4STEIN 4-2011

STEIN 4-2011

Tysfjordgranittens pegmatitter

sitter materialet som elongerte masser
i en ca 10 meter lang sone parallelt med
bruddets og pegmatittens lengderetning.
Mineralinnholdet i hver av disse massene
varierer fra kun spredte korn av bastnäsitt(Ce) til over 30 forskjellige mineraler. Flere
av massene er rike på små hulrom, og det
er spesielt i disse at de sjeldne mineralene
opptrer.

Av Tomas Husdal
Kommer du kjørende langs E6 nordover
gjennom Nordland vil du et stykke nord
for Fauske legge merke til at landskapet
endrer seg. Kaledonidenes frodige fjellsider
avløses av vegetasjonsløse granittsva.
Du er inne i et grunnfjellsvindu: dekaledonske skyvedekkenes metasedimenterer borterodert slik at grunnfjellets
underliggende (eldre) bergarter kommer
fram i dagen. I området nord for Fauske, ikommunene Tysfjord, Hamarøy og Sørfold,
er en 1,8 milliarder år gammel granitt
blottlagt; den har fått navn etter Tysfjord
kommune: Tysfjordgranitten.
Selv om den omtales som en granitt er det pga
deformasjon og delvis rekrystallisering mer
korrekt å kalle den en granittisk gneis. Den
karakteristiskesvadannelsen/benkingenskyldes eksfoliasjon eller trykkavlastning
som følge av at overliggende bergartereroderes bort. De ytre delene av bergarten
vil da utvide seg og skalle av som lagene i enløk. Slik svadannelse er tydelig blant anneti Stetind (se forsidebilde), en 1392 meterhøy tind, velkjent blant fjellklatrere siden
førstebestigningen i 1910, og nå også blant
resten av befolkningen etter at den ble stemt
fram som Norges Nasjonalfjell i 2002. Det
langt færre vet er at det lille steinbruddet
ved foten av fjellet er en av Norges mest
interessante mineralforekomster, og gjør
sammen med de andre pegmatittbruddene iområdet Tysfjordgranitten til et av de aller
rikeste områdene i landet når det gjelder
uvanlige mineraler.
Tysfjord har også andre geologiske godbiterenn pegmatittmineraler å by på:
Grotter: de kaledonske bergartene iområdet er rike på marmor, en bergart
som for det meste består av kalsitt,
CaCO3. Dette mineralet løser seg opp isure løsninger (som vann med løst CO2eller svovelsyreholdige løsninger dannet
gjennom oksidering av pyrittholdig

glimmerskifer). Denne prosessen har i
Tysfjord resultert i dannelse av en rekke
grotter, blant annet den nesten 600 meter
dype Råggejávrrerájgge. I Kjøpsvik ble det
i forbindelse med tunnelbygging funnet en
grotte med blant annet 115 000 år gamle
isbjørnknokler. Grottene er altså eldreenn siste istid, og åpner for mulighetentil å finne spor etter eventuell preglasial
bosetning i Norge.
Marmorbrudd: Norcem bryter marmor istore dagbrudd i området rundt Kjøpsvik forsementproduksjon. Marmoren inneholder
for det meste vanlige mineraler som albitt,
pyritt, pyrrhotitt, muskovitt og dravitt, ofte
som store velformede krystaller i hulrom.
Enkeltfunn av strontiodresseritt og en
mulig fluor-dravitt tilhører unntakene.
Canyonen i Hellemobotn: mot slutten
av siste istid ble det i forbindelse med
nedsmelting av innlandsisen dannet store
bredemte innsjøer. På et tidspunkt drenerte
en av disse mot norsk side, sannsynligvis
i løpet av bare noen dager. Vannmassene
gravde en flere hundre meter dyp canyon
i gneissen, som om det var gjort med enenorm isskje. Det er vanskelig å forestilleseg kreftene som har vært i aksjon! Massene
som ble gravd ut ble avsatt i fjordbotnen
nedenfor, og er senere bearbeidet av havetog elver slik at flere terrasser er dannet.
Hver av disse terrassene representerer enperiode med stabilt havnivå.
De viktigste forekomstene
Stetind
Forekomsten ble drevet etter feltspat enkort periode på sekstitallet. Bruddet ligger
inne i Stefjorden, ved foten av Stetind (seforsidebilde). Først i 1989 ble forekomsten
besøkt av mineralsamlere da Stein Rørvik
leide båtskyss fra Kjøpsvik for å lete etteryttrofluoritt. Han fant på denne turen

5

Fig.2: De viktigste pegmatittforekomstene i
Tysfjordgranitten.
1:Tiltvika, 2:Stetind, 3:Hundholmen, 4:Håkonhals,
5:Karlsøy, 6:Lagmannsvik, 7:Elveneset, 8:Hellemobotn, 9: Kråkmo, 10: Tennvatn. Forekomstene 5,
7 og 8 er ikke nevnt i teksten, men kan leses om i
Husdal (2008).

yttrofluoritt i fast fjell inne i bruddet,
og la spesielt merke til inneslutninger
av et brunlig mineral som i ettertid ble
identifisert som okanoganitt-(Y) (senere
beskrevet som hundholmenitt-(Y)). I 1991
ble veien som forbinder Kjøpsvik med
E6 ferdigstilt og forekomsten ble atskillig
lettere tilgjengelig. Påfølgende graving av
samlere førte til at man delvis måtte krype
under en stor blokk (flere tonn tung) forå nå mer yttrofluoritt. Da jeg under et av
mine første besøk i forekomsten på slutten
av 90-tallet satte foten mot denne blokka
raste den ned. Ingen ville overlevd å få denover seg! Mer yttrofluoritt ble funnet ved åfjerne løsmassene nedenfor blokka.
Ser man bort fra yttrofluorittparagenesenerStetindpegmatittenpåfallendemineralfattig. Yttrofluoritt er til gjengjeld
ikke uvanlig i bruddet, verken i fast fjelleller i tippmaterialet. I selve bruddet

Yttrofluorittmassene er typisk sonerte med
tanke på mineralinnhold. Grensesonen
mot kvarts/feltspat består hovedsaklig av
allanitt-(Ce) og mindre mengder britholitt(Y)/fluorbritholitt-(Y) og thalénitt-(Y)/fluorthalénitt-(Y). Som masser eller mereller mindre avrundete krystaller innesluttet
i yttrofluoritt finnes store mengder
bastnäsitt-(Ce) og hundholmenitt-(Y),mindre vanlig thalénitt-(Y) og törnebohmitt(Ce). Konsentrasjonen av disse mineralene
endrer seg typisk fra grensen og innover imassene.
De mest interessante mineralene opptrer
i de tallrike hulrommene. Hvis man er
heldig og klarer å finne den rette typen
yttrofluoritt vil man aller først legge merke
til vyuntspakhkitt-(Y): gjennomsiktige,
plateformede krystaller varierende i farge
fra blekrosa til fiolett (fig. 5 og 6). Selvom krystallene sjeldent blir større enn ca
1 mm kan Stetind regnes som det beste
funnstedet for dette på verdensbasis svært
sjeldne yttriumsilikatet.
Keiviitt-(Y) og keiviitt-(Yb) finnes i det
samme materialet (fig. 7) men er langt
sjeldnere enn vyuntspakhkitt-(Y). De få
krystallene som er analyserte gir ikke
grunnlag for å si noe om det er mulig å
skille dem fra hverandre visuelt, og det
kan virke som om begge to er like utbredte
i materialet. Keiviitt-(Yb) er i tillegg
til Stetind kun funnet i typelokaliteten(Ploskaya, Kolahalvøya) hvor det ogsåopptrer sammen med keiviitt-(Y) og
vyuntspakhkitt-(Y). Et annet mineral som
er beskrevet fra Ploskaya er kuliokitt-(Y).
I Stetind danner det fargeløse til rosa plater
opp mot 1 mm i størrelse (se fig. 8).

6

STEIN 4-2011

Tabell 1: De mest interessante mineralene i yttrofluoritt fra Stetind
MineralAllanitt-(Ce)Allanitt-(Y)Atelisitt-(Y)HvorGrensesone
Grensesone
I hulrom

Bastnäsitt-(Ce)Innesluttet iyttrofluoritt, ihulromI hulrom

Generell beskrivelse
Prismer
Massiv
Små tetragonale
kortprismatiske krystaller
Avrundete plater, i hulrom
sekskantede plater

Farge
Svart, mørk brun
Brun
Fargeløs, svakt
brun
Blek gulbrun

Kun en prøve
Typelokalitet

Rosa, gul

Eneste funnsted
i Norge

Hundholmenitt(Y)Innesluttet iyttrofluoritt, ihulromKainositt-(Y)Keiviitt-(Y)I yttrofluoritt
I hulrom

Bipyramidale krystaller, ofte
avrundetRomboederlignende
krystaller, flere generasjoner
Sekskantede plater, høy
glans
Inneslutninger: avrundete
krystaller, ofte med
sekskantet omriss.
I hulrom: blekgule
trekantede plater, tvillinger
MassivUgjennomsiktige prismer

Keiviitt-(Yb)

I hulrom

Ugjennomsiktige prismer

Fargeløs, gråblå

Kozoitt-(Nd)I hulrom

Rosa, gul

Kuliokitt-(Y)KvartsI hulrom
I hulrom

Bipyramidale krystaller, ofte
avrundet (fig. 15)
Tavleformede krystallerSmå prismatiske krystaller

Rowlanditt-(Y)Innesluttet

Grønnlig grå

Stetinditt

I hulrom

Synchysitt-(Y)I hulrom

Fargeløs, svakt
gul
Hvit, sjeldenbrunlig

Thalénitt-(Y)Innesluttet iyttrofluoritt

Gjennomsiktige korn, delvis
med krystallflaterRadiærende aggregater avnåleformede krystaller
Aggregater av parallelleplater, ofte skorper på andre
mineraler
Avrundete korn

Törnebohmitt(Ce)Innesluttet iyttrofluoritt, ihulromI hulrom

Flattrykte prismer, stripete i
lengderetningenBrun, rosa, blåTavleformede krystaller

Rosa - fiolett

Calcioancylitt(Nd)Fluorthalénitt(Y)Hematitt

Vyuntspakhkitt(Y)I hulrom
I hulrom

Merknader

Gulgrønn under
lysstoffrør

Blekrosa
Svart, rødlig
Brun, rødbrun,gulbrunFargeløs
Fargeløs, blågrå

Fargeløs, rosa
Fargeløs

Rosa

Uforandretunder
lysstoffrør

Kan ikkeskilles fra
keiviitt-(Yb)visuelt
Eneste funnsted
i Norge
Eneste funnsted
i Norge
Ofte rik på
inneslutninger
Første funn i
Norge
TypelokalitetSvært vanlig
Førsteverifiserte funn
i Norge
Rombeformet
tverrsnitt er
karakteristisk
Første funn i
Norge

