Norsk mineralsymposium
2019

Redigert av
Alf Olav Larsen og Torfinn Kjærnet

Stathelle 2019

Norsk mineralsymposium 2019
Redaksjon:

Alf Olav Larsen og Torfinn Kjærnet

ISBN:

ISBN 978-82-690027-4-4

Trykk:

Atles trykkeri AS, Håndverksvegen 8, 3917 Porsgrunn

Bestilling:

Torfinn Kjærnet, Krabberødstrand terrasse 11, 3960 Stathelle (torfinn2@online.no)Pris:

kr. 150 + porto

Forsidebilde:
Uralitt (amfibolpseudomorfose etter diopsid) fra Skjerpemyr, Grua, Lunner, Oppland.
Syret ut av kalsitt. Stuffen er 7 cm bred. Samling og foto: Torfinn Kjærnet.

2

ForordDet er med glede vi kan presentere årets publikasjon fra Norsk mineralsymposium, som ble avholdt i
Langesund den 1. – 2. juni 2019. Mange forfattere har bidratt med interessante artikler. Det er vår
intensjon at denne publikasjonen skal være en aktuell kilde for nyheter om norsk mineralogi.
Vi takker alle bidragsytere og deltagere for at symposiet blir et vellykket arrangement, og håper at det
kan videreføres også i fremtiden. Imidlertid vil det være naturlig etter hvert å justere både form og
innhold.
Symposiet i år ble arrangert av Peter Andresen, Svein Arne Berge, Henrik Friis, Torfinn Kjærnet, Alf
Olav Larsen, Knut Edvard Larsen og Øivind Thoresen.

3Innholdsfortegnelse
Jörgen Langhof
Mineralsamlandet i Sverige – en historisk översikt

5

Leif Roger Størseth
Thulittbergarten i Mjønestunnelen, Snillfjord, Trøndelag

16

Tomas Husdal
Nyfunn av mineraler fra Tysfjord-pegmatittene, Nordland

31

Tomas Husdal, Fabrice Dal Bo, Henrik Friis, Svein-Arne Berge,
Ole-Torstein Ljøstad and Peter Andresen
New mineral discoveries from the Larvik Plutonic Complex, southern Norway

47

Harald Oskar Folvik
Mineralene fra Skjerpemyr på Grua, Lunner, Oppland52

Atle Michalsen
Mineralene fra Minge blygruve, Sarpsborg, Østfold

71

Vegard Evja
Mineraler fra Fikkjebakke industriområde, Sannidal, Kragerø, Telemark

82

Alf Olav Larsen og Arne Åsheim
Oberstløytnantskjerpet ved Fjellgardane i Fyresdal, Telemark

86

Alf Olav Larsen, Jörgen Langhof og Andreas Karlsson
Fantehullet på Oterøy – lokaliteten for Tellef Dahlls angivelige nye grunnstoff norvegium

93

Knut Edvard Larsen, Massimo Boiocchi, Frank C. Hawthorne and Roberta Oberti
F-rich richterite from the Hydro quarry, Fen complex, Southern Norway:
crystallographic data and crystal-chemistry102Kåre Kullerud, Uwe Altenberger, Tom Andersen, Henrik Friis, Christina Günter
and Enrico Ribacki
The anthophyllite that wasn’t anthophyllite – from the anthophyllite type locality
at the Kjennerudvann lake, Kongsberg, Norway

110

Roy Kristiansen and Hans Christian Olsen
Pollucite - an old, new mineral to Norway

116

Roy Kristiansen
Lithium mineralization in Norway: a review

119

Gunnar RaadeMin publikasjonsliste og litt til

132

Knut Edvard Larsen
Noen funn av mineraler i Norge 2018-2019

141

Alf Olav Larsen, Knut Edvard Larsen og Roy Kristiansen
Mineralogia Norvegica 2018-2019

150

4

Mineralsamlandet i Sverige – en historisk översikt
Jörgen Langhof
Enheten för Geovetenskaper, Naturhistoriska Riksmuseet, Box 50 007, S-104 05 Stockholm, Sverige(jorgen.langhof@nrm.se)

Introduktion”Den som samlar skriver historia” var temat och titeln för katalogen och den stora utställningen iMünchen 1988 i samband med att mineralmässan (München Mineralientage) firade 25-årsjubileum.
(Bild 1). Detta stämmer självklart in på mycket av allt samlande som existerar runt om i världen – alltifrån frimärken, äggkoppar, veteranbilar, böcker och mineral. Samlandet har naturligtvis förändratsöver tid men mineralsamlandet tillhör en kategori som pågått i minst fem hundra år. Den nära
kopplingen till vetenskapen mineralogi bidrar även till att samlandet kan inkorporeras i den
akademiska vetenskapshistorien och därmed bidra till förståelsen av denna vetenskaps framväxt och
utveckling.

Bild 1. ”Wer sammelt macht Geschichte”. Framsidan på katalogen till
specialutställningen i München i samband med mässans (Mineralientage
München) 25-årsjubileum 1988.

5

Tidigare internationella arbeten
1994 publicerade redaktören för tidskriften The Mineralogical Record, Wendell Wilson, en globalöversikt av mineralsamlandets utveckling 1530 – 1799 (Wilson 1994). Ett sannerligen imponerandearbete som fortfarande utgör den tjockaste utgåvan av något häfte i denna tidskrifts historia.
Författaren hade då ända sedan mitten av 1970-talet börjat samla material för en handbok imineralsamlande med en historisk inledning. Detta ledde så småningom fram till en så stor mängd datasom han samlat under årens lopp, förstås med hjälp av en stor mängd internationella kontakter världen
över, att tanken på en separat publikation tog form. ”Häftet” på drygt 250 sidor är uppdelat i fyradelar; Ett – De tidiga föregångarna inom samlandet av naturalier, inklusive mineralstuffer. Två –Utvecklingen i tongivande länder runt om i världen. Tre – En census över kända mineralsamlare ivärlden, aktiva 1530 – 1799. Fyra – En bibliografi över kända tryckta samlingskataloger, där
katalogerna förtecknar huvudsakligen mineralprov eller samlingar där delar består av mineralprov.
Wilsons arbete avslutas med en omfattande litteratursammanställning över använda tryckta referenseroch är en i sin helhet enorm prestation och mycket användbar ingång och översikt i ämnet.
I Österrike hade även en intressant skrift rörande en mindre institutionssamling vid universitetet för
Bodenkultur getts ut året innan (Fitz 1993). Samlingen avspeglar förvärven under en längre tidsperiod
utifrån framförallt bevarade etiketter. Här figurerar en mängd europeiska mineralhandlare från 1850
till ca 1930, vilka alla varit en mycket viktig länk mellan fyndplats/upphittare och
institution/museum/forskare.
I Storbritannien hade Mick Cooper under en lång tid samlat data över brittiska mineralhandlare som
agerat mellanhänder i den mycket gamla tradition att köpa och sälja mineral till hugade spekulanter.
Detta detaljrika arbete visar på hur mycket information som kan grävas fram med tålamod ochlångtgående internationella kontakter till museer, arkiv, samlingar och privatpersoner. Arbetet
publicerades slutligen av Mineralogical Record, Inc. efter John Sampson Whites enträgna arbete att få
ihop tillräcklig ekonomiskt stöd för tryckningen av detta unika arbete (Cooper 2006).
Detta är några av de viktigare arbeten som publicerats i ämnet under de senaste 25-30 åren. Det finns
ytterligare en rad mer eller mindre omfattande artiklar och skrifter om enskilda samlingar och samlares
historia. I framförallt Mineralogical Record har det publicerats en rad artiklar under årens lopp med
denna inriktning.
I början av 1988 sjösattes ett mycket trevligt och lovvärt projekt av mineralhandlaren Lawrence
Conklin (1933-2016) och mineralsamlaren och förläggaren Jay Lininger (1939-2004), då en ny
tidskrift såg dagens ljus, Matrix – a journal of the history of minerals. Den nya tidskriften tillägnades
helt ett historiskt perspektiv på mineralstuffer, mineralsamlare och deras samlingar, samt de till unika
mineralupptäckter kopplade fyndorterna. Från 1994 och framåt drevs tidningen ensamt av Jay
Lininger och från att ha varit ett tunnare häfte som utkom varannan månad blev det då ett tjockare
häfte, delvis i färg och med färgomslag som utkom med två häften per år. I och med Jays plötsligafrånfälle 2004 upphörde dessvärre utgivningen och tidningen gick i graven. Totalt utkom 48 häften på
ca 1200 sidor.

Svenska arbeten
I Sverige har enstaka arbeten med mineralhistorisk anknytning publicerats sedan tidigare. Framförallt
är det sammanställningar och kataloger över äldre samlingar, flera gjorda för dödsbon i samband med
6

försäljning. Den mest omfattande och kanske mest intressanta gjordes över Nils Adam Bielkes (17241792) mineralsamling i början av 1890-talet, då Björn Kjellberg på uppdrag av Carl Sahlin vid Stora
Kopparbergs AB förtecknade hela hans samling (Kjellberg 1895) (Bild 2). Samlingen som länge
förvarats i Falun, är numera uppställd i Ädelfors och tillhör formellt Vetlanda kommun och deras
museum.

Bild 2. Omslaget till katalogen överStora Kopparbergs Bergslags
Aktiebolags mineralsamling,
sammanställd 1894 av Björn Kjellberg
under överinseende av Carl Sahlin.
Katalogen upptar till stora delar Nils
Adam Bielkes samling från andra
halvan av 1700-talet.

Ett centralt och viktigt vetenskapshistoriskt arbete som tar ett större grepp om äldre naturaliehistoriska
samlingar i Sverige under 1700-talet, är Yngve Löwegrens doktorsavhandling från 1952. Den
behandlar huvudsakligen zoologins utveckling i Sverige med utgångspunkt i de samlingar och samlaresom då fanns i Sverige, både i form av bevarade objekt, men huvudsakligen utifrån litteratur ochtillgängliga arkivuppgifter (kataloger, brev, manuskript mm). I dessa naturaliekabinett ingår inte så
sällan delar med mineral och fossil och arbetet avslutas med en lista på ca 150 namngivna samlare och
vad de huvudsakligen samlat på. I denna finns minst 37 stycken personer som har haftmineralprov/prover i sina samlingar.
I samband med den stora och omfattande gymnasiereformen i Sverige 1966, då de statliga
gymnasierna (läroverken) kommunaliserades, övertog vederbörande kommuner alla tillhörigheter,
liksom donationer som tillhört läroverken. Nya läroplaner för många ämnen bl a biologi, medförde attmånga gymnasier blev tvungna att avveckla sina naturhistoriska museer och större samlingar. På
uppdrag av Naturhistoriska Riksmuseet (NRM) fick då Yngve Löwegren uppgiften att besöka ochinventera de befintliga läroverken för att sammanställa vad som funnits och fanns kvar av
naturhistoriska föremål och även sammanställa historiker över dessa samlingar. Resultatet
7

publicerades sedermera och utgör än idag den enda och mycket viktiga källan för naturhistoriska
samlingar vid de svenska tidigare läroverken, numera gymnasieskolorna (Löwegren 1974).

En svensk pionjär
I den historiska utforskningen av äldre mineralsamlingar och deras bakgrund spelar en svensk forskarenågot av en internationell pionjärroll. Nils Zenzén (1883-1959) som utbildade sig inom kemi och
mineralogi-geologi vid Uppsala universitet, ingick i den grupp av unga geologer som skulle
detaljkartera Kirunatraktens berggrund i norra i Sverige 1905-1910, på uppdrag av Hjalmar Lundbohm(geolog och LKAB förste platschef) i samband med den internationella geologkongressen i Stockholm
1910. Efter en fil.lic.-examen 1914 anställdes han vid NRM som amanuens, sedermera museiassistent,
fram till sin pension 1950 (Bild 3).

Bild 3. Museiassistent Nils Zenzén (1883-1959) vid petrografiskt mikroskop på Naturhistoriska
Riksmuseet, 1930-talet. Foto okänd. NRMs arkiv.

Förutom det dagliga arbetet med samlingarna, utställningar och övrigt museiarbete, kom Zenzén att
intressera sig för äldre mineralsamlingar i Sverige. Upprinnelsen var det uppdrag som hans förste chef
Hjalmar Sjögren (1856-1922) gav honom strax efter inflyttningen i museets nya lokaler ute i Frescati
1916. Det var att utsortera allt material som en gång ingått i den stora samlingen som 1857 hademottagits av Sjögrens företrädare Adolf Nordenskiöld (1832-1901) 1857, från det då nerlagda statliga8ämbetsverket Bergskollegium. Härvid tändes hans lust och intresse för att dechiffrera äldre handstilar
och skrivstilar i kataloger, brev och framförallt på etiketter. Han blev en mästare i att känna igenhandstilar och kunde senare i livet lätt känna igen närmare hundratalet olika, inom bergsbruket och
mineralogin aktiva 17- och 1800-talspersoners skrivstilar. Hans uppsatser om Bergskollegiums(Zenzén 1920), den Bielkeska (Zenzén 1922) och den Cederbaumska (Zenzén 1930)
mineralsamlingens bakgrund och innehåll är alla sprängfyllda med information, som Zenzén genom
djupgående arkiv- och litteraturstudier kunde spåra upp. Han blev med åren också en flitig biografisk
skribent med artiklar rörande allt från 1700-talsmineraloger till nära samtida kollegor inom gebietet.
För sina insatser inom speciellt den svenska mineralogins historia utnämndes Nils Zenzén 1954 tillhedersdoktor vid Uppsala universitet (Åhman 1961).

Mineralsamlandets ursprung
Ursprunget kan spåras till södra och centrala Europa under 1500-talet då främst rika handelsfamiljer
och furstar, kunde avsätta tid och pengar på att samla på sig exotiska föremål från fjärran länder. Detta
gav upphov till de första privata naturaliesamlingarna, som sedermera lade grunden till de första
publika museerna också. Till Skandinavien spred sig denna sysselsättning under 1600-talet hos rika
familjer och enstaka forskare inom universitetsvärlden. Många objekt och samlingar var renaskrytobjekten och ägarna drog sig inte för att kosta på sina samlingar fullödiga beskrivningar som
tryckets som praktfulla bokverk med ibland hundratals planscher. Detta gällde även i sällsynta fallsamlingar med nästan enbart mineralstuffer, men var huvudsakligen ägnat monterade växter, insekter,fiskar, snäckor (konkylier) och däggdjur. Den kanske mest omtalade 1600-talssamlingen var dansken
Ole Worms (1558-1654) Museum Wormianum.

Äldre mineralsamlingar i Sverige
Bland de äldsta kända spårbara mineralproverna i Sverige, tillhör ett par prover den i Uppsalaverksamme Johannes Schefferus’ (1621-1679) Museum Schefferianum, som anses vara det första
svenska privata naturaliekabinettet, även om det nästan uteslutande innehöll mineral- ochbergartsprover. En del av denna samling kom att ingå i den i början av 1700-talet aktive storsamlaren
Magnus Bromelius’, adlad von Bromells (1679-1731) samlingar, av vilka delar sedermera hamnade i
Uppsala universitets ägo, där en mängd mineralprov fortfarande kan spåras (Johan Kjellman muntliga
uppgifter).
Under 1700-talet ökade intresset för att samla mineral bland framförallt personer kopplade tillbergsbruket, ofta ägare till gruvor, hyttor och bruk. Söner till rikare brukspatroner skickades på resor
runt omkring i Europa för att lära sig om bergsbruket och de senaste tekniska landvinningarna som
gjorts i framförallt Centraleuropa (Tyskland, Böhmen, Österrike, Frankrike), men även i England.
Under dessa resor insamlades inte bara kunskap utan även mineralstuffer, vilka många gånger blev
grunden för en fortsatt uppbyggd mineralsamling hemma i Sverige. Inom den centralastatsförvaltningen i Stockholm och då huvudsakligen Bergskollegium (grundat 1637) fanns expertis
vilka också privat många gånger hade egna samlarintressen. Dessa samlingar var naturligtvis
utpräglade mineral-, malm- och bergartssamlingar, ibland t o m benämnde ”Malmkabinett” då endast
malmmineral från olika gruvprovinser samlades, medan personer i sfären runt den stora
naturvetenskapsmannen i Sverige under 1700-talet, Carl von Linné (1707-1778), samlade naturaliermer generellt i form av växter, djur, fossil och mineral. Detta var oftare personer med koppling till9

apoteksväsendet och blivande präster. Sett till samlandet av naturalier fanns två tydliga läger under
1700-talet; dels Linnéanerna som samlade naturalier i vid bemärkelse och dels personer med tydlig
koppling till kemin och det svenska bergsbruket, där mineral, malmer och bergarter var i huvudfokus
och då med tyngdpunkt på deras kemiska sammansättning. Till de senare kan t ex personer som Nils
Adam Bielke (1724-1792), slutligen president i Bergskollegium, Daniel Tilas (1712-1772) mineralog,
hovjunkare mm, som var den förste i Sverige som propagerade för att införa gruvgeologiska kartor och
som anlade stora samlingar av mineral, mynt och medaljer, men även manuskript och kartor, samt
Johan Gottlieb Gahn (1745-1818), kemist, bergsman och uppfinnare med sin bas vid Falu gruva ochdess kringverksamhet, räknas.
Den sistnämnde Gahn blev länken mellan 1700-talets blåsrörsbaserade mineralanalytiska metoder och
det tidiga 1800-talets nya våtkemiska analyser, framförallt företrädd av den nya stjärnan på den
vetenskapliga himmeln i Sverige – Jacob Berzelius (1779-1848). Gahn blev något av Berzelius
kemiska biktfader och en viktig stöttepelare i hans första mineralkemiska analyser tillsammans med
Gahns vän och kollega på Skinnskatteberg, Wilhelm Hisinger (1766-1852), vilken stod för en delfinansiella åtaganden under Berzelius första staplande steg i Stockholm i början av karriären. BådeGahn och Hisinger byggde båda upp lokala mindre imperier och var vetenskapliga och tekniska noderi en annars gles Bergslagsbygd i avseende på naturvetenskapligt-tekniskt intellektuellt kapital. Detta
gjorde att utländska resenärer med naturvetenskapliga intressen alltid rekommenderades att ta vägenöver Skinnskatteberg till Falun för att besöka dessa herrar i sin rätta hemmiljö. De hade byggt egna
privata laboratorier för framförallt mineral- och malmanalyser, men även till omfattningen relativt
stora mineralsamlingar. Stora delar av Hisingers privata samling finns idag bevarade på NRM, delvis ide ursprungliga skåpen. Gahns samling och faktiskt hela hans gård med laboratorium mm, blev efter
hans död platsen där Falu Bergsskola startades 1819 med en annan av Berzelius lärjungar och nära
vän, Nils Gabriel Sefström (1787-1845) som ansvarig ledare.

1800-talets mineralsamlande i Sverige
Första halvan av 1800-talets mineralogi och till viss del mineralsamlande i Sverige kan relativt enkelt
centreras kring en person och det är ovan nämnda Jacob Berzelius. Startskottet för hansmineralkemiska intressen var Hisingers uppvaktning av den unge Berzelius med den rödgråa ”Bastnäs
tungsten” som gäckat 1700-talets mineraloger och kemister. Men den unge Berzelius som med iver,nyfikenhet och lust, men samtidigt också ny kunskap i analysteknik, kastade sig över detta, lyckades
lösa problemet i och med upptäckten av det nya grundämnet cerium i det då unika mineralet cerit.
Under Gahns ledning kunde sedan Berzelius under ett antal somrar på 1810-talet spendera många
veckor i nejden kring Falun och Falu gruva för att samla in framförallt pegmatitmineral från denumera klassika lokalerna Finnbo, Broddbo och Kårarvet, vilka sedan undersöktes och analyserades
på Gahns laboratorium inne i Falun. Med tiden kom Berzelius att bygga upp en ansenlig
mineralsamling som numera finns utspridd i den systematiska mineralsamlingen på NRM. Berzelius
gjorde ofta noggranna anteckningar på de bevarade originaletiketterna från vem han erhållit stuffenifråga. Genom dessa etiketter kan Berzelius stora vetenskapliga nätverk ritas upp och även om mycket
av hans korrespondens finns bevarad har hans mineralsamling bidragit med ytterligare en handfullnamn som tidigare inte florerat i hans umgängeskrets. Detta är namn på personer som han möjligen
bara träffat vid ett tillfälle någonstans på hans talrika resor i Sverige och utomlands (Langhof 2010 &2012). Hans kontakter med Norge och där verksamma personer har tidigare presenterats (Langhof2009).

10

En i Berzelius vänkrets aktiv mineralsamlare var Eric Thomas Swedenstierna (1765-1825). Han
utbildade sig inom bergshanteringen och blev en av de viktiga förnyarna av svensk järnindustri, det
som redan i England kom att kallas förindustrialiseringen i början av 1800-talet. Hans stora kärlek var
dock mineralogin och mineralsamlande, men detta fanns det små möjligheter att få ekonomisk utkomst
av i slutet på 1700- och början av 1800-talet. Men det blev Swedenstierna som lanserade de nya
svenska mineralfynden runt omkring i det vetenskapligt lärda Europa och till viss del Amerika.
Fynden som gjordes av Berzelius och hans lärjungar, samt undersöktes, analyserades och publicerades
av dessa, blev förstås eftertraktade på kontinenten. Swedenstierna bytte och förmedlade stuffer till
mängder av forskare, samlare och museer och kunde sedan erbjuda sina svenska samlarkollegor,
Berzelius, Hisinger, Trolle-Wachtmeister m fl nya utländska mineralprov i utbyte. Han bedrev till vissdel även handel på mineral och kan nog anses som den första mer omtalade mineralhandlaren i
Sverige. Hans egen stora privata samling inköptes till Uppsala universitet en kort tid efter hansfrånfälle och finns än idag kvar där.
Mineralsamlandet fick ett visst uppsving under slutet av 1800-talet, f o m 1870-talet och framåt.
Redan innan dess hade dock ett par personer gjort sig bemärkta som mycket aktiva på området. Denene var apotekaren Carl Wilhelm Anderberg (1827-1871) som förutom att bedriva apotekshandel i
Lund och senare Stockholm, även på sidan om sålde mineral i enstaka stuffer, men ävenundervisningslådor för skolor. Dessutom byggde han upp en mycket stor och påkostad privat samling
genom en mycket aktiv bytesverksamhet med samlare, men framförallt handlarkollegor i Europa och
USA (Anton Sjögren SE, Johan Fredrik Lundberg SE, Bryce M. Wright GB, Louis Saemann FR, A.
Krantz GE, B. Stürtz GE, George J. Brush US). Delar av hans samling finns bevarad på NRM, samt påLuleå Tekniska Universitet. Den andre var Lars Johan Igelström (1822-1897) som efter utbildning på
Bergsskolan i Filipstad började arbeta inom den finska Bergsstyrelsen med bl a guldprospektering.
Hemkommen därifrån nedslog han sina bopålar i hemtrakterna av Filipstad och började ett intensivt
resande för att prospektera, inventera samt kartera mineralfyndigheter, malmuppslag och berggrunden.
Tidigt hade han även umgåtts med tanken på att starta en kommersiell mineralhandel. Somrarnaägnades åt dessa resor och vintrarna tillbringade han i laboratoriet för kemiska analyser. Han
publicerade sina resultat flitigt och fick en mängd uppdrag av både privat och allmän karaktär. Hans
namn är och kommer alltid att vara förknippat med några mycket viktiga upptäckter i Sverige. Dels
upptäckten av kyanitkvartsiten vid Horrsjöberg (numera Hålsjöberg) nordost om Torsby i Värmland,
där en rad udda och för Sverige nya mineral, framförallt fosfater, påträffades, undersöktes och
beskrevs av Igelström. Den andra lokalen som har Igelström att tacka för upptäckten är den minst lika
omtalade järn-mangan-mineraliseringen Sjögruvan, strax sydost om Grythyttan i västra Västmanland.
Denna fyndort av Långbantyp bröt Igelström på egen bekostnad för att komma åt de sällsynta mineralsom han där börjat upptäcka. Han beskrev mer än ett dussin nya mineral från denna lilla gruva och två
av dem – arseniopleit och melanostibit är fortfarande giltiga species. Han skickade regelbundetmaterial till NRM i Stockholm och på så sätt har mycket av hans samlarnit bevarats till eftervärlden.
Han hade ett skarpt öga som upptäckte många nya mineral om även i mycket små mängder, men hansskärpa i det våtkemiska laboratoriearbetet var inte motsvarande gott. Tyvärr var många gånger
mängderna för små och mineralkornen inte alltid rena. Därför har många av hans ”nya” mineral senare
visat sig vara blandningar eller omvandlade mineral, men han har uppmärksammat flera mineral som
borde vara giltiga species än idag.

11

Storsamlare och LångbaneranDen ende mineralsamlaren med riktigt stora ekonomiska resurser bakom sig var Hjalmar Sjögren
(1856-1922) (Bild 4), äldste sonen till bergmästaren och mineralogen Anton Sjögren i Persberg
utanför Filipstad i östra Värmland. Efter sin utbildning började han arbeta som prospekteringsgeolog i
Naftabolaget för bröderna Nobel i Baku. Här träffade han sin blivande fru Anna Nobel med vilken han
gifte sig och blev på så sätt ekonomiskt helt oberoende. Han fick professuren i mineralogi och geologi
vid Uppsala universitet 1889 och lämnade då Baku, men redan efter drygt fem år begärde han avsked
från posten för att helt ägna sig åt privata affärer och att bygga upp sin mineralsamling och ett påkostat
bibliotek.
1901 fick han dock möjligheten att återinträda i allmän tjänst som efterträdare till intendent Adolf
Nordenskiöld vid NRMs mineralogiska avdelning. Han donerade då hela sin privata samling tillmuseet på villkor att den för all framtid skulle förvaras som en separat enhet i de tillhörande skåpen
(Bild 5). Under åren 1890 till 1900 spenderade Hjalmar Sjögren närmare 40 000 kronor på
mineralstuffer till sin privata samling, dessutom köpte han stora mängder äldre antikvarisk och sällsynt
naturvetenskaplig litteratur, med tyngdpunkt på mineralogi, geologi och bergsbruk. Detta storartade
bibliotek skänkte hans änka Anna 1928 till Ingenjörsvetenskapsakademien (IVA) i Stockholm, där den
idag förvaras i två specialinredda salar.

Bild 4 (vänster). Intendent Hjalmar Sjögren (1856-1922), den svensk som genom tiderna troligen
spenderat mest kapital på att bygga upp en privat mineralsamling. Han började sin lyckosamma
karriär hos Naftabolaget i Baku. Foto okänd. NRMs arkiv.
Bild 5 (höger). Delar av Hjalmar Sjögrens omfattande mineralsamling så som den ser ut idag. Den ärplacerad i den publika utställningen på Naturhistoriska Riksmuseet. Foto Jörgen Langhof.

