesorden flere tonn), og flere typer med karakteristisk mineralinnhold opptrer (se Husdal 2008)
for detaljer):- I en type yttrofluoritt rik på hundholmenitt-(Y) og allanitt-(Ce) og til dels perbøeitt-(Ce)(typematerialet for både hundholmenitt-(Y) og perbøeitt-(Ce) stammer fra denne typen) finner
man i enkelte soner små hulrom med følgende mineraler:o Cayalsitt-(Y) danner gjennomsiktige, rosa, tavleformete til prismatiske krystaller(Fig. 3) mens rowlanditt-(Y) (med Fe:Mg = 3:1) opptrer som blekt grågrønne prismer(Fig. 4), begge opp mot 1 mm i lengste dimensjon. Kun et fåtall krystaller av hvert av
disse mineralene er funnet.

Fig. 3. Prismatiske krystaller av cayalsitt-(Y) med globulære aggregater av
lusernaitt-(Y) i hulrom i yttrofluoritt, Hundholmen.
32

Fig. 4. Grågrønn krystall av rowlanditt-(Y) med hvite aggregater av lusernaitt-(Y) ihulrom i yttrofluoritt, Hundholmen. Bildebredde 1,39 mm. Foto: OT Ljøstad.

oThomasclarkitt-(Y) er vanligere i disse hulrommene, og danner fargeløse,
pseudotetragonale, tavleformede krystaller opp mot 0,4 mm (Fig. 5). Mineralet er ogsåfunnet som hvite skorper av små plater i sprekker i andre typer yttrofluoritt og kan davære vanskelig å skille visuelt fra den langt vanligere adamsitt-(Y). Analyse vha
SEM/EDS gir Na4,3Y3,2Ce1,7La0,8Nd0,8Dy0,3Yb0,3Sm0,2Gd0,2Er0,2. Dette imidlertid usikre
data, spesielt for lantanoidene. Det er tydelig at thomasclarkitt-(Y) er mer mottakelig
for LREE enn adamsitt-(Y), som typisk har lavere innhold av disse. Dette mønsteretser man også i typematerialet for de to mineralene (Grice & Gault 1998; Grice et al.
2000) og kan sannsynligvis brukes til å skille disse mineralene fra hverandre basert på
kun SEM/EDS-data.

Fig. 5. fargeløse
krystaller av
thomasclarkitt-(Y)med hvit lusernaitt(Y), fra hulrom iyttrofluoritt,
Hundholmen.
Bildebredde 0,62 mm.
Foto: OT Ljøstad.

33

o

o

-

Peritt i dette materialet danner små, gule prismer med sammensetning
Bi11,6Sb2,6Pb15,0Cl12,9 (SEM/EDS) og skiller seg fra peritt assosiert med galenitt ved å
inneholde en del Sb. Det er sannsynlig at det er snakk om pseudomorfoser etter etprismatisk Pb-Bi-Sb-sulfosalt.
Synchysitt-(Y) (blekrosa til gule plater), calcioancylitt-(Ce) (rosa, gjennomsiktige,
kuleformede aggregater) og lusernaitt-(Y) (små, hvite aggregater og skorper) er
utbredt i hulrommene.

Grensesoner mellom yttrofluoritt og kvarts/feltspat er ofte definert av små prismer av allanitt-(Ce).
I deler av disse sonene er allanittkrystallene helt eller delvis omdannet til grålige til brune
pseudomorfoser av muskovitt og lanthanitt-(Ce) (Fig. 6).

Fig. 6. Allanitt-(Ce) (svart, til venstre i bildet) delvis omdannet til brunlige pseudomorfoser av
muskovitt og lanthanitt-(Ce) (til høyre i bildet), Hundholmen. Bildebredde 5,26 mm. Foto: OT
Ljøstad.

-Et utbredt, hvitt mineral, tidligere omtalt som et ukjent Y-Al-F-mineral (Husdal 2011), dannerhvite, kuleformete aggregater og skorper av disse i sprekker og på overflaten av mineraler ihulrom i flere typer yttrofluoritt (Fig. 4). En XRD-analyse gir god overensstemmelse med data
publisert for lusernaitt-(Y), et forholdsvis nylig beskrevet mineral som hittil er kjent fra kun to
lokaliteter i Italia. Aggregatene fra Hundholmen når en størrelse på 0,3 mm og viser enkonsentrisk sonering av vekselvis hvite og fargeløse soner (Fig. 7). Det antas at soneringen ikke
skyldes kjemiske variasjoner, men heller teksturelle forskjeller som gir forskjeller i lysbrytning.
34Små mengder av en type yttrofluoritt nesten helt uten inneslutninger (kun litt glimmer) inneholder
hulrom med rosa masser og krystaller av iimoriitt-(Y) på rundt 1 mm. Assosierte mineraler ihulrommene er aggregater av sent dannet, blekrosa bastnäsitt med varierende REE-innhold(SEM/EDS-analyser gir punkter med dominans av både Ce og Y, men analysene er for usikre for en
definitiv identifisering) og små, fargeløse kuler av et uidentifisert REE-mineral som gir ukjent
røntgendiagram (Pow_767).