STEIN 4-2011

Et annet interessant mineral i dette materialet
er stetinditt. Jeg observerte mineralet i
prøvene mine allerede på slutten av 90-tallet,
og identifiserte det feilaktig som xenotim(Y) på grunnlag av røntgendiffraksjon(stetinditt og xenotim er isostrukturelle).
Først i 2002, da jeg sjekket den kjemiske
sammensetningen ved hjelp av EDS, ble
jeg klar over at dette var et ukjent mineral:i stedet for forventet Y og P fant jeg Ce og
Si! Enda gikk det noen år før mineralet var
ferdig karakterisert og godkjent av IMA(som nummer 2008-035) og enda et år før
det ble publisert (Schlüter et al 2009).
Stetinditt er et Ce-silikat (CeSiO4), men
til forskjell fra Ce-mineraler ellers (sominneholder Ce3+) er Ce i stetinditt fireverdig(Ce4+). Det eneste andre mineralet med
Ce4+ er cerianitt-(Ce). Forholdene i fluidene
som krystalliserte i disse hulrommene har
med andre ord vært svært oksiderende, og
med Ce ute av bildet (forsvant i stetinditt)vil andre REE kunne dominere mineraler.
Så langt er calcioancylitt-(Nd) og kozoitt(Nd) påvist, i tillegg til at både bastnäsitt og
törnebohmitt er svært Nd-rike.Ytterligere
tre mineraler er beskrevet fra forekomsten(atelisitt-(Y), IMA 2011-055 og IMA 2011062), og enda flere venter på beskrivelse.
Denne hulrom-rike typen yttrofluoritt ble
kun funnet i et begrenset område nedenfor
den utraste blokka, og ble ikke gravd fram før
i 1999. For å illustrere mineralrikdommen:
på overflaten av en 4 x 3 x 2 cm stor bit
har jeg funnet 21 forskjellige mineraler,
inkludert flere helt nye mineraler. Materialet
som ble samlet under den store blokka, før
den raste ned, er av en annen type, og pålangt nær så rik på forskjellige mineraler.
Det er ofte svært rikt på hundholmenitt(Y), stort sett som avrundete inneslutninger
i yttrofluoritt opp mot 7 mm, men ogsåvelformede krystaller (ofte tvillinger) ihulrom (fig.10 og 11). De andre mineralene
som er utbredt i dette materialet, bastnäsitt(Ce) (fig, 12), thalénitt-(Y)/fluorthalénitt-(Y)og törnebohmitt-(Ce) (fig. 13), opptrer ogsåbåde som korn i matriks og som krystaller ihulrom.

7
Den største utfordringen under arbeidet
med yttrofluoritt fra Stetind er å unngå ådele materialet opp i for små biter. Ofte
har hvert hulrom sin egen paragenese, og
et hulrom bare noen få millimeter unna harhelt andre mineraler. Det har med andre ordvært svært lokale forhold i dette materialet,så sjansen for at hver lille bit har et hulrom
inni med spennende mineraler er absolutt
tilstede. Ulempen er at man ender opp med
biter på noen få millimeter før man gir
seg.
Et tips under bearbeiding av materiale fra
Stetind er å nøye undersøke sanden som blir
liggende igjen når man deler opp materialet.
Jeg finner ofte svært pene krystaller av demer uvanlige mineralene som har løsnet
under oppdeling.

Fig.3: Stetindforekomsten sommeren 2009.
Yttrofluoritt forekommer rett til høyre for personen
på bildet.

8

STEIN 4-2011

STEIN 4-2011

9

Fig.4: Tipphaugen ved Stetind, sommeren 2009.
Her ligger mange godbiter og venter på gravelystne
samlere.

Fig.7: Keiviitt (jordartsinnhold uvisst) som 0,6 mm
lang terminert krystall, Stetind. Samling og foto:
OT Ljøstad.

Fig.10: Hundholmenitt-(Y) fra Stetind. Krystallen
er 0,5 mm stor.

Fig.13: Prismatiske krystaller av törnebohmitt(Ce) med karakteristisk terminering, Stetind.
Det filtaktige mineralet som delvis vokser på
krystallflatene er et nytt REE-Al-F-silikat.
SEM-bilde: Harald Folvik, NHM, Oslo.

Fig.5: Uvanlig fargeløs variant av vyuntspakhkitt(Y), Stetind. Krystallen er litt over 1 mm lang.

Fig.8: Plateformet krystall av kuliokitt-(Y) fra
Stetind. Bildebredde 2 mm.

Fig.11: Hundholmenitt-(Y) fra Stetind viser ofte
tvillingdannelse. SEM-bilde: Harald Folvik, NHM, OsloFig.14: Sammenvokste krystaller av kozoitt-(Nd),
Stetind. SEM-bilde tatt ved NHM, Oslo.

Fig.9: En uvanlig variant av stetinditt: terminert prismatisk
krystall, 0,3 mm lang i hulrom i yttrofluoritt. Stetind.

Fig.12: Plateformet bastnäsitt-(Ce) i hulrom iyttrofluoritt, Stetind. Krystallen er 2 mm bred. Det hvite
mineralet som vokser på pyramideflatene er synchysitt(Y). Hvis slike krystaller sitter i hulrom assosiert med
stetinditt kan de ytre sonene være Nd-dominerte, og
representere det nye mineralet IMA 2011-062.

Fig.15: Calcioancylitt-(Nd)/kozoitt-(Nd) med litt
hematitt, Stetind, Krystallen er 1 mm stor.

Fig.6:
Prismatisk
vyuntspakhkitt-(Y)medkarakteristisk sonering, Stetind. Bildebredde 2 mm.

10
Hundholmen
Pegmatitten ved Hundholmen må vel regnes
som den mest klassiske av forekomstene i
Tysfjordområdet. Det var den første som
ble drevet (fra 1905 til 1960) vel å merkebare noen få år før forekomstene på Dragble startet opp, men besøkene til Thorolf
Vogt med påfølgende artikler, da spesielt
beskrivelsen av de velformete krystallene av”thalénitt” (se fig. 20), er nok den viktigsteårsaken. Det hjelper også at forekomsten er
samlervennlig ved å ligge i tidevannssonen
slik at tippmaterialet nå, selv 50 år etter
siste drift, er nesten helt uten vegetasjon og
nytt materiale kontinuerlig vaskes frem av
tidevannet og bølger. Lokalbefolkningeni området forteller historier om tyske
geologistudenter som årvisst lå i telt ved
forekomsten og samlet mineraler. Fangsten
ble solgt i Tyskland og finansierte visstnok
et helt års studier. Jeg vil tro dette kan dreie
seg om et sted på 80-tallet.
Hundholmen lå inntil syttitallet isolert uten
veiforbindelse med omverdenen. Da ble
vei mot Kjøpsvik bygd, og naturlig nok

STEIN 4-2011

11

STEIN 4-2011

ble store deler av tipphaugene brukt som
fyllmasse. Noe materiale ble berget av
samlere, men det aller meste ligger underasfalt. Dessverre ligger Hundholmen langt
unna tektonisk aktive soner…
Som for mange av de andre pegmatittene iområdet er de mest interessante mineralene
funnet i forbindelse med yttrofluoritt, somi Hundholmen er funnet i store mengder,anslagsvis flere tonn. Dette får man ogsåinntrykk av ved å besøke forekomsten– rikelig med materiale ligger spredt påtippen.
Det aller meste av materialet er derimot
ikke så spennende når det gjelder sjeldnemineraler, og selve fluoritten inneholder
ikke annet enn små korn av allanitt-(Ce)og noe spredte korn av britholitt-(Y)/fluorbritholitt-(Y). Hvis man finner bitersom stammer fra grensesonene mellom
yttrofluoritt og kvarts/feltspat økersjansen for å finne fluorthalénitt-(Y),ikke uvanlig i velutviklede krystaller opp
mot cm-størrelse. Krystaller på i alle fall
5 cm er kjent, men det er langt mellom

Fig. 16: Hundholmen mai 2008. Rester etter tipphaugene ligger i flomålet, og er bare tilgjengelige
for samling ved lavvann. Den gamle bestyrerboligen (se fig. 21, det nærmeste gule huset) brukes
i dag som fritidsbolig.

Fig. 17: Hundholmen: en passasje er sprengt til
havet utenfor, og gruva brukes i dag som en godt
skjermet båthavn. Mai 2008.

Fig. 18: Hundholmen under drift.
Harald Stange et. co. A/S arkiv.

disse, og de er vanskelig å preparere ut i
en bit. Dette materialet inneholder ogsåpene mikrokrystaller av xenotim-(Y) og
fergusonitt-(Y).
En annen type yttrofluoritt, som opptrer i
mindre mengder i tipphaugene, er veldig
rik på hundholmenitt-(Y). Mineralet ble
beskrevet fra dette materialet, og opptrer
som enkeltkorn eller aggregater opp mot 2
cm i størrelse (fig. 28). Det er ikke vanlig åfinne et nytt mineral i slike mengder!
Deler av yttrofluorittmaterialet fra
Hundholmen inneholder mineralisertesprekker, med calcioancylitt-(Ce), kamphaugitt-(Y), tengeritt-(Y), synchysitt-(Y),lokkaitt-(Y) og adamsitt-(Y). Spesielt
det siste mineralet danner pene vifter av
fargeløse linjalformede krystaller, og kan
dekke flere kvadratcentimeter av prøvene.
(fig. 63).

(Ce), xenotim-(Y), fluoritt, bertranditt og
wulfenitt. Cm-store masser av fluoceritt(Ce) sammenvokst med bastnäsitt-(Ce),allanitt-(Ce) og törnebohmitt-(Ce) er ikke
uvanlig å finne i tippmaterialet (fig. 29).

En annen interessant paragenese består
av synchysitt/parisitt i hulrom i feltspat.
Både synchysitt-(Y), synchysitt-(Ce)og parisitt-(Ce) er påvist fra materialet,men førstenevnte er vanligst og danner
prismatiske krystaller opptil flere cm lange.
I hulrommene sitter mikrokrystaller av en
rekke mineraler som calcioancylitt-(Ce)(fig. 22), hingganitt-(Y) (fig. 27), chabazittNa, chabazitt-K, columbitt-(Fe), monazitt-

Hundholmen er også kjent for store
krystaller av albitt (se fig. 23). I et gammelt
hus i nærheten av gruva ligger noen store
biter med røykkvarts og grønn fluoritt,samlet av en av arbeiderne i gruva (fig. 24,
25 og 26). Kvartskrystallene har en skorpe
av en hvit zeolitt, trolig stilbitt-Ca, på
enkelte flater, og kan tenkes å fortelle noeom strømningsretningen for løsningene
som krystalliserte zeolitten.