Hjalmar Sjögrens mineralsamling som utgör ca 6800 stuffer innehåller hans pappas samling och
dennes originalprov, samt hans egna forskningsmaterial i stor utsträckning. I övrigt så handlade han
flitigt hos dåtidens kända mineralhandlare världen över speciellt då hos; Gustaf Flink SE, Firma
12

Krantz GE, Julius Böhm AT, Foote Mineral Co. USA, George English USA. Han hade en tid anställtbåde en privat kemist för analyser, samt kristallografen Carl Morton (1860-1933) för goniometriska
kristallmätningar och kalligrafiskt handskriva etiketter och katalogen för stufferna. Samlingenavspeglar vad som fanns att tillgå på samlarmarknaden i slutet av 1800-talet och tillhör en av de tio
mest värdefulla, ännu i sin helhet bevarade samlingarna, från andra halvan av 1800- och första halvan
av 1900-talet.
Professor Waldemar Brögger (1851-1940) på Stockholms Högskola hade lockat till sig en grupp
studenter som med stort intresse följde hans undervisning och som så småningom kom att specialisera
sig på olika områden inom petrologin, mineralogin och kristallografin. Häribland fanns två personer
som snabbt fattade ett passionerat intresse för mineralsamlande, båda dock med lite olika infallsvinkel.
Den äldre – Gustaf Flink (1849-1932) som redan som utbildad folkskolelärare, med storaspråkkunskaper och redan gift med barn, hade det tufft rent ekonomiskt att fullfölja sina
naturvetenskapliga studier. Han visade sig dock ha ett mycket skarpt mineralöga och blev snabbt
omtalad som en duktig insamlare och iakttagare. Han etablerade sig snabbt som mineralhandlare par
excellence och bedrev det parallellt med sin undervisning och forskning. Han startade firman Nordiska
Mineralier och började även sälja internationellt. Hans yngre studiekamrat Axel Hamberg (1863-1933)
riktade tidigt in sina studier mot kristallografi och mineralkemi, men hade även andra ambitioner.
Under sin studietid började han bygga upp en privat samling av yppersta kvalitét när det gällde
kristaller och deras morfologi. Små men mycket välkristalliserade stuffer kan man med fog säga var
hans paroll. Hambergs pappa hade samlat på sin tid, så han började inte med tomma händer, menstudiekamraten Flink blev hans viktigaste och bästa leverantör. Hamberg hade i slutet av 1880-talet
riktig in sig på den lilla gruvan Harstigen i östra Värmland, vilken just då precis återupptagits, dockendast för ett par år. Gruvan kom att besökas ett flertal gånger av Hamberg, men han och även Flink
etablerade kontakter med ett par av de få gruvarbetarna som arbetade där. Det var främst Per Gustaf
Björk (1860-1907) som visade sig ha ett gott mineralöga för nyheter som successivt sprängdes fram
under arbetets gång. Han skickade mängder av stuffer till Hamberg som betalade för dessa och
undersökte och beskrev fynden som gjordes. Flera nya mineral så dagens ljus och än idag är gruvan ett
klassiskt tillhåll för samlare och mineraloger.
Gustaf Flink är dock framförallt förknippad med Långban och denna förnäma fyndorts mineralogi.
Lagom till sin pension 1916 så kom denna gruva att gå in i en period av osannolika fynd av mineralsom nästan saknar motstycke i världen. Detta hänger samman med att nya rika malmkropparpåträffades löpande under 1910- och 1920-talet. Både järn- men framförallt manganmalm kunde
brytas i för tiden stora mängder. Men det behövdes ytterligare en komponent i detta lilla pussel för att
Långban skulle gå till världshistorien som en enastående mineralfyndort. En person på plats som
kunde tillvarata det som uppfordrades ur gruvan dagligen. Gustaf Flink bodde i Stockholm och kunde
inte vara på plats i Långban mer än ett par gånger varje säsong, dessutom lär han ha haft svåra
problem med att besöka gruvor under jord, han led av gruvskräck d v s någon slags klaustrofobi.
Personen ifråga som Gustaf Flink lärt känna vid gruvan och kanske t o m lärt upp i användandet av
lupp för identifieringen av små kristaller, hette Karl Johan Finneman (1880-1953). Han var född och
uppvuxen i Långban och kom att arbeta där hela sitt liv. Han kan ha börjat som någon slags ”syltbisse”
vid sovringen av finkornig malm redan som 6-7-åring vid gruvan, och redan då bekantat sig med den
märklige mannen från Stockholm som samlade och sparade på skrotsten som langats på varphögarna
som värdelösa!
När så gruvan gick in i något av sin glansperiod (1915-25) under 1:a världskriget kunde denne
Finneman lägga undan allt som såg spännande ut redan vid skrädbordet där han arbetade som förman.
En bit in på 1920-talet var tempot i nya fynd så högt att Flink inte hann att identifiera alla Finnemans
13fynd som kända mineral, utan påbörjade en lång deskriptiv lista med okända eller dåligt undersökta
mineral. Denna lista blev sedermera tryckt och återkom i flera tillägg under 1920-talet. Dessa okända
mineral har varit och är ännu en källa till beskrivningen av nya species eller för platsen nya mineral.
Vid sin död testamenterade Finneman dessutom en stor summa pengar som grundplåt för en fond som
enbart skulle användas för forskning på Långanmineral. Av NRMs ca 30 000 stuffer från Långban har
omkring 2/3 passerat Finnemans och Flinks händer. Utan deras gemensamma insatts hade Långban
aldrig blivit den världskända fyndort som den är.

Mineralsamlare 1930-1960
Förutom de samlarinsatser som gjordes från NRM och övriga geologisk institutioner vid landets
universitet, så var privatsamlandet ganska lite utbrett under tiden före och efter 2:a världskriget. En delpersoner med koppling till gruvnäringen och denna utbildning vid Bergshögskolan i Stockholm och
Filipstads Bergskola framskymtar bland de fåtal namn som hittills kunnat spåras. Två av dem LarsOlof Martin (1913-1999) och John Stålhed (1910-2003) har undertecknad träffat och helt kortintervjuat och deras bild var också att samlandet av mineral var tämligen oetablerat i Sverige underdenna period. En tidig medlem av Långbanssällskapet, Samuel Hansen i Markaryd, Småland, hadesamlat sedan 1950-talet och tillhörde då en mycket lite skara aktiva mineralsamlare, vilka i många fallsökte sig utomlands för kontakter med likasinnade. Vid AB Atomenergi i Stockholm fanns en
mineralintresserad prospekteringsgeolog och chef, Carl Mårtensson (1909-1994) som samlade för
privat bruk. Hans samling som numera till stora delar finns inkorporerad i NRMs systematiska
samling innehöll framförallt pegmatitmineral och företrädesvis hans huvudintressen inom
prospekteringen, Be-mineral och fosfater. En tämligen okänd herre som dyker upp i NRMs samling av
framförallt Långbanmineral hette John Olsson. Hans samling inköptes till NRM av dödsboet 1967 ochavspeglar en besatt samlare som flera gånger per säsong och år, passerade Långban och köpte stufferfrån Finneman och även mindre kända kollegor till honom. Detta skedde just under de mycket
fruktbärande åren 1915-25 och flertalet stuffer är bland de bästa representanterna för mineralet ifråga
som NRM äger idag. Han har spenderat åtskilliga kronor på dessa förvärv, vilka även inbegrep okända
mineral som endast hade ett nummer givet av Flink.

Mineralsamlandet 1960-talet och framåt
Denna period präglas av en kraftig expansion och ett ökat intresse för mineral och mineralsamlande.
Impulsen kom framförallt från USA, men även från kontinenten och kanske då främst Tyskland. En
del litteratur såg dagens ljus under 1960-talet, t o m med hyfsat bra foton av samlarbara mineralprov.
En tydlig trend var också etablerandet av föreningar av amatörgeologisk karaktär där främst
mineralsamlande stod högt i kurs. Även slipning och trumling av stenar började etablera sig som
hobby. Människor hade mer semester och fritid och bilen gav dem möjlighet att göra resor till
framförallt gruvrika områden som t ex Bergslagen under helgerna för mineralsamling. Bland de tidiga
profiler kan nämnas personer som Stig Adolfsson, Frej Sandström, Lennart Närlund och Ingemar
Johansson, alla med stort intresse att bygga upp egna samlingar genom insamling, byten och köp. Mende flesta av dessa var också drivande i att starta de första föreningarna i slutet av 1960-talet och början
av 1970-talet. Bland geologer och bergsingenjörer fanns även ett visst fortsatt intresse och många av
dessa hade börjat sina samlingar under studietiden. Dit kan räknas bl a Anders Holmqvist och LarsGöran Ohlsson.
14

Amatörgeologeran hade sina största toppar under andra halvan av 1980-talet och första delen av 1990talet. Antal föreningar har minskat och likaså deras medlemstal. Medelåldern har stigit och det har
varit svårt att rekrytera nya yngre förmågor under de senaste 15-20 åren. Framtiden är svår att sia om,
men samlarintresset kommer nog att bestå även om det går i vågor. En avgörande fråga är om
tillgången på platser där man som privatperson kan samla på egen hand kommer att minska, bestå eller
ev. öka.

Referenser
Cooper, M.P. (2006): Robbing the sparry garniture – A 200 year history of British mineral dealers
1750 – 1950. 358 s.
Fitz, O. (1993): Eine Sammlung erzählt. Mitteilungen des Institutes für Bodenforschung und
Baugeologie, Abteilung Baugeologie, Universität für Bodenkultur Wien. Sonderheft 1.
80 s.
Kjellberg, B. (1895): Förteckning öfver Stora Kopparbergs Bergslags Aktiebolags mineralkabinett.
Upprättad år 1894. Lindesberg. 146 s.
Langhof, J. (2009): Jacob Berzelius och norsk mineralogi. Norsk Bergverksmuseum Skrift 41, 50 – 53.
Langhof, J. (2010): Early 19th century scientific networking – a study in Jacob Berzelius’ mineralcollection. Abstract MH110G. Mineral museums and historical mineralogy. 20th
General meeting of IMA, Budapest, 761.
Langhof, J. (2012): The search of Jacob Berzelius’ German contacts in his mineral collection. Abstract
S2-L09. 7th International conference on mineralogy and museums. Dresden 2012, 57 –58.
Löwegren, Y. (1952): Naturaliekabinett i Sverige under 1700-talet – ett bidrag till zoologiens historia.
Lychnos-bibliotek 13. 407 s.
Löwegren, Y. (1974): Naturaliesamlingar och naturhistoriska undervisning vid läroverken. Årsböcker isvensk undervisningshistoria 132. 319 s.
Wilson, W. (1994): The history of mineral collecting 1530 – 1799. The Mineralogical Record 25,
264 s.
Zenzén, N. (1920): Studier i och rörande Bergskollegii mineralsamling I – IV. Arkiv för Kemi,
Mineralogi och Geologi 8, No. 1. 134 s.
Zenzén, N. (1921): Några ord rörande den Bielkeska mineralsamlingens historia. Stora Kopparbergs
AB. 16 s.
Zenzén, N. (1930): Försök till historik över Cederbaumska mineralsamlingen i Oskarshamn. Arkiv för
Kemi, Mineralogi och Geologi 10 A, No. 6. 98 s.
Åhman, E. (1961): Nils Zenzén 1883-1959. Några minnesord. Geologiska Föreningens i Stockholms
Förhandlingar 83, 405 – 411.

15

Thulittbergarten i Mjønestunnelen, Snillfjord, Trøndelag
Leif Roger StørsethLundåsen 54, 7089 Heimdal (lstorset@broadpark.no)Innledning
I forbindelse med større oppgraderinger av Rv 714 fra Orkdal til Hitra, den såkalte Laksevegen, ble
det primo september 2018 gjennomslag for en ny tunnel (Mjønestunnelen) ved Mjønes, Åstfjorden,
Snillfjord kommune (Fig 1). Ved søndre påslag (mot Mjønes) ble en 50 meter bred sone av rosa
thulittbergart drevet ut (Fig. 2 og 3). Denne bergarten ble sammen med øvrig utsprengt tunnelmasse
kjørt på flere fyllinger i nærområdet (Fig. 4). Fyllingene er spredt over området, både ved søndre
påslag, nordre påslag (Kverndalsbekken), rett vest for dette ved et mindre industribygg ved riksveien,samt ca. 2 km lenger nord ved Fenes.

Fig. 1. Kart over området ved Åstfjorden, Snillfjord kommune med trasé forny vei til Hitra med Mjønestunnelen inntegnet. Statens Vegvesen.

Forekomsten ble nærmere kjent senhøsten 2018 gjennom omtale blant medlemmer i Trøndelag
Amatørgeologiske Forening (TAGF). Senere har funnet blitt omtalt både av LRS og andre på
Facebook (Norwegian Rockhounds), og videre til media via lokalaviser og NRK Trøndelag. Funnet
har dessuten blitt foreløpig presentert av Størseth (2019).
En mer utførlig beskrivelse av thulittbergarten og mineralogien til kvartsganger og pegmatitter iområdet blir gitt i denne artikkelen. Alle fotografier er tatt av LRS, hvis ikke noe annet er angitt.

16

Fig. 2. Gjennomslaget i tunnelen. Foto: Metrostav AS.

Fig. 3. Sørlig tunnelpåslag med delvis blottet thulitt i stor mektighet, samt sprøytebetong itunnelen og rundt inngangen.

17

Fig. 4. En av mange store
fyllinger av tunnelmasse med
thulittbergart i blokker dels over1 m store. Nordsiden av
Mjønestunnelen. November 2018.

Forekomsten og vurdering av petrologiske forhold
Forekomsten, og tunnelen, ligger i et område med homogen granittisk gneis, med tynne horisonter av
mer muskovittrik gneis (Ramberg 1973). Seinere definert som ingdalsgranittgneis (Tucker 2004) med
tynne soner av glimmerskifer.
Det har i praksis ikke vært mulig å gjøre eksakte vurderinger av thulittbergarten sidebergarter, utover«gråberg» som finnes på fyllingene. Her dominerer grå gneiser som de friskeste, men med partier av
sterkt omvandlete bergarter fra knusningssoner, som antas å følge hovedstrøkretningen i området (SVNØ), preget av samme hovedretning som for den regionale Møre-Trøndelag forkastningssonen.
Thulittbergartens grense (ved antatt liggsone i høyre del ved tunnelåpningen i Fig. 3) er tydelig mot
den grå og relativt homogene, mellomkornete gneisen (Fig. 5), dels med en < 1 m bredomvandlingssone. Her opptrer thulittbergarten i klar rosa farge, hyppig gjennomsatt av uregelmessige
kvartsårer, og gjerne meterstore linser av pegmatitt. Thulittbergarten er sprø og full av sprekker i detteområdet.
Thulittbergarten i seg selv er meget inhomogen, Generelt er bergarten her ofte betydelig lysere enn
thulittbergarten fra både Søre Lia, Lom, og Hindremsæter, Leksvik, og framstår derfor som mindre
attraktiv til smykke- og prydsteinproduksjon.

18

Fig. 5. Antatt liggsone for thulittbergarten med grålig, båndet gneis med rødlige årer til høyre.
Overgangen er delvis kamuflert av løsmateriale fra oven og lokal, oppknust omvandlingssone.
(målestokk, se hanske).

Visuell og mineralogisk inndeling av thulittbergarten
Det er forsøkt å dele inn thulittbergarten og tilknytta mineraliseringer i fire hovedgrupper, med flere
undergrupper av hver. Disse blir beskrevet med noen karakteristiske detaljer, og dels illustrert med
typiske prøver. Overgangstyper mellom mange av typene er vanlig.

A. Thulittbergart med >50 % rosa zoisitt
1. Massiv, zoisittrik, fast og relativt homogen, mellomrosa bergart med visuelt mye zoisitt og ellers
mest kvarts og feltspat. En representativ prøve av denne typen er preparert til tynnslip og studert igjennomfallende/polarisert lys. Zoisitten opptrer da som subhedrale korn, stort sett < 0,5 mm store,dels utviklet skumtekstur, dels sonerte korn. Andelen zoisitt vurderes grovt til 50 - 60 %. Videre 15 20 % sericittisert plagioklas, relativt mye kalsitt (10 - 15 %) og ditto mengder kvarts og noe
underordnet epidot.
2. Massiv, «melen»/sprø type. Bergarten framstår homogen, dels skifrig, og er mer finkornet enn A1,
og med lysere rosafarge. Trolig med meget høy andel zoisitt. Tynnslipstudiet av type A1 viser
korngrenser i zoisitt som i skumtekstur, og kan forklare hvorfor denne typen drysser så lett (mindre
andel mineraler som «binder» steinen). Kan inneholde noen grovere korn/krystaller som binder
grunnmassen bedre.
3. Massiv, spettet bergart med bl.a. røde prikker/korn og uregelmessige krystaller av rød
epidot/klinozoisitt som dels ligger i lyse årer.

19

4. Massiv bergart med tallrike, grå, uregelmessige kvartsårer. Kan deles i 4a med rød
epidot/klinozoisitt, og 4b uten andre silikater. Zoisittfargen er fra lys- til mellomrosa, og struktur er
ofte «melen» og sprø i type 4b5. Massiv bergart med mest uregelmessige årer av hvit feltspat. Mye rød epidot/klinozoisitt inngår i
hovedmassen eller dels som utviklet koronatekstur mellom zoisitt og feltspat.
6. Massiv bergart med rosa zoisittkrystaller i enten 6a, kvartsårer (variant type A4b), eller langt
sjeldnere 6b, kalsittårer og klumper. Spesielt i sistnevnte kan fine krystaller opptil 2 cm være utviklet.

B. Thulittbergart med < 50 % rosa zoisitt
1. Med lyse, opptil desimeter-tykke årer av mest hvit feltspat. Dels med brun eller rød
epidot/klinozoisitt som spredte korn og krystaller med varierende mengdeforhold, dels med noe
granat, sjeldnere titanitt og helt underordnet apatitt. Herunder også overgangtyper fra A5.
2. Med pegmatitt type D1a (se under). Omfatter visuelt finkornet, inhomogene bergart med desimetertykke, uregelmessige årer med Mn-holdig epidot som dominerende mineral (Fig. 6).
3. Koronatype. Thulittbergart med enten rød epidot/klinozoisitt eller brunlig Mn-holdig epidot som
korona mellom mer massiv thulittbergart (type A1) og lyse årer, som variant av B1, men helt åpenbar
koronatekstur. Videre overganger til B4.

Fig. 6. Blokk med ca. 15-18 cm bred «åre» med pegmatitt type D1, dominert
av sub-/euhedrale Mn-holdig epidot hvor mange av krystallene har en rød kjerne.
Bildebredde ca. 25 cm.
20

Fig. 7. Stuff av type B1 med ca. 8-9 cm bred xenolitt av thulittbergart med brunlig
epidotkorona. Små, gule titanitter noe rødlig kalifeltspat opptrer i prøven.
Bildebredde ca. 20 cm.

4. Xenolitttype. Knoller, ofte 3-10 cm (men også større), med mest spettet zoisittrik thulittbergart, delsmørkere, rødligere xenolitter med rød epidot/klinozoisitt (videre overganger til C2). Grunnmassen er
pegmatitt (mest type D1), relativt mineralrik type thulittbergart. Mange flotte eksemplar av denne
typen er funnet (Fig. 7).

C. Thulittbergart, øvrige blandingstyper
1. Rosa zoisitt-dominert bergart med sidebergart, dels epidotrik bergartstype, dels mer foliert. Finnes
kun i moderate mengder og det er uklart hvordan denne opptrer i fast fjell.
3. Uregelmessig thulittbergart med mye zoisitt.
4. Uregelmessig thulittbergart med lite zoisitt (men da gjerne mer rødlig epidot), som foregående.
Ymse stuffer som ellers ikke kan grupperes i andre typer. Dels med overganger til pegmatitt eller
sidebergart, dels med noe foliasjon (Fig. 8).
5. Thulittbergart med tertiære årer og sprekkefyllinger. Kan dels i 5a: kalsitt/blå klinoklor (sporadisk),eller 5b: prehnittdannelse (relativt sjelden), gjerne med en del hvit feltspat.

21

Fig. 8. Stuff med foliert thulittbergart. Zoisittrikt parti oppe, og ulike soner og lag med mer epidotrikepartier i ulike farger samt spetter av grovere korn og krystaller av Mn-holdig epidot. Bildebredde ca.
30 cm.

D. Pegmatitt og andre sekundære mineraliseringer
1a. Dominert av feltspat og Mn-holdig epidot med en del aksessoriske mineraler, mest titanitt og
diopsid.
1b. Dominert av feltspat og Mn-holdig epidot med lite aksessoriske mineraler.
2. Mikroklin-kvarts-dominert bergart med færre aksessoriske mineraler. Opptrer vanligvis uten
tilknyttet thulittbergart, men inhomogen type med overganger til både type D1 og ymse
thulittbergarter.
3. Omvandlete bergarter med bl.a. slirer og årer av hematitt, opptrer tilfeldig på fyllingene, og det er
som oftest umulig å si om dette representerer separate svakhetsoner i tunnelløpet, eller om det er
tilknyttet thulittbergart.

22

Mineralene
Thulittbergarten inneholder flere ulike mineraler, dels knyttet til selve thulittbergarten og lyse årer idenne, og dels knyttet til pegmatittene som opptrer som uregelmessige linser og små kropper tilfeldig
distribuert i hele thulittbergartsmassen.
Identifikasjoner av mineralene er foretatt vha pulver røntgendiffraksjon
elektronmikroskop med tilknyttet energidispersivt røntgenspektrometer (SEM/EDS)2.

(PXRD)1og

Etter at den rosa bergarten i Mjønestunnelen ble blottlagt har det undertiden blitt operert med navn
som thulitt, piemontitt og klinozoisitt på de mest iøynefallende mineralene. Analyser ved hjelp av
PXRD og SEM/EDS viser at tidligere antatt piemontitt og klinozoisitt er epidot/Mn-førende epidotbåde når det gjelder de grønnlige, brune og flere av de røde variantene.
PXRD-analyse viser at hovedmineralet i den rosa bergarten er zoisitt. SEM/EDS-analyser viser 0,1
vekt-% Mn2O3 (Tabell 1). Til tross for det relativt lave innholdet av mangan, så liten tvil om atmanganinnholdet er årsaken til den rosa fargen. Mineralet omtales heretter som rosa zoisitt. Denne har
tidligere vært benevnt thulitt, som i dag ikke er et eget, definert mineral. Man har likevel valgt å kalle
den rosa bergarten for en thulittbergart for nettopp å antyde at det er snakk om en rosa, zoisittrik
bergart.

Zoisitt
Thulittbergartens hovedkomponent er zoisitt, som i området varierer fra blass rosa til mellomrosa.
Noen steder relativt monomineralsk i visse parageneser, ofte meget finkornet, men også i krystaller fra
noen millimeter til 3-4 cm lange (Fig. 9). Sporadisk finnes velutviklete, vakre krystaller i kalsitt.
Thulittbergarten er ofte «melen»/sukkeraktig og smuldrer lett, spesielt i paragenesen med centimetertil desimeterbrede, uregelmessige kvartsårer. Kornstørrelse, farge og tekstur kan variere mye bare overnoen centimeter.

Fig. 9. Stuff med store, grovere
krystaller av rosa zoisitt opptil 4 cm
lange i kvarts fra årer i lysere,«melen» thulittbergart. Bredden på
stuffen er ca. 8 cm.

1

Utført ved hjelp av Rigaku MiniFlex+ diffraktometer (T. Kjærnet) og Panalytical X’pert diffraktometer (A.O.
Larsen) med 0-bakgrunns Si-prøveholder og CuKα-stråling. Opptakene er identifisert opp mot publiserte data.
2

Utført ved hjelp av Jeol JSM-5600 LV elektronmikroskop med tilknyttet Noran System 7 energidispersivt
XRF-spektrometer (A.O. Larsen).
23

Epidot
Dette er et hovedmineral i den ene, uvanlig pegmatittparagenesen i forekomsten, dels som velutviklete
krystaller, ofte opptil 3 - 7 cm lange, dels opptil 10 cm an- til euhedrale krystaller (Fig. 10). Mineralet
er fargemessig meget inhomogent, og varierer fra brunlige til mer grønnlige typer, dels med soneringer(Fig. 11). Trippelsonering er også sett helt sporadisk. Det er tatt flere prøver av ulike farger av denne,og analyser både vha PXRD og SEM/EDS viser at samtlige er epidot, dog med noe overgang mot
klinozoisitt.
Tabell 1. Kjemisk sammensetning av epidotgruppemineraler, zoisitt og diopsid fra Mjønestunnelen.
# refererer til LRS samling.
#1328
#1331
#1332G#1332R#1335#1332P
rødbrunbrun
grønn fra
rød frarosa zoisitt diopsid
sonertsonertkrystallkrystall
SiO2
38,9
37,3
37,3
37,7
40,1
52,6
Al2O3
27,2
21,3
23,2
24,8
31,9
1,0
Mn2O3
0,4
0,9
0,6
0,5
0,1
2,6
Fe2O3
7,4
15,8
13,5
11,2
2,7
3,1
MgO
0,1
15,8
CaO
23,7
22,6
23,4
23,8
23,3
23,8
Na2O
0,7
K2O
0,1
H2O*
1,9
1,9
1,9
1,9
1,9
Total
99,6
99,8
99,9
99,9
100,0
99,7
* Angitt ihh til støkiometrisk sammensetning for epidotgruppemineraler.

Fig. 10. Stuff med en 6 cm lang og 2 cm bred euhedral epidotkrystall.
24

Fig. 11. En ca. 4x5 cm krystall av sonert epidot med en klar rødlig midtsone og mørkegrønn ytre sone.

Fig. 12 Tynnslip (polarisert lys) av
pegmatittisk materiale med <2,5 cm
store korn/krystaller av sonert epidot.
Denne røde kjernen framstår med kungrålige interferensfarger (bildets
øvre/høyre del), med en skarp
overgang mot gul interferensfarge på
den ytre, mørkegrønne sonen.
Nedre/venstre sees en del inntil 1 mmstore, euhedrale titanittkrystaller.
Billedbredde ca. 4 mm.

Det er laget tynnslip av én prøve med sonert epidot (Fig. 12). Epidoten opptrer som inntil 2,5 cm store
korn/krystaller (med klare optiske ulikheter over soneringen) sammen med nær like grovkornet
kalifeltspat og sterkt sericittisert plagioklas. Underordnet finnes noe kvarts, en del små titanittkrystaller og spor av diopsid.
Videre finnes en meget spesiell type av en noe skiftig sidebergart som består av ca. 80 % epidot med«vanlig» grønnfarge og ca. 20 % biotitt/kloritt som ligger velorientert i lagdelingen av denne
bergarten. Det er ikke kjent hvor eller hvordan denne opptrer i forhold til hovedkroppen av
thulittbergarten, men overganger fra en type thulittbergart til epidotrike bergarter er funnet.

25

Klinozoisitt
En SEM/EDS-analyse (Tabell 1, #1328) (Fig. 13) indikerer en sammensetning nær 50/50
klinozoisitt/epidot (på mol-basis). Dette er en prøve av mørkerøde krystaller i pegmatitt og fra det som
i felt tidligere har vært benevnt piemontitt. Dette mineralet fordrer imidlertid et langt høyere Mninnhold (> 8,2 vekt-% Mn2O3).
Det opptrer også mye slik rød, antatt klinozoisitt i små og store feltspatrike årer i thulittbergarten.
Mineralet opptrer dels i veldefinerte krystaller opptil 2 cm i lengde/bredde, dels som uregelmessige
masser, og dels med en koronatekstur mellom feltspat og rosa zoisitt. Det er behov for flere analyser
for å se om Mn-innholdet kan variere mer enn epidot/klinozoisitt-prøvene så langt har vist.
Et tynnslip av en prøve av et uregelmessig, opptil 1 cm stort korn av en rød, antatt klinozoisitt(tilsvarende som i Fig. 13) viser vanlige, sterke interferensfarger for epidot i en grunnmasse av zoisitt.

Fig. 13. Krystaller av rødlig epidotmineral, med analyse viser overgang mellom epidot og klinozoisitt.
Bildebredde ca. 7 cm.

Diopsid
Fortrinnsvis i pegmatitt med hvit matriks opptrer ofte opptil 4 cm store, mest subhedrale krystaller av
mørk gressgrønn farge, og ofte noe matte krystaller og korn. Analyser både vha PXRD og SEM/EDS(Tabell 1, #1328P) viser at dette er diopsid. Det er interessant å bemerke at denne prøven har et relativt
26

høyt innhold av mangan. Noen få observasjoner viser at titanitt eller epidot ligger inni diopsiden.
Diffuse, grønnliggrå aggregater viste seg også å være diopsid (PXRD). Diopsidinnholdet i pegmatitten
kan variere fra ofte langt under 5 % til nærmere 10-20 %.

Titanitt
Mineralet opptrer oftest i sennepsgule korn og dels meget velutviklete, mest plateformete, fra noen
millimeter til 1 - 2 cm store krystaller i pegmatitt av type 1. Identifikasjonen er bekreftet vha PXRD.
Titanitt kan også opptre som mere uregelmessige aggregater i hvite årer i ymse thulittbergarter og kan
da i noen tilfeller forveksles med den lysere granaten.

KvartsKvarts opptrer bergartsdannende i ulike typer thulittbergart. En hovedopptreden er som grålige,
uregelmessige årer i en bergart av vesentlig zoisitt i fast fjell over mange kvadratmeter på høyre side
av tunnelåpningen. Mineralet opptrer også som en kornete, ofte «melen» og sprø masse. Kvarts finnesogså mer aksessorisk i andre parageneser og er vanlig i pegmatitter av begge typer. I de tre studertetynnslipene er kvartsandelen 10 - 15 %. Kvarts kan også inneholde enkeltkrystaller av zoisitt.

Feltspat
En plagioklas opptrer både dels bergartsdannende i ulike thulittbergarter og dels i hvite, uregelmessigeårer med tykkelse fra noen millimeter til centimeter. Thulittbergart med en viss mengde hvit feltspat er
ofte tettere og fastere enn typer med mye kvarts. Videre er plagioklas hovedmineralet i pegmatitt av
type 1. Denne hvite feltspaten er i tynnslip å regne som en oftest sterkt sericittisert plagioklas uten
dens ellers vanlige, lamellære tekstur.
Mikroklin opptrer som hovedmineral i pegmatitt av type 2 og danner 1 - 5 cm store individer av
oransjerød farge. Mineralet inngår også i overgangsbergarter mot sideberg og i omvandlingssoner.

Prehnitt
Mineralet opptrer som en sjeldenhet i blassgrønne aggregater sammen med hvit feltspat i en typethulittbergart. Prehnitt er også observert på tynne årer med zoisitt, kloritt og feltspat i sidebergart.
Identifikasjonen er bekreftet vha PXRD.