Fig. 7. Konsentrisk sonerte
aggregater av lusernaitt(Y) i sprekk i yttrofluoritt,
Hundholmen. Bildebredde
1,2 mm. Foto: OT Ljøstad.

Av og til er små korn av chalkopyritt innesluttet i yttrofluoritt, og der hvor disse inneslutningene
kommer i nærheten av sprekker dannes det blågrønne sekundærmineraler. Svært små, grønne,kuleformete aggregater av klinoatacamitt er assosiert med et blått mineral som består av Cu, Cl og F
(T-34.32) og som gir ukjent røntgendiagram (Pow_239). Andre mineraler i disse sprekkene eradamsitt-(Y), calcioancylitt-(Ce), kamphaugitt-(Y) og lusernaitt-(Y).
Fargeløse, radiærstrålige sprekkefyllinger i en krystall av thalenitt-(Y) er identifisert som kimuraitt(Y) (Fig. 8). Mineralet er assosiert med hvit, finfibrig adamsitt-(Y).

Fig. 8. Fargeløse,radiærstrålige aggregaterav kimuraitt-(Y) assosiert
med hvit, finfibrig
adamsitt-(Y) i sprekk i en
rosa krystall av thalenitt(Y), Hundholmen.
Bildebredde 12 mm. Foto:
OT Ljøstad.

35

Sekundærmineraler etter arsenopyritt og fergusonitt-(Y)Materiale rikt på arsenopyritt, pyritt og fergusonitt-(Y) dukker innimellom opp i tipphaugen. De tre
mineralene danner centimeterstore masser og delvis krystaller i en matriks av kvarts og mikroklin, og
materialet er rikt på sprekker med hvite, grå og brune sekundærmineraler:
Brune skorper av beudantitt er vanlig i materialet. Høy forstørrelse viser at mineralet danner
aggregater av prismatiske krystaller i størrelsesorden 10 µm. SEM/EDS-analyser av flere slike
aggregater gir Pb:(Fe,Al):As omtrent lik 1:3:1. S-innholdet varierer fra omtrent samme mengde som
As til rundt en fjerdedel av As-innholdet, men siden analysene med lite S ikke har tilsvarende økt
innhold av As antas det noe lave S-innholdet å skyldes kvantifiseringsproblemer pga. overlapp mellom
S og Pb i EDS-spekteret.
Metazeuneritt opptrer som hvite aggregater av tynne plater i meget begrenset mengde i sprekker i
fergusonitt-(Y). Ingen primære uranmineraler er funnet i dette materialet, men i akkurat disse
sprekkene finnes små, hvite pseudomorfoser av et hvitt, amorft Th-oksid etter thoritt. Det er ikke
usannsynlig at thorittkornene opprinnelig hadde noe U som ble mobilisert under omdanningen.
Fergusonitt-(Y) danner både cm-store masser og veldefinerte, prismatiske krystaller opp til noen
millimteter innesluttet i de andre primære mineralene. Der hvor slike krystaller er i kontakt med
hulrom har de en gulbrun skorpe av fergusonitt-(Y)-β.
Et nytt Th-F-S-O-mineral danner fargeløse, linjalformete krystaller opp mot 30 µm lengde (Fig. 9).
Mineralet er funnet i svært små mengder på kun en prøve, og sitter rundt et fluorittkorn i en sprekk ifergusonitt-(Y). SEM/EDS-analyser av flere krystaller gir konsistent en sammensetning med Th:F:S =2:3:1 i tillegg til oksygen, en kombinasjon av grunnstoffer som ingen kjente mineraler har. Sidenmineralet er assosiert med anglesitt og beudantitt er det sannsynlig at det er et sulfat.

Fig. 9. Aggregat av et nytt Th-F-S-mineral i sprekk i fergusonitt-(Y), Hundholmen.