Fig. 19: Utskipningsanlegget i Hundholmen underdrift. Harald Stange et. co. A/S arkiv.

12Fig. 20: Flaterik krystall av ”thalénitt(Y)” (egentlig fluorthalénitt-(Y)) fra
Hundholmen, etter Vogt (1922).

STEIN 4-2011

Fig. 21: Skisse over Hundholmen fra 1920. Bestyrerboligen
og skeidehuset kan sees på fig. 18. Den svarte avlange figuren
i feltspaten markerer plasseringen av en stor yttrofluorittgang.
Fra Foslie (1941).

Fig. 22: Rosa calcioancylitt-(Ce) og svart chamositt
på synchysitt-(Y). Bildebredde 2 mm.

Fig.23: Albittkrystaller fra Hundholmen.
biten er 6 cm bred.

13

STEIN 4-2011

Fig. 24: Løs fluorittkrystall fra Hundholmen.

Fig. 27: 4 mm lang krystall av hingganitt-(Y),Hundholmen.

Fig.25: 20 cm bred plate med røykkvartskrystaller
fra Hundholmen. Legg merke til at enkelte flater
har en skorpe av en hvit zeolitt.

Fig. 28: Hundholmenitt-(Y) som cm-store
brune masser i 10 cm stor bit av yttrofluoritt,
Hundholmen.

Fig.26: 20 cm bred prøve med røykkvartskrystaller
fra Hundholmen. Legg merke til at enkelte flater
har en skorpe av en hvit zeolitt.

Fig. 29: Fluoceritt-(Ce) med svart rand av allanitt(Ce), Hundholmen. Prøven er 6 cm bred.

14
Drag
Området rundt Drag er spesielt rikt påpegmatitter. Mellom vestbredden av
Tysfjord og E6, for det meste nord for RV
827, ligger rundt 15 pegmatittbrudd (seSTEIN 4-2011

fig. 30), drevet etter feltspat og mindre
mengder kvarts i perioden fra 1908 til
1977. I nyere tid har forskjellige bedrifter,
for tiden Norwegian Crystallites, hentet ut
kvarts fra underjordiske deler av den store
pegmatitten Nedre Eivollen. Målrettet

STEIN 4-2011

drift med små salver fører dessverre tilsmå mengder tippstein, og andre mineraler
begrenser seg til massiv grønn og fiolett
fluoritt (som raskt mister farge i dagslys)
og massive sulfider (hovedsakelig pyritt og
pyrrhotitt).
Tipphaugene fra gamle dagers drift er istor grad fjernet og brukt som fyllmasse,og restene er overgrodde og, i alle fallpå overflaten, godt gjennomsøkt. Det
kreves derfor tålmodighet og innsats forå finne interessant materiale. Til tross for
dette dukker det stadig opp overraskende
mineraler, og det er liten tvil om at Dragmå ha vært et eldorado for mineralsamlere
under og like etter driften.
For å illustrere dette: Dittrich (1980)
besøkte forekomstene en gang og fant en
rekke mineraler som ikke er funnet i ettertid(scheelitt, ferberitt, tapiolitt, euxenitt-(Y)og samarskitt-(Y)). Hele 68 forskjellige
mineraler er funnet i disse pegmatittene,og mange av dem er ikke funnet i andre
forekomster i området. Som ellers forpegmatittene i området er det få mineraler
som danner iøynefallende prøver.
Noen få kan såvidt nevnes:- Blågrønn beryll assosiert med fargeløs
fenakitt fra Nedre Lapplægeret (avsamme type som fra Håkonhals).
Velformede krystaller av fenakitt ikvarts er også funnet i samband med
dette materialet.
- Topas danner i Jennygruva desimeter
store blekt blågrå masser, delvis
omdannet til grønnlig muskovitt.

Fig. 30: Området rundt Drag er rikt på pegmatitter. De viktigste forekomstene er nummerert, 1: ØvreLapplægeret, 2: Nedre Lapplægeret, 3: Erlinggruva, 4: Jennygruva / Jennyhaugen, 5: Nedre Kvartsen,
6: Nedre Eivollen, 7: Øvre Eivollen, 8: Nekkateltet, 9: Fjellgruva.

- Blant lokalbefolkningen går det historierom hulrom med store krystaller av
kvarts og fluoritt fra enkelte pegmatitter.
Det fortelles blant annet om etarbeidslag som fikk løs en stor plate
med kvartskrystaller fra et hulrom. De
delte plata opp i mindre biter slik at hverarbeider fikk med seg en bit hjem.

15
Drag er langt mer interessant for samlere
av sjeldne mikromineraler. Først og fremst
gjelder dette forekomster med yttrofluoritt,og da spesielt Øvre Lapplægeret.
Yttrofluoritt ble først funnet her av Stein
Rørvik allerede på 1980-tallet, men lite
ble gjort for å identifisere de innesluttede
mineralene. Først da nytt materiale ble
funnet tidlig på 2000-tallet, delvis i fast
fjell inne i bruddet, ble det gjort forsøk på åfå dem identifisert.
Mye arbeid gjenstår, men så langt er to nye
for Norge oppdaget: iimoriitt-(Y) (blekrosa
mikrokrystaller, fig. 31) og synchysitt(Nd) (hvite mikrokrystaller). Ellers ligner
paragenesen Stetind, med vyuntspakhkitt(Y),keiviitt-(Y),hundholmenitt-(Y)og thalénitt-(Y)/fluorthalénitt-(Y) som
velformede mikrokrystaller i hulrom.
To blekgrønne korn av rowlanditt-(Y)er også funnet. Det vanligste mineralet ihulrommene er imidlertid kainositt-(Y),og opptrer på mange forskjellige måter.
Vanligst er glassklare, blekrosa prismer(fig. 32), men også globulære aggregater
er utbredt (fig. 33). Materialet er også riktpå britholitt-(Y)/fluorbritholitt-(Y) somgrårosa korn på noen millimeter, spesielt
langs grensesonene.
Yttrofluoritt er funnet i mange av
pegmatittene på Drag, men de aller
fleste er påfallende fattige på assosierte
mineraler. I tillegg til Øvre Lapplægeret
er det kun Nedre Eivollen som er verdt å
nevne. Forbindelse med tunnelene fra den
underjordiske driften på denne pegmatitten
gjør at den, i motsetning til alle de andre
gruvene på Drag, er tørrlagt. Sent på 1990tallet klatret jeg ned i den kanskje 50 meter
dype gruven. Dette foregår langs en rusten
og falleferdig stige (fig. 35) og må på det
sterkeste frarådes. Det tykke laget med issom legger seg langs veggene hver vintergir den nok mye juling, så det spørs om
den henger der i dag. Isen legger ogsåbegrensninger på tidspunktet det er mulig
å komme seg ned: for tidlig på året er
stigen dekt av is og ikke mulig å klatre ned,

16

STEIN 4-2011

for sent er all isen borte, og siden man er
avhengig av en viss mengde is langs ene
kanten i bunnen for å komme seg opp til
stigen igjen er det ikke lurt å vente forlenge. Under mitt korte opphold på bunnen
fant jeg en galenittkrystall på ca 1 cm i ethulrom, og noen kg yttrofluoritt liggende
løst. Jeg klarte ikke å finne hvor i fast fjell
det hadde falt fra. Denne yttrofluoritten er
tektonisk påvirket og helt uten hulrom, men
inneholder noen spennende inneslutninger
som britholitt-(Y)/fluorbritholitt-(Y) og
törnebohmitt-(Ce). Sammen med disse
sitter flere ennå ubestemte mineraler,hvorav minst ett nytt mineral – IMA 2011056.

STEIN 4-201117

Andre funn som bør nevnes:- Nedre Kvartsen: delvis nedbruttarsenopyritt med rikelig sekundært
dannet pharmacosideritt og scoroditt.
Millimeterstore korn av vismut sitter oftei kvarts assosiert med dette materialet.
- Jennygruva (fig. 36): en stor haug med
blek amazonitt ligger et stykke fra
gruva. Denne haugen er gjennomletet,men det er mulig å finne biter med kornog krystaller av beryll, mikrolitt og
tantalitt-(Mn).
- Et lite brudd i nærheten av ØvreLapplægeret: i hulrom i feltspat finnes,
blant albitt og almandin, velutviklete
mikrokrystaller av gadolinitt-(Y) og
hellanditt-(Y) (fig. 37)- Erlinggruva: Langs sprekker i store
masser av columbitt-(Fe) og mikrolitt
sitter små velformede prismer av
milaritt.
- I hulrom i feltspat fra Fjellgruva(og et lite brudd like i nærheten) er
millimeterstore krystaller av anatas,brookitt, rutil og wulfenitt påvist.

Fig. 34: Øvre Eivollen, 1922. Fotograf: Thorolf Vogt; gjengitt med tillatelse fra Universitetsbiblioteket i Trondheim.

Fig. 31: 1 mm lang krystall av iimoriitt-(Y) fraØvre Lapplægeret.

Fig. 35: På vei ned i Nedre Eivollen, mai 2008.

Fig.32: Aggregat av kainositt-(Y), ØvreLapplægeret. Bildebredde 2mm.

Fig. 33: Kuleformet kainositt-(Y), ØvreLapplægeret. Bildebredde 2mm.

Fig. 36: Jennygruva mai 2008. Det opprinneligepegmatittbruddet kan sees helt til venstre i bildet.

Fig. 37: Prismatisk krystall av hellanditt-(Y), ca 1mm
lang, fra et lite pegmatittbrudd ved Øvre Lapplægeret.