GranatEn granat i andraditt-grossular-rekken opptrer uregelmessig, men ikke uvanlig, som lysere gule tilsitrongule korn og aggregater fra noen få millimeter til 1-2 cm store klumper, helst i hvite, feltspatrikeårer. Krystallflater er sjelden observert. En kjemisk analyse vha SEM/EDS viser at granaten er nær
endeleddet for grossular (Ca3Al2Si3O12) med kun 0,3 vekt-% MgO, 1,0 vekt-% MnO og 2,7 vekt-%27

FeO. Titanitt kan i noen tilfeller ligne fargemessig, men opptrer oftest som mer velutviklete,enkeltkrystaller.

Klinoklor
Opptrer som flere desimeter lange, blassblå årer med tykkelse 1 - 2 cm. Framstår visuelt som
kalsedonaktig, meget finkornet, ripes meget lett og virker derav nesten talkaktig. Mineralet har en friskblåfarge når steinen er fuktet. Identifikasjonen er bekreftet vha PXRD.
Et uspesifisert klorittmineral er observert sporadisk, dels sammen med prehnitt i hvit feltspatåre, delssom sidebergartmineralisering, bl.a. sammen med hematitt. Denne kloritten har mer glimmerlignende
utseende.

Kalsitt
Mineralet er sporadisk observert som gulaktig til hvit, relativ grovkrystallin sprekkefylling i
thulittbergart, da gjerne med noe grove, dels velutviklete rosa zoisittkrystaller. Finnes videresekundært i tynne årer og sprekker, dels mer utviklete aggregater i omvandlet thulittbergart (type D3).
Studier av tynnslip viste et betydelig innhold i grunnmassen av thulittbergart type A1.

Apatitt
Det er helt sporadisk funnet opptil 7 mm store krystaller og aggregater av frisk, nesten turkisblå apatitt
i hvite feltspatårer. Identifikasjonen er bekreftet vha PXRD.

Hematitt
Hematitt er funnet som centimeterstore aggregater og klumper i omvandlet, pegmatittisk materiale og
trolig overgangsbergart. Dette er det eneste opake mineralet fra området,Uranpyroklor
I en større blokk som ble delt opp under feltarbeidet sent 2018 ble det funnet noen 3 - 5 mm store,
mørkebrune korn med glass- til fettaktig glans. Disse viste noen steder en 1 - 2 mm tykk, gul, ytre
omvandlingssone (Fig. 14). Det gule mineralet er også sett i et par større aggregater. En analyse vha
SEM/EDS indikerer at mineralet kan ha likheter med uranpyroklor (Tabell 2), som imidlertid er
diskreditert av IMA uten at det er angitt et tilsvarende godkjent mineral. Noe hematitt finnes assosiert
med mineralet.

28

Tabell 2. Kjemisk sammensetning
av uranpyroklor fra Mjønestunnelen.

Nb2O5
Ta2O5
SiO2
TiO2
UO2
Al2O3
Fe2O3
CaO
F
Total

Uranpyroklor
29,5
2,3
2,6
18,1
36,9
0,3
2,3
7,3
0,7
100,0

Fig. 14: Uranpyroklor som 3-5 mm store korn, ofte med gul forvitringshud, i pegmatittype D2.
Billedbredde 6 cm.

Diskusjon
Det antas at totalmineraliseringen av og rundt thulittbergarten kan deles inn i fire faser:
1. Thulittbergart.
2. Pegmatitt med xenolitter og dels koronatekstur.
3. Årer av kvarts og/eller feltspat.
4. Sene årer og sprekkefyllinger med dels blålig klinoklor. Trolig tilhører prehnitt og kalsittdannelseogså denne fasen.
Mineraliseringen med thulittbergart og pegmatitt framstår på fyllingene som veldig inhomogen og eråpenbart utviklingsmessig meget kompleks. I diskusjon med Gisle Rø og hans tolkninger på bakgrunn
av Ramberg (1973) kan forekomsten være dannet på grensen mellom den regionale, granittiske
gneisen og en mer lokal, muskovittrik gneis. Dog må seinere vurderinger av sidebergarter ifastfjellblotningen rundt gjøres før vi kan antyde noe mer enn dette.
Manganinnholdet i thulittbergarten er som vist meget lav, og det er heller ikke noen åpenbar forklaring
på hvordan (den beskjedne) mangantilførelsen til denne formasjonen har skjedd, men det har åpenbart
vært bevegelser og nydannelser av pegmatitt, kvarts/feltspat-årer i området. Ved fremtidige
undersøkelser vil det være ønskelig med flere analyser av zoisitt og manganholdig epidot for å få et
begrep om kjemiske variasjoner i disse mineralene.
Tektoniske bevegelser er helt åpenbare. Dette er understøttet av funn av sterkt omvandlede bergarter ide samme fyllmassene som thulittbergarten og i følge observasjoner fra anleggspersonalet.
Forekomsten ligger sentralt i den regionale Møre-Trøndelags forkastningssone, og foliasjon og
strøkretning i sidebergarter ligger i henhold til regionalgeologien.
Forekomsten antas helt klart å være landets største, med et estimert volum på 2000-2500 m3, basert på
angitt mektighet på 50 meter, og Statens Vegvesens plantegninger for tunnelprofilene. Dette er f.eks.
2915 - 18 ganger større enn volumet av thulittforekomsten i Leksvik på 140 m3 (Gautneb 1990). Og detteer da kun utsprengt masse! Som diskutert ovenfor er mye av thulittbergarten så finkornet, sukkeraktigog «melen» at den er av begrenset praktisk og visuell verdi, og da av helt marginal nytte tilslipemateriale og smykkeproduksjon. På den annen side er omfanget av fast og «bedre» thulittbergart
likevel så høyt, at forekomsten kunne hatt et kommersielt potensiale. Det anbefales derfor sterkt atrette personer og fagmiljøer får mulighet til å gjøre en mer detaljert kartlegging for om mulig finne
andre utgående partier av denne meget spesielle forekomsten.

Status som samlersted
På grunn av tiltagende mediaomtale og ikke minst valfart av mineralsamlere gjennom desember 2018
innførte Statens Vegvesen begrensninger på tilgangene til noen av fyllingene nærmest veianlegget,men informerte at de skulle ha en åpen dag for samlere og interesserte våren 2019.
Funnstedet er fortsatt et aktivt veianlegg som skal stå ferdig 2020. Thulittbergarten som pr. januar
2019 var blottet i flere skjæringer rundt søndre påslag (Fig. 3) skulle etter hvert tildekkes av
sprøytebetong pga. rasfare og sikkerhet. Dog kan noen mer perifere blotninger bli bevart. Det er ikke
avklart endelig hva som skjer med fyllingene med bl.a. thulittbergart, men utfra vanlige prosedyrer vil
nok det meste bli planert ut, tildekket og tilsådd, som ved andre veianlegg. Vi kan bare håpe at noe kan
bli tatt vare på som ekskursjonsmål. Artikkelforfatteren vil i hvert fall fortsatt forsøke å holde dialogen
med Statens Vegvesen om dette.

Takk
Takk til Torfinn Kjærnet for analyser vha PXRD og Alf Olav Larsen for analyser vha PXRD og
SEM/EDS. Jan Egil Wanvik, NGU har gitt velvillig bistand med produksjon av tynnslip og værtbehjelpelig med studier av disse. Takk til Jostein Karlsen og Olaf Duesten ved Statens Vegvesen for
godkjenning av kart. Metrostav AS har velvillig gitt tillatelse til bildebruk. En hjertelig takk til Gisle
Rø og Elin Birgitte Sagvold for samarbeidet til denne artikkelen. En spesiell takk til min gode kjæreste
Anita Svee som kom ut til Snillfjord en hustrig vinterdag med ny bilnøkkel da jeg rota vekk den første.

Referanser
Gautneb, H. (1990): Kjerneboring ved thulitt-forekomsten ved Hindremseter, Leksvik, NordTrøndelag. Norges Geologiske Undersøkelse, Rapport 90.118. 13 s + 2 kart.
Ramberg, H. (1973): Beskrivelse til berggrunnsgeologisk kart over strøket Agdenes-Hemnefjorden.
Norges Geologiske Undersøkelse (Skrifter 9) 299. 1-11.
Størseth, L.R. (1989): En mineralogisk og geologisk undersøkelse av thulitt-forekomsten ved ØvreGrandalsdam, Leksvik kommune. Diplomoppgave NTH Bergavdelingen, Trondheim. 90 s.
Størseth, L.R. (2019): Nytt thulittfunn i Åstfjorden, Trøndelag. Stein 46 (1), 9-17.
Tucker, R.D. (2004): Berggrunnskart Snillfjord 15214, 1:50.000. Norges Geologiske Undersøkelse.

30

Nyfunn av mineraler fra Tysfjord-pegmatittene, Nordland
Tomas Husdal
Naturhistorisk Museum, Universitetet i Oslo, Postboks 1172, Blindern, 0318 Oslo(asamot@gmail.com)

Innledning
Tysfjordgranitten er en ca. 1800 millioner år gammel, deformert grunnfjellsgranitt som ligger i nordredel av Nordland i kommunene Tysfjord, Hamarøy, Tjeldsund og Sørfold. Den inneholder en rekke
granittpegmatitter som kan deles inn i to hovedgrupper: 1) eldre, deformerte, linseformete, store
pegmatitter som typisk fører yttriumholdig fluoritt (yttrofluoritt) og 2) yngre, udeformerte pegmatittersom danner smale ganger eller små, uregelmessige kropper og karakteriseres av mikroklin (var.
amazonitt) og albitt (var. cleavelanditt). Begge disse typene inneholder en lang rekke aksessoriske
mineraler. Husdal et al. (2017) lister opp 157 forskjellige mineraler hvorav ni er førstegangsbeskrevet
fra området.
Anskaffelse av et enkrystalldiffraktometer ved Naturhistorisk Museum (NHM) i Oslo (Februar 2018)
har muliggjort identifisering av en lang rekke tidligere uidentifiserte mineraler, og denne artikkelenpresenterer disse nyfunnene. Av mineralene er 29 nye for Tysfjord-pegmatittene (uthevet skrift itabellene), hvorav 20 rapporteres for første gang fra Norge (med stjerne bak mineralnavnet itabellene). Totalt antall mineraler fra disse pegmatittene er nå oppe i 186.

Hundholmen
Sekundært etter galenitt- En prøve rik på galenitt ble for noen år siden funnet på den delen av tippen som ligger itidevannssonen. Galenitt danner her subhedrale krystaller opp mot noen centimeter store avsatt i
sprekker og hulrom i mikroklin og albitt. Overflaten av krystallene er tydelig korrodert og
materialet er rikt på sekundærmineraler, enten som skorper på galenitt, i hulrom i
feltspatmatriksen eller langs oktaedriske sprekker i selve galenitten. Aller vanligst av
sekundærmineralene er cerussitt (fargeløst til grålig massivt eller som tavleformete krystaller) og
wulfenitt (gule, tetragonale prismer). Fosgenitt er også utbredt, og danner tykke, fargeløse
skorper eller i sjeldne tilfeller tykktavlede krystaller opp mot 1 millimeter direkte på galenitt.
Cumengeitt opptrer sjeldent som blågrønne inneslutninger i fosgenittskorper, assosiert med småkorn av tetrahedritt. Peritt er ikke uvanlig som gule skorper (Fig. 1) høy forstørrelse viser atmineralet danner kvadratiske tavler opp mot 10 µm (Fig. 2). Caracolitt, hydrocerussitt og
laurionitt opptrer sammen med peritt og flere uidentifiserte mineraler blandet i hvite til brune
skorper direkte på galenitt. Thenarditt (hvite, porøse, pulveraktige skorper) er det aller yngste
mineralet i denne paragenesen. Mange av disse mineralene (se Tabell 1) inneholder Na og Cl og er
med overveiende sannsynlighet dannet gjennom reaksjoner mellom sjøvann og galenitt. Cu i
cumengeitt stammer fra tetrahedritt. Det er ikke funnet noen primære mineraler med Bi men daperitt er vanlig som skorper langs oktaedriske kløvplan i galenitt kan det tenkes at lameller av etmineral med Bi ble avblandet langs disse planene og deretter omdannet av sjøvann.

31

Fig. 1 (venstre). Gule skorper av peritt i hulrom rundt oksidert galenitt, Hundholmen. Bildebredde 2
mm. Foto: OT Ljøstad.
Fig. 2 (høyre). Tetragonale plater av peritt i hulrom rundt oksidert galenitt, Hundholmen.

I yttrofluoritt
Yttrofluoritt er ikke uvanlig i tipphaugene på Hundholmen (det anslås at den samlede mengde er istørrelsesorden flere tonn), og flere typer med karakteristisk mineralinnhold opptrer (se Husdal 2008)
for detaljer):- I en type yttrofluoritt rik på hundholmenitt-(Y) og allanitt-(Ce) og til dels perbøeitt-(Ce)(typematerialet for både hundholmenitt-(Y) og perbøeitt-(Ce) stammer fra denne typen) finner
man i enkelte soner små hulrom med følgende mineraler:o Cayalsitt-(Y) danner gjennomsiktige, rosa, tavleformete til prismatiske krystaller(Fig. 3) mens rowlanditt-(Y) (med Fe:Mg = 3:1) opptrer som blekt grågrønne prismer(Fig. 4), begge opp mot 1 mm i lengste dimensjon. Kun et fåtall krystaller av hvert av
disse mineralene er funnet.

Fig. 3. Prismatiske krystaller av cayalsitt-(Y) med globulære aggregater av
lusernaitt-(Y) i hulrom i yttrofluoritt, Hundholmen.
32

Fig. 4. Grågrønn krystall av rowlanditt-(Y) med hvite aggregater av lusernaitt-(Y) ihulrom i yttrofluoritt, Hundholmen. Bildebredde 1,39 mm. Foto: OT Ljøstad.

oThomasclarkitt-(Y) er vanligere i disse hulrommene, og danner fargeløse,
pseudotetragonale, tavleformede krystaller opp mot 0,4 mm (Fig. 5). Mineralet er ogsåfunnet som hvite skorper av små plater i sprekker i andre typer yttrofluoritt og kan davære vanskelig å skille visuelt fra den langt vanligere adamsitt-(Y). Analyse vha
SEM/EDS gir Na4,3Y3,2Ce1,7La0,8Nd0,8Dy0,3Yb0,3Sm0,2Gd0,2Er0,2. Dette imidlertid usikre
data, spesielt for lantanoidene. Det er tydelig at thomasclarkitt-(Y) er mer mottakelig
for LREE enn adamsitt-(Y), som typisk har lavere innhold av disse. Dette mønsteretser man også i typematerialet for de to mineralene (Grice & Gault 1998; Grice et al.
2000) og kan sannsynligvis brukes til å skille disse mineralene fra hverandre basert på
kun SEM/EDS-data.

Fig. 5. fargeløse
krystaller av
thomasclarkitt-(Y)med hvit lusernaitt(Y), fra hulrom iyttrofluoritt,
Hundholmen.
Bildebredde 0,62 mm.
Foto: OT Ljøstad.

33

o

o

-

Peritt i dette materialet danner små, gule prismer med sammensetning
Bi11,6Sb2,6Pb15,0Cl12,9 (SEM/EDS) og skiller seg fra peritt assosiert med galenitt ved å
inneholde en del Sb. Det er sannsynlig at det er snakk om pseudomorfoser etter etprismatisk Pb-Bi-Sb-sulfosalt.
Synchysitt-(Y) (blekrosa til gule plater), calcioancylitt-(Ce) (rosa, gjennomsiktige,
kuleformede aggregater) og lusernaitt-(Y) (små, hvite aggregater og skorper) er
utbredt i hulrommene.

Grensesoner mellom yttrofluoritt og kvarts/feltspat er ofte definert av små prismer av allanitt-(Ce).
I deler av disse sonene er allanittkrystallene helt eller delvis omdannet til grålige til brune
pseudomorfoser av muskovitt og lanthanitt-(Ce) (Fig. 6).

Fig. 6. Allanitt-(Ce) (svart, til venstre i bildet) delvis omdannet til brunlige pseudomorfoser av
muskovitt og lanthanitt-(Ce) (til høyre i bildet), Hundholmen. Bildebredde 5,26 mm. Foto: OT
Ljøstad.

-Et utbredt, hvitt mineral, tidligere omtalt som et ukjent Y-Al-F-mineral (Husdal 2011), dannerhvite, kuleformete aggregater og skorper av disse i sprekker og på overflaten av mineraler ihulrom i flere typer yttrofluoritt (Fig. 4). En XRD-analyse gir god overensstemmelse med data
publisert for lusernaitt-(Y), et forholdsvis nylig beskrevet mineral som hittil er kjent fra kun to
lokaliteter i Italia. Aggregatene fra Hundholmen når en størrelse på 0,3 mm og viser enkonsentrisk sonering av vekselvis hvite og fargeløse soner (Fig. 7). Det antas at soneringen ikke
skyldes kjemiske variasjoner, men heller teksturelle forskjeller som gir forskjeller i lysbrytning.
34Små mengder av en type yttrofluoritt nesten helt uten inneslutninger (kun litt glimmer) inneholder
hulrom med rosa masser og krystaller av iimoriitt-(Y) på rundt 1 mm. Assosierte mineraler ihulrommene er aggregater av sent dannet, blekrosa bastnäsitt med varierende REE-innhold(SEM/EDS-analyser gir punkter med dominans av både Ce og Y, men analysene er for usikre for en
definitiv identifisering) og små, fargeløse kuler av et uidentifisert REE-mineral som gir ukjent
røntgendiagram (Pow_767).

Fig. 7. Konsentrisk sonerte
aggregater av lusernaitt(Y) i sprekk i yttrofluoritt,
Hundholmen. Bildebredde
1,2 mm. Foto: OT Ljøstad.

Av og til er små korn av chalkopyritt innesluttet i yttrofluoritt, og der hvor disse inneslutningene
kommer i nærheten av sprekker dannes det blågrønne sekundærmineraler. Svært små, grønne,kuleformete aggregater av klinoatacamitt er assosiert med et blått mineral som består av Cu, Cl og F
(T-34.32) og som gir ukjent røntgendiagram (Pow_239). Andre mineraler i disse sprekkene eradamsitt-(Y), calcioancylitt-(Ce), kamphaugitt-(Y) og lusernaitt-(Y).
Fargeløse, radiærstrålige sprekkefyllinger i en krystall av thalenitt-(Y) er identifisert som kimuraitt(Y) (Fig. 8). Mineralet er assosiert med hvit, finfibrig adamsitt-(Y).

Fig. 8. Fargeløse,radiærstrålige aggregaterav kimuraitt-(Y) assosiert
med hvit, finfibrig
adamsitt-(Y) i sprekk i en
rosa krystall av thalenitt(Y), Hundholmen.
Bildebredde 12 mm. Foto:
OT Ljøstad.

35

Sekundærmineraler etter arsenopyritt og fergusonitt-(Y)Materiale rikt på arsenopyritt, pyritt og fergusonitt-(Y) dukker innimellom opp i tipphaugen. De tre
mineralene danner centimeterstore masser og delvis krystaller i en matriks av kvarts og mikroklin, og
materialet er rikt på sprekker med hvite, grå og brune sekundærmineraler:
Brune skorper av beudantitt er vanlig i materialet. Høy forstørrelse viser at mineralet danner
aggregater av prismatiske krystaller i størrelsesorden 10 µm. SEM/EDS-analyser av flere slike
aggregater gir Pb:(Fe,Al):As omtrent lik 1:3:1. S-innholdet varierer fra omtrent samme mengde som
As til rundt en fjerdedel av As-innholdet, men siden analysene med lite S ikke har tilsvarende økt
innhold av As antas det noe lave S-innholdet å skyldes kvantifiseringsproblemer pga. overlapp mellom
S og Pb i EDS-spekteret.
Metazeuneritt opptrer som hvite aggregater av tynne plater i meget begrenset mengde i sprekker i
fergusonitt-(Y). Ingen primære uranmineraler er funnet i dette materialet, men i akkurat disse
sprekkene finnes små, hvite pseudomorfoser av et hvitt, amorft Th-oksid etter thoritt. Det er ikke
usannsynlig at thorittkornene opprinnelig hadde noe U som ble mobilisert under omdanningen.
Fergusonitt-(Y) danner både cm-store masser og veldefinerte, prismatiske krystaller opp til noen
millimteter innesluttet i de andre primære mineralene. Der hvor slike krystaller er i kontakt med
hulrom har de en gulbrun skorpe av fergusonitt-(Y)-β.
Et nytt Th-F-S-O-mineral danner fargeløse, linjalformete krystaller opp mot 30 µm lengde (Fig. 9).
Mineralet er funnet i svært små mengder på kun en prøve, og sitter rundt et fluorittkorn i en sprekk ifergusonitt-(Y). SEM/EDS-analyser av flere krystaller gir konsistent en sammensetning med Th:F:S =2:3:1 i tillegg til oksygen, en kombinasjon av grunnstoffer som ingen kjente mineraler har. Sidenmineralet er assosiert med anglesitt og beudantitt er det sannsynlig at det er et sulfat.

Fig. 9. Aggregat av et nytt Th-F-S-mineral i sprekk i fergusonitt-(Y), Hundholmen.

36Andre mineraler i dette materialet er anglesitt (små fargeløse, plateformete krystaller) (covellin(blåsvart, metallisk skorpe), mimetitt (små prismer i hulrom), sfaleritt (små, gule korn) og
chernovitt-(Y) (tynn, hvit skorpe i hulrom).
Uricitt danner et lite område med hvitt pulver og aggregater av fargeløse prismer på overflaten av en
bit fra denne paragenesen. Det er meget sannsynlig at den er dannet gjennom utfelling fra
fugleekskrementer.

Andre parageneser
Natrojarositt (oransje, globulære aggregater) og rozenitt (meget tynn, hvit skorpe) opptrer som
sekundærmineraler i sprekker i en bit med massiv pyritt.
Kainositt-(Y) er ikke alt for sjeldent i materialet fra Hundholmen, og opptrer stort sett som unnselige,
skorper og sprekkefyllinger. Et unntak er en bit hvor kainositt-(Y) danner gjennomsiktige, fargeløse
prismatiske krystaller opp mot 7 mm i hulrom i en matriks rik på synchysitt-(Y), muskovitt, chamositt
og mørkt fiolett fluoritt.
Sideritt opptrer som centimeterstore spaltestykker i prøver som ellers består av kalsitt, synchysitt-(Y)og gadolinitt.
Anatas danner små, svarte dipyramider i hulrom med schörl, luinaitt-(OH) og chamositt.
Bismutitt danner, sammen med peritt, gule, pulveraktige pseudomorfoser etter et ubestemt mineral i
feltspat.

Reaksjoner med sjøvann
Mange av disse mineralene innholder Na og/eller Cl, og det er liten tvil om at i alle fall de fleste av
disse mineralene har oppstått under påvirkning av sjøvann. Pegmatittbruddet er rundt 60 meter dypt og
starter kun noen få meter over høyvannsnivået. Minste avstand mellom pegmatitten og høyvannsnivå
er kun 10 meter. En kartskisse er vist i Foslie (1941, s. 237). I tillegg har havet stått betydelig høyere
i tiden etter siste istid. Den marine grense ligger rundt 100 moh i dette området. Berggrunnen iområdet er også betydelig oppsprukket, noe som bevitnes av den utstrakte benkingen i åssiden like sørfor bruddet. Siden Hundholmen ligger på nordsiden av en fjellrygg og altså på lesiden av
hovedretningen for isbevegelsen kan det tenkes at både frostsprengning og flakdannelse pga.
trykkavlastning har ført til dannelse av disse sprekkene. Det er ikke utenkelig at sjøvann har klart å
trenge inn langs disse sprekkene og reagere med pegmatittmineralene. På den annen side er det etfaktum at tippmaterialet som inneholder disse mineralene ble dumpet i tidevannssonen og blir dekket
av sjøvann noen timer to ganger i døgnet, så det er heller ikke utenkelig at mineraldannelsen har
skjedd etter driften. Noen av mineralene danner pulveraktige skorper av svært små krystaller (somperitt og laurionitt) som kan tyde på en rask dannelse, mens andre igjen (adamsitt og fosgenitt) danner
millimeterstore, velformete krystaller som indikerer mer stabile dannelsesforhold over lengre tid.
Mengden adamsitt-(Y) varierer veldig fra prøve til prøve. På noen prøver forekommer mineralet
rikelig (spesielt i forbindelse med porøs og delvis oppløst yttrofluoritt), mens andre prøver er helt uten.
Det er lettere å se for seg at slike variasjoner skyldes lokale forskjeller i pegmatitten enn lokale
forskjeller i tipphaugen.

37

Tabell 1. Nyfunn fra Hundholmen
MineralAnatasAnglesittBeudantitt
Bismutitt
Caracolitt*
Cayalsitt-(Y)Cerussitt
Chernovitt-(Y)Cumengeitt*
Fergusonitt-(Y)-βFosgenitt
Hydrocerussitt
Iimoriitt-(Y)Kainositt-(Y)Kimuraitt-(Y)Klinoatacamitt*Lanthanitt-(Ce)*
Laurionitt*
Lusernaitt-(Y)*Metazeuneritt*
Mimetitt
Natrojarositt
Peritt*Rowlanditt-(Y)Rozenitt
Sfaleritt
Tetrahedritt
Thenarditt
Thomasclarkitt-(Y)*Uricitt*

Kjemisk formel (IMA)
TiO2
PbSO4
PbFe3+3(AsO4)(SO4)(OH)6
Bi2O2(CO3)
Na2(Pb2Na)(SO4)3Cl
CaY6Al2Si4O18F6
PbCO3
YAsO4
Pb21Cu20Cl42(OH)40·6H2O
YNbO4
Pb2(CO3)Cl2
Pb3(CO3)2(OH)2
Y2(SiO4)(CO3)
Ca2Y2(SiO3)4(CO3)·H2O
CaY2(CO3)4·6H2O
Cu2Cl(OH)3
Ce2(CO3)3·8H2O
PbCl(OH)
Y4Al(CO3)2(OH,F)11·6H2O
Cu(UO2)2(AsO4)2·8H2O
Pb5(AsO4)3Cl
NaFe3+3(SO4)2(OH)6
PbBiO2Cl
Fe2+Y4(Si2O7)2F2
Fe2+(SO4)·4H2O
ZnS
Cu6[Cu4(Fe,Zn)2]Sb4S13
Na2(SO4)NaY(HCO3)(OH)3·4H2O
C5H4N4O3

AnalyserSXRD U. KolitschT-32.58
Pow_552; T-32.63
Pow_381
Pow_355
Pow_98; T-36.4
Pow_718
Pow_507
Pow_479; T-38.5
Pow_506; T-21.3
Pow_160; T-38.7
Pow_716
Pow_761; T-36.35
Pow_129; T-31.30
Pow_298, T-35.27
Pow_240; T-34.33
Pow_290; T-23.110
Pow_160
Pow_127; T-23.313
Pow_90; T-36.21
Pow_505; T-37.21
Pow_627; T-36.100
Pow_110; T-36.97
Pow_101; T-36.3
Pow_628; T-38.123
Pow_357
T-38.5
Pow_201; T-19.1
Pow_291; T-39.3
T-9.73; SXRD U. Kolitsch

Pow = røntgendiffraksjonsanalyser med Gandolfi-metoden. T = analyser vha SEM/EDS* = rapportert for første gang for Norge
Uthevet skrift = nyfunn for Tysfjord-pegmatittene

Stetind
Stetindpegmatitten har gjort seg bemerket med å være typelokalitet for hele syv mineraler, alle funnet ibemerkelsesverdig mineralrik yttrofluoritt. Det eneste nyfunnet nå fra yttrofluoritt er lusernaitt-(Y),som på samme måte som i Hundholmen danner små, hvite, kuleformete aggregater på andre mineraler
i hulrom i yttrofluoritt (Fig. 11). Synchysitt-(Y) opptrer på samme måte, men danner gjerne større
aggregater og mer sammenhengende skorper. I tillegg er det ved høy forstørrelse mulig å seplateformete enkeltkrystaller av synchysitt-(Y). Hvis hulrommene i materialet inneholder så myelusernaitt-(Y) at det dekker over de andre mineralene er det mulig å fjerne det med litt fortynnet
saltsyre.

38

Fig. 11. Kuleformet aggregat av
lusernaitt-(Y) fra hulrom iyttrofluoritt fra Stetind. Det fibrige
mineralet er et nytt Y-REE-F-silikat.

Grønn duftitt og hvit til blekbrun mimetitt opptrer i små mengder som massive eller pulveraktige
sekundærmineraler rundt korn av tetrahedritt i feltspat.
Uricitt danner en skorpe av små, hvite, ugjennomsiktige prismer i en sprekk og delvis i hulrom iyttrofluoritt. Krystallene danner radiærstrålige aggregater og dekker et område på 2 x 5 mm. Det er
helt klart at mineralet har krystallisert i en sprekk og ikke på overflaten av biten. Selve yttrofluorittbiten er 4 x 3 x 1 cm stor, og alle overflatene er forholdsvis friske og gir ingen indikasjoner på å havært eksponert før oppknusing under innsamling. Uricittskorpen virker ren, og inneholder ingenting
annet enn enkelte mineralfragmenter fra yttrofluoritt-matriksen. Dette er et organisk mineral som imange tilfeller dannes gjennom utfelling fra fugleekskrementer; sannsynligvis er det sammedannelsesmekanisme som har dannet mineralet i Stetind selv om det ikke er noe ved selve prøven som
indikerer dette.