36Andre mineraler i dette materialet er anglesitt (små fargeløse, plateformete krystaller) (covellin(blåsvart, metallisk skorpe), mimetitt (små prismer i hulrom), sfaleritt (små, gule korn) og
chernovitt-(Y) (tynn, hvit skorpe i hulrom).
Uricitt danner et lite område med hvitt pulver og aggregater av fargeløse prismer på overflaten av en
bit fra denne paragenesen. Det er meget sannsynlig at den er dannet gjennom utfelling fra
fugleekskrementer.

Andre parageneser
Natrojarositt (oransje, globulære aggregater) og rozenitt (meget tynn, hvit skorpe) opptrer som
sekundærmineraler i sprekker i en bit med massiv pyritt.
Kainositt-(Y) er ikke alt for sjeldent i materialet fra Hundholmen, og opptrer stort sett som unnselige,
skorper og sprekkefyllinger. Et unntak er en bit hvor kainositt-(Y) danner gjennomsiktige, fargeløse
prismatiske krystaller opp mot 7 mm i hulrom i en matriks rik på synchysitt-(Y), muskovitt, chamositt
og mørkt fiolett fluoritt.
Sideritt opptrer som centimeterstore spaltestykker i prøver som ellers består av kalsitt, synchysitt-(Y)og gadolinitt.
Anatas danner små, svarte dipyramider i hulrom med schörl, luinaitt-(OH) og chamositt.
Bismutitt danner, sammen med peritt, gule, pulveraktige pseudomorfoser etter et ubestemt mineral i
feltspat.

Reaksjoner med sjøvann
Mange av disse mineralene innholder Na og/eller Cl, og det er liten tvil om at i alle fall de fleste av
disse mineralene har oppstått under påvirkning av sjøvann. Pegmatittbruddet er rundt 60 meter dypt og
starter kun noen få meter over høyvannsnivået. Minste avstand mellom pegmatitten og høyvannsnivå
er kun 10 meter. En kartskisse er vist i Foslie (1941, s. 237). I tillegg har havet stått betydelig høyere
i tiden etter siste istid. Den marine grense ligger rundt 100 moh i dette området. Berggrunnen iområdet er også betydelig oppsprukket, noe som bevitnes av den utstrakte benkingen i åssiden like sørfor bruddet. Siden Hundholmen ligger på nordsiden av en fjellrygg og altså på lesiden av
hovedretningen for isbevegelsen kan det tenkes at både frostsprengning og flakdannelse pga.
trykkavlastning har ført til dannelse av disse sprekkene. Det er ikke utenkelig at sjøvann har klart å
trenge inn langs disse sprekkene og reagere med pegmatittmineralene. På den annen side er det etfaktum at tippmaterialet som inneholder disse mineralene ble dumpet i tidevannssonen og blir dekket
av sjøvann noen timer to ganger i døgnet, så det er heller ikke utenkelig at mineraldannelsen har
skjedd etter driften. Noen av mineralene danner pulveraktige skorper av svært små krystaller (somperitt og laurionitt) som kan tyde på en rask dannelse, mens andre igjen (adamsitt og fosgenitt) danner
millimeterstore, velformete krystaller som indikerer mer stabile dannelsesforhold over lengre tid.
Mengden adamsitt-(Y) varierer veldig fra prøve til prøve. På noen prøver forekommer mineralet
rikelig (spesielt i forbindelse med porøs og delvis oppløst yttrofluoritt), mens andre prøver er helt uten.
Det er lettere å se for seg at slike variasjoner skyldes lokale forskjeller i pegmatitten enn lokale
forskjeller i tipphaugen.

37

Tabell 1. Nyfunn fra Hundholmen
MineralAnatasAnglesittBeudantitt
Bismutitt
Caracolitt*
Cayalsitt-(Y)Cerussitt
Chernovitt-(Y)Cumengeitt*
Fergusonitt-(Y)-βFosgenitt
Hydrocerussitt
Iimoriitt-(Y)Kainositt-(Y)Kimuraitt-(Y)Klinoatacamitt*Lanthanitt-(Ce)*
Laurionitt*
Lusernaitt-(Y)*Metazeuneritt*
Mimetitt
Natrojarositt
Peritt*Rowlanditt-(Y)Rozenitt
Sfaleritt
Tetrahedritt
Thenarditt
Thomasclarkitt-(Y)*Uricitt*