18Håkonhals
Dette er en av noen ytterst få forekomsteri området med fortsatt bergverksaktivitet.
Bedriften Norwegian Crystallites på Draghenter ut kvarts for videreforedling til
superren kvarts (mer enn 99,99% SiO2), et
produkt som brukes blant annet til solceller,
optiske komponenter og halvledere. Tattden store mengden materiale i betraktning
fører forekomsten skuffende få mineraler av
interesse. Samlere av sjeldne mikromineraler
vil nok sette mest pris på xenotim-(Yb) i
form av velformede, fargeløse krystaller
til 0,5 mm i størrelse (fig. 39). Mineralet
ble riktignok funnet i bare noen få prøver
i forbindelse med en knyttnevestor masse
av zirkon i veggen innerst i bruddet, men
representerer noe av det beste som noensinne
er funnet av mineralet. Lignende krystaller ihulrom i feltspat andre steder i bruddet er”normal” xenotim-(Y).
Store mengder yttrofluoritt ble for ca
10 år siden avdekket sentralt i bruddet,
og tonnevis med materiale kunne lastes
rett i bilen. Dette materialet inneholder
dessverre ingen uvanlige mineraler utoverrikelig med allanitt-(Ce), monazitt-(Ce),gadolinitt-(Y), bastnäsitt-(Ce), thoritt og
zirkon. Langs sprekker kan dårlig utviklet
kainositt-(Y) påtreffes. En annen type
fluoritt fra forekomsten, mørk fiolett i farge,
er spesielt rik på thoritt og uraninitt, og fører
stedvis sprekkefyllinger av gul uranofan og
uranofan-beta.
Det mest iøynefallende materialet fraHåkonhals er nok de opptil 10 cm store,hvite fenakittindividene i matriks av
blågrønn beryll (fig. 40). Noe fenakitt haren ytre randsone av beryll, og at enkelte
har sigmoidal form tyder på at opprinnelige
fenakittkrystaller
under
deformasjonble omdannet til beryll, sannsynligvis
i forbindelse med den Kaledonske
fjellkjedefoldingen for ca 400 millioner årsiden. Slike omdanninger finnes også hosandre mineraler i forekomsten, som 5 cm
store krystaller av rutilvarianten ilmenorutil
med en tynn påvekst av titanitt.

STEIN 4-2011

STEIN 4-2011

Det på verdensbasis svært sjeldne uranjern-niobatet petscheckitt danner svarte
masser, ofte over 10 cm store. Mineralet
finnes spredt på tippene, og en effektiv
metode under letingen er å se etter mørk
rød mikroklin som så karakteristisk dannes
rundt radioaktive mineraler. Et aggregat på
24 cm sitter ennå i veggen inne i bruddet(fig. 41), men er så sprøtt at det bare blirsmåbiter igjen om man prøver å banke det
ut.
Fig.40: Stor blokk med blågrønn beryll og
avrundete hvite krystaller av fenakitt, Håkonhals.
Foto: Kenneth Hansen.

19
fluorbritholitt-(Y) er påvist i materialet –begge opptrer som rosa korn og kan ikke
skjelnes fra hverandre visuelt. Hulrom
forekommer nesten ikke, men langs detallrike sprekkene som kutter materialet kan
man bl.a. finne velutviklet kainositt-(Y).
Fluidene som sirkulerte i disse sprekkene
har stedvis reagert med bastnäsittkornene
i yttrofluoritt og omdannet disse til rødlig
aluminoceritt-(Ce). Ofte kan man finne
korn som består av bastnäsitt-(Ce) i den ene
enden og aluminoceritt-(Ce) i den andre
enden, nærmest sprekken. Aluminoceritt(Ce) danner også små aggregater i selve
sprekkene (fig. 45).
Til tross for at forekomsten er lett tilgjengelig
og at mengden materiale i utgangspunktet
var beskjeden er det fortsatt mulig å finne
alle ovennevnte mineraler.

Fig.38: Håkonhals 1922. Fotograf: Thorolf Vogt;
gjengitt med tillatelse fra Universitetsbiblioteket i
Trondheim.
Fig.41: Petscheckitt i fast fjell, juni 2010. Håkonhals.
Foto: Knut E. Larsen.

Lagmannsvik

Fig.39: 0,3 mm stor krystall av xenotim-(Yb),Håkonhals.

Lokaliteten Lagmannsvik omfatter etområde med flere pegmatittbrudd like ved
E6 noen km sør for Innhavet. Som for
flere av de andre forekomstene i området
er interessante mineralet så å si kun
funnet i yttrofluoritt, som igjen opptrersvært lokalt i et av de mindre bruddene.
Yttrofluorittmaterialet fra Lagmannsvik er
karakteristisk sonert mht mineralinnholdog får et båndete utseende pga lyse partier
med yttrofluoritt og mørkere partier
med mye allanitt-(Ce) og gadolinitt-(Y).
Innesluttet i yttrofluoritt finnes små kornav bastnäsitt-(Ce) (gulbrun), gadolinitt-(Y)(blekgrønn), hundholmenitt-(Y) (brunlig)
og thalénitt-(Y)/fluorthalénitt-(Y) (rosa).
Både britholitt-(Y) og det nye mineralet

Fig. 42: Lagmannsvik 1922. Dette var før E6 blebygd (den går i dag mellom bruddet og havet),så materiale ble fraktet bort med båt – se kaia
til venstre i bildet. Fotograf: Thorolf Vogt;
gjengitt med tillatelse fra Universitetsbiblioteket i
Trondheim.

20

STEIN 4-2011KråkmoLike ved stedet hvor E6 krysser
kommunegrensen mellom Hamarøy og
Sørfold ligger Kråkmopegmatitten. Navnet
kommer fra gården Kråkmo noen km
lengre nord, hvor Knut Hamsun bodde og
lot seg inspirere av Nordlandsnaturen mens
han skrev på Markens Grøde.

Fig. 43: Yttrofluorittforekomsten ved Lagmannsvik,
juni 2010. E6 og Sagfjorden i bakgrunnen.

STEIN 4-2011

den apatittrike matriksen er ikke utenkelig.
Fluorcalciobritholitt krever jo også en delfosfor for å dannes, og er så langt barepåvist fra denne forekomsten.

21
første overraskelsen var asbecasitt, tidligere
kun funnet ved typelokaliteten i Sveits. Et
silikat med arsen, beryllium og titan! Det
lovet godt…

En noe hasardiøs avkjøring fra E6
rettferdiggjøres kanskje av mulighetentil å samle prøver med hvit tengeritt-(Y)på svart allanittmatriks, eller fluorapatitt
delvis omdannet til fluorbritholitt-(Y),men det mest interessante mineralet,fluorcalciobritholitt, er visualt identisk
med de andre britholittmineralene og kan
kun påvises gjennom kjemiske analyser.

Fig. 48: Trangt om plassen i Tennvatn, Juni 2010.
Fra venstre: Thor Sørlie, Harald Folvik, Stein
Rørvik, Astrid Haugen og Knut Edvard Larsen.

Fig. 44: Yttrofluoritt med lyse og mørke bånd og
karakteristisk svart rand av allanitt-(Ce) i fast fjell,
Lagmannsvik juni 2010.

Fig. 45: Aggregat av aluminoceritt-(Ce) fra sprekk
i yttrofluoritt, Lagmannsvik. SEM-bilde: Harald
Folvik, NHM, Oslo.

Fig. 46: Kråkmoforekomsten

Samling i selve pegmatittbruddet er
vanskelig pga vann og steile vegger,
men en liten tipp ligger like nedenfor.
Forekomsten er fattig på aksessoriske
mineraler, og begrenser seg stort sett til enenkelt blokk med REE-mineraler (fig. 47),
lett gjenkjennelig med de hvite skorpene av
tengeritt-(Y). Dette materialet består av en
matriks med mye allanitt-(Ce), fluorapatittog britholitt-(Y)/fluorbritholitt-(Y) med
kainositt-(Y)ogfluorcalciobritholittsom mikroskopiske inneslutninger. Små
mengder yttrofluoritt opptrer også i dettematerialet, men med kun xenotim-(Y) sominteressante inneslutninger. Xenotim-(Y)er svært uvanlig å finne i yttrofluoritt fra
Tysfjordgranitten, og en sammenheng med

Fig. 47: Blokk rik på allanitt-(Ce) og britholitt-(Y)/fluorbritholitt-(Y) fra Kråkmo. Dette materialet kjennes
lett igjen på den hvite skorpen av tengeritt-(Y).

Fig. 49: Del av Tennvatnpegmatitten: Grønn
amazonitt, svart fluor-schorl, grå kvarts og hvit
cleavelanditt. Hulrommet nedenfor linselokket
inneholdt flere gode prøver med asbecasitt, bl.a.
den avbildet på fig.56.

Tennvatn
Tennvatn-pegmatitten er en forholdsvis
liten pegmatittgang som ligger omtrent
midt i fjellsiden ovenfor Tennvatnet, et
fjellvatn like ved E6 nært grensen mellom
Sørfold og Hamarøy. På 60-tallet ble
forekomsten drevet etter amazonitt, og en
taubane ble anlagt for å frakte materialet
ned til bredden av Tennvatnet. Amazonitten
ble tidlig kjent blant steinsamlere, men det
var ikke før på 80-tallet at Astrid Haugenog Hans Vidar Ellingsen begynte å legge
merke til andre mineraler i materialet. Den

Pegmatitten er linseformet, og blottet i ca
10 meters lengde og 3 meters høyde. Om
den utvider seg eller smalner av innover
i fjellet er umulig å fastslå. I motsetning
til de fleste andre pegmatitter i området
er Tennvatn-pegmatitten udeformert slik
at primære strukturer som soneringer
og hulrom er intakte. Krystallisering av
pegmatitter er ofte en komplisert prosess
med opptil flere faser av rekrystalliseringog ”replacement” gjennom aktive løsninger
som endrer sammensetning underveis.