Tabell 2. Nyfunn fra Stetind.
MineralKjemisk formel (IMA)
Analyser
PbCu(AsO4)(OH)
Pow_349
Duftitt*
Y4Al(CO3)2(OH,F)11·6H2O
T-34.108
Lusernaitt-(Y)*Mimetitt
Pb5(AsO4)3Cl
Pow_235; T-21.91
C5H4N4O3
Pow_368; T-22.87
Uricitt*
Pow = røntgendiffraksjonsanalyser med Gandolfi-metoden. T = analyser vha SEM/EDS* = rapportert for første gang for Norge
Uthevet skrift = nyfunn for Tysfjord-pegmatittene

Hellemobotn
Denne pegmatitten ligger ikke i selve Hellemobotn, men omtrent 600 moh, på kanten der fjellområdet
vest for Hellemobotn stuper ned i Hellemofjorden. Beliggenheten er spektakulær, men selve
pegmatitten kan ikke påstås å være det samme. Det er en smal gang, rundt en halvmeter på det
39

bredeste, som kan følges noen titalls meter før den kiler ut. De bergartsdannende mineralene er desamme som i tennvatnpegmatitten: kvarts, mikroklin (var. amazonitt), «biotitt» og albitt (var.
cleavelanditt), men med en dårligere utviklet sonering og tekstur. De aksessoriske mineralene er stortsett assosiert med cleavelanditt, og finnes i hulrom mellom cleavelanditt-individene (Tabell 3):
Opp mot 1 cm store korn av gedigent vismut er ofte delvis omdannet til hvite og gråbrune,
pulveraktige sekundærmineraler som anglesitt, bismutitt og zavaritskitt. I tillegg gir XRD-opptaket
et røntgendiffraktogram som passer med både bismoclitt (BiOCl) og daubréeitt (BiO(OH)). Disse to
medlemmene i matlockittgruppen er vanskelige å skille fra strukturdata alene, og siden disse
sekundærmineralene i hellemobotnpegmatitten opptrer sammenblandet med andre mineraler er det
vanskelig å få gode analyser av klorinnholdet. Zavaritskitt (BiOF), F-analogen til bismoclitt og
daubréeitt, har et unikt røntgendiagram og lar seg lett identifisere fra Pow_337. I tillegg gir T-38.30 et
Bi:F:Cl-forhold på 6:4:1.
Segnititt danner meget tynne, hvite skorper i hulrom i en porøs krystall av spessartin. Mineralet gir
et røntgendiffraksjonsopptak som passer med mineralene i alunittsupergruppen, og en SEM/EDSanalyse gir Pb4,3Fe12,5Al1,3As7,7S0,3. Andre mineraler i denne paragenesen er gule skorper av mimetittog fargeløse, gjennomsiktige, millimeterstore plater av bertranditt.
Andre nyfunn fra Hellemobotn er grågrønn anatas, gråsvart ilmenitt og gulbrun monazitt-(Ce), allesom millimeterstore krystaller i hulrom. Thoritt og zirkon danner henholdsvis gule og brune, små
korn mens et brunt, pulveraktig mineral er identifisert som goethitt.

Tabell 3. Nyfunn fra Hellemobotn.
MineralKjemisk formel (IMA)
Analyser
AnatasTiO2
Pow_727; T-38.64
AnglesittPb(SO4)
Pow_639
Bertranditt
Be4Si2O7(OH)2
Pow_656
Bismoclitt/daubréeitt
(BiOCl)/(BiO(OH)
Pow_337
Bismutitt
Bi2O2(CO3)
Pow_658
Goethitt
FeO(OH)
Pow_649
Ilmenitt
Fe2+Ti4+O3
T-39.31
Mimetitt
Pb5(AsO4)3Cl
Pow_655
Monazitt-(Ce)Ce(PO4)
Pow_665; T-38.62
PbFe3+3(AsO4)(AsO3OH)(OH)6
Pow_654; T-39.36
Segnititt*
Spessartin
Mn2+3Al2(SiO4)3
T-38.56
Thoritt
Th(SiO4)
Pow_722; T-23.224
BiOF
Pow_337; T-38.30
Zavaritskitt*
ZirkonZr(SiO4)
T-38.57
Pow = røntgendiffraksjonsanalyser med Gandolfi-metoden. T = analyser vha SEM/EDS* = rapportert for første gang for Norge
Uthevet skrift = nyfunn for Tysfjord-pegmatittene

Tennvatn
De fleste nyfunnene fra Tennvatn opptrer i forbindelse med aggregater av galenitt og (Cu-)Pb-Bisulfosalter. Selv om de indre delene er friske og har de primære mineralene intakte, kjennetegnes disse40

aggregatene av betydelig oksidering og en bred sone av fargeløse, hvite, gule, blå og grønne
sekundærmineraler, hovedsakelig cerussitt, anglesitt og bismutitt, men også wulfenitt, hydrocerussitt,svovel, bismoclitt, mimetitt og fosgenitt. Nyfunnene fra Tennvatn er vist i Tabell 5.
Cu- og Cd-holdig cannizzaritt danner tynne, krystallografisk orienterte avblandingslameller i galenittog gir denne oktaedrisk spaltning. En SEM/EDS-analyse gir Cd2,3Cu4,4Pb11Bi13S30.
Lyst grå, metalliske, grovfibrige masser gir røntgendiagrammer likt aikinitt-bismutinittserien, og
SEM/EDS-analyser av forskjellige korn gir betydelig variasjon i innholdet av Cu. Pb og Bi. Det er
ikke mulig å med sikkerhet si hvilke av medlemmene i serien som finnes i Tennvatnpegmatitten uten
mer nøyaktige kjemiske analyser.
Sent dannete, hvite pulveraktige masser og skorper er vanlig i materialet. XRD av en skorpe påanglesitt i et hulrom i galenitt gir et røntgendiagram som passer meget bra med susannitt. Det bør
bemerkes at leadhillitt, som strukturmessig skiller seg fra susannitt kun ved forskjellig orientering av
sulfatgrupper, har et meget likt røntgendiffraktogram, og kun små detaljer skiller disse to. Høy
forstørrelse (Fig. 12) viser at skorpen består av aggregater av små, heksagonale plater. XRD-analyse
av en tykk, hvit, pulveraktig skorpe (Pow_316) viser at denne består av en blanding av hydrocerussitt
og susannitt.

Fig. 12. Aggregat av plateformet susannitt fra hulrom i oksidert galenitt, Tennvatn.

Det kanskje mest overraskende sekundærmineralet blant nyfunnene er fassinaitt, et av få mineraler
med tiosulfationer (S2O32-). Det danner fargeløse, gjennomsiktige prismer i oppløsningshulrom igalenitt, og er assosiert med eldre, avrundete, krystaller av svovel og små krystaller av yngre susannitt
41

(Fig. 13). Denne paragenesen er dannet gjennom gradvis oksidasjon av S i galenitt, hvor
oksidasjonstallet til S trinnvis øker fra galenitt via svovel og fassinaitt til susannitt (Tabell 4).
Fassinaitt er likt anglesitt både i utseende og kjemi og vil nok med røntgenundersøkelser kunnepåvises i flere forekomster, spesielt der svovel opptrer sekundært etter galenitt.

Tabell 4. Oksidasjonstall for S i utvalgte mineraler fra Tennvatn.
Mineral
Fassinaitt
Galenitt
SvovelSusannitt

Kjemisk formel (IMA)
Pb2(CO3)(S2O3)
PbS
S8
Pb4(SO4)(CO3)2(OH)2

Oksidasjonstall for S+2 (gjennomsnitt)-20+6Peritt danner, sammen med bismutitt og anglesitt, grønnlige pseudomorfoser etter sulfosalter, og itillegg små, kvadratiske plater (< 10 µm) av samme type som i Hundholmen.
Antleritt opptrer som blekgrønne skorper på Cu-holdige sulfosalter.
Gips danner, sammen med anglesitt, hvite skorper på galenitt.

Fig. 13. Prismatiske krystaller av fassinaitt i hulrom i oksidert galenitt, Tennvatn.
Bildebredde 1,2 mm. Foto: OT Ljøstad.

42

Andre parageneser
Bertranditt danner fargeløse sprekkefyllinger i massiv, blekgrønn beryll. Anatas danner små,brungule vifter og er dannet ved omvandling av asbecasitt. Andre sekundærmineraler i denne
paragenesen er chernovitt-(Y), hingganitt-(Y) og titanitt. Hvite skorper på et metamikt (Mn,Fe)-Y(Sb,As)-(Nb,Ti)-oksid (Raade & Husdal 2010) består av rutil blandet med noen uidentifiserte
mineraler.

Mulig nye mineraler
Gibbsitt-lignende mineral
Hvite, pulveraktige masser og skorper sent avsatt i hulrom mellom cleavelanditt-plater gir ved
SEM/EDS-analyser kun Al, O og F (Al:F omtrent lik 3:1). XRD gir et pattern som ligner mye på det
ubeskrevne mineralet «UM-1990-28-OHF:Al», også omtalt som et F-holdig, gibbsitt-lignende mineralav Jambor et al. (1990).
NH4-Cu-endeledd i picromerittgruppen
Et mineral som sammen med antleritt danner blekgrønne skorper på Cu-Pb-Bi-sulfosalter gir etrøntgendiffraktogram ikke ulikt mineralene i picromerittgruppen, en gruppe sulfater med generell
formel A2M(SO4)2·6H2O hvor A = K+ eller NH4+ og M = Mg2+, Cu2+, Fe2+ eller Ni2+. SEM/EDSanalyser av materialet fra Tennvatn gir Cu, S og O og en liten topp for N (som er vanskelig å detektere
med SEM/EDS), og indikerer at det er det hittil ubeskrevne endeleddet (NH4)2Cu(SO4)2·6H2O.

Tabell 5. Nyfunn fra Tennvatn.
MineralAnatasAntleritt*
Bertranditt
Cannizzaritt*
Chalkantitt
Fassinaitt*
Gips
Peritt*
Rutil
Susannitt*

Kjemisk formel (IMA)
TiO2
Cu2+3(SO4)(OH)4
Be4Si2O7(OH)2
Pb8Bi10S23
Cu(SO4)·5H2O
Pb2(CO3)(S2O3)
Ca(SO4)·2H2O
PbBiO2Cl
TiO2
Pb4(SO4)(CO3)2(OH)2

Analyser
Pow_191; T-9.34
Pow_320; T-38.1
Pow_466
Pow_170; T-38.51
Pow_109
Pow_192
Pow_463
Pow_315; T-38.36
Pow_325
Pow_638«UM-1990-28-OHF:Al»
Al(OH,F)3
Pow_332; T-38.27«NH4-Cu-picromeritt»(NH4)2Cu(SO4)2·6H2O
Pow_193; T-38.1
Pow = røntgendiffraksjonsanalyser med Gandolfi-metoden. T = analyser vha SEM/EDS* = rapportert for første gang for Norge
Uthevet skrift = nyfunn for Tysfjord-pegmatittene

DragOmrådebetegnelsen Drag omfatter rundt 20 pegmatittbrudd i et område på ca. 6 kvadratkilometer
mellom Tysfjorden og E6. Et oversiktskart over bruddene finnes i Husdal (2008). Nyfunn fra Drag ervist i Tabell 6.
43

Aplowitt og rozenitt opptrer i tippmateriale fra Nedre Lapplægeret, og danner hvite til rosa,
kuleformede aggregater på overflaten av prøver med ufrisk arsenopyritt og gråhvite skorper av
skoroditt. Mineralene er vannløselige og sent dannet, sannsynligvis etter driften. Det er som forventet
en klar sammenheng mellom farge og Co-innhold; de mest rosa aggregatene er ren aplowitt, mens deblekrosa har lite Co og er rozenitt. Noen aggregater har farger og sammensetninger mellom
ytterpunktene, men omtrent like celledimensjoner og røntgendiagrammer gjør det umulig å avgjøre om
det er blandbarhet eller bare veldig finkornete blandinger. Aggregatene er ofte noe dårlig definerte og
oppsprukket og av og til omdannet til et porøst pulver. Aplowitt er kjent som et dehydreringsprodukt
av mer hydrerte faser som moorhouseitt (Jambor & Boyle 1965) så det kan tenkes at dette opprinnelig
og i en fuktig periode krystalliserte som en mer hydrert fase som senere tørket ut til aplowitt og
rozenitt. En SEM/EDS-analyse (T-38.50) av et tilfeldig arsenopyrittfragment fra materialet ga ca. 5
at.% Co (som gir Co:Fe = 1:6).
Gule, pulveraktige sprekkefyllinger i en prøve med kvarts samlet fra fast fjell nært grensesonen av
Nedre Eivollen består av metastudtitt med mindre mengder fourmarieritt og studtitt (Fig. 14).
Andre mineraler i disse sprekkene er små aggregater av gul til blekgrønn uranofan og fargeløse
prismer av stilbitt-Ca. Prøven inneholder ingen primære mineraler som kan være kilden til U.

Fig. 14. Gule skorper av metastudtitt og mindre mengder studtitt og fourmarieritt i sprekk i kvarts,
Nedre Eivollen, Drag. Bildebredde 1,1 mm. Foto: OT Ljøstad.

Vigezzitt danner hvite sprekkefyllinger i desimeterstore aggregater av columbitt-Fe fra Erlinggruva.
Assosierte mineraler i sprekkene er Y-rik milaritt og et uidentifisert Ca-Y-silikat.
44

I 1970 ble bavenitt identifisert av Petr Černý på en prøve med blå beryll fra Nedre Lapplægeret (RoyKristiansen, pers. medd. 2008) men det er ikke kjent hvilke analysemetoder som ble brukt. SEM/EDSanalyse av en fargeløs sprekkefylling i blekgrønn beryll fra Nedre Lapplægeret gir sammensetningenCa8,3Al1,2Si19 som er godt innenfor definisjonen av bohseitt (grensen mellom bavenitt og bohseitt ersatt ved Ca:Al = 4:1). Det er sannsynlig at det opprinnelige funnet ble identifisert kun gjennom
røntgendiffraksjon og at det også var bohseitt (som ikke var beskrevet i 1970). Det er dermed usikkert
om bavenitt opptrer i pegmatittene i Tysfjordområdet.
Aluminoceritt-(Ce) danner små, rosa, kuleformede aggregater i hulrom i en matriks rik på allanitt(Ce), gadolinitt-(Y) og britholitt-(Y)/fluorbritholitt-(Y) funnet i et lite pegmatittbrudd like ved
Treldebakkgruva, nord for Øvre Lapplægeret. Assosierte mineraler i hulrommene er hvit kainositt-(Y)og et hvitt Y-karbonat som sannsynligvis er tengeritt-(Y). Denne paragenesen er svært lik den man
finner i pegmatitten i Lagmannsvik.

Tabell 6. Nyfunn fra Drag.
MineralKjemisk formel (IMA)
Analyser
Aluminoceritt-(Ce)(Ce,REE,Ca)9(Al,Fe3+)(SiO4)3[SiO3(OH)]4(OH)3
Pow_114; T-34.80
Co(SO4)·4H2O
Pow_247; T-37.24
Aplowitt*
Ca4Be4Si9O24(OH)4
T-34.24
Bohseitt
Pb1-xO3-2x(UO2)4(OH)4+2x·4H2O
Pow_203
Fourmarieritt
UO4·2H2O
Pow_203; T-21.194
Metastudtitt*
Fe2+(SO4)·4H2O
Pow_247: T-37.28
Rozenitt(UO2)(O2)(H2O)2·2H2O
Pow_203; T-21.194
Studtitt(Ca,Ce)(Nb,Ta,Ti)2O6
Pow_370; T-38.22
Vigezzitt*
Pow = røntgendiffraksjonsanalyser med Gandolfi-metoden. T = analyser vha SEM/EDS* = rapportert for første gang for Norge
Uthevet skrift = nyfunn for Tysfjord-pegmatittene

Takk
Følgende personer har bidratt til denne artikkelen og fortjener en stor takk: OT Ljøstad har tattfargebildene, mens Henrik Friis og Eirini Zacharaki ved NHM i Oslo har vært til stor hjelp underanalysearbeidet. Astrid Haugen og Peter Andresen har latt meg undersøke noen av prøvene de harsamlet i forekomstene, og Roy Kristiansen har meddelt opplysninger om bavenitt fra Nedre
Lapplægeret. Uwe Kolitsch analyserte anatas og uricitt fra Hundholmen.

Referanser
Foslie, S. (1941): Tysfjords geologi. Beskrivelse til det geologiske gradteigskart Tysfjord. Norges
Geologiske Undersøkelse 149, 298 s. + 16 plansjer + geologisk kart.
Grice, J. D., Gault, R.A., Roberts, A.C. & Cooper, M.A. (2000): Adamsite-(Y), a new sodium-yttrium
carbonate mineral species from Mont Saint-Hilaire, Quebec. The Canadian Mineralogist 38,
1457-1466.

45

Grice, J.D. & Gault, R.A. (1998): Thomasclarkite-(Y), a new sodium-rare-earth-element bicarbonate
mineral species from Mont Saint-Hilaire, Quebec. The Canadian Mineralogist 36, 1295-1301.
Husdal, T. (2008): The minerals of the pegmatites within the Tysfjord granite, northern Norway.
Norsk Bergverksmuseum Skrifter 38, 5-28.
Husdal, T. (2011): På jakt etter nye mineraler. Norsk Bergverksmuseum Skrifter 46, 88-98.
Husdal, T., Müller, A., Olerud, S. & Thorsen, Ø. (2017): Pegmatites of the Tysfjord-Hamarøy area,
northern Norway. In Müller et. al. (2017): Norwegian pegmatites. Tysfjord-Hamarøy, EvjeIveland, Langesundsfjord. Geological Society of Norway, Geological Guides 6-2017, 3-47.
Jambor, J.L. & Boyle, R.W. (1965): Moorhousite and aplowite, new cobalt minerals from Walton,
Nova Scotia. The Canadian Mineralogist 8, 166-171.
Jambor, J.L., Sabina, A.P., Ramik, R.A. & Sturman, B.D. (1990): A fluorine-bearing gibbsite-likemineral from the Francon quarry, Montreal, Quebec. The Canadian Mineralogist 28, 147-153.
Raade, G. & Husdal, T. (2010): Chemical composition of a metamict (Mn,Fe)-Y-(Sb,As)-(Nb,Ti)oxide mineral from the Tennvatn amazonite pegmatite, Sørfold, Nordland, north Norway.
Norsk Bergverksmuseum Skrifter 43, 81-87.

46

New mineral discoveries from the Larvik Plutonic
Complex, southern Norway
Tomas Husdal1, Fabrice Dal Bo1, Henrik Friis1, Svein-Arne Berge2,
Ole-Torstein Ljøstad3 and Peter Andresen41Natural History Museum, University of Oslo, PO Box 1172 Blindern, N-0318 Oslo, Norway
Hegnaveien 57, N-3235 Sandefjord, Norway
3
Elgveien 30, N-2406 Elverum, Norway
4
Solumgata 7, N-3733 Skien, Norway
2

Introduction
The Larvik Plutonic Complex (LPC) in Norway comprises a series of plutons mainly of monzonitic
composition, formed during Permian rifting in the Oslo area in southern Norway. The monzonites hosta large number of syenitic pegmatites known for their mineral diversity and in particular the many Be
minerals (Larsen 2010). The most recent list has 226 unique mineral species including 26 Be- minerals(Larsen 2018). We here present seven additional species including trimerite, the 27 th Be-mineral fromthe area, as well as chabazite-Na, chernovite-(Y), desclozite, ferriallanite-(Ce), segnitite andvanadinite.
Data were collected at NHM in Oslo and is stored on their computers and can be sent on request.
“Pow_...” refers to X-ray powder patterns collected with the Gandolfi method on the single crystal
diffractometer. EDS spectra were collected on unpolished material using SEM, and quantified without
external standards. The analysed sample of chabazite-Na is in the collection of TH (sample number S6.53); the three TH/SAB micromounts are in the collection of SAB.

Trimerite, CaMn2+2Be3(SiO4)3
Trimerite was found in a single micromount specimen (sample TH/SAB 20), collected by SAB in thelarge pegmatite in the Saga I quarry, Mørje, Porsgrunn, in June 1982. It forms massive aggregates ofpale yellowish brown plates covering an area of almost 1 x 1 cm in a porous matrix between crystalsof analcime (Figs. 1a,b). Individual plates are up to 1 mm in largest dimension and display no external
crystal forms. Associated and younger minerals are bertrandite, natrolite and some unidentified, black
and white, powdery phases.
Trimerite was identified by EDS (T-38 9) giving (at.%): Si 11.5, Mn 7.6, Ca 3.36, Sr 1.21, Na 0.71. Its
XRD pattern (Pow_285) is in good agreement with PDF 00-017-0477 (trimerite). Single-crystal data
were collected from a small fragment using CuKα radiation and refined to R1 = 5.6% in the monoclinic
space group P21/n with a = 8.1033(1) Å, b = 7.6383(1) Å, c = 14.0761(1) Å and β = 90.002(1)°. The
refinement of the Ca site occupancy indicates a mixed occupancy between Ca, Sr and Na resulting in asite occupancy of (Ca0.6Sr0.3Na0.1). The Saga I pegmatite is the first locality of trimerite outside theFilipstad area, Sweden, and the material from Saga differs from the Swedish material in having asignificant amount of Sr and Na replacing Ca, giving slightly larger unit- cell dimensions.

47

Fig. 1a (left). The sample “TH/SAB 20” from the Saga 1 pegmatite. FOV 10.2 mm.
Fig 1b (right). Aggregates of brownish trimerite in sample “TH/SAB 20”. FOV 3.53 mm.
Both photos: OT Ljøstad.

Chabazite-Na, (Na3K)[Al4Si8O24] · 11H2O
The late Jens Andreas Larsen made a significant find of sphaerobertrandite in the Johs Nilsen quarryon 1 June 2014. Sphaerobertrandite forms white to beige, globular aggregates up to around 0.1 mm insize on rhombohedral calcite and acicular aegirine in cavities in analcime. Chabazite-Na, discovered
by OTL, forms colourless pseudorhombohedra up to 0.03 mm in size on the surface of theseaggregates (Fig. 2a), directly on the aegirine needles (Fig. 2b) or, in rare cases, on natrolite. Other
minerals in this material are analcime, annite, a feldspar, fluorite, hambergite, and stilpnomelane. EDS
of chabazite-Na (T-37 1) gives Na >> Ca > K, and an XRD powder pattern (Pow_759), althoughrather weak due to the small crystal size, is of the chabazite type. This is the first member of thechabazite group found in the LPC. Larsen made a smaller find of sphaerobertrandite in the Johs Nilsen
quarry in February 2015, here associated with aegirine, analcime, arsenopyrite, calcite, chiavennite,
epididymite, a feldspar, and zircon. Chabazite-Na does not occur in this material.

Fig. 2a (left). SEM-photo of pseudorhombohedral chabazite-Na on globular sphaerobertrandite. Johs
Nilsen quarry.
Fig. 2b (right). Aggregates of colourless chabazite-Na on acicular aegirine, Johs Nilsen quarry. FOV
0.97 mm. Photo: OT Ljøstad.
48

Descloizite, PbZn(VO4)(OH)
Descloizite was discovered by PA in AS Granit quarry, Tvedalen, Larvik, in 2005. The mineral forms
aggregates (0.5 mm across) consisting of platy crystals. The colour is orange yellow and theaggregates are found on a feldspar fracture surface. On the same surface, but not in direct contact withthe descloizite, is a zone rich in wulfenite. Associated with the descloizite are small fibres of
vanadinite. The identification is based on the XRD pattern (Pow_790) and EDS, which gives analmost perfect stoichiometry for descloizite. This is the first find of descloizite in Norway. The sample
is in the collection of the Natural History Museum in Oslo (k. nr. 44122).

Ferriallanite-(Ce), CaCe(Fe3+AlFe2+)[Si2O7][SiO4]O(OH)A small micromount (TH/SAB34), collected by SAB in 1990 together with a small number of
additional samples from pegmatite material at the Buer dump in Bjørkedalen, Porsgrunn, hasaggregates of dark brown to black, prismatic crystals of ferriallanite-(Ce) up to 0.3 mm in size
occurring in a cavity in microcline (Figs. 3a,b). Associated minerals in the cavity are albite,
fluorapatite, two generations of zircon and a yellow helvine group mineral. Observed crystallization
sequence is albite  zircon and “helvine”  ferriallanite-(Ce)  zircon  fluorapatite. EDS (T-38
27) of ferriallanite-(Ce) gives a rough composition of LREE0.7Ca1.2Fe1.7Mn0.3Al1.1Si3.0O14, with Ce
being the dominant LREE. The mineral can be classified as a manganoan ferriallanite-(Ce). The
identity was confirmed by single-crystal XRD data using MoKα radiation. The unit-cell parameters
are: a = 8.9594(7), b = 5.7729(3), c = 10.2240(8), β = 114.72(1), P21/m, Z = 2. The refinement of thecrystal structure (R1 = 4.7%) indicates the following cationic repartition: A1 = Ca, A2 = Ce0.63Ca0.37,
M1 = Fe0.62Al0.38, M2 = Al, and M3 = Fe, thus giving the ideal structural formula
CaCe(FeAlFe)[Si2O7][SiO4]O(OH). These data are in agreement with the description of ferriallanite(Ce) (Kartashov et al. 2002).

Fig. 3a (left). Dark brown crystals of ferriallanite-(Ce) with colourless prisms of fluorapatite, whitezircon and a yellow crystal of a helvine group mineral. Sample “TH/SAB 34” from Buer, Bjørkedalen,
Porsgrunn. FOV 0.88 mm. Photo: OT Ljøstad.
Fig. 3b (right). SEM-photo of ferriallanite-(Ce) from Buer, Bjørkedalen. This is the same aggregate as
in Fig. 3a.

49

Segnitite, PbFe3+3(AsO4)(AsO3OH)(OH)6, and chernovite-(Y), Y(AsO4)
Both minerals occur intimately intergrown, associated with altered arsenopyrite in the Jahren
pegmatite at Jahrehagen cottage grounds, Stavern, Larvik, in material collected by PA. They form
crystalline crusts up to 0.5 mm2 that are white to yellowish in colour and have been identified by their
XRD patterns (Pow_811+812). Segnitite is closely related to beudantite, but the EDS analyses gave
Pb:As:Fe = 0.87:2.15:2.98 and no S, confirming the identification. This is the second Norwegian findof segnitite, after the Hellemobotn pegmatite (Husdal 2019). There are other secondary minerals
occurring on the altered arsenopyrite, but only wulfenite has so far been identified. Arsenopyrite is not
an abundant mineral in the pegmatite, and in this part it is always partly to completely altered. Other
yttrium bearing minerals in this part of the pegmatite are xenotime-(Y) and a mineral probably related
to or belonging to the rhabdophane group. These minerals are of secondary origin and related tohydrothermal alteration of the pegmatite. The primary source of yttrium is not known. Other
associated minerals are eudidymite, epididymite, zektzerite, zircon, aenigmatite, brookite andaspedamite or an aspedamite-like mineral (Andresen et al. 2018). The analysed micromount sample isin the collection of PA.

Vanadinite, Pb5(VO4)3Cl
A small micromount (TH/SAB 26), collected by SAB in the Tuften quarry, Tvedalen. Larvik, in
1985/86, has a cavity with a small area of radiating aggregates of yellow needles up to 0.1 mm inlength (Fig. 4). EDS (T-35 136) gives Pb:V:Cl = 4.94:3.00:0.69 which, combined with the hexagonalcross section of the crystals, supports the conclusion that the mineral is vanadinite. This is the firstmineral with significant V found in the LPC. Associated minerals are analcime and greyish, tetragonal
bipyramids visually identified as wulfenite. Some small fragments of galena are present in the sample,
seemingly remnants of a larger crystal and most likely the source of Pb in vanadinite and wulfenite.
The pegmatites in the LPC are known for abundant molybdenite, which is believed to be the source of
Mo in wulfenite. The source of V in vanadinite is uncertain. Vanadinite has also been found associatedwith descloizite from AS Granit (see descloizite description above for details). At AS Granit thevanadinite forms faint yellow fibres with a hexagonal cross section andEDS revealed approximately
10 % As substituting for V.

Fig. 4). Vanadinite with analcime
from the Tuften quarry, sample“TH/SAB 26”. FOV 0.62 mm. Photo:
OT Ljøstad.

50

References
Andresen, P., Friis, H., Kjærnet, T. & Larsen, A.O. (2018): The minerals of the Jahren pegmatite, oneof the major pegmatites in the Larvik Plutonic Complex. Norsk Mineralsymposium 2018, 522.
Husdal,T. (2019): Nyfunn av mineraler
Mineralsymposium 2019, 31-46.

fra

Tysfjord-pegmatittene,

Nordland.