Kjemisk formel (IMA)
TiO2
PbSO4
PbFe3+3(AsO4)(SO4)(OH)6
Bi2O2(CO3)
Na2(Pb2Na)(SO4)3Cl
CaY6Al2Si4O18F6
PbCO3
YAsO4
Pb21Cu20Cl42(OH)40·6H2O
YNbO4
Pb2(CO3)Cl2
Pb3(CO3)2(OH)2
Y2(SiO4)(CO3)
Ca2Y2(SiO3)4(CO3)·H2O
CaY2(CO3)4·6H2O
Cu2Cl(OH)3
Ce2(CO3)3·8H2O
PbCl(OH)
Y4Al(CO3)2(OH,F)11·6H2O
Cu(UO2)2(AsO4)2·8H2O
Pb5(AsO4)3Cl
NaFe3+3(SO4)2(OH)6
PbBiO2Cl
Fe2+Y4(Si2O7)2F2
Fe2+(SO4)·4H2O
ZnS
Cu6[Cu4(Fe,Zn)2]Sb4S13
Na2(SO4)NaY(HCO3)(OH)3·4H2O
C5H4N4O3

AnalyserSXRD U. KolitschT-32.58
Pow_552; T-32.63
Pow_381
Pow_355
Pow_98; T-36.4
Pow_718
Pow_507
Pow_479; T-38.5
Pow_506; T-21.3
Pow_160; T-38.7
Pow_716
Pow_761; T-36.35
Pow_129; T-31.30
Pow_298, T-35.27
Pow_240; T-34.33
Pow_290; T-23.110
Pow_160
Pow_127; T-23.313
Pow_90; T-36.21
Pow_505; T-37.21
Pow_627; T-36.100
Pow_110; T-36.97
Pow_101; T-36.3
Pow_628; T-38.123
Pow_357
T-38.5
Pow_201; T-19.1
Pow_291; T-39.3
T-9.73; SXRD U. Kolitsch

Pow = røntgendiffraksjonsanalyser med Gandolfi-metoden. T = analyser vha SEM/EDS* = rapportert for første gang for Norge
Uthevet skrift = nyfunn for Tysfjord-pegmatittene

Stetind
Stetindpegmatitten har gjort seg bemerket med å være typelokalitet for hele syv mineraler, alle funnet ibemerkelsesverdig mineralrik yttrofluoritt. Det eneste nyfunnet nå fra yttrofluoritt er lusernaitt-(Y),som på samme måte som i Hundholmen danner små, hvite, kuleformete aggregater på andre mineraler
i hulrom i yttrofluoritt (Fig. 11). Synchysitt-(Y) opptrer på samme måte, men danner gjerne større
aggregater og mer sammenhengende skorper. I tillegg er det ved høy forstørrelse mulig å seplateformete enkeltkrystaller av synchysitt-(Y). Hvis hulrommene i materialet inneholder så myelusernaitt-(Y) at det dekker over de andre mineralene er det mulig å fjerne det med litt fortynnet
saltsyre.

38

Fig. 11. Kuleformet aggregat av
lusernaitt-(Y) fra hulrom iyttrofluoritt fra Stetind. Det fibrige
mineralet er et nytt Y-REE-F-silikat.

Grønn duftitt og hvit til blekbrun mimetitt opptrer i små mengder som massive eller pulveraktige
sekundærmineraler rundt korn av tetrahedritt i feltspat.
Uricitt danner en skorpe av små, hvite, ugjennomsiktige prismer i en sprekk og delvis i hulrom iyttrofluoritt. Krystallene danner radiærstrålige aggregater og dekker et område på 2 x 5 mm. Det er
helt klart at mineralet har krystallisert i en sprekk og ikke på overflaten av biten. Selve yttrofluorittbiten er 4 x 3 x 1 cm stor, og alle overflatene er forholdsvis friske og gir ingen indikasjoner på å havært eksponert før oppknusing under innsamling. Uricittskorpen virker ren, og inneholder ingenting
annet enn enkelte mineralfragmenter fra yttrofluoritt-matriksen. Dette er et organisk mineral som imange tilfeller dannes gjennom utfelling fra fugleekskrementer; sannsynligvis er det sammedannelsesmekanisme som har dannet mineralet i Stetind selv om det ikke er noe ved selve prøven som
indikerer dette.

Tabell 2. Nyfunn fra Stetind.
MineralKjemisk formel (IMA)
Analyser
PbCu(AsO4)(OH)
Pow_349
Duftitt*
Y4Al(CO3)2(OH,F)11·6H2O
T-34.108
Lusernaitt-(Y)*Mimetitt
Pb5(AsO4)3Cl
Pow_235; T-21.91
C5H4N4O3
Pow_368; T-22.87
Uricitt*
Pow = røntgendiffraksjonsanalyser med Gandolfi-metoden. T = analyser vha SEM/EDS* = rapportert for første gang for Norge
Uthevet skrift = nyfunn for Tysfjord-pegmatittene