22

STEIN 4-2011

Allikevel er det mulig å utlede en grov
skisse av hendelsesforløpet (se fig.49):
1) Finkornet grensesone motvertsbergarten dannes.
2) Mikroklin (amazonitt) og fluor-schorl
danner store krystaller, opp mot i alle
fall en halv meter3) Kvarts fyller resten av ”hulrommet”.
4) Albitt (cleavelanditt) erstatter tidlige
mineraler som kvarts og mikroklin.
5) Sene fluider krystalliserer uvanlige
mineraler i hulrom.
De interessante mineralene i forekomsten
finnes i første rekke i de tallrike hulrommene,
ofte som velformete krystaller. Grovt settkan fire parageneser identifiseres:1)

2)

Asbecasitt og assosierte mineraler:
Dette materialet er stort sett funnet i
fast fjell og sitter i en porøs matriks av
amazonitt og albitt. Asbecasitt dannergule masser opp mot 4 cm, bestående
av grove plateformete individer. Kun
noen ytterst få prøver med tydelige
krystaller er funnet.
I motsetning til asbecasitt fra
typelokaliteten,hvor
skarpegjennomsiktige krystaller er funnet(se mindat.org), er materialet fra
Tennvatn alltid korrodert, varierende igrad fra etseteksturer på krystallflatenetilfullstendig
omvandlingtilnedbrytningsprodukter som chernovitt(Y) og titanitt.
Hingganitt-(Y) og assosierte mineraler:
Dette materialet er funnet svært
lokalt, i en rekke hulrom innenfor
et område på 30-40 cm i diameter,og kjennetegnes først og fremst av
hulromsrik matriks med mye grålig
kvarts og skiktsilikatene muskovitt
og kloritt. Det første mineralet man
legger merke til her er utvilsomt
hingganitt-(Y) som danner velformete

3)4)

gule gjennomsiktige prismer opp mot
7 mm, ofte i vifteformete aggregater.
Sammen med hingganitt-(Y) kan man
finne cm-store krystaller av et ennåubeskrevet metamikt mineral som
inneholder både As, Sb, Nb, Ti, Y
og Mn (Raade & Husdal 2010)!
Andre interessante mineraler i dettematerialet er fluorapatitt (blekrosa
tavleformete krystaller til noen cm),
pyrophanitt (svarte, millimeterstorexls), stibiocolumbitt (gule nåler – fig.
57) og xenotim-(Y) (blekgule plater).
Alt materiale av denne typen er fjernet
fra funnstedet i veggen, og det skal
godt gjøres å grave fram prøver fra
tipphaugene.
Hulrom i cleavelanditt: store mengder
av albittvarianten cleavelanditt opptrer
i pegmatitten, men det er kun enliten andel av denne som inneholder
spennende mineraler. Det er et godt
tegn hvis cleavelandittmassene er
assosiert med fluoritt eller columbitt.
Hulrommene
inneholder
bl.a.
svabitt (fig.50), bergslagitt (fig.54),
hingganitt-(Y), gasparitt-(Ce) (fig.
61), monazitt-(Ce), arsenocrandallittog philipsbornitt. Dessverre er det
vanskelig å berge gode prøver av dettematerialet siden cleavelandittmatriksen
er veldig sprø.
Masser av galenitt og cosalitt med
assosierte mineraler. De ytre delene
av massene er omvandlet og en langrekke sekundærmineraler er dannet.
Det mest iøynefallende av disse er
bismutitt som danner blekgule tilbrune stenglige pseudomorfoser etter
cosalitt. Mikrokrystaller av cerussitt
og anglesitt finnes i hulrom. En
enkeltprøve med hydrocerussitt erogså funnet, noe som utgjør det andre
rapporterte funnet i Norge. I tillegg
er mimetitt, greenockitt, covellin,
kasolitt, bismoclitt og fosgenitt påvist
fra denne paragenesen.

STEIN 4-201123

Fig.50: Svabitt i hulrom i cleavelanditt, Tennvatn.
Dette er den aller første prøven jeg samlet iforekomsten, på slutten av 90-tallet.
Bildet er 4 mm bredt.

Fig.53: Terminert krystall av fluor-schorl, 3 cm
bred, Tennvatn.

Fig.51: Inneslutninger av cosalitt og et ukjent
brunlig mineral i kvarts, Tennvatn. Nærbilde av
krystallen på fig. 52.

Fig.54: Aggregat av lyst brun bergslagitt med
hematitt-tvilling i cleavelanditt, Tennvatn.
Bildebredde 2 mm.

Fig.52: 4 cm lang kvartskrystall med inneslutninger
av cosalittnåler. Nålene som er i kontakt med
overflaten eller sprekker i kvartsen er omdannet til
gul bismutitt.

Fig.55: Romeitt som brune, kornete masser icleavelanditt, Tennvatn. Ved høy forstørrelse
ser man at massene består av små oktaedere.
Bildebredde 2 mm.

24

STEIN 4-2011

25

STEIN 4-2011

Generelt om mineralene

Fig.56: Asbecasitt fra Tennvatn. Prøven er 5 cm lang.

Fig.57. Gule prismer av stibiocolumbitt på svart
columbitt-(Mn), Tennvatn. Bildebredde 2 mm.

Fig.58: Oversiktsbilde, Tiltvika. Pegmatittbruddet
ligger i skogen, rett opp for den lille skogkledde
odden til venstre i den store bukta midt i bildet.
Lofotveggen i bakgrunnen. Foto: OT. Ljøstad.

Fig.59: Det beskjedne pegmatittbruddet i Tiltvika,
mai 2011.

Tiltvika
I havgapet ut mot Vestfjorden ligger en liten
pegmatitt (fig. 59). Bruddet er ikke stort, og
forekomsten inneholder bare ett mineral av
interesse: petscheckitt. Til gjengjeld opptrer
det relativt hyppig i selve bruddet og påtipphaugen som svarte masser opp mot
ca 10 cm. Arbeiderne i bruddet opplevdeat mineralet en stund etter sprengningkunne ”eksplodere” i småbiter, en effekt
som skyldes spenninger oppstått gjennom
volumendringer under metamiktiseringen.
Svært få samlere har besøkt forekomsten,noe som skyldes at man enten må komme
med båt fra havet eller gå over fjellet for å
komme dit.

Fig.60:

Petscheckittprøve samlet
Tiltvika.

mai

2011,

Yttrofluoritt
Yttrofluoritt ble beskrevet som et nytt
mineral fra Hundholmen av Vogt (1911).
Mineralet er i ettertid diskreditert og
regnes i dag bare som en yttriumrik variant
av fluoritt. Yttrofluoritt fra pegmatittene i
Tysfjordområdet inneholder typisk bare
2-3 atom% Y og små mengder av de andre
sjeldne jordartene. Fra andre lokaliteteri verden, bl.a. i Keivy-området på Kolahalvøya, er REE-innholdet langt større.
Yttrofluoritt er funnet i en lang rekke av
pegmatittene i Tysfjordområdet (se tabell2); det kan virke som om yttrofluoritt heller
er regelen enn unntaket i dannelsen av disse
pegmatittene. Som det framgår av tabellenvarierer mineralinnholdet betraktelig fra
forekomst til forekomst, med Stetindsom den klart rikeste og følgelig mest
interessante forekomsten. Hulrom finnes
bare i noen få av forekomstene, da spesielt
Stetind og Øvre Lapplægeret, og det er helt
klart en sammenheng mellom hyppigheten
av hulrom og innholdet av spesielle
mineraler, spesielt de med avvikende REEsammensetning.

For utrente øyne kan det være vanskelig
å skjelne yttrofluoritt fra feltspat. Godekjennetegn er den høye egenvekten,
inneslutninger av andre mineraler, hardhet
og sprøhet (yttrofluoritt kan deles opp
med fingrene). Feltspaten danner ogsåstørre korn, og har en bedre utviklet kløv.
Grovleting i forekomstene kan være lurt ågjøre i regnvær, da yttrofluoritt, i motsetning
til feltspat, trekker vann og får et ”vått”
utseende. Det beste kjennetegnet er uansettde mørke randene av allanitt-(Ce) og andre
mineraler som utgjør grensene mot kvarts/
feltspatmatriksen.
Thalénitt-(Y) eller fluorthalénitt-(Y)?
Thalénitt er kjent fra en rekke forekomsteri Tysfjordområdet. Mineralet ble først
rapportert fra Hundholmen (Vogt 1922),
og er senere funnet i både Stetind,
Lagmannsvik og Øvre Lapplægeret, alltid
i forbindelse med ”yttrofluoritt” (Husdal
2008). Tidlige analyser av materiale fra
Hundholmen (Vogt 1922, Kristiansen 1993)
utelot av ukjente grunner fluor, men det bør
bemerkes at Vogt fant så lite som 0.75%
vann, i kontrast til 2.08% for typematerialet
fra Österby. EDS-analyser av thalénitt fra

Tabell 2: Forekomster med yttrofluoritt
Forekomst
StetindHundholmen
LagmannsvikØvre LapplægeretKråkmoHåkonhals
Nedre EivollenØvre Eivollen
Per Jongruva
Nekkateltet
Jennygruva
Fjellgruva
Tømmerneset

Mengde materiale (grovtanslått)
Noen hundre kg
Flere tonn
Noen titalls kg
Noen titalls kg
Noen titalls kg
Noen tonn
Noen kg
Noen kg
Noen få prøver
Noen få prøver
Noen få prøver
Noen kg
En prøve, ca 10 cm3

Antall mineraler i
forbindelse med yttrofluoritt
29
16
14
12
8
7
6
2
2
2
2
2
1

26

STEIN 4-2011

forekomstene i Tysfjord/Hamarøy viser atfluorinnholdet varierer betydelig mellom
forekomstene og også mellom forskjellige
prøver fra samme forekomst. Blant annet
er de velformede krystallene i hulrom
fra Stetind alltid F-rike, mens rosa korninnesluttet i en spesiell type yttrofluoritt fra
samme forekomst har svært lite F (disse erogså kjørt på XRD). Raade & Kristiansen(2009) og Schlüter et al. (2009) rapporterer
verifiserte funn av fluorthalénitt-(Y) fra
hhv. Hundholmen (stor rosa krystall iyttrofluoritt) og Stetind (rosa velformet
krystall i hulrom i yttrofluoritt).

det skyldes blant annet at måten pegmatitter
dannes på fører til en oppkonsentrering
av uvanlige elementer. I tillegg kan selve
krystalliseringen av pegmatitter være en
komplisert historie hvor fluider med stadig
skiftende sammensetning i flere stadierløser opp, rekrystalliserer og omdanner deeldre mineralene. Dette gjør at pegmatitter,som i seg selv utgjør svært små volum
sammenlignet med andre bergarter, kan
ha små områder med unike geokjemiske
forhold og dermed unike mineraler. Svært
sjeldne mineraler med uvanlige grunnstoffer
er et varemerke for pegmatitter!

For å oppsummere: de klassiske
velformede krystallene fra Hundholmen
er fluorthalénitt-(Y), det samme gjelder
krystaller i hulrom fra Stetind. Rosa korn iyttrofluoritt med korn av kvarts innesluttet
fra Stetind er thalénitt-(Y). Materialet ellers
kan det ikke sies noe om før mer nøyaktige
kjemiske data foreligger.

Mineralrikdommen i Tysfjordpegmatittene
skyldes i stor grad spesielle forhold som
oppstod under de aller seneste fasene av
pegmatittdannelsene. Mange av de sjeldnemineralene er funnet i forbindelse med
yttrofluoritt, da spesielt i små hulrom idenne, og i hulrom i Tennvatnpegmatitten,og er som vi skal se dannet som et resultat
av spesielle kjemiske forhold.