Norsk

Kartashov, P.M., Ferraris, G., Ivaldi, G., Sokolova, E. & McCammon, C.A. (2002): Ferriallanite-(Ce),CaCeFe3+AlFe2+(SiO4 )(Si2O7)O(OH), a new member of the epidote group: description, X-ray
and Mössbauer study. The Canadian Mineralogist 40, 1641-1648.
Larsen, A.O. (ed.) (2010): The Langesundsfjord. History, geology, pegmatites, minerals. Bode Verlag
Gmbh, Salzhemmendorf, Germany, 240 pp.
Larsen, K.E. (2018): List of minerals found in the Larvik Plutonic Complex, Mindat, accessed 26
March 2019,www.mindat.org/article.php/1747/List+of+minerals+found+in+the+Larvik+Plutonic+Complex>

51

Mineralene fra Skjerpemyr på Grua, Lunner, OpplandHarald Oskar Folvik
Hagakroken 5, 2090 Hurdal (h-o-f@online.no)InnledningNår jeg nå skriver en artikkel om mineralene fra Skjerpemyr på Grua, Lunner, Oppland skal dere vite
at dette har vært kanskje det stedet som har betydd mest i mitt forhold til mineralogi som hobby. Det
var etter sterk påvirkning av Ingemar Johansson i Kopparberg, og vår felles interesse for Långban.

Beliggenhet og status
Skjerpemyr ligger i Lunner kommune i Oppland, ca. 2 km vest for Grua stasjon. Stedet ble fredet i
1984 som Skjerpemyr naturminne, over et areal på 48 dekar. og det har siden kun vært lov å plukke
løsmateriale. Fredningsbestemmelsene (Forskrift om fredning for Skjerpemyr naturminne, Lunnerkommune, Oppland) opplyser at «hammerbruk, kiling, boring og sprengning er ikke tillatt. Innsamling
av prøver fra fast fjell er forbudt».
Landskapet fortoner seg som en flate, delvis skogbevokst, delvis myrlendt (Skjerpemyra), som går inn
mot en høy ås. De fleste skjerpene ligger i overgangen mellom flaten og åsen.
For å komme inn til Skjerpemyr, er det i de senere årene opparbeidet en adkomstvei inn til enparkeringsplass og en opplysningstavle. Den går sydover fra fylkesveien (FV13, Sveavegen), like vestfor Østre Småtjernet.

Fig. 1. Berggrunnskart over Gruaområdet med grense for Skjerpemyr
naturminne og gruver/skjerp merket
medM.
Basertpå
NGU
berggrunnkart Norge N50.

52

Geologiske og mineralogiske forhold
Skjerpemyr ligger i den nordlige delen av Oslofeltet, i en kontaktsone mellom sand- og
kalkavsetninger (skøyensandsteinsformasjonen, etg. 5b-6 og kalvsjøformasjonen, gastropodekalkstein, etg. 5a) og magmatiske bergarter (syenitt (nordmarkitt, pulaskitt etc.)) (Fig. 1).
Kontaktmetamorfose har ført til at de sedimentære bergartene har blitt omdannet til marmor og
hornfels.
Skjerpemyrforekomsten er en kontaktskarnforekomst med impregnasjonssmalm av sfaleritt og
galenitt. Etter ertsdannelsen har området blitt påvirket av en ny prosess med tilførsel av silika. Dette
viser seg ved små kvartsganger som gjennomskjærer forekomsten og ved at sfaleritt stedvis har blittomdannet til hemimorfitt (Goldschmidt 1911).

Historien og dagens situasjon
Skjerpemyr er et gruvefelt som det finnes lite opplysninger om. Berg (2013) gir et inntrykk av driftenog tidsbildet, men sier lite om den tekniske driften på området. Det finnes noen store skjerp i densørlige enden av feltet, og noen mindre skjerp i sentrale deler.
Et unntak er et skjerp i åsen rett syd for veien som fører inn på feltet. Her går det en 11 cm bred
galenittgang sammen med en del andre mineraler (Fig. 2). Langs vegen på vestsiden er det en grøft
som ikke bærer noe spor av mineralisering. I sørenden av denne finner vi et par gjenfylte synker. Det
er ukjent hvor dype disse er.

Fig. 2. Et av bruddene ved Skjerpemyr. Massene skjuler en galenittgang med 11 cm mektighet.
53

Mineralfunn på Skjerpemyr i dag gjøres stort sett i løse blokker hovedsakelig på to områder. Det
viktigste området var en tipphaug i nordenden av den «veien» som går tvers igjennom feltet. Denneble fjernet og brukt til veifyll ca. 1979, men det finnes fortsatt noe igjen. Det andre området er imotsatt ende av veien, også på østsiden. Her har det åpenbart stått et skeidehus og en grunnmur kan
fortsatt sees. Det er her wolframmineralene kan finnes. I dette området har det trolig vært noen synker
og det er nevnt at en pumpe var installert for å lense gruven (Aasen & Günther 1995). Utover dettefinnes det en del mindre skjerp spredt utover hele området. De store skjerpene befinner seg i kontakten
mellom skøyensandsteinsformasjon og syenitten. Lykkens prøve, som ikke omfattes av denne
artikkelen, ligger i rytteråkerformasjonen mot syenitten, og har en noe annerledes mineralisering.
Driften etter bly og sink kan spores tilbake til 1600-tallet. I historisk sammenheng er vi nødt til å se på
Skjerpemyr som en del av et større område, som i denne delen av Gruaområdet omfatter Muttagruveneog Skjerpemyr sammen med Lykkens Prøve, Ristirevskjerpene og Kalstjernet gruver.
Så tidlig som 1632 var Kongsberg Sølvverk interessert i galenittdrift her på grunn av sølvgehalten.
Goldschmidt (1911, s. 247) nevner et sølvinnhold på 0,15 % Ag i galenitten. Egne analyser(SEM/EDS) på enkelte stuffer viser opp imot 1,3 % Ag. Driften etter sink er mer usikker, men det
antas at denne ikke var interessant før Nyseter, som lå på den andre siden av Grua, kom i drift. Senere
var det drift i blygruvene fra 1734 til 1741 og fra 1790 til 1805.
Galenittmalmen ble i den siste driftsperioden ført til Blyverket ved Myllselva, nordvest for Harestua.
Her ble malmen behandlet og smeltet. Stedet har fortsatt (2003) store hauger med slagg fra denne
virksomheten og det finnes fortsatt grunnmurer etter bygningene.

Et utvalg av mineralene
Mineralene som omtales i denne artikkelen utgjør bare omkring halvparten av de 54 mineralene som er
identifisert fra Skjerpemyr (Tabell 1). En tidligere oversikt over mineralene fra Skjerpemyr ble
publisert av Folvik (2005). Som det fremgår av bildene, er mineralene stort sett svært små, og
SEM/EDS har vært et nødvendig instrument for å identifisere de aller fleste. Unntakene er demineralene som har vært kjent lenge, som sfaleritt, galenitt, kvarts, hemimorfitt, kalkspat og pyritt.
Limonitt er ikke et godkjent mineral, men vil bli brukt som samlebetegnelse på
jernoksider/hydroksider.

Akantitt Ag2S, sølv Ag
Som en kuriositet fra Skjerpemyr opptrer sølvkrystaller med akantitt som et sulfidbelegg på overflaten(Fig. 3). På grunn av påveksten av akantitt ser krystallene helt matt svarte ut. Krystallene opptrer i enlomme bestående vesentlig av limonitt. Det antas at sølvet er et resultat etter omvandling av sølvholdig
galenitt (Folvik 2012).

54

Fig. 3. Sølv med akantitt
i limonitt.

Alamositt PbSiO3
Mineralet danner fargeløse, gjennomsiktige krystaller i en sprekk mellom galenitt og kvarts (Fig. 4).
Alamositt ble funnet første gang på Skjerpemyr i 2013 og bestemt med SEM/EDS (Folvik 2013).

Fig. 4. Alamositt i kvarts.

Anglesitt PbSO4
Anglesitt er funnet som små, gulorange krystaller i en kvartsdruse, men også som gråhvite masser isamme paragenese. Mineralet er bekreftet vha SEM/EDS og PXRD.
55

Brochantitt Cu4(SO4)(OH)6Brochantitt finnes som et smaragdgrønt belegg på sfaleritt sammen med kvarts og limonitt.
Identifikasjonen er bekreftet vha PXRD.

Cerussitt PbCO3
Cerussitt er forholdsvis vanlig på Skjerpemyr. Mineralet opptrer vanligst i druse i limonitt eller kvarts.
Fargen varierer fra hvit til nesten orange, og viser ofte en begynnende omvandling. Krystallene kanvære nesten perfekte, dobbeltterminerte prismer, men forkommer også som plateformede krystaller(Fig. 5a,b). Tvillingdannelser er vanlig. Noen av krystallene viser gul fluorescens i langbølget UV-lys.
Mineralet er bekreftet vha SEM/EDS og PXRD.

Fig. 5a (venstre). Cerussitt tvillingkrystaller. Bildebredde 2 mm. 5b (høyre). Cerussittkrystall i kvarts
og limonitt. Bildebredde 4,5 mm.

Chalkofanitt (Zn,Fe2+,Mn2+)Mn3+4O7·3H2O
Chalkofanitt ble funnet første gang 1989, og påvist ved hjelp av PXRD og elektronmikrosonde. Den
forekommer som regel i sammenheng med kvarts druser. Senere er den funnet flere ganger, enten som
ujevne masser eller som kuler med knudrete overflate. Forekommer også sammen med coronaditt(GMV 1993, s. 168-169).

56

Coronaditt Pb(Mn64+,Mn22+)8O17
Coronaditt ble først funnet sammen med chalkofanitt som skorper i en kvartsdruse. Mest spektakulært
er funnet av coronaditt som erstatter en brachiopode (Fig. 6). Det har ikke lykkes å artsbestemmebrachiopoden, men kilder ved Tromsø Museum fastsetter at det er en type som er vanlig i den lagtypen
som er representert ved Skjerpemyr. Senere er coronaditt funnet som skiveformede krystaller i en slags
parallell/vifteform i en matriks av limonitt (Folvik 2010; GMV 1993, s.168-169).

Fig. 6. En fossil brachiopodeerstattet av coronaditt.
Bildebredde 3,5mm.

Devillin CaCu4(SO4)2(OH)6·3H2O
Devillin et av de siste mineralene som er endelig identifisert fra Skjerpemyr. Mineralet ble først
bestemt vha SEM/EDS som serpieritt, men senere bekreftet å være devillin vha enkrystall
røntgendiffraksjons (SXRD) (pers. medd. Lars O. Kvamsdal 14.03.2019) (Fig. 7a og 7b).

Fig. 7a, venstre. Devillin på matriks. Bildebredde ca. 5 mm. Foto: Lars Kvamsdal.
Fig. 7b, høyre. Listeformede krystaller av devillin.
57

Fluorfosfohedyfan Ca2Pb3(PO4)3Cl, fosfohedyfan Ca2Pb3(PO4)3Cl,
Fluorfosfohedyfan ble bekrevet som et nytt mineral fra Blue Bell Mine, San Bernardino Co.,
California, USA (Kampf & Housley 2011). Allerede i 2010 viste en analyse av tilsvarende materiale
fra Skjerpemyr (Fig. 8a) at det her forelå en fluoranalog til fosfohedyfan.
Fosfohedyfan opptrer som grålige til gulhvite, tynne nåler opptil 20 µm lange. Det eksisterer
blandbarhetsrekker mellom fluorapatitt - klorapatitt – fosfohedyfan, og det er kun en kjemisk analyse
som kan skille disse fra hverandre. Analyse vha SEM/EDS viser at den avbildede prøven (Fig. 8b) har
syv ganger så mye klor som fluor og et kalsium-bly-forhold på 1,4 til 3,6. Derved faller en del av dettemineralet innenfor det som kan betegnes som fosfohedyfan.

Fig. 8a venstre. Fluorfosfohedyfan i en druse. Fig. 8b høyre. Nålformede krystaller av fosfohedyfan.

Goslaritt ZnSO4·7H2O
På en matriks av sfaleritt, kvarts og chalkositt, i druse i kvarts, opptrer goslaritt som nåleformede
masser med fibrig preg (Fig. 9). Fargen er lys gulgrå. Mineraler er analysert vha SEM/EDS, sombekreftet en nær støkiometrisk sammensetning.

Fig. 9. Nålformede krystaller
av goslaritt. Bildebredde 2mm.

58Hetærolitt ZnMn23+O4, hydrohetærolitt HZnMn1.73+O4Hetærolitt ble funnet da jeg var innom Skjerpemyr engang sent på 80-tallet. Det lignet mest en
jordklump, men virket hard, så jeg tok den med meg. En analyse vha SEM/EDS viste ensammensetning som tilsvarte hetærolitt. Ettersom jeg samtidig var under opplæring på PXRD ble det
kjørt en prøve, og dette avslørte ikke bare hetærolitt, men også hydrohetærolitt og hydrotungstitt(Folvik 2008).

Hydrotungstitt H2WO4·H2O
Hydrotungstitt er påvist vha PXRD ved undersøkelse av hetærolitt, mens wolfram er bekreftet ved
SEM/EDS (Folvik 2008).

Hydrosinkitt Zn5(CO3)2(OH)6
Hydrozinkitt er funnet som pulveraktig belegg flere steder og er mest karakteristisk som belegg på
cerussittkrystaller.

Kentrolitt Pb2Mn23+Si2O9
Kentrolitt ble funnet første gang på Skjerpemyr i 1974, og bestemt vha elektronmikrosonde. Det var
første gang mineralet ble bestemt fra en norsk forekomst. Mineralet opptrådte som et utall glatte,
svarte kuler, delvis overvokst med finkrystallinsk kvarts, i et druse i en kvartskrystall (GMV 1991, s.
92-93). Senere er mineralet funnet med flere typer av utseende (Fig. 10a og b).

Fig. 10a venstre. Kentrolitt som stavformede krystaller. Fig. 10b høyre. Kentrolitt som trillingvekst
av plateformede krystaller.

59

Linaritt PbCu(SO4)(OH)2
Mineralet opptrer som lyseblå, plateformede krystaller med god terminering i en matriks av kvarts,
galenitt og cerussitt. Det er ikke mulig å se enkelkrystaller uten svært høy forstørrelse.

Malakitt Cu2(CO3)(OH)2
Malakitt forekommer i flere varianter, fra rene belegg til velutviklede krystaller. Den vanligste
habitusen er nåleformede krystaller enten i vifteform (Fig. 11) eller samlet til små kuler.

Fig. 11. Stråleformede aggregater av malakitt.

Melanotekitt Pb2Fe23+Si2O9Melanotekitt har hittil bare blitt funnet som grålig gule, pulveraktige masser (Fig. 12). SEM-bilde
viser at dette er oppbygd som krystallaggregater av skiver i kuleform (Folvik 2015).

Fig. 12. Grågule masser av melanotekitt.
Bildebredde 1,1 mm.

60

Mottramitt/descloizitt Pb(Cu,Zn)(VO4)(OH)
Mottramitt og descloizitt danner en blandingsrekke mellom henholdsvis dominans av kobber eller
sink. Mineralene forekommer som tynne belegg eller i enkelte tilfeller som uregelmessige korn.
Analyser vha SEM/EDS viser at begge mineralene forekommer på Skjerpemyr, men de rene
endeleddene er ikke påvist. Desclozitt er identifisert vha PXRD.

Posnjakitt Cu4(SO4)(OH)6·H2O
Posnjakitt er nylig påvist fra Skjerpemyr. Mineralet opptrer som et lyseblått belegg eller som blå,prismatiske krystaller på chalkopyritt (Fig. 13) (pers. medd. Lars O. Kvamsdal 14.03.2019). Posnjakitt
kan ligne på brochantitt, men fargen er litt renere blå.

Fig. 13. Blått belegg av posnjakitt. Den fibrige strukturen i chalkopyritten skyldes fotometoden.
Bildebredde 1,2 mm. Samling: Naturhistorisk museum, Oslo.

Pyritt FeS2
Pyritt opptrer med flere krystallformer og i ulik grad av omdanning til limonitt (Fig. 14 og 15). Etter
hvert går pyritt over til tilnærmet pulverform (limonitt, goethitt) med druser hvor det kan krystallisere
andre mineraler (f. eks. sølv, cerussitt, coronaditt).

61

Fig. 14. Pyrittkrystall med oksidert overflate, sannsynligvis en begynnende omdanning til limonitt.
Bildebredde 3,5 mm.

Fig. 15. Pseudomorfose av goethitt etter pyritt i ferd med å gå over til løsere jernoksider ogjernhydroksider (limonitt). Bildebredde 1,5 mm.

62

Pyromorfitt Pb5(PO4)3Cl
Pyromorfitt er funnet som lys grågule, langstrakte, prismatiske krystaller opptil 20 µm lange med gode
termineringer (Fig. 16). Mineralet har krystallisert i en druse av kvarts. I likhet med de øvrige
fosfatene fra Skjerpemyr inneholder mineralet litt kalsium.

Fig. 16. Pyromorfittkrystaller.

Rodokrositt MnCO3
Rodokrositt fra Skjerpemyr består stort sett av små, lys rødlig grå, lodne klumper. Et av de bedre
funnene er som små krystaller som omkranser kalsittplater som igjen sitter sammen med
hemimorfittkrystaller (Fig. 17).

Fig.
17.
Listeformede
krystaller av hemimorfitt
sammen med tynne plater av
kalsitt, som igjen er
omkranset av rodokrosittkrystaller.

63

Rosasitt (Cu,Zn)2(CO3)(OH)2
Undersøkelse av malakittkuler fra Skjerpemyr førte til at det ble funnet noen som hadde nok Zn til atmineralet kunne karakteriseres som rosasitt (Fig. 18). Nesten all malakitt fra Skjerpemyr inneholder
litt Zn (GMV 1991).

Fig. 18. Kuleformet aggregat
av rosasitt i en matriks av
limonitt. Bildebredde 0,7 mm.

Scheelitt CaWO4Scheelitt forekommer sparsomt ved Skjerpemyr og er funnet nær det gamle skeidehuset. Mineralet
forekommer som lysegule krystaller og fragmenter av krystaller i forbindelse med kalsitt (Fig. 19).
Scheelitt fluorescerer blålig hvitt i kortbølget UV-lys. Som wolframmineral er det ikke unikt, dahydrotungstitt er påvist vha PXRD sammen med hetærolitt.

Fig. 19. Scheelittkrystall påkalsitt. Bildebredde 37,5 mm.
Foto Øyvind Thoresen.

64Smithsonitt ZnCO3
På Skjerpemyr forekommer smithsonitt stort sett som et kuleformet, gråhvitt belegg med
perlemorglans. En annen sjeldnere form er som små, matt glassaktige kuler (Fig.20).

Fig. 20. Glassaktige kuler
av smithsonitt. Bildebredde
1,65 mm.

Wulfenitt PbMoO4
Wulfenitt opptrer i mange ulike habitus, fra enkeltkrystaller til mer kompliserte tvillinger (Fig. 21 og
22). Mineralet forekommer også som uregelmessige korn, trolig som resultat av forvitring. Wulfenitt
forekommer ofte i druse i limonitt.

Fig. 21. Enkeltkrystall av
wulfenitt.

65

Fig. 22. Wulfenitt som korsformet trillingkrystall. Bildebredde 0,5 mm.

Noen ukjente mineraler (UK)Det foreligger ganske mange mineralprøver som ikke er identifisert på det nåværende tidspunkt. Man
kan anta at de fleste er ukjente habitus av allerede kjente mineraler. Her er tre av de mest kuriøse.

UK55 (Zn-Cu mineral)Et blålig mineral som ligger på et lag av goslaritt. Etter analyse vha SEM/EDS kan det være en av
flere ulike kandidater, hvorav den sterkeste er christelitt, Zn3Cu2(SO4)2(OH)6·4H2O.

UK58 (Co-holdig mineral)
Analysene (SEM/EDS) viser et koboltinnhold på ca. 5 % Co2O3. Den kjemiske sammensetningen
forøvrig stemmer nær med hetærolitt, men Mn-verdiene er litt lave (selv når man tar hensyn til Co).
Mineralet forekommer som sorte kuler, enten med ruglete overflate, altså svært lik hetærolitt, eller
med glatt overflate.

66

UK64 (Cu-Zn-mineral)
Mineralet består av lys blågrønne til fargeløse, linjalformede krystaller som ligger på en krystall av
sfaleritt (Fig. 23). En analyse vha SEM/EDS gir en sammensetning som kan samsvare med minohlitt,(Cu,Zn)7(SO4)2(OH)10·8H2O, eller schulenbergitt, (Cu,Zn)7(SO4,CO3)2(OH)10·3H2O.

Fig. 23. UK64, et mulig nytt mineral fra Skjerpemyr. Bildebredde 0,9 mm.

Litt om usikkerheter ved analyser
Mye av grunnlaget for bestemmelsen av mineralene på Skjerpemyr er blitt lagt ved
elektronmikroskop- og røntgen-laboratoriet ved Naturhistorisk Museum (NHM) på Tøyen i Oslo, hvor
jeg hadde den glede å arbeide som frivillig i 12 år. SEM/EDS er en usikker metode å bestemmemineraler med. Metoden må kombineres med alt det andre man kan finne ut av fra en stuff: Hvilke
mineraler (kjente) den sitter sammen med, lignende forekomster andre steder, og ikke minst
sammenligning med detaljene i den opprinnelige beskrivelsen av det mineralet man tror det er. Noen
ganger har man materiale til en PXRD-analyse, andre ganger ikke.
I svært mange tilfeller gir de kjemiske data det endelige svaret, selv om det er elementer (H, Li, Be, B)
man ikke kan bestemme med SEM/EDS. Det finnes imidlertid flere teknikker å bruke, f.eks. variasjon
i aksellerasjonsspenning for å se hvor dypt de enkelte elementene befinner seg, kartlegge variasjon ielementfordelingen i en flate (mapping) eller se på variasjonene langs en linje.

67

En sikrere identifikasjon får man først ved bruk av røntgendiffraksjon; pulver røntgendiffraksjon(PXRD) eller enkrystall røntgendiffraksjon (SXRD). Imidlertid kan det være vanskelig å skille mellom
mineraler innen en blandingsrekke. SEM/EDS kan da være et nødvendig hjelpemiddel. Bruk av
elektronmikrosonde vil gi en nøyaktigere kvantitatativ analyse.
Våtkjemiske reaksjoner og kvalitative analyser er alltid et godt utgangspunkt for bestemmelse av
mineraler. Personlig kjøpte jeg Vogels «A Textbook of Macro and Semimacro Qualitative Inorganic
Analysis» på 664 sider, og gjennomførte de aller fleste kjemiske testene denne boken beskriver. Dette
var i 1967-69, mens det fortsatt var mulig å få kjøpt en halvliter konsentrert svovelsyre, sendt med
posten fra Hammerfest til Karasjok, hvor jeg bodde den gang.

Bildematerialet
Alle bilder til artikkelen er, med noen få unntak, tatt av artikkelforfatteren, noen vha SEM(skanningelektronmikroskop) ved laboratoriet til NHM på Tøyen, og de øvrige som vanlige
fotografier. SEM-bildene har en lengdeskala (µm) angitt på bildet. Fotografiene har bildebredden
angitt i teksten. Disse bildene er tatt med stackingteknikk på eget utstyr (Nikon mikroskop med
planobjektiv 10x/0,25 montert på en telelinse 70-210 mm med fast lengde, kamera Canon 7D.
Belysning fra 1 til 50 lysdioder, utstyrt med diffusor). Kameraet styres via PC og kan beveges fra
1/1000 mm og oppover mellom hvert opptak.

Takk
Denne artikkelen kunne aldri blitt noe av uten at Gunnar Raade ved NHM lot meg få lov til å bruke
elektronmikroskopet ved museet. Og uten at Tor Belstad i 1971 tok meg med til Skjerpemyr på Gruaog viste meg alle skjerpene, gruvene og tippene, hadde jeg ikke hatt noe materiale å jobbe med. Ikke
minst er jeg takknemlig til Jorun og våre tre barn, som alle bidro sterkt til at geologi (definert ved penesteiner, mineralogi og paleontologi) bidro til å prege våre liv og vårt hjem helt fram til i dag.

Undertegnede med sønn Lars
Stian på Skjerpemyr i 1975.

68

Referanser
Aasen, E. & Günther, L.H. (1995): Gruvene på Grua. Geologi og gruvedrift. Privat forlag. 56 s.
Back, M.E. (2014): Fleischers’s glossary of minerals species 2014. The Mineralogical Record Inc.,
Tucson, USA. 420 s.
Berg, R.A. (2013): Bergverk på Hadeland – en glemt historie om mennesker og malm. Randsfjordmuseene. 380 s.
Folvik, H.O. (2005): Mineralene på Skjerpemyr. Stein 33 (1), 4-9.
Folvik, H.O. (2008): Nytt om mineraler: Tre nye mineraler fra Skjerpemyr, Grua. Stein 35 (1), 16.
Folvik, H.O. (2010): En brachiopode fra Skjerpemyr. Stein 37 (3), 30-31.
Folvik, H.O. (2012): Sølv fra Skjerpemyr. Stein 39 (3), 31+36.
Folvik, H.O. (2013): Alamositt fra Skjerpemyr, Grua, Oppland. Stein 40 (1), 13.
Folvik, H.O. (2015): Melanotekitt fra Skjerpemyr, Grua. Stein 42 (2), 11.
GMV (1991): Interne notater 1961-1990. Geologisk Museums Venner, Naturhistorisk Museum, Oslo.
GMV (1993): Interne notater 1990-1993. Geologisk Museums Venner, Naturhistorisk Museum, Oslo.
Goldschmidt, V.M. (1911): Die Kontaktmetamorphose im Kristianiagebiet. Videnskapsselskapets
Skrifter. I. Mat.-Naturv. Klasse 1911. No. 1. Kristiania. 484 s.
Kampf, A.R. & Housley, R.M. (2011): Fluorphosphohedyphane, Ca2Pb3(PO4)3F, the first apatite
supergroup mineral with essential Pb and F. American Mineralogist 96, 423-429.
_________________________________________________________________________________

Tabell 1. Mineraler fra Skjerpemyr på Grua, Lunner, Oppland. Kjemiske formler i henhold til Back(2014).
(Amfibol) (uralitt)(Kloritt)(Limonitt)
Akantitt
Anglesitt
AlamosittAndradittAnkeritt
Aurichalkitt
Azuritt
Braunitt
Brochantitt
Cerussitt
Chalkositt (kobberglans)

Uralittisert diopsid
Uspesifisert mineral
Jernoksider/hydroksider
Ag2S
PbSO4
PbSiO3
Ca3Fe23+Si3O12
CaFe2+(CO3) 2(Zn,Cu2+)5(CO3)2(OH)6
Cu32+(CO3)2(OH)2
Mn2+Mn63+SiO12
Cu42+(SO4)(OH)6
PbCO3
Cu2S
69

Chalkofanitt
Chalkopyritt (kobberkis)
Coronaditt
Descloizitt
Devillin
Fluorapatitt
Fluorfosfohedyphan
Fosfohedyfan
Galenitt (blyglans)
Goethitt
GoslarittGreenockitt
Gips
Hematitt
HemimorfittHetærolitt
Hydrohetærolitt
Hydrotungstitt
Hydrosinkitt
Ilvaitt
Kalsitt
Kentrolitt
KvartsLinaritt
MagnetittMalakitt
Melanotekitt
Mottramitt
Muskovitt
Posnjakitt
Pyritt (svovelkis)
Pyromorfitt
Rodokrositt
Romanèchitt
Rosasitt
Scheelitt
Sideritt
Smithsonitt
Sfaleritt (sinkblende)
Stilpnomelan
Sølv
Tenoritt
Wulfenitt(Zn,Fe2+,Mn2+)Mn34+O7·3H2O
CuFeS2
Pb(Mn64+,Mn22+)8O17
PbZn(VO4)(OH)
CaCu42+(SO4)2(OH)6·3H2O
Ca5(PO4)3F
Ca2Pb3(PO4)3F
Ca2Pb3PO4)3Cl
PbS
a-Fe3+O(OH)ZnSO4·7H2O
CdS
CaSO4·2H2O
a-Fe2O4Zn4Si2O7(OH)2·H2O
ZnMn23+O4
HZnMn1.73+O4
H2WO4·H2O
Zn5(CO3)2(OH)6
CaFe3+(Fe2+)2O(Si2O7)(OH)
CaCO3
Pb2Mn23+Si2O9
SiO2
PbCu2+(SO4)(OH)2
Fe2+Fe23+O4
Cu22+(CO3)(OH)2
Pb2Fe23+Si2O9
PbCu(VO4)(OH)
KAl2¤AlSi3O10(OH)2
Cu42+(SO4)(OH)6·H2O
FeS2
Pb5(PO4)3Cl
Mn2+CO3(Ba,H2O)2(Mn4+,Mn3+)5O10(Cu,Zn)2(CO3)(OH)2CaWO4Fe2+CO3
ZnCO3
ZnS
K(Fe2+,Mg,Fe3+)8(Si,Al)12(O,OH)36·H2O
Ag
Cu2+O
PbMoO470

Mineralene fra Minge blygruve, Sarpsborg, Østfold
Atle Michalsen
Kardemommekroken 2, 1622 Gressvik (atmi@fredrikstad.kommune.no)Innledning
Ved gården Mingeødegård (Minge-Ødegård) i Mingegrenda, Tune, nordvest i Sarpsborg kommune,
finner vi en gammel nedlagt blygruve. Her opptrer en malmgang som hovedsakelig består av galenitt(blyglans). En vannfylt sjakt og noen små tipphauger minner oss om driften som en gang var her.
Gruveområdet er ikke stort, men på tippene finner vi noen mineraler som ellers er fraværende i fylket,
noen også i Norge. Gruva står derfor frem som en liten kuriositet blant mineralforekomstene i Østfold.
Det er nå påvist 26 mineraler fra Minge blygruve, og noen flere vil det trolig bli i nær framtid.
Nedenfor følger en presentasjon av gruva og mineralene som hittil er funnet.
I den sparsomme litteraturen som finnes om gruva brukes det ulike navn, men Minge blygruve stårfram som det navnet som beskriver forekomsten best.
Man kommer til Mingeødegård ved å følge fylkesvei 114, tar inn på Mingeveien og følger denne i ca.
3 km. Gruva ligger i skogkanten ca. 85 m øst for en lagerbygning ved gården. Mellom gården og
gruveområdet er det et jorde, og gruveområdet er derfor mulig å se fra veien.