Hellemobotn
Denne pegmatitten ligger ikke i selve Hellemobotn, men omtrent 600 moh, på kanten der fjellområdet
vest for Hellemobotn stuper ned i Hellemofjorden. Beliggenheten er spektakulær, men selve
pegmatitten kan ikke påstås å være det samme. Det er en smal gang, rundt en halvmeter på det
39

bredeste, som kan følges noen titalls meter før den kiler ut. De bergartsdannende mineralene er desamme som i tennvatnpegmatitten: kvarts, mikroklin (var. amazonitt), «biotitt» og albitt (var.
cleavelanditt), men med en dårligere utviklet sonering og tekstur. De aksessoriske mineralene er stortsett assosiert med cleavelanditt, og finnes i hulrom mellom cleavelanditt-individene (Tabell 3):
Opp mot 1 cm store korn av gedigent vismut er ofte delvis omdannet til hvite og gråbrune,
pulveraktige sekundærmineraler som anglesitt, bismutitt og zavaritskitt. I tillegg gir XRD-opptaket
et røntgendiffraktogram som passer med både bismoclitt (BiOCl) og daubréeitt (BiO(OH)). Disse to
medlemmene i matlockittgruppen er vanskelige å skille fra strukturdata alene, og siden disse
sekundærmineralene i hellemobotnpegmatitten opptrer sammenblandet med andre mineraler er det
vanskelig å få gode analyser av klorinnholdet. Zavaritskitt (BiOF), F-analogen til bismoclitt og
daubréeitt, har et unikt røntgendiagram og lar seg lett identifisere fra Pow_337. I tillegg gir T-38.30 et
Bi:F:Cl-forhold på 6:4:1.
Segnititt danner meget tynne, hvite skorper i hulrom i en porøs krystall av spessartin. Mineralet gir
et røntgendiffraksjonsopptak som passer med mineralene i alunittsupergruppen, og en SEM/EDSanalyse gir Pb4,3Fe12,5Al1,3As7,7S0,3. Andre mineraler i denne paragenesen er gule skorper av mimetittog fargeløse, gjennomsiktige, millimeterstore plater av bertranditt.
Andre nyfunn fra Hellemobotn er grågrønn anatas, gråsvart ilmenitt og gulbrun monazitt-(Ce), allesom millimeterstore krystaller i hulrom. Thoritt og zirkon danner henholdsvis gule og brune, små
korn mens et brunt, pulveraktig mineral er identifisert som goethitt.

Tabell 3. Nyfunn fra Hellemobotn.
MineralKjemisk formel (IMA)
Analyser
AnatasTiO2
Pow_727; T-38.64
AnglesittPb(SO4)
Pow_639
Bertranditt
Be4Si2O7(OH)2
Pow_656
Bismoclitt/daubréeitt
(BiOCl)/(BiO(OH)
Pow_337
Bismutitt
Bi2O2(CO3)
Pow_658
Goethitt
FeO(OH)
Pow_649
Ilmenitt
Fe2+Ti4+O3
T-39.31
Mimetitt
Pb5(AsO4)3Cl
Pow_655
Monazitt-(Ce)Ce(PO4)
Pow_665; T-38.62
PbFe3+3(AsO4)(AsO3OH)(OH)6
Pow_654; T-39.36
Segnititt*
Spessartin
Mn2+3Al2(SiO4)3
T-38.56
Thoritt
Th(SiO4)
Pow_722; T-23.224
BiOF
Pow_337; T-38.30
Zavaritskitt*
ZirkonZr(SiO4)
T-38.57
Pow = røntgendiffraksjonsanalyser med Gandolfi-metoden. T = analyser vha SEM/EDS* = rapportert for første gang for Norge
Uthevet skrift = nyfunn for Tysfjord-pegmatittene

Tennvatn
De fleste nyfunnene fra Tennvatn opptrer i forbindelse med aggregater av galenitt og (Cu-)Pb-Bisulfosalter. Selv om de indre delene er friske og har de primære mineralene intakte, kjennetegnes disse40