Det bør bemerkes at det for rapporterte funn
av thalénitt fra andre norske forekomster
mest sannsynlig dreier seg om en metamikt
fase som muligens representerer keiviitt(Y) (Neumann 1985, p 157). Stetind er
dermed den eneste verifiserte forekomst
med ”ekte” thalénitt-(Y) i Norge.
Mineralrikdom– hvor dannes uvanlige mineraler?
Sjeldne mineraler finnes naturlig nok ikke
hvor som helst. Det aller meste av bergarterog annet geologisk materiale består av bareen god handfull av de i overkant 4500
kjente mineralene, blant annet kvarts,
feltspater, glimmere, olivin, pyroksener og
amfiboler. De andre mineralene, de som
kanskje er mest interessante for samlere,
opptrer i mindre mengder, og krever oftespesielle geologiske forhold for å kunne
dannes. Granittpegmatitter er velkjente
funnsteder for slike uvanlige mineraler, og

Noen eksempler:- I hulrommene i den mest mineralrike
typen yttrofluoritt fra Stetind opptrer
en rekke Nd-rike mineraler, somcalcioancylitt-(Nd), kozoitt-(Nd) og Nddominert bastnäsitt (IMA 2011-062).
Under ”normale” geologiske forhold er
LREE dominert av Ce, og mindre mengder Nd, La og de andre REE. Dannelsen
av Nd-dominerte mineraler krever da at
Ce ikke er tilgjengelig for mineralenenår de skal krystallisere. I Stetind kan
dette forklares ved at forholdene ihulrommene var så oksiderende at Ce3+
ble oksidert til Ce4+, og ikke passer inn i
strukturene til mineralene nevnt over. At
stetinditt, Ce4+SiO4, opptrer i de samme
hulrommene støtter denne teorien.
- Asbecasitt finnes i forholdsvis store
mengder i Tennvatnpegmatitten, somgule masser og avrundete krystaller i

27

STEIN 4-2011

hulrom. Mineralet er alltid mer eller
mindre korrodert, og i mange tilfeller
finner man bare restene: små korn omgitt
av
nedbrytningsprodukter(titanitt
chernovitt-(Y), hingganitt-(Y) og andre).
Nedbrytningen av asbecasitt førte til
at As-innholdet i de aktive løsningeneøkte. Arsen og fosfor kan lett erstattehverandre i mineraler, så der hvor viprimært fikk dannet fosfater i pegmatitten
kjennetegnes de sene løsningene av å
krystalliserer tilsvarende arsenater:
FosfatFluorapatitt
Monazitt-(Ce)Xenotim-(Y)Arsenat
Svabitt
Gasparitt-(Ce)Chernovitt-(Y)Ca5(PO4)3F
CePO4
YPO4

Fig.61: Krystaller av gasparitt-(Ce) på korrodert
monazitt-(Ce) (nederst i bildet), Tennvatn.
Bildebredde 2 mm.

Ca5(AsO4)3F
CeAsO4
YAsO4

På de ytterst få prøvene av gasparitt-(Ce)som er funnet opptrer mineralet alltidpå overflaten av korrodert monazitt(Ce) (fig.61). På en av prøvene har
nedbrytningen av monazitt-(Ce) skjedd
på en måte som har endret fordelingen
av REE, og Nd-dominert gasparitt ble
dannet (fig.62).
- Alkaline forekomster som Mont SaintHilaire, Ilimaussaq, Lovozero, Khibiny
og Langesundsfjorden velkjent blantmineralsamlere med interesse forsjeldne mineraler. De kjennetegnes av
et høyt innhold av bl.a Na som bidrar
til at mineralrikdommen er så stor.
For noen år siden ble Na-Y-karbonatet
adamsitt-(Y) beskrevet fra Mont SaintHilaire, og senere funnet i Lovozero, ibegge tilfeller i svært Na-rike miljøer.
Overraskende nok opptrer mineraletogså i Hundholmen, men her har det
trolig oppstått gjennom en reaksjon
mellom yttrofluorittmateriale og Na i
havvann.

Fig. 62: SEM-bilde av gasparitt fra Tennvatn. Denstore(!) krystallen litt til høyre for sentrum av bildet
er Nd-dominert.

Fig.63: Adamsitt-(Y) på sprekk i yttrofluorittmateriale, Hundholmen. Bildebredde 2 mm.

28
Nyfunn fra pegmatittene etter 2008.
En artikkel som oppsummerte mineralene
funnet i pegmatittene ble publisert i
forbindelse med mineralsymposiet på
Kongsberg i 2008 (Husdal 2008). Her
presenteres noen nyfunn gjort i ettertid.
Betpakdalitt-CaCa
Noen av pegmatittene på Drag, da spesielt
Nedre Lapplægeret og Nedre Kvartsen,
fører rike masser av arsenopyritt og/eller löllingitt. Disse to grålig metalliske
arsenmineralene er vanskelige å skillevisuelt, men löllingitt viser typisk en
mørkere anløpsfarge (Stein Rørvik,
pers. medd. 2011). På en prøve samlet
omtrent midt på 90-tallet sitter et cm-stortaggregat av molybdenitt i nær kontakt
med korrodert arsenopyritt, og et gultsekundærmineral fyller sprekker mellom
molybdenittindividene (fig.64). Dette gulemineralet ble våren 2011 analysert vha
SEM-EDS ved NHM i Oslo: med kationene
Ca, As, Mo og Fe ble betpakdalitt mistenkt.
Omtrent samtidig ble betpakdalitt og en
rekke lignende mineraler redefinert og
plasser i betpakdalittgruppen. Prøven fra
Drag ble sendt Anthony Kampf, og hanbekreftet at mineralet er betpakdalittCaCa. Dessverre ble hele prøven sendt
bortover, og den er så langt den eneste som
er funnet.

Fig.64: Gul skorpe av betpakdalitt-CaCa på
arsenopyritt, Drag. Bildebredde 2 mm.

STEIN 4-2011

Synchysitt-(Nd)I de små hulrommene i yttrofluoritt fraØvre Lapplægeret opptrer et hvitt mineralsom sekskantede plater eller prismer,
ofte epitaktisk påvokst bastnäsitt-(Ce).
Krystallene er for små for standard
røntgendiffraksjon, men flere EDS-analyser
gir Ca-REE-F i et forhold som passer med
synchysitt. Synchysitt-(Y) er påvist i slike
hulrom fra både Hundholmen og Stetind,og er ikke uventet, men materialet fraØvre Lapplægeret skiller seg fra de andre
forekomstene med en sterkt varierende
REE-sammensetning. Både synchysitt(Y), synchysitt-(Ce) og synchysitt-(Nd) erpåvist, sistenevnte for første gang i Norge.
Philipsbornitt”UK-5” fra Tennvatn ble av Ellingsen
et al. (2000) og Husdal (2008) omtalt
som et mineral i crandalittgruppen, enten
hidalgoitt eller philipsbornitt. Mineralet er
funnet i bare en prøve, og danner små gule
plater orientert vinkelrett på c-aksen til en
zirkonkrystall. En fersk EDS-analyse viser
at mineralet ikke inneholder S, så det dreierseg om philipsbornitt. Hidalgoitt er dermed
ikke påvist fra Tennvatn.
Aluminoceritt-(Ce)Raade et al. (1990) rapporterer det
første norske funn av ceritt-(Ce) fra
granittpegmatitten Lagmannsvik i Hamarøy
kommune, Nordland, men poengterer
på grunnlag av mikrosondeanalyser
at mineralet har Al som dominerendeelement i M-posisjonen. En lignende
fase fra Baveno, Italia blir beskrevet som
aluminoceritt-(Ce).
Aluminoceritt-(Ce)fra Lagmannsvik danner rosa til rødlige
pseudomorfoser etter bastnäsitt-(Ce) i
hydrotermalt påvirket yttrofluoritt, somoftest langs sprekker i materialet. Av og
til kan man finne korn hvor delen nærmest
sprekken er aluminoceritt-(Ce) mens resten
er bastnäsitt-(Ce). Det bør bemerkes atrødlig kainositt-(Y) ikke er uvanlig som
sprekkefyllinger i dette materialet, og lettkan forveksles med aluminoceritt-(Ce) hvis
man baserer seg på fargen alene.

STEIN 4-2011

Fluorcalciobritholitt
Under arbeidet med å karakterisere
fluorbritholitt-(Y) fra en av typelokalitetene,Kråkmo, ble små korn med sammensetning
tilsvarende
det
nylig
beskrevne
mineralet fluorcalciobritholitt funnet.
En mikrosondeanalyse (Igor Pekov) gir
sammensetningen(Na0.08Ca4.92Mn0.05Pb0.05Y4.04Ln0.61U0.05)
9.84(Si4.47P1.53)6O24F1.84(O,OH)0,16
Mineralet,som
representerer
ensammensetning mellom fluorapatitt og
fluorbritholitt-(Y), opptrer i grensesonen
mellom disse to mineralene, og er ikke
mulig å identifisere visuelt.
Luinaitt-(OH)
En svart turmalin opptrer som prismer,
ofte i aggregater, i hulrom i materiale
fra Hundholmen. Mineralet ble første
identifisert som schorl, men høykvalitets
enkrystalldiffraksjon (Kolitsch et al 2011)viser at mineralet er en monoklin polymorf
til schorl – luinaitt-(OH). ”Normal” schorler også påvist i det samme materialet, og
det er ikke mulig å skille disse to med andre
metoder enn enkrystallopptak.

29
Fluor-schorl
De svarte turmalinene fra Tennvatn har
lenge vært kjent og ettertraktet blant norske
samlere, og særlig prøver med cm-tykke
pent utviklete krystaller sammen med pentfarget amazonitt har vært noe av det mest
estetiske materialet pegmatittene i området
kan by på. Mineralet er langt fra sjeldent
i forekomsten; det er vel heller vanskelig
å finne prøver uten turmalin på tippen. En
mikrosondeanalyse (Larsen et al. 1999),
som riktignok ikke analyserte fluor, viste atdisse turmalinene er svært Fe-rike – nærtrent schorl-endeledd. Kolitsch et al. (2010)påviste på grunnlag av enkrystallopptak at
de er veldig fluorrike, og representerer det
nylig beskrevne endeleddet fluor-schorl.
Krystallene kan oppnå en betydelig størrelse(se fig.66), og tilhører de aller tidligst
krystalliserte mineralene i pegmatitten.

Fig. 66: Tverrsnitt av stor krystall av fluor-schorl i
veggen i Tennvatnforekomsten.

Cerianitt-(Ce) og coffinittPåvist som små korn i tynnslip av prøver
fra Hundholmen (Yoklavich 2010).

Fig.65: Et ca 10 cm stort fibrig aggregat av lunaitt(OH) og schorl, Hundholmen.