Pb-forekomster i ØstfoldØstfold er først og fremst kjent for sine granittpegmatitter med drift på feltspat, glimmer og kvarts. Av
og til er disse forekomstene krydret med mer sjeldne mineraler. Det som er mindre kjent for mange, er
at det også er en del malmforekomster i dette fylket. Vi finner forekomster av vismut, nikkel,
molybden, jern, kobber og bly.
Ser vi på blyforekomster, så viser det seg at det ikke er så mange av dem. I Sarpsborg kommune finnervi også Sande skjerp ved Solli, ca. 13 km sørvest for Minge. Foslie (1925) nevner denne lokaliteten isin oversikt over gruver og malmforekomster i Sør-Norge og beskriver den som en Pb-forekomst.
Noen andre forekomster som er nevnt i NGU sin database over mineralressurser i Norge er Molle i
Spydeberg, Nysterud i Marker og Rasmuskleven og Aren i Aremark. Det foreligger lite informasjon idatabasen om disse når det gjelder utbredelse og type forekomst. Galenitt fra Østfold er ellers
rapportert i litteraturen fra et par pegmatittbrudd ved gården Gammelsrud i Degernes (Broch 1934).

Driftsperioder og undersøkelser
Driften ved Minge blygruve ble startet opp omkring 1914. Malmen ble fraktet med kjerre eller slede til
Mingevannet, som ligger mindre enn 1 km unna og er tilknyttet Glomma. På den måten klarte de å
frakte malmen til Glengshølen ved Sarpsborg med båt om sommeren og om vinteren på isen. Fra
Sarpsborg ble malmen fraktet videre med tog og eksportert til England og Tyskland (Bakken 1993).

71

Minge blyglansskjerp nevnes i Norges Bergverksdrift (1918 , s. 12). Her står det at det var 4 ansatte og
at driften dette året gikk over 41 uker. Det ble brutt ut 120 kubikkmeter fast fjell og
produksjonsmengden av skeidet malm var 3 tonn med 44,3 % blyinnhold. I oversiktene for årene før
og etter 1918 er det ingen informasjon om gruva ved Minge.
Under andre verdenskrig ble det igjen tatt ut noe malm fra gruva av tyske interessenter. Denne gangenble det brukt hest og kjerre og lastebiler for å få fraktet bort malmen.
Borregaard eide Folldal verk A/S, som viste interesse for wolframmineraliseringer i områder ved
Minge på 1970-80-tallet. Ved feltarbeid i området ble det gjort funn av scheelitt i sprekkesoner blant
annet i området rundt Minge. Gruva ble også besøkt og forekomsten omtales som interessant.
Resultatet av gruvedrift og undersøkelser er en ca. 13 m dyp gruvesjakt som i dag er vannfylt.
Diameteren på sjakta er ca. 4,5 meter. Rundt denne er det flere meter høye skjæringer mot nordvest,
nordøst og sørøst. En stoll går i malmgangens retning noen meter inn i skjæringen mot nordvest. Det
er mulig å gå inn i denne mellom den vannfylte sjakten og skjæringen. Området inn til sjakten er
sperret av med et gjerde. Mot sørvest ligger noen tipper i skråninger ned mot innmark til
Mingeødegård.

Malmgangen i Minge
Minge ligger innenfor et bergartsområde som kalles Østfold-komplekset. Her finner vi bergarter som
er opptil 1300 millioner år gamle. Dette er gneiser av sedimentær opprinnelse, biotittgneis, amfibolitt
og granittisk øyegneis. Malmgangen ligger i en bergart som blir omtalt som en skifrig gneis, og
bergartene ved Minge beskrives som et foldet, skifrig kompleks som er delvis granittisert. En
augittporfyrgang skjærer den eldre gneisen og malmgangen på tvers like ved gruvesjakta. Denne
gangen er mye yngre og er trolig en intrusjon i forbindelse med Oslofeltets dannelse (Dietrichson1954).

Fig. 1. Kartskisse over Minge blygruve. Kartunderlaget er skjermdump fra www.hoydedata.no.
© Kartverket.
72Dietrichson (1954) nevner at malmgangen følger gneisens strøkretning NNV-SSØ og at gangen med
galenitt sannsynligvis er over 1 km lang. Bredden på malmgangen oppgis å være 4-5 meter (Fig. 1).
Like sør for gruva forsvinner malmgangen under innmark, og det er derfor ikke mulig å følge den.
Dietrichson nevner at den kommer frem igjen lenger sør og det er et lite skjerp ca. 350 m lenger
sørøst. Ved en bekk like nord for en skogsbilvei er det fremdeles tydelige spor etter noen inngrep. Det
er rimelig overgrodd i dag, men et par blokker med noe galenitt ble observert i 2019. Det skal også havært gjort noen undersøkelser lenger sør. Noe klart svar på hvordan malmgangen er dannet kommer
ikke tydelig frem i den litteraturen som foreligger. Det nevnes at den er yngre enn gneisen i området,og det kan tenkes at den er av hydrotermal opprinnelse.
Malmgangen er rik på galenitt og inneholder også en del pyritt. Galenitt finnes ofte som linser i en grå
finkornet bergart som hovedsakelig består av feltspat og glimmer. Kalsitt, fluoritt og kvarts er ogsåsynlig på tippene. Noen steinblokker ved gruva inneholder ganske mye fluoritt mens sfaleritt er mer
sjeldent.

Mineralsamlere oppdager gruva
Da noen lokale samlere ble nysgjerrige på tipphaugene på 1980-tallet, resulterte det i flere spennende
funn. Siden det er en blygruve vi snakker om, kunne man håpe på funn av sekundærmineraler etter
bly, kobber og sink. Noe som viste seg å stemme. Kegelitt og caledonitt er fremdeles ikke funnet andre
steder i Norge. Vi finner ofte små feltspatkrystaller, men også anatas, klinozoisitt og flere andre i små
druser.
Da jeg besøkte gruva for første gang, møtte jeg en forekomst som var lite besøkt av samlere. Det var
ingen spor etter aktivitet av noe slag. Mitt mål var å finne caledonitt og kegelitt, to mineral jeg gjerne
ville innlemme i min samling over norske mineraler. Jeg besøkte derfor forekomsten flere ganger for å
prøve å finne disse. Det dukket opp mange ulike krystaller i drusene og etter hvert økte interessen forgruvas mineralogi. Noen kjente jeg igjen, men andre ble merket med spørsmålstegn.
Senere, etter flere turer til forekomsten, har jeg blitt en del klokere på forekomstens mineraler. Det var
en tankevekkende erfaring og et eksempel på hvor viktig det er at vi deler informasjonen vi tilegner
oss om en forekomst. For meg var det som å vandre på gjengrodde stier, både når jeg besøkte
forekomsten og da jeg skulle prøve å finne ut hva jeg hadde funnet. Selv om det bare var noen tiårsiden det var «stor» aktivitet ved Minge blant samlerne lå kunnskapen om mineralene dessverre hos
personer som allerede hadde gitt seg som aktive aktører i miljøet. Det var også svært lite som hadde
blitt publisert om mineralene ved Minge. Noen hadde gjort en stor jobb med å samle inn prøver og fådisse undersøkt for noen tiår siden, men kunnskapen disse hadde tilegnet seg var dessverre på vei til ågå tapt.
Etter hvert dukket det opp et ønske om å prøve å identifisere alle mineralene ved Minge, og lage en
oversikt over disse både i tekst og bilder. I utgangspunktet trodde jeg det skulle by på store
utfordringer, men heldigvis tok jeg feil. Bjørn Kjeholt stilte sin samling fra Minge til disposisjon, bådetil gjennomsyn og fotografering. Kjeholt var en av de første som fattet interesse for Minge, og han harfått analysert flere prøver, bl.a. av caledonitt. Et hefte med tittelen «Minge blygruve – Tune i Østfold»,
redigert og skrevet av Kjeholt tidlig på 1990-tallet, har også vært en viktig kilde. I dette heftet finnes
en beskrivelse av 22 av mineralene funnet ved gruva. Heftet ble nok laget for å være en turguide og

73har aldri blitt publisert. Ved siden av egne funn og observasjoner har også Roy Kristiansen bidratt med
viktig informasjon.
Nedenfor følger resultatet - en alfabetisk oversikt over mineralene som til nå er identifisert fra Minge
blygruve. Et begrenset antall prøver har vært tilgjengelige, så noen av beskrivelsene kan derfor væremangelfulle i forhold til å beskrive variasjon i f.eks. farge og krystallform.

Mineralene fra Minge blygruve
Allanitt-(Ce), (CaCe)(Al2Fe2+)(Si2O7)(SiO4)O(OH)En stråleformet vifte, ca. 0,3 mm lang, som består av avlange søyleformete transparente krystaller av
lillabrunlig farge, er identifisert som allanitt-(Ce). Viften sitter i et druserom i kvarts. Analysen er
gjort ved Institute for Solid State Physics, University of Tokyo. De sjeldne jordartene domineres av Ce> La, samt ca. 5 vekt-% Nd2O3. Den analyserte prøven er funnet av Roy Kristiansen i 2008, og
foreløpig er bare denne ene prøven kjent fra Minge.

Anatas, TiO2
Krystaller av anatas er ganske vanlig i forekomsten, og mineralet opptrer på to måter i små druser.
Noen opptrer som tynne, firkantede, tavleformede krystaller. Disse er delvis til helt fargeløse og
transparente, men har ofte delvis en grålig til grønnlig fargetone. Enkelte hjørner kan være avkuttede.
Andre krystaller er mer bipyramidale, og har en mer kompleks krystallform. Disse er også delvis
fargeløse, og har en grønn til blå fargetone i enkelte soner. Krystallene har en fin glassglans. Anatas er
et sent dannet mineral, og vi finner ofte krystallene på små krystaller av feltspat. Krystallene er mindreenn 1 mm.

Anglesitt, PbSO4
Dette er et mineral som blir dannet ved omvandling av galenitt. Det er et blysulfat som er vanlig åfinne i oksydasjonssoner i blyforekomster. Anglesitt finnes likevel sjeldent i gode krystaller i Norge.
Ved Minge finner vi mineralet oftest som hvite eller fargeløse krystaller i små druser. Krystallene er
mindre enn 1 mm og har en fin glassglans. Krystaller kan opptre enkeltvis eller i aggregater. De er
tavleformede og har en spiss terminering. Flere krystallformer er observert. Mest vanlig er krystaller
med formene {101}, {210}. Da ser krystallene ofte ut som konvolutter når man ser dem i mikroskopet.
De kan også ha formene {001}, {211}. Krystallene kan ha striper på enkelte flater.

Aragonitt, CaCO3
Raade (1993) oppgir at aragonitt er analysert på en prøve fra Minge blygruve. Det er ikke gitt ennærmere beskrivelse av hvordan mineralet opptrer.

74

Brochantitt, Cu4(SO4)(OH)6Et grønt mineral som ofte danner belegg og skorper er identifisert vha PXRD (v/ A.O. Larsen) og viser
seg å være brochantitt. Den analyserte prøven er samlet av Roy Kristiansen i 2008. Brochantitt opptrer
sammen med galenitt, linaritt og fluoritt, og er ofte intimt sammenvokst med galenitt. Det største
området med brochantitt som er observert er ca. 2 x 1 cm. Brochantitt har ofte en litt matt overflate.
Mineralet kan av og til minne om malakitt, men reagerer annerledes enn malakitt på syrer. Malakitt,som er et karbonat, bruser og løser seg fort opp i alle syrer. Brochantitt er et sulfat og løser seg ikke
opp i fortynnet saltsyre.

Caledonitt, Pb5Cu2(SO4)3(CO3)(OH)6
Caledonitt ble påvist ved Mineralogisk-Geologisk museum fra en prøve innsendt av Bjørn Kjeholt i1989. Mineralet opptrer som krystallaggregater bestående av veldig små, avlange, prismatiske
krystaller med en lys blågrønn farge. Mest vanlig finner vi caledonitt som belegg eller korn. Mineralet
er relativt sjeldent på forekomsten. Dette er eneste funnsted for caledonitt i Norge.

Cerussitt, PbCO3
Cerussitt er et sekundært blymineral og opptrer som krystaller opptil 2 mm i små hulrom, gjerne
assosiert med galenitt, pyritt, feltspat og kvarts. På tipphaugene finnes mineralet ofte som godt
utviklede krystaller. Vanligvis er krystallene fargeløse eller hvite, men av og til har de en oransjebrun
farge på grunn av forurensing trolig av jernoksyd. Mineralet danner ofte avlange, prismatiske
krystaller med en definert terminering. Noen krystaller blir noe avsmalnende mot toppen (Fig. 2). Det
kan være mange enkeltkrystaller i samme hulrom, og vokser der på kryss og tvers. Cerussitt dannerogså mer komplekse og tykkere krystaller. Sammen med galenitt har cerussitt av og til en mer
gulgrønn farge. Cerussitt er relativt vanlig på forekomsten.

Fig. 2. Cerussitt fra Minge
blygruve. Bildebredde 2,8mm. Samling: Bjørn Kjeholt.
Foto: O.T. Ljøstad.

75

Chalkositt (kobberglans), Cu2S
Det opptrer i mindre mengder i malmen. Ofte ser vi mineralet som blåsorte bruddflater. Malakittfinnes ofte i nærheten av chalkositt.

Fluoritt (flusspat), CaF2
I små hulrom finner vi fluoritt som godt utviklede krystaller. De krystallene som er funnet er oftest
oktaedre og kuber med avrundede kanter. Fargen på disse krystallene varierer mellom lilla, gul og
grønn. De er ofte delvis fargeløse, og bare en del av krystallen har en av de overnevnte fargene.
Fluoritt finnes også som linser opptil flere centimeter store og har da ofte lys til mørk lilla farge.

Galenitt (blyglans), PbS
Mineralet finnes stort sett som massive linser i bergarten og er relativt vanlig å finne på tipphaugene.
Dietrichson (1954) beskriver knyttenevestore klumper og massive parti opp til 6 x 3 cm er innsamlet
de senere årene. På tippene opptrer mineralet ofte i blokker hvor man også finner pyritt. Galenitt som
har vært utsatt for vær og vind har en oksidert overflate og kan være vanskelig å se. På friske brudd
viser galenitt sin karakteristiske sølvgrå farge. I små hulrom finner man av og til godt utviklede
enkeltkrystaller. Krystaller er da bare noen millimeter store.

Gips, CaSO4·2H2O
Gips opptrer som fargeløse til hvite, avlange, flate krystaller med spiss terminering. Krystallene
danner ofte fine rosetter og finnes ofte i store mengder inne i stollen som går inn i skjæringen like ved
sjakten. Taket her er ofte dekket av gips og enkelte andre sekundære mineraler, hovedsakelig dårlig
utviklet malakitt. Aggregater av gips danner av og til tepper på flere cm. Enkeltkrystaller kan væreflere millimeter store (Fig. 3).

Fig. 3. Gips fra Minge
blygruve. Bildebredde
3,1 mm. Samling: Bjørn
Kjeholt. Foto: O.T.
Ljøstad.

76

Grafitt, C
Et svart metallisk mineral, som vi finner i små druser sammen med kvarts, er grafitt. Det opptrer som
flate, heksagonale enkeltkrystaller eller som aggregater av tynne flak. Krystallene er mindre enn en
millimeter og finnes ofte på kvartskrystaller.

Goethitt, α-Fe3+O(OH)
Dette mineralet finner vi stort sett som rustbrune pseudomorfoser etter pyritt. Pyrittkrystallene er oftebare delvis omvandlet. I små hulrom finnes også som en sjeldenhet goethitt som botryoidale eller
kuleformede aggregater.

Hydrosinkitt, Zn5(CO3)2(OH)6
Finnes som et tynt hvitt belegg på sfaleritt. Dette er sannsynligvis det samme mineralet som et belegg
med silkeaktig glans på steiner ved gruva. Slike områder kan være flere centimeter store.

Kalsitt (kalkspat), CaCO3
Hvite til delvis fargeløse krystaller av kalsitt opptil 1 cm store opptrer i drusene. Kalsitt kan også fylle
drusene helt. Fine krystaller av kalsitt som er pepret med små, avlange krystaller av pyritt er funnet.

Kegelitt, Pb8Al4(Si8O20)(SO4)2(CO3)4(OH)8
Dette er et meget sjeldent, sekundært blymineral. Mineralet er foreløpig bare påvist fire steder iverden. Typelokalitet er Tsumeb i Namibia. I 1986 ble kegelitt bestemt fra Minge, på en prøve funnet
og sendt til Mineralogisk-Geologisk museum av Liv S. Askelien (tidl. Hansen). Da var dette andre
funn i verden av dette mineralet. På den analyserte prøven finner vi kegelitt som ørsmå, hvite nåler.
Mineralet ble funnet i en noen millimeter stor druse i en smal åre med galenitt. Det som iutgangspunktet så ut som et litt pulveraktig matt stoff, skulle vise seg å være et utrolig interessantfunn. Kalsitt var også tilstede i den analyserte prøven. Prøven er dessverre blitt borte.

Klinoklor, Mg5Al(AlSi3O10)(OH)8
Klinoklor finnes som mørkegrønne, avlange aggregater bestående av glimmeraktige, heksagonale
krystaller som ligger på hverandre og danner tårn. Aggregatene er ofte ikke større enn et par
millimeter og opptrer i små druser.

Klinozoisitt, (Ca2)(Al3)(Si2O7)(SiO4)O(OH)
Lysebrune, listeformede krystaller av klinozoisitt opptrer i enkelte druser. Mineralet danner ofte vakrestråleformede vifter opptil 1 mm store.
77

Kvarts, SiO2
Fargeløse til hvite krystaller av kvarts er vanlig i drusene. Krystaller kan være opptil flere cm lange,men vanligvis mye mindre. I små hulrom finner vi ofte kvarts som ser ut til å være en pseudomorfose
etter kalsitt skalenoedere.

Linaritt, PbCu(SO4)(OH)2
Et sekundærmineral med en dyp blå farge og glassglans er linaritt. Dette mineralet finner vi stort settmassivt eller som belegg. Områder med linaritt opp til flere centimeter i utstrekning er funnet.
Krystaller er observert i enkelte små druser. Mineralet opptrer ofte sammen med fluoritt, galenitt og
brochantitt. Linaritt må sies å være et relativt uvanlig forekommende mineral i Norge. Ved siden av
Minge er mineralet fremdeles bare funnet på noen forekomster ved Grua i Lunner og Konnerud ved
Drammen.

Malakitt, Cu2 (CO3)(OH)2
Grønne belegg og skorper er vanlig på forekomsten, men gode krystaller er ikke funnet. Malakitt er etsekundært kobbermineral, og er sannsynligvis dannet etter chalkositt. Malakitt er et karbonat og bruser
i syre.

Muskovitt, KAl2 (AlSi3O10)(OH)2
Muskovitt opptrer i den lyse finkornete bergarten i malmgangen. Mineralet opptrer ikke i drusene ibergarten, og godt utviklede krystaller er derfor ikke funnet.

Pyritt (svovelkis), FeS2
Pyritt er et vanlig mineral ved Minge og finnes av og til i gode krystaller opptil 1 cm. Noen fine prøver
er syret ut fra kalsitt. Både kuber og dodekaedere opptrer på forekomsten. Av og til finner man
avlange krystaller av pyritt på kalsitt. Pyritt er av og til delvis eller helt omvandlet til goethitt.

Sfaleritt (sinkblende), ZnS
I malmgangen finnes sfaleritt i mindre mengder. Mineralet er oftest massivt og har en brun til gulbrun
farge som indikerer lavt jerninnhold. Sfaleritt opptrer gjerne sammen med galenitt, og av og til finnes
mineralet som små, delvis utviklede krystaller i drusene. Sammen med sfaleritt finner vi oftehydrosinkitt og smithsonitt.

78Smithsonitt, ZnCO3
Dette mineralet dannes sekundært etter sfaleritt og finnes som krystaller med en modifisert
romboedrisk krystallform, ofte med avrundete kanter. Krystallene er veldig små, men områder opp
mot 1 x 1 cm er funnet pepret med slike krystaller. Fargen er ofte brun til gulbrun (Fig 4). Kjeholt
nevner også krystaller som er hvite i midten og lys brun mot kanten. Et mineral som finnes som mer
botryoidale aggregater med hvit til blåaktig fargetone nær sfaleritt kan også være smithsonitt, men det
må sjekkes nærmere.

Fig. 4. Smithsonitt fra Minge blygruve. Bildebredde 1,8 mm. Samling: Bjørn Kjeholt.
Foto: O.T. Ljøstad.

Svovel, S8
Svovel opptrer som spredte, lysegule, ørsmå krystaller på galenitt (Fig. 5). Mineralet er etomvandlingsprodukt etter sulfidmineraler som galenitt og sfaleritt. Svovel opptrer i sparsomme
mengder og er relativt sjeldent å finne.

79Fig. 5. Svovelkrystaller på galenitt fra Minge blygruve. Bildebredde 1,15 mm. Samling: Bjørn Kjeholt.
Foto: O.T. Ljøstad.

Analyserte mineraler
To mineraler er analysert i senere tid, allanitt-(Ce) og brochantitt. Disse analysene er det referert til ibeskrivelsen av disse mineralene. Fra tidligere er disse mineralene analysert ved Naturhistorisk
museum (Mineralogisk-Geologisk museum v/ G. Raade):
Mineral:Røntgenfilm:

Anglesitt27706 og 28627

Aragonitt

28504

Caledonitt

28523

Cerrussitt

28384, 28524 og 28877

Hydrosinkitt

27686

Kegelitt

27690

Linaritt

27695

Smithsonitt

28294 og 28628

80

Konklusjon
Lista over mineralene funnet ved Minge blygruve består nå av 26 mineraler. Ved gjennomgang av
prøver fra forekomsten den siste tiden har det dukket opp to nye mineral for forekomsten, allanitt-(Ce)og brochantitt. Potensielt andre nye mineraler for forekomsten er funnet. Visuelt er dette mineraler
som kan minne om brookitt, bastnäsitt, hemimorfitt og titanitt. Feltspatkrystaller som ligner adular(ortoklas) opptrer i drusene, men noen analyse av disse er ikke utført. Det er også mulig det er flere
sekundære mineraler, spesielt knyttet til bly. Lista vil derfor med stor sannsynlighet øke i fremtiden.

Takk
Denne artikkelen hadde ikke blitt en realitet uten hjelp fra flere personer. En spesiell takk til Bjørn
Kjeholt som har stilt sin samling fra Minge til rådighet for gjennomsyn og fotografering og O. T.
Ljøstad som har tatt bilder av mange av mikromineralene. Takk også til Roy Kristiansen for bilder og
informasjon. Analysene av allanitt-(Ce) og brochantitt er også formidlet gjennom han.

Referanser
Bakken, E. (1993): Lokalhistorisk veiviser for Sarpsborg-distriktet. Valdisholm forlag. 120 s.
Broch, O.A. (1934): Feltspat IV. Forekomster i Akershus og Østfold øst for Glomma. Norges
Geologiske Undersøkelse 141, 119 s.
Det Statistiske Centralbyrå (1921): Norges bergverksdrift 1918. 96 s.
Dietrichson, B. (1954): Minge-Ødegård blyglansgang, Øvre Tune. Norges Geologisk Undersøkelse
Fagrapport 3234. 8 s.
Foslie, S. (1925): Syd-Norges gruber og malmforekomster. Norges Geologiske Undersøkelse 126, 89 s
Kjeholt, B. (199?): Minge blygruve, Tune i Østfold. Turguide. Upublisert hefte. 21 s.
Raade, G. (1993): Interne notater 1990 - 1993. Geologisk Museums Venner, Oslo, 164-165.

81Mineraler fra Fikkjebakke industriområde, Sannidal,
Kragerø, Telemark
Vegard Evja
Kolonien 4, 3772 Kragerø (vegard.evja@live.no)

Introduksjon
Fikkjebakke industriområde er forholdsvis nyetablert og ligger ved FV 256 (Krokenveien), ca. 2 - 2,5km fra E-18 kryss 55 (Tangenkrysset). Det er foretatt en del sprengningsarbeider og terrenginngrep forå tilpasse tomtene til bedriftene. I den forbindelse er det på industriområdet gjort noen godemineralfunn som dokumenteres i denne artikkelen. Identifikasjonene er kun foretatt visuelt.
Bergartene i området består for det meste av båndgneis/migmatitt med noen få soner med amfibolitt.
Gneisen er i seg selv fattig på mineraler for samlere, men nær amfibolitt kan det være interessantemineraler å finne. Gneisen inneholder stedvis en del granater med varierende farger, mest rød og rosa
(Fig. 1).

Fig. 1. Almandinkrystaller opptil 1,2 cm i gneis fra Fikkjebakke. Stuffen er 9 x 7 cm.
Samling og foto: V. Evja.

82

Funn 1
På industriområdet på syd/vest-siden av Krokenveien ble det i juni 2007 avdekket en kvartsgang med
grov feltspat og biotitt. Gangen krysset båndgneisens strøkretning og inneholdt et druserom som gikk
ca. 6 m innover og var opptil 1,5 meter i diameter. Hoveddelen av drusen var kollapset og derved var
mye av materialet inni ødelagt. Etter et omfattende arbeid med graving og sortering ble det frigjort
kvartskrystaller med tessinerhabitus (Fig. 2).

Fig. 2. Kvartskrystaller (16 x 12 cm)
med tessinerhabitus fra Fikkjebakke.
Samling og foto: V. Evja.

Disse var opptil 35 cm lange, helt vannklare inni og egnet seg svært godt til sliping (Fig. 3). I drusen
ble det også funnet opptil 20 cm store mikroklinkrystaller overvokst med albitt. Alt drusematerialet
hadde et brunt belegg av Fe/Mn-oksider.

Fig. 3. Fasettslipt kvarts fra
Fikkjebakke. Vekt 93 karat.
Slipingen er utført av Tor Eivind
Mykland. Samling og foto: V. Evja.

83

Funn 2
Det første funnet gjorde at området ble tettere fulgt opp, og i 2011 dukket det opp et nytt druseområde
i en amfibolittkropp i den nordøstre delen av industriområdet på nordsiden av Krokenveien. Ved
sprengning ble det avdekket en 20-30 cm bred linse med sort amfibol og albitt som hovedmineraler. I
hulrom var feltspatkrystaller ofte dekket med hvite til vannklare, tynne, plateformede prehnittkrystaller
opptil 5 mm brede. Det ble også funnet en ikke nærmere identifisert asbestaktig amfibol som opptil 1
cm lange nek. I drusene ble det observert 8-10 mm store, grønne apatittkrystaller.

Funn 3
Sommeren 2018 ble det på nytt avdekket et interessant mineralfunn ved etablering av en ny
industritomt i den nordvestre delen av Fikkjebakke. Her opptrådte en opptil 1 meter bred, nordsydgående, nærmest vertikal sone på tvers av båndgneisens strøk. Denne sonen besto av kloritt og
linser av kalsitt med små druser med skalenoedre av kalsitt. Mellom kalsittkrystallene opptrådte
nålformete pyrittkrystaller opptil 20 mm i lengde og med perfekt terminering (Fig. 4). I kalsittlinsene
opptrådte opptil 10 cm store masser av sammenvokste pyrittkrystaller med høy glans på overflaten(Fig. 5). Masser av pyrittkrystaller er lett å frigjøre fra omgivende bergart og kan karakteriseres som
flytere.