aggregatene av betydelig oksidering og en bred sone av fargeløse, hvite, gule, blå og grønne
sekundærmineraler, hovedsakelig cerussitt, anglesitt og bismutitt, men også wulfenitt, hydrocerussitt,svovel, bismoclitt, mimetitt og fosgenitt. Nyfunnene fra Tennvatn er vist i Tabell 5.
Cu- og Cd-holdig cannizzaritt danner tynne, krystallografisk orienterte avblandingslameller i galenittog gir denne oktaedrisk spaltning. En SEM/EDS-analyse gir Cd2,3Cu4,4Pb11Bi13S30.
Lyst grå, metalliske, grovfibrige masser gir røntgendiagrammer likt aikinitt-bismutinittserien, og
SEM/EDS-analyser av forskjellige korn gir betydelig variasjon i innholdet av Cu. Pb og Bi. Det er
ikke mulig å med sikkerhet si hvilke av medlemmene i serien som finnes i Tennvatnpegmatitten uten
mer nøyaktige kjemiske analyser.
Sent dannete, hvite pulveraktige masser og skorper er vanlig i materialet. XRD av en skorpe påanglesitt i et hulrom i galenitt gir et røntgendiagram som passer meget bra med susannitt. Det bør
bemerkes at leadhillitt, som strukturmessig skiller seg fra susannitt kun ved forskjellig orientering av
sulfatgrupper, har et meget likt røntgendiffraktogram, og kun små detaljer skiller disse to. Høy
forstørrelse (Fig. 12) viser at skorpen består av aggregater av små, heksagonale plater. XRD-analyse
av en tykk, hvit, pulveraktig skorpe (Pow_316) viser at denne består av en blanding av hydrocerussitt
og susannitt.

Fig. 12. Aggregat av plateformet susannitt fra hulrom i oksidert galenitt, Tennvatn.

Det kanskje mest overraskende sekundærmineralet blant nyfunnene er fassinaitt, et av få mineraler
med tiosulfationer (S2O32-). Det danner fargeløse, gjennomsiktige prismer i oppløsningshulrom igalenitt, og er assosiert med eldre, avrundete, krystaller av svovel og små krystaller av yngre susannitt
41

(Fig. 13). Denne paragenesen er dannet gjennom gradvis oksidasjon av S i galenitt, hvor
oksidasjonstallet til S trinnvis øker fra galenitt via svovel og fassinaitt til susannitt (Tabell 4).
Fassinaitt er likt anglesitt både i utseende og kjemi og vil nok med røntgenundersøkelser kunnepåvises i flere forekomster, spesielt der svovel opptrer sekundært etter galenitt.

Tabell 4. Oksidasjonstall for S i utvalgte mineraler fra Tennvatn.
Mineral
Fassinaitt
Galenitt
SvovelSusannitt

Kjemisk formel (IMA)
Pb2(CO3)(S2O3)
PbS
S8
Pb4(SO4)(CO3)2(OH)2

Oksidasjonstall for S+2 (gjennomsnitt)-20+6Peritt danner, sammen med bismutitt og anglesitt, grønnlige pseudomorfoser etter sulfosalter, og itillegg små, kvadratiske plater (< 10 µm) av samme type som i Hundholmen.
Antleritt opptrer som blekgrønne skorper på Cu-holdige sulfosalter.
Gips danner, sammen med anglesitt, hvite skorper på galenitt.

Fig. 13. Prismatiske krystaller av fassinaitt i hulrom i oksidert galenitt, Tennvatn.
Bildebredde 1,2 mm. Foto: OT Ljøstad.

42

Andre parageneser
Bertranditt danner fargeløse sprekkefyllinger i massiv, blekgrønn beryll. Anatas danner små,brungule vifter og er dannet ved omvandling av asbecasitt. Andre sekundærmineraler i denne
paragenesen er chernovitt-(Y), hingganitt-(Y) og titanitt. Hvite skorper på et metamikt (Mn,Fe)-Y(Sb,As)-(Nb,Ti)-oksid (Raade & Husdal 2010) består av rutil blandet med noen uidentifiserte
mineraler.

Mulig nye mineraler
Gibbsitt-lignende mineral
Hvite, pulveraktige masser og skorper sent avsatt i hulrom mellom cleavelanditt-plater gir ved
SEM/EDS-analyser kun Al, O og F (Al:F omtrent lik 3:1). XRD gir et pattern som ligner mye på det
ubeskrevne mineralet «UM-1990-28-OHF:Al», også omtalt som et F-holdig, gibbsitt-lignende mineralav Jambor et al. (1990).
NH4-Cu-endeledd i picromerittgruppen
Et mineral som sammen med antleritt danner blekgrønne skorper på Cu-Pb-Bi-sulfosalter gir etrøntgendiffraktogram ikke ulikt mineralene i picromerittgruppen, en gruppe sulfater med generell
formel A2M(SO4)2·6H2O hvor A = K+ eller NH4+ og M = Mg2+, Cu2+, Fe2+ eller Ni2+. SEM/EDSanalyser av materialet fra Tennvatn gir Cu, S og O og en liten topp for N (som er vanskelig å detektere
med SEM/EDS), og indikerer at det er det hittil ubeskrevne endeleddet (NH4)2Cu(SO4)2·6H2O.