Pyroklor
Et mineral i pyroklorgruppen sitter somsmå brune plater sammen med hingganitt(Y) fra Tennvatn. EDS gir, foruten Nb,
avtagende mengder av Ca, Pb, Y og U.
Sammensetningen kan stemme medhydroksycalciopyroklor, men analysemetoden er for unøyaktig til å væresikker. Mineralet er dårlig krystallisert,

30
og plateformede krystaller av et kubisk
mineral tyder på at det dreier seg om en
pseudomorfose etter et primært niobat.
Polykras-(Y)Påvist i to prøver som stammer fra
tippmateriale av ukjent opphav, Drag.
Mineralet er metamikt, men dannerveldefinerte, mørkt brune krystaller opp
mot 2 mm med tilsynelatende ortorombisk
symmetri i hulrom i feltspat. En EDSanalyse (av Pavel Kartashov: tilnærmet
plan overflate, med standarder) gir følgende
sammensetning:((Y0.43REE0.13)0.56U0.20Pb0.08Ca0.05Th0.04)
3+0.93(Ti1.50Fe 0.22W0.14Nb0.14)2O5.10(OH)0.90

STEIN 4-2011

Atelisitt-(Y)danner små fargeløse til blekbrune krystaller
i hulrom i en spesiell type omvandlet
yttrofluoritt fra Stetind. Mineralet er barefunnet i en prøve fra tippen, og i en liten
masse i veggen inne i bruddet. Krystallenenår en maksimal størrelse på 0,3 mm, defleste langt mindre, så hvis man ikke vet
hva man ser etter er det nesten umulig å fåøye på dem.

NEUMANN, H. (1985): Norges Mineraler.
Norges geologiske Undersøkelse Skrifter 68,
p. 90.
PEKOV, I.V., ZUBKOVA, N.V., CHUKANOV,
N.V., HUSDAL, T.A., ZADOV, A.E.,
PUSHCHAROVSKY,
D.YU.
(2011):
Fluorbritholite-(Y), (Y,Ca,Ln)5[(Si,P)O4]3 F,
a new mineral of the britholite group. Neues
Jahrbuch für Mineralogie - Abhandlungen,188, 191-197.

Fig. 68: Bastnäsittfragment fra Stetind, selve
typekrystallen. De røde tallene representerer
Nd-rike punkter, mens de grønne er Ce-rike.
SEM-bilde: Ritsuro Miyawaki.

Nye mineraler
I tillegg er fem nye mineraler beskrevet
eller godkjent fra disse forekomstene.
Utfyllende data om disse kan finnes
i de respektive originalbeskrivelsene(bare stetinditt (Schlüter et al 2008) og
fluorbritholitt-(Y) (Pekov et al 2011) er
publisert hittil, de andre følger i løpe
av noen år). Opplysninger om selve
oppdagelsene av stetinditt, fluorbritholitt(Y) og atelisitt-(Y) kan leses i 2011-heftet
for Kongsbergsymposiet (Husdal 2011).

31

STEIN 4-2011

Referanser:
Detaljer rundt selve driften kan leses i Årbok
for Tysfjord 1986, og på nettstedet norcryst.noFig. 67: Krystaller av atelisitt-(Y) i oppløsningshulrom i yttrofluoritt fra Stetind. SEM-bilde:
Harald Folvik, NHM, Oslo.

Stetinditt
Opptrer som nåleformede krystaller, ofte
i radiærstrålige aggregater, i hulrom iyttrofluoritt fra Stetind. En rekke andre
mineraler opptrer på samme måte, men et
kvadratisk tverrsnitt og en blekgul farge ergode kjennetegn. Krystallene er ofte dekt
av en skorpe av et hvitt mineral, og da
kan det være vanskelig å gjøre en sikker
identifikasjon. Mineralet er sjeldent, og
rike prøver med gode krystaller er det
funnet svært få av.

IMA 2011-055,(CaCe3)(Al3Fe2+)(Si2O7)(SiO4)3O(OH)2
Mineralet er funnet i både Hundholmen,
Stetind og Nedre Eivollen’ og dannergrågrønne prismatiske krystaller iyttrofluoritt. Det er nært beslektet med
gatelitt-(Ce) og västmanlanditt-(Ce), og
tilhører en gruppe mineraler som er bygd
opp av alternerende sjikt av henholdsvis
törnebohmitt-(Ce) og medlemmer av
allanittgruppen, i dette tilfellet allanitt(Ce).

Fluorbritholitt-(Y)Er beskrevet som rosa korn i yttrofluoritt
fra Lagmannsvik og Kråkmo, og ersannsynligvis også tilstede i de andre
forekomstene med yttrofluoritt, men umulig
å skille fra britholitt-(Y) uten kjemiske
analyser.

IMA 2011-062,
NdCO3F
Representerer Nd-dominert bastnäsitt, og
opptrer som tynne soner, bare noen titalls
mikrometer tykke (fig.68), på krystaller av
bastnäsitt-(Ce) i hulrom i yttrofluoritt fra
Stetind.

ELLINGSEN, H.V., ANDERSEN, T. &HAUGEN, A., (2000): Nye mineraler fra
amazonittpegmatitten ved Tennvatn, Nordland.
Norsk Bergverksmuseum, Skrift 17, 52-58.
FOSLIE, S. 1941: Tysfjords geologi.
Beskrivelse til det geologiske gradteigskart
Tysfjord. Nor. geol. unders. nr. 149, 298 s. + 16
plansjer + geologisk kart.
HUSDAL, T. (2008): The minerals of thepegmatites within the Tysfjord granite, northern
Norway. Norsk Bergverksmuseum, Skrift 38,
5-28.
HUSDAL, T. (2011): På jakt etter nye mineraler.
Norsk Bergverksmuseum, Skrift 44.
KOLITSCH,U.,
HUSDAL, T. A.,
BRANDSTÄTTER, F. & ERTL, A. (2011) :New crystal-chemical data for members of the
tourmaline group from Norway: occurencesof fluor-schorl and luinaite-(OH). Norsk
Bergverksmuseum, Skrift 46, 17-24.
KRISTIANSEN, R. 1993. Thalenitt
Hundholmen. Stein, 20 (2), 121-123.

fra

LARSEN, A.O., NORDRUM, F.S. &AUSTRHEIM, H. (1999): Turmaliner i Norge.
Bergverksmuseet Skrift 15, 21-30.

RAADE, G. , AUSTERHEIM, H. & SÆBØ,P.C. 1990. Cerite-(Ce) from Lagmansvik,
Hamarøy.
Internenotater
1961-1990.
Mineralogisk-geologisk museum, UiO, 153154.
RAADE, G. & HUSDAL, T. 2010: Chemicalcomposition of a metamict (Mn,Fe)-Y-(Sb,As)(Nb,Ti) oxide mineral from the Tennvatn
amazonite pegmatite, Sørfold, Nordland, north
Norway. Norsk Bergverksmuseum, Skrift 43,
81-87.
RAADE, G. & KRISTIANSEN, R. 2009.
Fluorthalénite-(Y) from Hundholmen, Tysfjord,
north Norway. Norsk Bergverksmuseum, Skrift
41, 21-24.
SCHLÛTER, J., MALCHEREK, T. &HUSDAL, T. A. (2009): The new mineral
stetindite, CeSiO4, a cerium end-member of thezircon group. Neues Jahrbuch fur Mineralogie- Abhandlungen, 186(2), 195-200.
VOGT, T. (1911): Vorläufige Mitteilung überYttrofluorit, eine neue Mineralspezies aus
dem nördlichen Norwegen. Centralblatt für
Mineralogie, Geologie und Paläontologie,
1911, 373-377.
VOGT, T. (1922): Über Thalenit vonHundholmen im nördlichen Norwegen.
Videnskapsselskapets Skrifter 1,Matematisknaturvidenskapelig Klasse, 1922 (1), 19-47,
Plates VII-IX.
YOKLAVICH, J.L. (2010) Crystallization andreaction sequences in a NYF pegmatite: a casestudy from the Hundholmen locality, Noway.
Undergraduate Research Thesis, Texas Tech
University, pp. 14.

32

33

STEIN 4-2011

STEIN 4-2011

Tabell 3:
Oversikt over alle mineralene (152 stk.) som er påvist i pegmatittene i Tysfjordgranitten.

Columbitt-(Mn)

MnNb2O6

Tennvatn

Cosalitt

Pb2Bi2S5

Tennvatn

MineralFormelLokalitet

CovellinCuS

Tennvatn

Adamsitt-(Y)NaY(CO3)2 · 6H2O

Hundholmen

Cryptomelan

K(Mn4+,Mn2+)8O16

Drag

AlbittNa[AlSi3O8]

Bergartsdannende

Dolomitt

CaMg(CO3)2

Hundholmen

Allanitt-(Ce){CaCe}{Al2Fe }[O|OH|SiO4|Si2O7]

VanligEpidot{Ca2}{Al2Fe2+}[O|OH|SiO4|Si2O7]

Hundholmen

Allanitt-(Y){CaY}{Al2Fe }[O|OH|SiO4|Si2O7]

Hundholmen

Euxenitt-(Y)(Y,Ca,Ce,U,Th)(Nb,Ta,Ti)2O6

Flere

Almandin

Fe Al2[SiO4]3

Drag

Fenakitt

Be2[SiO4]

Nedre Lapplægeret, Håkonhals

Aluminoceritt-(Ce)(Ce,Ln,Ca)9(Al,Fe3+)SiO4)3[SiO3(OH)]4(OH)3

Lagmannsvik

Ferberitt

FeWO4

Drag

AnatasTiO2Fjellgruva

Fergusonitt-(Y)

YNbO4

Flere

Anglesitt

PbSO4

Tennvatn

Fluoceritt-(Ce)(Ce,La)F3

Flere

AnnittKFe2+3[(OH)2|AlSi3O10

Bergartsdannende

Fluorapatitt

Ca5[F|(PO4)3]

Flere

Arsenocrandallitt(Ca,Sr)Al3[(OH)5|(AsO4,PO4)2] · H2O

Tennvatn

Fluorbritholitt-(Y)(Y,Ca,Ln)5[(Si,P)O4]F

Flere

Arsenopyritt

FeAsS

Flere

Fluorcalciobritholitt(Ca,REE)5[(Si,P)O4]3F

KråkmoAsbecasitt

Ca3(Ti,Sn4+)Be2[(AsO3)3|SiO4]2

Tennvatn

Fluoritt

CaF2

VanligAtelisitt-(Y)Y4Si3O8(OH)8

Stetind

Fluor-schorl

NaFe2+3Al6Si6O18(BO3)3(OH)3F

Tennvatn

Y3Si3O10F

Flere

Y2Fe Be2[O|SiO4]2

Hundholmen, Lagmannsvik

2+

2+

2+
3

Bastnäsitt-(Ce)(Ce,La)[F|CO3]