Fig. 4. Nålformete pyritt- krystaller sammen med kalsittkrystaller.
Den lengste nålen er11 mm lang. Samling: V. Evja. Foto: Ø. Thoresen

84Fig. 5. Et aggregat av pyrittkrystaller. Stuffen er ca. 4 cm
bred. Samling: V. Evja.
Foto: Ø. Thoresen

Konklusjon
Hittil er det påvist omkring 15 ulike mineraler fra Fikkjebakke industriområde (Tabell 1). Noen av
disse er absolutt samleverdige. Området er under stadig utvidelse og det er grunn til å anta at nyemineralforekomster kan bli avdekket i fremtiden. Det må nevnes at all ferdsel i industriområdet er
forbudt, og mineralleting må klareres med grunneiere.

Tabell 1. Mineraler fra Fikkjebakke. Mineraler i kursiv er ikke bestemt mhp nøyaktig mineral.
Kvarts/røykkvarts
Mikroklin
Almandin
HornblendeAsbest (aktinolitt?)
Prehnitt
Allanitt
Kloritt
Biotitt
Palygorskitt
Kalsitt
PyrittHematitt
Rutil
Fe/Mn-oksid

Vanlige krystaller og med tessinerhabitus. Opptil 35 cm i lengde.
Opptil 20 cm store krystaller med albitt på overflaten.
I gneis som røde/rosa krystaller opptil 3-4 cm.
I amfibolitt som masser opptil 10 cm i diameter.
Opptil 3 cm lange krystaller.
Nek opptil 1 cm sammen med albitt og prehnitt.
Opptil 0,5 cm brede, klare til hvite krystaller som dekker feltspat.
Hvite til fargeløse tynne tavler opptil 5 mm brede.
I pegmatittganger som opptil 20 cm lange krystaller.
Lysgrønn til mørkegrønn som inneslutninger i kvarts- og feltspatkrystaller.
Opptrer som flak og krystaller i pegmatitt.
Berglær. Vanlig inne i drusene.
Druser med gule skalenoedre opptil 6 cm. Hvit, massiv i linser og ganger.
Opptil 2 cm lange nåler sammen med kalsitt.
Klumper/masser av krystaller opptil 10 cm.
Belegg eller inneslutning i kvartskrystaller.
Opptil 1 cm nåler i kvarts.
Opptrer som et brunt belegg på mange av drusemineralene.

Takk
Takk til Øyvind Thoresen for gode mineralfotos. Alf Olav Larsen og Torfinn Kjærnet har gitt gode
innspill til forbedring av artikkelen.
85

Oberstløytnantskjerpet ved Fjellgardane i Fyresdal,
Telemark
Alf Olav Larsen1 og Arne Åsheim2
1

Bamseveien 5, 3960 Stathelle (alf.olav.larsen@online.no)
Glimmerveien 28, 3931 Porsgrunn (ar-aash@online.no)2

Innledning
Det har vært utstrakt prospektering og gruvedrift på mineraliserte ganger i Telemark. Noen av deeldste gruvene ble drevet allerede for nærmere 500 år siden. Under siste halvdel av 1800-tallet ble det
en kraftig økning i letevirksomheten, og hundrevis av lokaliteter ble skjerpet og forsøkt drevet, gjerne
av lokale personer som hadde et ønske om å tjene noe ekstra. En av disse forekomstene var det såkalte
Oberstløytnantskjerpet ved Fjellgardane i Fyresdal (Fig. 1). Dette foretaket er et typisk eksempel på enforekomst som har vært gjenstand for interesse ved flere anledninger gjennom tidene. Her gis en
oversikt over skjerpets historie, geologi og mineralogi.

Fig. 1. Kartskisse over deler av
Fyresdal og Tokke. Beliggenheten
til Oberstløytnantskjerpet er angitt
med rødt punkt nær senter av
kartet.

Historien
Oberstløytnantskjerpet er den nordligste forekomsten i den malmprovinsen hvor renessansebergverket
Moisesberg ble anlagt allerede år 1541 (Berg 2006). Det er ukjent, men ikke utenkelig, at forekomsten
ble forsøksdrevet allerede på den tiden. Det er ikke mer enn 500 m til nærmeste registrerte og
dokumenterte 1540-talls skjerp. Eventuelle spor etter den eldste brytningen er imidlertid trolig borte på
grunn av senere drift i forekomsten.

86Navnet Oberstløytnantskjerpet har sin opprinnelse med henvisning til oberstløytnant Christian von
Koss1 som i 1745 gjenopptok drift av flere av de gamle gruvene etter Moisesberg kobberverk. Ved atnavnet er knyttet til oberstløytnanten, så er det all grunn til å anta at skjerpet slik det framstår i dag ble
drevet under hans driftstid 1745-1758. Dette er omstendighetsbevist ved borhullene som foreligger påstedet, se nedenfor.
Oberstløytnantskjerpet ble mutet av brødrene Ivar og Andreas Rindebakken 2 både i 1911 og 1915
(Fig. 2). Mutingene ble tinglyst på kirkebakken av lensmannen i Fyresdal, K. Moghus.
«Løitnantskjerpet», som det ble kalt i noen av mutningsbrevene, ble dessuten anmeldt sammen med
Aslestad kobberskjerp (beliggende 1400 m mot sydøst) i 1904,1905,1906,1907, 1911, 1913 og 1916.
Ved befaring i 2018 var det ikke mulig å få noe inntrykk av arbeidet de eventuelt har utført i
Oberstløytnantskjerpet, om noe i det hele tatt.

Fig. 2. Anmeldelse av
Aslestadgruben og
Løytnantgruben(Oberstløytnantskjerpet)
7. april 1915.

______________________________________________
1

von Koss er en opprinnelig mecklenburgsk adelsslekt som stammer fra ridderen Hermann von Koss (nevnt 1276). Slektenkom til Norge da den militære offiseren Johan Christoph von Koss (f. 1668) flyttet til Norge i 1683. En av hans fem sønner
var Christian von Koss som ble født på Solberg gård, Skedsmo, Akershus i 1698. Han fulgte i sin fars militære fotspor. Johan
Christoph døde under et utfall ved Karl 12s beleiring av Akershus festning våren 1716. Da kapteinens sønn, fenrik Christian,fikk høre at farens lik lå igjen utenfor festningsmuren, ville han hente det. Sammen med tre venner tok han seg ut. Alle
vennene ble drept eller tatt til fange, men Christian kom seg hardt såret tilbake med farens lik på ryggen. For den modige
gjerningen ble Christian utnevnt til sekondløytnant, senere oberstløytnant. I tillegg til militær var han en gründer og overtok i
1745, sammen med medinteressenter, blant annet fra Kongsberg, flere av gruvene ved Fjellgardane (det tidligere Moisesberg
kobberverk) og startet i tillegg drift på Åmdals Verk. Det gikk mange gjetord om Christian von Koss. På grunn av hans strie
karakteregenskaper og mørke hår fikk han på folkemunne navnet Svartekås. Han druknet under en tjenestereise idet hans båt
kantret i Byglandsfjorden i Setesdal den 1. november 1758 (Engelstad 1958). Gruvedriften i Vest-Telemark ble deretter
midlertidig avsluttet.
2

Ivar (1866-1939) og Andreas (1873-1953) Rindebakken var to brødre i en søskenflokk med ni barn. Den eldste isøskenflokken var 24 år eldre enn yngstemann, Andreas. Etter hvert som de eldre etablerte seg, ble det slik at Ivar og Andreas
ble på gården i Hauggrend, som de etter hvert overtok, og hvor de dessuten drev skysstasjon. Som ungdom ble
skjerpeinteressen vakt, noe som startet med muting på en mulig thorittforekomst nær Myrvang i Veum (1899). På
begynnelsen av 1900-tallet hadde de flere mutinger i Vest-Telemark; på Myrsendfjellet i Røyningdalen i Hauggrend, ved
Gullnesjuvet på sydsiden av Bandak og på Hekninefjellet ved Fjellgardane i Fyresdal. Andreas Rindebakken er morfar til en
av forfatterne (AÅ).

87Geologiske forhold
Telemarksektoren består av proterozoiske, overflatebergarter som utgjør en opptil 7000 m tykk
sekvens av felsiske og mafiske vulkanitter, kvartsitt, konglomerat, skifer og marmor. Fire
hovedsekvenser er definert (Laajoki et al. 2002; Bingen et al. 2008, og referanser deri). Den siste,store geologiske hendelse var en serie av granittintrusjoner i perioden 1050-930 millioner år siden. I
overflatebergartene i den sentrale Telemarksektoren, særlig i den øvre, vulkanske sekvensen opptrer etstort antall mineraliserte ganger, vesentlig kvartsganger ± karbonater, sulfider og aksessoriske
mineraler (Dons 1963; Nordrum 1972a; Nordrum & van der Wel 1981; Sandstad et al. 2012).
Oberstløytnantskjerpet befinner seg på østflanken av en antiklinal hvor området ved Hægevatn er
dominert av amfibolitt og sandstein med lag av grønnstein (Sigmond et al. 2015). Bergartene tilhører
bandakgruppen innen telemaksuprakrustalene. Den mineraliserte gangen i Oberstløytnantskjerpet
ligger i sandstein i umiddelbar nærhet til et lag av grønnstein (Fig. 3).

Fig. 3. Geologisk kart over området vest for Hægevatn med Oberstløytnantskjerpet inntegnet (rød).
Fra Sigmond et al. (2015), nedlastet fra www.ngu.no.

Forekomsten
Oberstløytnantskjerpet ligger på en kolle ca. 275 m nordvest for dammen ved utløpet av Hægevatn(EU89 N59,3341°, Ø7.8739°). Den mineraliserte gangen stryker ca. 70° N og faller ca. 80° mot nord.
Det er en sonert kvarts/karbonatgang med kobbermineraler vesentlig konsentrert i senter, men også på88

tynne sprekker i sidebergarten i umiddelbar nærhet til hovedgangen. Den opprinnelige mektigheten til
hovedgangen er vanskelig å bestemme på grunn av overdekning og vann, samt det faktum at mye er
sprengt vekk. I den vestre delen av skjerpet er kvartsgangen kun ca. 10 cm tykk.
Hovedskjerpet er en ca. 12 m lang og 1,8 – 2 m bred skjæring som skråner relativt bratt nedover mot
øst. I den vestre, halve delen av skjæringen er sideveggene opptil 2 m høye, mens den østre delen er
vannfylt med omtrent 2 m vanndyp (Fig. 4). Fra den østre enden av skjæringen går det en grøft mot
nordvest, gravd i løsmasser/myr, for å drenere vannet vekk fra arbeidsstedet.
Vestover fra hovedskjæringen er det fire grunne flåsprengninger med 2-5 meters mellomrom langs
gangen over en strekning på 13 m. Den totale lengden av forekomsten kan spores ca. 25 m.
I den søndre veggen i skjæringen er det tydelige borhull. Diameteren på borhullene er ca. 3 cm (Fig.
5). Den grove dimensjonen indikerer ganske klart at dette er håndboret 1700-talls borhull beregnet for
kruttsprengning (Berg 1994, s. 77), og bekrefter derved at skjæringen som utgjør Oberstløytnantskjerpet med stor sannsynlighet er utført i von Koss’ driftstid.

Fig. 4. Oberstløytnantskjerpet,
sett mot vest.

89

Fig. 5. Halvdelen av et håndboret 1700talls borhull i søndre sidevegg i
Oberstløytnantskjerpet. Bemerk den relativt
grove diameteren.

Mineralene
Kvarts (SiO2) er hovedmineralet i forekomsten og er utviklet som grovkornet melkekvarts. Det er
eldst av de hydrotermale mineralene. På sprekker i kvartsen og mellom kvartskornene er det fylt med
kobbererts.
Karbonat opptrer som soner i veksling med kvarts. En kjemisk analyse vha SEM/EDS viser at
karbonatfasen er en ankeritt med omtrentlig sammensetning Ca1,1Mg0,6Fe0,3(CO3)2.
Bornitt (Cu5FeS4) og djurleitt (Cu2S) utgjør kobberertsen i forekomsten. Bornitt er utfelt først og
deretter delvis erstattet av djurleitt. Kobberertsen er vesentlig konsentrert langs senter av
kvarts/karbonatgangen. Identiteten til djurleitt er identifisert ved hjelp av PXRD.
Wittichenitt (Cu3BiS3) er observert som opptil 1-2 mm store individer i djurleitt (Fig. 6). Mineralet erfor øvrig vanlig forekommende i mange av ertsforekomstene i Telemark (Nordrum 1972b). En
kjemisk analyse vha SEM/EDS viser at wittichenitt fra Oberstløytnantskjerpet inneholder 0,7 vekt-%Ag.
Vismut (Bi) opptrer som opptil 0,1 mm store, separate individer inne i ankeritt i nær tilknytning til
wittichenitt (Fig. 6).
Malakitt (Cu2(CO3)(OH)2) og mindre mengder azuritt (Cu3(CO3)2(OH)2) opptrer som
overflatedannelser på skjerpets vegger, i sprekker i bergarten nærmest ertsgangen og på ertsførende
stein på tipphaugen.

90\Fig. 6. Et ca. 1,2 mm langt individ av wittichenitt (W) i djurleitt (D) nær grensen mot ankeritt (Ank).
Wittichenitt har en «rev»-lignende, frynsete yttersone intimt sammenvokst med bornitt. Vismut (Bi)
opptrer som små individer inne i ankeritt. Back-scatter SEM-foto.

Referanser
Berg,

B.I. (1994): Gruveteknikk ved Kongsberg
Bergverksmuseum, Kongsberg. 446 s.

Sølvverk

1623-1914.

Bind

2.

Norsk

Berg, B.I. (2006): Moisesberg i Fyresdal 1541-1549. Novus forlag, Oslo og Norsk Bergverksmuseum,Kongsberg. 400 s.
Bingen, B., Nordgulen, Ø. & Viola, G. (2008): A four-phase model for the Sveconorwegian orogeny,
SW Scandinavia. Norwegian Journal of Geology 88, 43-72.
Dons, J.A. (1963): Gruber og skjerp innen gradteigskart E36V Kviteseid. Norges Geologiske
Undersøkelse 216. 80 s.
Engelstad, S. (1958): Ætten von Koss. Oslo. 135 s.
Laajoki, K., Corfu, F. & Andersen, T. (2002): Lithostratigraphy and U-Pb geochronology of the
Telemark supracrustals in the Bandak-Sauland area, Telemark, South Norway. Norwegian
Journal of Geology 82, 119-138.
Nordrum, F.S. (1972a): En malmgeologisk undersøkelse av området Bandakvann - Åmdalsverk Slystøl, Vest Telemark. Hovedfagsoppgave, Universitetet i Oslo Bergvesenet Rapport 335.
167 s.

91

Nordrum, F.S. (1972b): Wittichenite, Cu3BiS3, from Tokke and Fyresdal in west Telemark.
Contribution to the mineralogy of Norway, No. 49. Norsk Geologisk Tidsskrift 52, 257-272.
Nordrum, F.S. & van der Wel, D. (1981): Mineral-, stein-, og ertsforekomster innen kartblad Sauda(1:250 000). Norges Geologiske Undersøkelse 366. 58 s.
Sandstad, J.S., Bjerkgård, T., Boyd, R., Ihlen, A., Korneliussen, A., Nilsson, L.P., Often, M., Eilu, P.
& Hallberg, A. (2012): Metallogenetic areas in Norway. In Eilu, P. (ed.): Mineral deposits
and metallogeny of Fennoscandia. Geological Survey of Finland, Special Paper 53, 35-138.
Sigmond, E.M.O., Jorde, K., Gyøry, E. & Gjelle, S. (2015): Berggrunnskart Borsæ 1513-4, 1:50 000.
Norges geologiske undersøkelse, Trondheim.

92

Fantehullet på Oterøy – lokaliteten for Tellef Dahlls
angivelige nye grunnstoff norvegium
Alf Olav Larsen1, Jörgen Langhof2 og Andreas Karlsson2
1
2

Bamseveien 5, 3960 Stathelle
Naturhistoriska riksmuseet, Box 50007, S-104 05 Stockholm, Sverige

Introduksjon
Dahll (1879) beskrev et nytt grunnstoff som han kalte norvegium, oppkalt etter Norge. Det angivelig
nye grunnstoffet ble isolert fra en malm av «Kobbernikkel og Nikkelglands» fra Oterøy ved Kragerø.
En nærmere angivelse av lokaliteten forelå ikke i publikasjonen, og eventuell samtidig kunnskap om
stedet har senere gått i glemselen. Under gjennomgang av eldre mutingsbrev ved Norsk
Bergverksmuseum kom AOL over en muting av en forekomst av «nikkelglans» ved Fantehullet på
Oterøy. Mutingen ble foretatt i 1879 av gårdbruker og skipsfører Johan Christian Sørensen på Oterøygård. Det var samme år som Tellef Dahll beskrev norvegium og det er sannsynlig at denne mutingengjaldt stedet hvorfra han skaffet malmen som var utgangspunkt for metallframstillingen. Trolig kjente
Sørensen og Dahll hverandre godt da de begge hadde vært medlemmer av Sannidal og Skåtøy
herredsstyre, og det er grunn til å anta at de hadde gjensidig interesse av forekomsten på Oterøy. En
kortfattet biografi om Tellef Dahll er gitt i etterskriftet.
Stedet Fantehullet (Fantehola) befinner seg på sydsiden av Oterøy (Fig. 1). Nå som lokaliteten nylig
ble «gjenoppdaget» vil det være av interesse å dokumentere forekomsten. Denne artikkelen gir en
oppsummering av tidligere publisert informasjon samt nye mineralanalyser og stedlige observasjoner.

Fig. 1. Beliggenheten av Oterøy med angivelse av Fantehullet.

93

Lokaliteten
Fantehullet er en 3-4 m bred, relativt flatbunnet kløft som strekker seg fra sjømålet og omkring 30 m i
nordvestlig retning (Fig. 2). Sideveggene i kløften er svært bratte, stedvis vertikale, og opptil 5-8 m
høye. Tilkomst kan foretas fra sjøen (selv om det her er langgrunt) eller fra østsiden av innerste del av
kløften hvor det under nedbørrike perioder renner en bekk ned mot skjerpet og videre ut kløften.
Skjerpet fra 1870-årene befinner seg omkring 25 m fra sjøen, innerst i kløften (Fig. 3). Det er i dag envann- og gjørmefylt synk, ca. 3x3 m i diameter og med et vanndyp på nærmere 2 m. Tipphaugen er
plassert ytterst i kløften, til dels ut i sjøen.
LIDAR-kart over Oterøy (Kartverkets nettsted hoidedata.no) vises en forkastning i terrenget gjennom
Fantehullet og skrått over øya i retning SØ-NV over en lengde på omkring 800 m. I kløften
Fantehullet, som følger forkastningen, opptrer flere, mer eller mindre parallelle kvarts-karbonatganger
med steilt fall mot SV og med tykkelser varierende fra 1-10 cm. Dahll (1879) nevnte imidlertid at det iforekomsten var en 6-12 tommer mektig kalkspatgang. Den synlige bredden på sonen med kvartskarbonatganger er nærmere 1 m, men den totale bredden kan ikke bestemmes på grunn av
overdekning. Bergarten i området er hovedsakelig en foliert amfibolitt med strøk omtrent Ø-V og steilt
fall (Fig. 4). I sprekkesonen er bergarten til dels klorittisert. Umiddelbart Ø for forkastningen opptrer
en ca. 2,5 m mektig, vertikal, permisk diabasgang som stryker omtrent N-S og krysser muligens
kvarts-karbonatgangene. Krysningspunktet er imidlertid overdekket og derved ikke tilgjengelig.

Fig. 2. Kløften Fantehullet på sydsiden av Oterøy.

94

Fig. 3. Det vannfylte skjerpet innerst i
Fantehullet. Sikt mot sjøen.

Fig. 4. Geologisk kartskisse over området ved
Fantehullet. Skjerpet er angitt med rød sirkel.
Koter med ekvidistanse 5 m.

Mineralogi
Gersdorffitt
For å separere norvegium forklarte Dahll (1879) at han tok utgangspunkt i 10 kg malm som besto av
mineralene kobbernikkel og nikkelglands. Dette var etter datidens terminologi trolig henholdsvis
nikkelin (niccolitt) (NiAs) og gersdorffitt ((Ni,Co)AsS). Han rapporterte en analyse av nikkelglands
med 18,6 % Ni og 15,8 % Co. Dette kan tyde på et mineral i rekken gersdorffitt-koboltitt. Imidlertid
anga han resten «63,4 %» som «As med litt S», men dette var kun basert på «tab» (muligens
glødetap). Dahll rapporterte at mineralet ble observert som kuber, oktaedre og pyrittoedre. Gersdorffitt
er i nyere tid er funnet på Valberg, Kragerø (Nordrum et al. 2000, 2003). Der sammen med
pentlanditt, koboltitt, siegenitt og milleritt.
I samlingene ved Naturhistoriska Riksmuseet i Stockholm finnes to stuffer (NRM-GEO #g03702),
angivelig fra Oterøy, hvor gersdorffitt (NiAsS) er hovedmineralet. Mineralet utgjør det meste av
prøvene, men med endel gulhvitt karbonatmineral, særlig på den ene stuffen (Fig. 5). Gersdorffitten er
massiv, grå, halvmetallisk og mineralet viser ingen synlige krystallflater. Mineralprøven er allerede forlenge siden identifisert som gersdorffitt og det foreligger en etikett som antyder at dette er prøver fra
forekomsten hvorfra Tellef Dahll påviste norvegium (Fig. 6).

95

Fig. 5. Den ene av de to stuffene med gersdorffitt som befinner seg på Naturhistoriska Riksmuseet i
Stockholm (NRM-GEO #g03702), angivelig fra forekomsten hvorfra Tellef Dahll påviste norvegium.
Stuffen er 6 cm bred.

Fig 6. Etiketten til prøve NRM-GEO#g03702 (gersdorffitt). Teksten lyder:«Nikelglans från trakten af Kragerö. Är
troligen den malm, hvari T. Dahll trodde
sig finna "Norvegium".» Etiketten ersannsynligvis
skrevetav
Gustav
Lindström, som var assistent ved
Riksmuseet fra 1861 til 1905.

Et uttak av prøven ble analysert med hensyn på kjemisk sammensetning ved hjelp av
elektronmikroskop (SEM) med tilkoblet energidispersivt spektrometer (EDS). (Fig. 7). Analysene (5analysepunkter) viser at prøvematerialet består av gersdorffitt med omkring 15 mol-% koboltitt(Tabell 1). Mineralet inneholder underordnede mengder Fe, Sb og Bi.

96

Fig. 7. Et fragment av prøve NRMGEO #g03702 (gersdorffitt) hvorfra
de kjemiske analysene er foretatt.
Gull vises som små, hvite flekker iøvre del av fragmentet.

Tabell 1. Kjemisk sammensetning (vekt-%) av gersdorffitt (NRM-GEO #g03702).

S
Fe
Co
Ni
As
Sb
Bi
Total

GER1
18,60
0,18
5,66
29,57
43,57
1,88
0,00
99,45

GER2
18,39
0,18
5,90
29,17
43,47
1,80
0,00
98,90

GER3
18,31
0,16
4,97
29,63
42,87
2,03
0,89
98,86

GER4
18,88
0,16
4,86
30,83
44,18
2,28
0,00
101,19

Atomproporsjoner basert på 3 atomer per formelenhet
S
0,97
0,96
0,97
0,97
Fe
0,01
0,01
0,00
0,01
Co
0,16
0,17
0,14
0,14
Ni
0,87
0,86
0,88
0,89
As
0,97
0,97
0,97
0,97
Sb
0,03
0,03
0,03
0,03
Bi
0,00
0,00
0,01
0,00

GER5
18,53
0,16
5,75
29,41
43,56
2,01
0,00
99,41

0,97
0,01
0,16
0,87
0,97
0,03
0,00

Nikkelin (niccolitt)
Dahll (1879) nevnte at forekomsten på Oterøy inneholdt kobbernikkel (= nikkelin, niccolitt), men uten
å gi nærmere informasjon om dette mineralet. Fra Kragerø-området er nikkelin tidligere rapportert fra
jerngruvene på Langøy (Scheerer 1845, 1848; Kjerulf & Dahll 1861).

97

Gull
Gull med ca. 30-33 % sølv opptrer som opptil 10 µm store, spredte partikler i gersdorffitt (Fig. 7).
Analyser av partiklene viser at metallet inneholder underordnete mengder Fe, Co, Ni og As (Tabell 2).

Tabell 2. Kjemisk sammensetning (vekt-%) av
gullpartikler i gersdorffitt (NRM-GEO #g03702).

Fe
Co
Ni
As
Ag
Au
Total

AU1
0,00
0,35
2,44
0,12
32,80
64,29
99,99

AU2
0,00
0,33
2,37
0,14
30,15
65,51
98,50

AU3
0,24
0,35
2,51
0,01
32,46
64,67
100,23PyrittPyritt er relativt uvanlig i forekomsten og funnet som opptil et par millimeter store krystaller i nylig
innsamlet materiale.

Ankeritt
Ankeritt er hovedmineralet i forekomsten i Fantehullet. En kjemisk analyse vha SEM/EDS viser atmineralet har omtrentlig sammensetning Ca1,0Mg0,6Fe0,4(CO3)2.
KvartsHvit melkekvarts sammen med ankeritt er hovedmineralene i den malmførende gangen i Fantehullet.

Kloritt
En mørk kloritt er utbredt i forekomsten i Fantehullet og opptrer som sprekkefyllinger i kvarts og
karbonat.

Konklusjon
Det eksisterer ikke en prøve av Tellef Dahlls norvegium. Dahll opplyste heller ikke hvor mye
norvegium han klarte å isolere. For å finne ut hva dette angivelig nye elementet var, må man
sammenligne hans opplysninger med data for potensielle kandidater. Som det framgår av tabellen
nedenfor, er det mange data for norvegium (Ng) som stemmer med vismut (Bi). Man kan uansett
utelukke andre elementer som foreligger i forekomsten (Ni, Co, Fe) da disse har smeltepunkt langt
over 1000 °C. Det er derfor god grunn til å anta at norvegium egentlig var vismut. Dette er tidligere
antydet og omtalt av Fontani et al. (2015). Det kan ikke utelukkes at metallet kan ha vært forurenset(legert) med Sb.

98

Tabell 3. Fysiske data for norvegium (Ng) i henhold til Dahll (1879) og sammenlignende elementer(Bi, Sb, As).

Atomvekt
Smeltepunkt (°C)
Densitet (g/cm3)
Farge på oksid
Farge på sulfid
Farge på metallNg
218,9*
350-500
9,44
Grønn**
Brun
SølvhvitBi
208,98271
9,80
Gul (Bi2O3)
Mørk brun
Sølvhvit

Sb
121,75630
6,69
Gul (Sb2O3)
OransjerødBlålig sølvhvit

As
74,92
613
5,72
Hvit (As2O3)
GråGrå* Basert på Dahlls angitte innhold av O og antatt Ng2O3 som oksid.
** Sannsynligvis farget pga underordnede mengder Ni.

Hvis man antar at norvegium var vismut, så må det ha vært et vismutmineral i forekomsten i
Fantehullet eller at Bi opptrer som et substitusjonselement i de eksisterende mineralene. Det sistnevnte
er tilfelle, da det er påvist små mengder Bi i gersdorfitten.
Man kan anta at Fantehullet er en subtype av en fem-element-forekomst som er typisk kvarts-kalsittdolomittganger dominert av ertsmineraler av Ag, Bi, Co, Ni og As. I en slik forekomsttype kan vismutvære tilstede som elementært vismut (Bi) eller vismutglans (Bi2S3). Dessverre eksisterer det ikke etutvalg prøver fra dette stedet og det er derfor et alt for spinkelt grunnlag for en nøyere vurdering av
forekomsten og dens mineralogi. Et fremtidig prosjekt vil kunne være å tømme synken for vann ogslam, og undersøke kvarts-karbonatgangen i skjerpet. Det skal imidlertid bemerkes at Dahll skrev at
det er liten utsikt til å finne mer malm.

Takk
En stor takk til Torfinn Kjærnet for innspill til forbedring av innhold og tekst. Takk også til collection
manager Paul W. Pohwat ved National Museum of Natural History, Washington DC for informasjon
vedrørende historien til Tellef Dahlls mineralsamling.

Referanser
Dahll, T. (1879): Om norvegium, et nyt tungt metal. Videnskapsselskapet i Kristiania Forhandlinger
1879, No. 5, 1-4.
Fontani, M., Costa, M. & Orna, M.V. (2015): The lost elements: The periodic table's shadow side.
Oxford University Press, New York. 531 s.
Kjerulf, T. & Dahll, T. (1861): Om Jernertsernes Forekomst ved Arendal, Næs og Kragerø. Nyt
Magasin for Naturvidenskaberne 11, 293-359.