Tabell 5. Nyfunn fra Tennvatn.
MineralAnatasAntleritt*
Bertranditt
Cannizzaritt*
Chalkantitt
Fassinaitt*
Gips
Peritt*
Rutil
Susannitt*

Kjemisk formel (IMA)
TiO2
Cu2+3(SO4)(OH)4
Be4Si2O7(OH)2
Pb8Bi10S23
Cu(SO4)·5H2O
Pb2(CO3)(S2O3)
Ca(SO4)·2H2O
PbBiO2Cl
TiO2
Pb4(SO4)(CO3)2(OH)2

Analyser
Pow_191; T-9.34
Pow_320; T-38.1
Pow_466
Pow_170; T-38.51
Pow_109
Pow_192
Pow_463
Pow_315; T-38.36
Pow_325
Pow_638«UM-1990-28-OHF:Al»
Al(OH,F)3
Pow_332; T-38.27«NH4-Cu-picromeritt»(NH4)2Cu(SO4)2·6H2O
Pow_193; T-38.1
Pow = røntgendiffraksjonsanalyser med Gandolfi-metoden. T = analyser vha SEM/EDS* = rapportert for første gang for Norge
Uthevet skrift = nyfunn for Tysfjord-pegmatittene

DragOmrådebetegnelsen Drag omfatter rundt 20 pegmatittbrudd i et område på ca. 6 kvadratkilometer
mellom Tysfjorden og E6. Et oversiktskart over bruddene finnes i Husdal (2008). Nyfunn fra Drag ervist i Tabell 6.
43

Aplowitt og rozenitt opptrer i tippmateriale fra Nedre Lapplægeret, og danner hvite til rosa,
kuleformede aggregater på overflaten av prøver med ufrisk arsenopyritt og gråhvite skorper av
skoroditt. Mineralene er vannløselige og sent dannet, sannsynligvis etter driften. Det er som forventet
en klar sammenheng mellom farge og Co-innhold; de mest rosa aggregatene er ren aplowitt, mens deblekrosa har lite Co og er rozenitt. Noen aggregater har farger og sammensetninger mellom
ytterpunktene, men omtrent like celledimensjoner og røntgendiagrammer gjør det umulig å avgjøre om
det er blandbarhet eller bare veldig finkornete blandinger. Aggregatene er ofte noe dårlig definerte og
oppsprukket og av og til omdannet til et porøst pulver. Aplowitt er kjent som et dehydreringsprodukt
av mer hydrerte faser som moorhouseitt (Jambor & Boyle 1965) så det kan tenkes at dette opprinnelig
og i en fuktig periode krystalliserte som en mer hydrert fase som senere tørket ut til aplowitt og
rozenitt. En SEM/EDS-analyse (T-38.50) av et tilfeldig arsenopyrittfragment fra materialet ga ca. 5
at.% Co (som gir Co:Fe = 1:6).
Gule, pulveraktige sprekkefyllinger i en prøve med kvarts samlet fra fast fjell nært grensesonen av
Nedre Eivollen består av metastudtitt med mindre mengder fourmarieritt og studtitt (Fig. 14).
Andre mineraler i disse sprekkene er små aggregater av gul til blekgrønn uranofan og fargeløse
prismer av stilbitt-Ca. Prøven inneholder ingen primære mineraler som kan være kilden til U.

Fig. 14. Gule skorper av metastudtitt og mindre mengder studtitt og fourmarieritt i sprekk i kvarts,
Nedre Eivollen, Drag. Bildebredde 1,1 mm. Foto: OT Ljøstad.

Vigezzitt danner hvite sprekkefyllinger i desimeterstore aggregater av columbitt-Fe fra Erlinggruva.
Assosierte mineraler i sprekkene er Y-rik milaritt og et uidentifisert Ca-Y-silikat.
44

I 1970 ble bavenitt identifisert av Petr Černý på en prøve med blå beryll fra Nedre Lapplægeret (RoyKristiansen, pers. medd. 2008) men det er ikke kjent hvilke analysemetoder som ble brukt. SEM/EDSanalyse av en fargeløs sprekkefylling i blekgrønn beryll fra Nedre Lapplægeret gir sammensetningenCa8,3Al1,2Si19 som er godt innenfor definisjonen av bohseitt (grensen mellom bavenitt og bohseitt ersatt ved Ca:Al = 4:1). Det er sannsynlig at det opprinnelige funnet ble identifisert kun gjennom
røntgendiffraksjon og at det også var bohseitt (som ikke var beskrevet i 1970). Det er dermed usikkert
om bavenitt opptrer i pegmatittene i Tysfjordområdet.
Aluminoceritt-(Ce) danner små, rosa, kuleformede aggregater i hulrom i en matriks rik på allanitt(Ce), gadolinitt-(Y) og britholitt-(Y)/fluorbritholitt-(Y) funnet i et lite pegmatittbrudd like ved
Treldebakkgruva, nord for Øvre Lapplægeret. Assosierte mineraler i hulrommene er hvit kainositt-(Y)og et hvitt Y-karbonat som sannsynligvis er tengeritt-(Y). Denne paragenesen er svært lik den man
finner i pegmatitten i Lagmannsvik.