VanligFluorthalénitt-(Y)Bavenitt

Ca4Be2Al2Si9O26(OH)2

Nedre Lapplægeret

Gadolinitt-(Y)2+Bergslagitt

CaBe[OH|AsO4]

Tennvatn

Galenitt

PbS

Flere

Bertranditt

Be4[(OH)2|Si2O7]

Flere

Gasparitt-(Ce)(Ce,REE)AsO4

Tennvatn

BeryllBe3Al2Si6O18

Flere

Gips

CaSO4 · 2H2O

Hundholmen

Betpakdalitt-CaCa

CaFe2(As2Mo6O28) · 15H2O

DragGoethitt

α-Fe O(OH)Drag

Beudantitt eller
segnititt

PbFe3[(OH)6|SO4|AsO4] eller
PbFe3[(OH, H2O)6|(AsO4)2]

Hundholmen

GrafittC

Drag

Greenockitt

CdS

Tennvatn

Bismoclitt

BiOCl

Tennvatn

Halloysitt(BiO)2CO3

Tennvatn, Nedre Kvartsen

Al2Si2O5(OH)4Hellemobotn

Bismutitt

Hellanditt-(Y)DragBoltwooditt(K,Na)(UO2)[HSiO4] · 0.5H2O

Hundholmen(Ca,Y)6(Al,Fe3+)Si4B4O20(OH)4

Hematitt

Ca2(Y,Ca)3[(OH,F)|(SiO4,PO4)3]

Flere

Fe2O3

Flere

Britholitt-(Y)Heulanditt-Ca

Tennvatn

Brookitt

TiO2

Fjellgruva(Ca,Na)2-3Al3(Al,Si)2Si13O36 · 12H2O

Hingganitt-(Y)(Ca,Sr)Ce(CO3)2OH · H2O

Stetind, Hundholmen(Y,Yb,Er)Be[OH|SiO4]

Tennvatn, Hundholmen

Calcioancylitt-(Ce)Hisingeritt(Nd,Ce)3Ca(CO3)4(OH)3 · H2O or

StetindFe 2Si2O5(OH)4 · 2H2O

Drag

Calcioancylitt-(Nd)”Hornblende”-

Tennvatn, Hundholmen

Cassiteritt

SnO2

Flere

Hundholmenitt-(Y)FlereCerianitt-(Ce)CeO2Hundholmen(Y,REE,Ca,Na)15(Al,Fe3+)CaxAs3+1-x (Si,As5+)
Si6B3(O,F)48 (x = 0.78)

Cerussitt

PbCO3

Tennvatn, Fjellgruva

Hydrocerussitt

Pb3(CO3)2(OH)2

Tennvatn

3+3+Chabazitt-Ca(Ca,Na2,K2,Sr,Mg)2[Al2Si4O12]2 · 12H2O

Håkonhals

Iimoriitt-(Y)Y2[CO3|SiO4]

Øvre Lapplægeret

Chabazitt-K(K2,Ca,Na2,Sr,Mg)2[Al2Si4O12]2 · 12H2O

Hundholmen

Ilmenitt

Fe2+TiO3

Håkonhals

Chabazitt-Na(Na2,K2,Ca,Sr,Mg)2[Al2Si4O12]2 · 12H2O

Hundholmen

IMA 2011-055(CaCe3)(Al3Fe2+)(Si2O7)(SiO4)3O(OH)2

Flere

Chalcopyritt

CuFeS2

Flere

IMA 2011-062

NdCO3F

StetindChamositt(Fe2+,Mg)5Al[(OH)8|AlSi3O10]

Flere

Ixiolitt(Ta,Nb,Sn,Fe,Mn)4O8

Tennvatn

Chernovitt-(Y)YAsO4

Tennvatn

Kainositt-(Y)Ca2(Y,Ce)2Si4O12CO3 · H2O

Vanlig

Coffinitt(U,Th)(SiO4)1-x(OH)4x

Hundholmen

Kalsitt

CaCO3

Flere

Columbitt-(Fe)FeNb2O6

VanligKamphaugitt-(Y)Ca(Y,REE)[OH|(CO3)2] · H2O

Hundholmen

34

STEIN 4-2011

35

STEIN 4-2011

Kasolitt

Pb(UO2)[SiO4] · H2O

Tennvatn

ScorodittFe3+AsO4 · 2H2O

Jennyhaugen

Keiviitt-(Y)(Y,Yb)2[Si2O7]

StetindSfaleritt

ZnS

Drag

Keiviitt-(Yb)(Yb,Y)2[Si2O7]

Stetind

Sideritt

FeCO3

Drag

Kozoitt-(Nd)(Nd,La,Sm,Pr)[OH|CO3)(OH)

StetindSpessartin

Mn2+3Al2[SiO4]3

Tennvatn

KrysokollCu2-xAlx(H2-xSi2O5)(OH)4· nH2O (x<1)

Stetind

Stetinditt

CeSiO4

Stetind

Sb(Nb,Ta)O4

Tennvatn

NaCa4[Al9Si27O72] · nH2O

Tennvatn, Håkonhals

Kuliokitt-(Y)Y4Al(SiO4)2(OH)2F5

Stetind

Stibiocolumbitt

KvartsSiO2Bergartsdannende

Stilbitt-Ca

Laumontitt

CaAl2Si4O12 · 4H2O

Hundholmen

Svabitt

Ca5[(F,Cl,OH)|(AsO4)3]

Hellemobotn, Tennvatn

S

Tennvatn, Håkonhals

Lokkaitt-(Y)Ca(Y,Gd,Nd,Dy)4[CO3]7 · 9H2O

Hundholmen

Svovel

Löllingitt

FeAs2

Flere

Synchysitt-(Ce)

Ca(Ce,La)[F|(CO3)2]

Hundholmen

Luinaitt-(OH)(Na,)(Fe ,Mg)3Al6Si6O18(BO3)3(OH)3(OH)Hundholmen

Synchysitt-(Nd)

CaNd(CO3)2F

Øvre Lapplægeret

Ca(Ce,La)[F|(CO3)2]

Flere

2+

Magnetitt

Fe3O4

Flere

Synchysitt-(Y)Mikroklin

K[AlSi3O8]

BergartsdannendeTantalitt-(Mn)

MnTa2O6

Jennyhaugen, Tennvatn

Mikrolitt(Ca,Na)2Ta2O6(O,OH,F)

Flere

Tapiolitt(Fe,Mn)(Ta,Nb)2O6

Drag

Tengeritt-(Y)Y2[CO3]3 · 2-3H2O

Flere

Milaritt

K2Ca4Al2Be4Si24O60 · H2O

FlereMimetitt

Pb5[Cl|(AsO4)3]

Tennvatn

Tennantitt

Cu12As4S13

Stetind

Y3Si3O10(OH)

Hundholmen, Stetind(Th,U)[SiO4]

VanligMolybdenitt

MoS2

VanligThalénitt-(Y)Monazitt-(Ce)(Ce,La,Nd,Th)PO4

Flere

Thoritt

Montmorillonitt(Na,Ca)0.33(Al,Mg)2Si4O10(OH)2 · nH2O

Nedre Lapplægeret

Titanitt

CaTi[O|SiO4]

Flere

Al2[(F,OH)2|SiO4]

Jennyhaugen(Ce,La)2Al(SiO4)2OH

StetindMuskovitt

KAl2[(OH)2|AlSi3O10]

Bergartsdannende

Topas

Nuffielditt

Pb2Cu(Pb,Bi)Bi2S7

Tennvatn

Törnebohmitt-(Ce)Opal

SiO2 · nH2O

Håkonhals

Uraninitt

UO2

Flere

Ca(UO2)2[HSiO4]2 · 5H2O

Håkonhals

Ca(UO2)2[HSiO4]2 · 5H2O

Stetind, Håkonhals

Parisitt-(Ce)

Ca(Ce,La)2[F2|(CO3)3]

Hundholmen

Uranofan

PetscheckittUFe(Nb,Ta)O8

Flere

Uranofan-Pharmacosideritt

KFe [(OH)4|(AsO4)3] · 6-7H2O

Jennyhaugen, Tennvatn

VismutBi

Flere

Y4Al3Si5O18(OH)5

Stetind, Øvre Lapplægeret

PbMoO4

Flere

3+
4

Philipsbornitt

PbAl3[(OH)5|(AsO4)2] · H2O

Tennvatn

Vyuntspakhkitt-(Y)Phosgenitt

Pb2[Cl2|CO3]

Tennvatn

Wulfenitt

Polykras-(Y)(Y,Th,Ca,U)(Ti,Fe)2(O,OH)6

Drag

Xenotim-(Y)

YPO4

Flere

“Pumpellyitt”

-

Drag

Xenotim-(Yb)YbPO4Håkonhals

PyrittFeS2

VanligYttrialitt-(Y)(Y,Th)2[Si2O7]

Stetind

Pyrofanitt

Mn TiO3

Tennvatn, Hellemobotn

Yttrotantalitt-(Y)(Y,Ca,U,Fe2+)(Ta,Nb)2O8

Drag”Pyroklor”-

Tennvatn

ZirkonZr[SiO4]

Vanlig“Pyroksen”-”Veten, Tysfjord”

2+

Pyrrhotitt

Fe0.83-1S

Drag”Roméitt”-

Tennvatn

Rowlanditt-(Y)(Y,Fe3+,Ce)3[O|(F,OH)|Si2O7]

Stetind, Øvre Lapplægeret

Rutil

TiO2

Flere

Samarskitt-(Y)(Y,Fe ,Fe ,U,Th,Ca)(Nb,Ta)O8
2+

3+

Drag, Håkonhals

Scheelitt

Ca[WO4]

Drag

Schorl[Na][Fe2+3][Al6][(OH)3|OH|(BO3)3|Si6O18]

Hundholmen

Schröckingeritt

NaCa3(UO2)[F|(CO3)3|SO4] · 10H2O

Karlsøy

Takk
Jeg er følgende personer en stor takk skyldig for opplysninger, bilder eller
andre bidrag til denne artikkelen: Jack Brauer, Harald Folvik, Kenneth Hansen,
Anthony Kampf, Knut Edvard Larsen, OT Ljøstad, Ritsuro Miyawaki, Igor Pekov
og Stein Rørvik. Steins redaksjon takkes også for profesjonelt samarbeid!