Tabell 6. Nyfunn fra Drag.
MineralKjemisk formel (IMA)
Analyser
Aluminoceritt-(Ce)(Ce,REE,Ca)9(Al,Fe3+)(SiO4)3[SiO3(OH)]4(OH)3
Pow_114; T-34.80
Co(SO4)·4H2O
Pow_247; T-37.24
Aplowitt*
Ca4Be4Si9O24(OH)4
T-34.24
Bohseitt
Pb1-xO3-2x(UO2)4(OH)4+2x·4H2O
Pow_203
Fourmarieritt
UO4·2H2O
Pow_203; T-21.194
Metastudtitt*
Fe2+(SO4)·4H2O
Pow_247: T-37.28
Rozenitt(UO2)(O2)(H2O)2·2H2O
Pow_203; T-21.194
Studtitt(Ca,Ce)(Nb,Ta,Ti)2O6
Pow_370; T-38.22
Vigezzitt*
Pow = røntgendiffraksjonsanalyser med Gandolfi-metoden. T = analyser vha SEM/EDS* = rapportert for første gang for Norge
Uthevet skrift = nyfunn for Tysfjord-pegmatittene

Takk
Følgende personer har bidratt til denne artikkelen og fortjener en stor takk: OT Ljøstad har tattfargebildene, mens Henrik Friis og Eirini Zacharaki ved NHM i Oslo har vært til stor hjelp underanalysearbeidet. Astrid Haugen og Peter Andresen har latt meg undersøke noen av prøvene de harsamlet i forekomstene, og Roy Kristiansen har meddelt opplysninger om bavenitt fra Nedre
Lapplægeret. Uwe Kolitsch analyserte anatas og uricitt fra Hundholmen.

Referanser
Foslie, S. (1941): Tysfjords geologi. Beskrivelse til det geologiske gradteigskart Tysfjord. Norges
Geologiske Undersøkelse 149, 298 s. + 16 plansjer + geologisk kart.
Grice, J. D., Gault, R.A., Roberts, A.C. & Cooper, M.A. (2000): Adamsite-(Y), a new sodium-yttrium
carbonate mineral species from Mont Saint-Hilaire, Quebec. The Canadian Mineralogist 38,
1457-1466.

45

Grice, J.D. & Gault, R.A. (1998): Thomasclarkite-(Y), a new sodium-rare-earth-element bicarbonate
mineral species from Mont Saint-Hilaire, Quebec. The Canadian Mineralogist 36, 1295-1301.
Husdal, T. (2008): The minerals of the pegmatites within the Tysfjord granite, northern Norway.
Norsk Bergverksmuseum Skrifter 38, 5-28.
Husdal, T. (2011): På jakt etter nye mineraler. Norsk Bergverksmuseum Skrifter 46, 88-98.
Husdal, T., Müller, A., Olerud, S. & Thorsen, Ø. (2017): Pegmatites of the Tysfjord-Hamarøy area,
northern Norway. In Müller et. al. (2017): Norwegian pegmatites. Tysfjord-Hamarøy, EvjeIveland, Langesundsfjord. Geological Society of Norway, Geological Guides 6-2017, 3-47.
Jambor, J.L. & Boyle, R.W. (1965): Moorhousite and aplowite, new cobalt minerals from Walton,
Nova Scotia. The Canadian Mineralogist 8, 166-171.
Jambor, J.L., Sabina, A.P., Ramik, R.A. & Sturman, B.D. (1990): A fluorine-bearing gibbsite-likemineral from the Francon quarry, Montreal, Quebec. The Canadian Mineralogist 28, 147-153.
Raade, G. & Husdal, T. (2010): Chemical composition of a metamict (Mn,Fe)-Y-(Sb,As)-(Nb,Ti)oxide mineral from the Tennvatn amazonite pegmatite, Sørfold, Nordland, north Norway.
Norsk Bergverksmuseum Skrifter 43, 81-87.

46