99

Nordrum, F.S., Larsen, A.O. & Austrheim, H. (2000): Ni,Co-mineralizations in the Valberg quarry,
Kragerø, South Norway: a progress report. Norsk Bergverksmuseum Skrifter 17, 64-70.
Nordrum, F.S., Larsen, A.O. & Austrheim, H. (2003): Nickel-Kobalt-Mineralisationen im Steinbruch
Valberg bei Kragerø, Telemark, Norwegen. MineralienWelt 14 (2), 42-48.
Scheerer, T. (1845): Einiges über das Vorkommen und die Benutzung norwegischer Nickelerze. Bergund hüttenmännische Zeitung 4, 802.
Scheerer, T. (1848): Andet Bidrag til Kundskab om norske Mineralier. Nyt Magasin for
Naturvidenskaberne 5, 299-318.

100

Tellef Dahll
Tellef Dahll ble født den 10. april 1825 i Kragerø. Faren døde da Tellef var 12 år gammel, og hans mor satt igjen
med fem barn, hvorav Tellef var den nest eldste. Etter borgerskole og preliminæreksamen tok han mineralogisk
embetseksamen i Christiania 1846 og praktisk bergeksamen i Kongsberg 1847. Han foretok en studiereise til
England og deretter mineralstudier på hjemstedet. I 1850 ble han ansatt som bestyrer av Neskilen jerngruver, og
kom i denne stilling også med i ledelsen av Fossum Verk, der han var engasjert inntil 1858. I 1861 ble hanutnevnt til geschworner i Vestre Søndenfjeldske Bergdistrikt, og 1872 overtok han embetet som bergmester for
samme distrikt. Da Norges geologiske undersøkelse ble opprettet i 1858, med professor Th. Kjerulf som
bestyrer, valgte han Tellef Dahll som sin faste assistent og medarbeider. De to utførte i de følgende årene etpionerarbeid med geologisk kartlegging av landet. En rekke oppdagelser innen norsk geologi og mineralogi er
knyttet til Dahlls navn: apatitten i Bamble, det alluviale gull i Finnmark, kobberforekomstene på Vigsnes,
nikkelforekomstene på Senja, kullet på Andøya og jernmalmen i Sør-Varanger. Dahll var medlem av Sannidal
og Skåtøy herredsstyre i fire perioder, derav ordfører i to, og han representerte Bratsberg amt på Stortinget 1865–
66. Han var medlem av mange vitenskapelige selskaper og ble tildelt flere æresmedaljer for sin geologiske
virksomhet. Dahll forble ugift, men tok seg faderlig av sine nevøer, som han hentet hjem fra London etter atderes far døde. I 1866 overtok han sin mors gård Frydensborg i Kragerø, og med sin store interesse for jordbruk
gjorde han mye for å utvikle den til et mønsterbruk. I de senere årene interesserte han seg også for slektshistorie,og hans store familiearkiv la senere grunn til en slektsbok. Tellef Dahll døde den 17. juni 1893 i Morgedal derhan var på befaring og pådro seg lungebetennelse. Han hviler på den private kirkegården Dahlls Grefter i
Kragerø.
Tellef Dahlls mineralsamling forble i familien fram til 1933 da nevøen George Dahll solgte den til National
Museum of Natural History (Smithsonian Institution, Washington DC). William Foshag var på den tiden kurator
ved museet. Det var den norske geologen/mineralogen Olaf Andersen, som på den tiden bodde i Westfield, New
Jersey, som var mellommann. Samlingen som omfattet 420 prøver ble sendt fra Norge, mottatt og pakket opp i
New York og betalt i oktober 1933. Sjekken ble utstedt i norske kroner og prisen var 9000 kroner, som i dag
ville tilsvare ca. 350 000 kroner. Samlingen er katalogisert under numrene NMNH R6809 - NMNH R7229.

Tellef Dahll (1825-1893).
Foto: Telemark museum BKM.F.000250.
Gjengitt med tillatelse.

101F-rich richterite from the Hydro quarry, Fen complex,
Southern Norway: crystallographic data and crystalchemistry
Knut Edvard Larsen1, Massimo Boiocchi2, Frank C. Hawthorne3 and Roberta
Oberti4
1

Geminiveien 13, N-3213 Sandefjord, Norway (behierit@online.no)Centro Grandi Strumenti, Università di Pavia, via Bassi 21, I-27100 Pavia, Italy(massimo.boiocchi@unipv.it)
3
Department of Geological Sciences, University of Manitoba, Winnipeg, MB, R3T 2N2, Canada(frank.hawthorne@umanitoba.ca)
4Istituto di Geoscienze e Georisorse, Sede secondaria di Pavia, via Ferrata 9, I-27100 Pavia, Italy(oberti@crystal.unipv.it)
2

Introduction
Sodium and sodium-calcium amphiboles are described from the contact metasomatic zones in thenorthwestern part of the alkaline Fen carbonatite complex, Telemark, Norway (Andersen 1989). In thefenites, amphiboles are a characteristic mineral formed as a result of fenitization (an alteration process)of country rock caused by several progressive metasomatic events related to alkali-rich fluids
originating from alkaline and carbonatitic intrusions. Amphiboles are also found in the alkaline biotiteamphibole-søvite, a calcite carbonatite, found in this area of the Fen complex, and at the contact zones
between the fenite wall rock and søvite, as a result of late-stage metasomatic processes (Brøgger 1921;Sæther 1957; Kresten & Morogan 1986; Kresten 1988; Andersen 1989). In these rocks, amphibole
colour varies from colorless to pale greenish to blue. A systematic study of these sodium to sodiumcalcium amphiboles would be relevant to understand the petrogenesis of the carbonatites in the Fencomplex. However, only a few chemical analyses of amphiboles from the contact zones between thefenite and the biotite-amphibole-søvite have been published so far. In his petrographic study,
Andersen (1989) provides two chemical analyses of amphiboles found at the Cappelen quarry, andconcludes that amphiboles in the contact metasomatic zones range from richterite to magnesioarfvedsonite (sensu lato) in composition. He does not provide any description of the amphiboles
analysed.
We present in this paper the crystal-chemical (EMP analysis and single-crystal structure refinement,
SREF) description of a sample of blue amphibole collected in 2012 in the Hydro quarry (neighbour to
the Cappelen quarry) by one of the authors (KEL). According to the current IMA amphibole
nomenclature (Hawthorne et al. 2012), it is classified as F-rich richterite.

Geological setting
The Fen carbonatite complex is situated near lake Norsjø in the Nome municipality in Telemark
county, southeast Norway. It consists of a circular 5 km2 core with various carbonatites and alkaline
igneous rocks (mainly of the melteigite-ijolite-urtite series), intruded 583 +/- 10 Ma ago into
Mesoproterozoic granitic Telemark Gneiss (ca. 1105 Ma). The intrusion was followed by intense102faulting and brecciation, producing several phases through metasomatic alteration and fenitization of
the country rock (Brøgger 1921; Sæther 1957; Andersen 1989; Verschure & Maijer 2005). The
original minerals of the gneiss, quartz, biotite and amphibole (hornblende), were altered or replaced byaegirine-augite and sodium amphiboles. Microcline and oligoclase were also replaced by mesoperthiteand chessboard albite (Verschure & Maijer 2005). A fenite aurole surrounds the western and southernparts of the complex, as well as metasomatic alteration of the fenite at the contact with the carbonatite(Kresten & Morogan 1986; Andersen 1989). Andersen (1989) observed four phases of contact
metasomatism associated with different carbonatites. In the largest of these in extent, labelled the C 2phase, fenite wall-rock alteration was caused by intrusion of biotite-amphibole-søvite and dolomite
carbonatite. As a result, minerals of the fenite at the contact with dykes or smaller veins of carbonatite
have been altered to phlogopite, amphibole, calcite and apatite.

Location and sample description
The Hydro quarry (in Norwegian: Hydrobruddet) is located in the nortwestern part of the complex,
close to the shore of lake Norsjø (5916'53''N, 916'59''). A large irregular dyke of biotite-amphibolesøvite, the so-called Hydro vein, was mined for niobium in 1953-1965, mainly in the Cappelen quarry
and Tufte adit nearby. The Hydro quarry is now abandoned and partly overgrown, but veins andswarms of smaller veins of white søvite intruded along fissures in darker fenite can be observed in thequarry. Extensive phlogopitization around fractured pieces of fenite along the contacts of the søvite
has been described by Kresten (1988).
A visit to the quarry in 2012 revealed that large boulders had recently fallen from the old quarry wall(Fig. 1) and exposed fresh surfaces of søvite and the contact with fenite. In one of the larger boulders,along the contact surfaces of fenite, which consist mostly of søvite, clusters of blue amphiboles areembedded in phlogopite.

Fig. 1. The quarry wall at the Hydro quarry. The specimen described in this work was found in one of
the larger boulders to the right in the photo.
103

A few centimeters away from the amphiboles in the søvite, euhedral crystals of plogopite, apatite(probably fluorapatite) and an altered pyrochlore group mineral (referred to as "koppite" in earlier
literature) were observed embedded in the white calcite. A few samples of the amphiboles werecollected. One was given to Roy Kristiansen, who later forwarded it to Roberta Oberti for analysis.
This specimen (Fig. 2) is about 4 x 10 cm in size, and shows a felt-like mass consisting of aggregatesof radiating, acicular, pale-blue amphibole crystals embedded in brownish plogopite.

Fig. 2. The specimen studied in this work. F-rich richterite occurs as bluish acicular crystals.
Photo: Roy Kristiansen.

X-ray diffraction and crystal-structure refinement
A few crystals were analysed, and they turned out to be quite homogeneous in composition. We reportin this paper the best data set, obtained on a crystal which was given the code 1318 in the amphibole
database at the CNR-IGG in Pavia, Italy. Data collection was done on a Bruker-AXS Smart-Apex
CCD-based diffractometer with graphite-monochromatized MoKα X-radiation (λ = 0.7107 Å). We
report Omega-rotation frames (scan width 0.3°, scan time 20 s, sample-to detector distance 50 mm)
were processed with the SAINT software (Bruker, 2003) and intensities were corrected for Lorentz
and polarization effects; absorption effects were empirically evaluated by the SADABS software(Krause et al. 2015) and an absorption correction was applied to the data. Accurate unit-celldimensions were calculated by least-squares refinement of the positions of 2129 reflections with Io >10 σ(I) in the  range 2-30°. Reflections with Io > 3 σ(I) within the same  range were considered as
observed during unweighted full-matrix least-squares refinement on F using a program written at
CNR-IGG-PV to deal with complex solid-solutions (Cannillo et al. 1983). Scattering curves for fully
ionized chemical species were used at sites where chemical substitutions occur; neutral vs. ionized
scattering curves were used at the T and anion sites [except O(3)] according to the procedures
described in Hawthorne et al. (1995). The unit-cell dimensions and details of the crystallographic
study are reported in Table 1. Table 2 reports refined site-scattering values (in electrons per formula104

unit, epfu; Hawthorne et al. 1995), atom coordinates and equivalent-isotropic-displacement
parameters, and Table 3 reports selected interatomic distances and parameters related to theconformation of the double-chain of tetrahedra.
A sketch of the amphibole structure is provided in Fig. 3 in order to make the following discussion
easier to follow.

Table 1. Unit-cell parameters and crystallographic details for crystal 1318.
a (Å)
9.8705(6)b (Å)
17.9702(11)c (Å)
5.2764(3)β (°)
104.1580(10)V(Å3)
907.47(9)θ range (°)
2-30
Space group (Z = 2)
C2/m
220  70  30
Size (μm)

Scan width (°)
Scan speed (°s-1)
Sample to detector distance (mm)Rsym %
Robs %
Rall %# all reflections# obs reflections

Table 2. Atom coordinates, refined site-scattering values* (ss, epfu),
and equivalent atom-displacement parameters (Beq, Å2) for crystal 1318.
Site
ss
x/a
O(1)
0.1123(2)O(2)
0.1188(2)O(3)
16.76(6)0.1068(2)O(4)
0.3623(2)O(5)
0.3474(2)O(6)
0.3428(2)O(7)
0.3393(2)T(1)
0.27937(6)T(2)
0.28655(6)M(1)
24.36(6)0M(2)
28.43(14)0M(3)
12.31(4)0M(4)
29.7(2)0A
2.24(4)0A(m)6.62(11)0.0377(7)A(2)
2.05(9)0H
1.1(2)
0.184(9)*Hawthorne et al. (1995)

y/b
0.08570(8)0.16914(8)00.24875(9)0.13014(9)0.11705(9)00.08494(3)0.17149(3)0.08888(6)0.17995(5)00.27591(5)½½
0.4687(9)
0

105

z/c
0.2168(3)0.7271(3)0.7126(6)0.7939(3)0.0890(3)0.5883(3)0.2896(5)0.29444(11)0.80082(11)
½
0
0
½
0
0.0891(13)00.75(2)Beq
0.70(3)0.77(3)0.91(5)1.01(3)0.95(3)0.98(3)1.00(5)0.63(2)0.67(2)0.69(2)0.90(2)0.78(3)
1.24(2)2.1(2)
3.3(2)
1.2(2)
1.0

0.3
20
50
2.30
2.97
3.55
1372
1159

Fig. 3.
structure(100).

The amphibole
projected onto

Table 3. Selected interatomic distances (Å), polyhedral volumes (V, Å3), angles (o), bond angle
variances (°2) and quadratic elongations (AV and QE; Robinson et al., 1971) refined for crystal 1318.
T(1)–O(1)1.599(2)T(2)–O(2)1.606(2)M(4)–O(2) ×2

2.409(2)T(1)–O(5)1.625(2)T(2)–O(4)1.582(2)M(4)–O(4) ×2

2.340(2)T(1)–O(6)1.629(2)T(2)–O(5)1.667(2)M(4)–O(5) ×2

2.868(2)T(1)–O(7)1.6394(10)T(2)–O(6)1.682(2)M(4)–O(6) ×2

2.584(2)<T(1)–O>

1.623< T(2)–O>

1.634<M(4)–O>

2.550

V

2.186

V

2.220

V

27.373

TAV

11.34

TAV

27.55

TQE

1.0026TQE

1.0064

M(1)–O(1) ×2

2.0676(14)M(2)–O(1) ×2

2.188(2)M(3)–O(1) ×4

2.071(2)M(1)–O(2) ×2

2.050(2)M(2)–O(2) ×2

2.077(2)M(3)–O(3) ×2

2.048(3)M(1)–O(3) ×2

2.084(2)M(2)–O(4) ×2

1.987(2)<M(3)–O>

2.063<M(1)–O>

2.067<M(2)–O>

2.084

V

11.495V

11.588V

11.865

OAV

40.46

OAV

36.12

OAV

38.84

OQE

1.0124OQE

1.0109OQE

1.0127O(3)-H

0.74(9)A–O(5) ×4

2.882(2)A(m)–O(5) ×2

2.999(4)A(2)–O(5) ×2

2.448(12)

A–O(6) ×4

3.147(2)A(m)–O(5) ×2

2.857(4)A(2)–O(6) ×2

2.803(9)

A–O(7) ×2

2.457(2)A(m)–O(6) ×2

2.781(5)A(2)–O(7) ×2

2.521(4)

<A–O>

2.903

A(m)–O(7)2.443(7)<A(2)–O>

2.590

V

45.506

A(m)–O(7)3.205(7)A(m)–O(7)2.580(6)M(1)-M(2)3.1047(7)<A(m)–O>

2.833

T(1)–O(5)–T(2) 135.69(10)T(1)–O(6)–T(2) 136.72(10)O(6)–O(7)–O(6)106.61(11)T(1)–O(7)–T(1) 137.20(10)O(5)–O(6)–O(5)169.63(10)106Chemical composition
The crystal used for the crystallographic study was analysed by electron microprobe at the
Department of Geological Sciences of the University of Manitoba in Winnipeg using a Cameca
SX-100 operating in wavelength-dispersive mode with excitation voltage 15 kV, specimen current
10 nA, beam diameter 5 µm, peak-count time 20 s and background-count time 10 s. The following
standards and crystals were used for Kα X-ray lines: Si: diopside, TAP; Ca: diopside, LPET; Ti:titanite, LPET; Fe: fayalite, LLiF; Mn: spessartite, LLiF; Cr: chromite, LLiF; Mg: forsterite,
LTAP; Al, andalusite, TAP; K: orthoclase, LPET; Na: albite, TAP; F: fluoro-riebeckite, LTAP; Zn:
gahnite, LLiF; Ni: pentlandite, LLiF. Data reduction was done using the φ(ρZ) procedure of
Pouchou & Pichoir (1985). Cl, Cr and V were below detection. The average of 10 analyses is given
in Table 4, together with a formula (in atoms per formula unit, apfu) based on stoichiometricconstraints and SREF results (see below for a detailed discussion).

Table 4. Chemical composition and unit formula (based on
24 anions) for crystal 1318.
Oxide

wt.%

apfu

SiO2

58.42(27)

Si

TiO2

0.02(1)

Al

7.967
0.016

4+

0.002

Al2O3

0.10(2)Ti

FeOTOT

1.86(9)

Sum T

7.985

Fe

3+

0.110

2+

0.102
4.771

FeO*

0.90

Fe2O3*

1.07

Fe

MnO

0.13(4)

Mg
2+

ZnO

0.02(2)

Mn

0.014

NiO

0.01(2)

Zn

0.002

MgO

23.86(19)

Ni

0.001

CaO

5.96(7)

Sum C

5.000

Na2O

7.46(16)

Ca

0.872

K2O

0.56(2)

Na

1.053

H2O**

1.54

Mg

0.075

F

1.40(52)

Sum B

2.000

-O=F

-0.59

K

0.097

Total

100.86Na

0.918

Calculated site scattering (epfu)

Sum A

1.015

C cations

63.20

F

0.600

B cations

29.92

OH

1.400

A cations
11.94
Sum W
2.000
* FeO:Fe2O3 ratio calculated from single-crystal structure-refinement results.
** calculated based on 24 (O,OH,F) with (OH + F) = 2 apfu.

107Crystal chemistry and discussion
Based on the nomenclature rules in force (Hawthorne et al. 2012), the amphibole of this work is
richterite, quite close to the end-member composition but for the enrichment in F. The results of the
SREF procedure were interpreted in light of the present knowledge of amphibole crystal-chemistry(Oberti et al. 2007). In particular, the refined <T(1)-O> distance (1.623 Å) shows that the small
amount of Al is a T cation. The refined site-scattering value at the M(4) site suggest that Mg and not(Fe,Mn)2+ enter this site; those refined at the M(1-3) sites suggest that any C cations other than Mgorder at the M(2) site.
The results of the structure refinement in terms of refined site-scattering values are in close agreementwith those of the EMP analysis: ΣC cations = 65.10 epfu, ΣB cations = 29.70 epfu, ΣA cations = 10.91
epfu, total = 105.71 epfu (Table 2), to be compared with 63.20, 29.92, 11.94 and 106.06 epfu,
respectively, calculated from the unit formula reported in Table 4.
The refined <M(2)-O> distance is somewhat longer than that calculated based on the site populations(2.084 vs. 2.075 Å), a pattern which has been already observed for richterites and especially for F-richrichterites (Oberti et al. 1992). The refined <M(1)-O> and <M(3)-O> are in agreement with full Mg
occupancy and the analysed F content. Preferential ordering of A cations at the A(m) subsite is also inaccord with the presence of a significant amount of F at the O(3) site (Hawthorne et al. 1996).

Acknowledgments
Roy Kristiansen is gratefully acknowledged for acting as a trait d’union between the authors, thus
making this investigation possible.

References
Andersen, T. (1989): Carbonatite-related contact metasomatism in the Fen complex, Norway: effects
and petrogenetic implications. Mineralogical Magazine 53, 395-414.
Bruker (2003): SAINT-NT Software Reference Manual.Version 6. Bruker AXS Inc., Madison,
Wisconsin, USA.
Brøgger, W.C. (1921): Die Eruptivgesteine des Kristianiagebietes. IV. Das Fengebiet in Telemark,Norwegen. Skrifter udgit av Videnskabsselskabet i Kristiania. I. Math. Nat. Klasse No. 9, 1408.
Cannillo, E., Germani, G. & Mazzi, F. (1983): New crystallographic software for Philips PW1100
single crystal diffractometer. CNR Centro di Studio per la Cristallografia, Internal Report 2,
Pavia, Italy.
Hawthorne, F.C., Ungaretti, L. & Oberti, R. (1995): Site populations in minerals: terminology andpresentation of results. The Canadian Mineralogist, 33, 907-911.
Hawthorne, F.C., Oberti, R. & Sardone, N. (1996): Sodium at the A site in clinoamphiboles: theeffects of composition on patterns of order. The Canadian Mineralogist 34, 577-593.

108

Hawthorne, F.C., Oberti, R. (Co-Chairs), Harlow, G.E., Maresch, W.V., Martin, R.F., Schumacher,
J.C. & Welch, M.D. (2012): Nomenclature of the amphibole supergroup. American
Mineralogist 97, 2031-2048.
Krause, L., Herbst-Irmer, R., Sheldrick, G.M. & Stalke, D. (2015): Comparison of silver andmolybdenum microfocus X-ray sources for single-crystal structure determination. Journal ofApplied Crystallography 48, 3-10.
Kresten, P. (1988): The chemistry of fenitization: Examples from Fen, Norway. Chemical Geology 68,
329-349.
Kresten, P. & Morogan, V. (1986): Fenitization at the Fen complex, southern Norway Lithos 19, 2742.
Oberti, R., Ungaretti, L., Cannillo, E. & Hawthorne, F.C. (1992): The behaviour of Ti in amphiboles: I.
Four- and six-coordinated Ti in richterites. European Journal of Mineralogy 4, 425-439.
Oberti, R., Hawthorne, F.C., Cannillo, E. & Cámara, F. (2007): Long-range order in amphiboles. Pp.
125–171 in: Amphiboles: Crystal Chemistry, Occurrence and Health Issues (F.C. Hawthorne,
R. Oberti, G. Della Ventura and A. Mottana, editors). Reviews in Mineralogy andGeochemistry, 67, Mineralogical Society of America, Washington, D.C., and the Geochemical
Society, St. Louis, Missouri, USA.
Pouchou, J.L. & Pichoir, F. (1985): `PAP' φ(ρZ) procedure for improved quantitative microanalysis, p.
104-0160. Microbeam analysis – 1985. San Francisco Press, San Francisco.
Sæther, E. (1957): The alkaline rock province of the Fen area in southern Norway. Det Konglige
Norske Videnskabsselskaps Skrifter 1957 (1), 1-150.
Verschure, R.H. & Maijer, C. (2005): A new Rb-Sr isotropic parameter for metasomatism, ∆t, and its
application in a study of pluri-fenitized gneisses around the Fen ring complex, south Norway.
Norges Geologiske Undersøkelse Bulletin 445, 45-71.

109

The anthophyllite that wasn’t anthophyllite – from theanthophyllite type locality at the Kjennerudvann lake,
Kongsberg, NorwayKåre Kullerud1, Uwe Altenberger2, Tom Andersen3, Henrik Friis4, Christina
Günter2 and Enrico Ribacki2
1

Norwegian Mining Museum, Hyttegata 3, N-3616 Kongsberg, Norway (kk@bvm.no)
Institute of Geosciences, University of Potsdam, Germany
3
Department of Geosciences, University of Oslo, Norway
4
Natural Historical Museum, University of Oslo, Norway
2

Introduction
The Kjennerudvann Anthophyllite Prospect along the shore of the Kjennerudvann lake near
Kongsberg (Fig. 1) is considered to be the type locality of the orthoamphibole anthophyllite (e.g.
https://www.mindat.org/loc-32596.html). To our knowledge, however, no modern mineralogical or
petrological data exist from the locality. The only data we have found in the literature concerning
anthophyllite from Kongsberg are two analyses listed as “modern” (from 1917 and 1930, Table 1) and
four analyses listed as “poor and incomplete analyses of anthophyllite” in Rabbitt (1948). In thepresent contribution, we present the first results from a modern reconnaissance study of a sample fromthis locality.

Fig. 1. Geological map of the area around the Kjennerudvann lake,showing the anthophyllite type locality. Modified from Nilsen andSiedlecka (2003).
110Orthoamphiboles
Anthophyllite (Mg7Si8O22(OH)2) and gedrite (Mg5Al2Si6Al2O22(OH)2) are orthoamphiboles, i.e. they
have an orthorhombic crystal structure. Following Leake et al. (1997) (see Fig. 2), Mg-richorthoamphibole can be classified as anthophyllite when the number of atoms of Si in the formula is >7, and as gedrite when Si is < 7. There is complete solid solution between anthophyllite and gedrite,
and their Fe2+-analogues ferro-anthophyllite and ferrogedrite. These amphiboles may also incorporatesignificant amounts of Na, and when the number of atoms of Na in the formula is > 0.5, they are given
the prefix sodic (e.g. sodic-ferro-anthophyllite, see Leake et al. 1997).

Fig. 2. Classification scheme for Mg-Fe2+ orthoamphiboles,
modified after Leake et al. (1997).

The discovery of anthophyllite
Anthophyllite was first described by Schumacher (1801), who was a Danish surgeon, botanist andprofessor of anatomy at the University of Copenhagen. However, Schumacher (1801) did not give any
exact locality of the finding, he only mentioned that it was found somewhere in the Kongsberg area(“in der Gegend von Kongsberg”). More than 20 years later, anthophyllite was reported from old minetailings at the Kjennerudvann lake near Kongsberg by Möller (1825), and this locality has later been
considered as the type locality of anthophyllite (e.g. https://www.mindat.org/loc-32596.html).
Gedrite was first described from Gèdre in the French part of the Pyrenees by Dufrénoy (1836).

The Kjennerudvann locality
The Kjennerudvann lake and the anthophyllite type locality is situated about 3.5 km NE of the city
center of Kongsberg (Fig. 1). The orthoamphibole occurs in an ultramafic lens-shaped body,
approximately 50 m x 20 m in size. According to the geological map, the ultramafic lens is hosted in
granitic to monzonitic gneisses, however, no clear contact relationships between the ultramafic bodyand the host rock have been observed. The area is characterized by many old Pb-Zn-Cu mines/claims,
111

of which many are associated with Permian fracture zones. To the north of the lake, theKjennerudvann Silver Mine is located, which was operated through several periods between 1727 and1782.

The orthoamphibole-bearing rock
The orthoamphibole-bearing rock is characterized by up to 1 cm thick and several cm long laths oflight green-brown orthoamphibole in a darker green matrix (Fig. 3). Preliminary studies have shownthat the matrix mineralogy includes calcic amphibole (ferrian-tschermakitic hornblende), phlogopite,
chlorite, orthopyroxene and K-feldspar.

Fig. 3. The studied orthoamphibole-bearing rock at Kjennerudvann lake.

Early analyses of anthophyllite
Schumacher (1801) did not provide any chemical composition of the anthophyllite he discovered. A
few years after Schumacher’s discovery, however, the German professor in chemistry andpharmacology Johann Friedrich John published a comprehensive study on the physical and chemical
properties of anthophyllite (John 1806). Unfortunately, John (1806) did not give any information
about how he got hold of the material he studied and where it came from. In a short note where heprovides an improved chemical analysis of anthophyllite (Table 1), John (1810) mention that it is
Nordic. According to Rabbit (1948), the anthophyllite studied by John (1806, 1810) was from
Kongsberg, presumably from the anthophyllite locality at the Kjennerudvann lake.

112

Important to notice for the anthophyllite analyses provided by John (1810) is its high content of Al 2O3.
This contrasts with the two analyses of anthophyllite from Kongsberg from Ishyul (1917) and Kunitz(1930), which are listed as “modern” in Rabbitt (1948), and show Al2O3 in the range of 2-3 wt.%.

Table 1. Historical analyses of orthoamphibole, presumably from the Kjennerudvann type locality,
and an average analysis from the present study.
Locality given in Rabbitt (1948):

SiO2

Kieselerde1)

Kongsberg

Kongsberg

Kjernerud

John (1810)

Ishyul (1917)

Kunitz (1930)

56.00

56.27

55.34

TiO2
Al2O3

Present
study2)43.45
0.06

Alaunerde1)

13.30

2.07

2.56

Cr2O3

20.72
0.06

FeO

Eisenoxyd

MnO

1)

6.00

14.17

15.29

10.46

Manganoxyd1)

3.00

0.59

0.51

0.20

MgO

Bittererde1)

14.00

23.99

22.80

20.10

CaO

1)

3.33

1.15

0.63

0.56

Na2O

0.19

1.87

K2O

0.12

0.01

H2O

Kalk

Wasser1)

1.43

1.83

2.34

Structural formulas based on ΣCations – Na,K = 15
Si

7.811

7.813

6.067

IV

0.189

0.187

1.933

AlVI

0.150

0.239

1.477

Al

Ti

0.006

Cr

0.003

Fe

1.645

1.805

1.221

Mn

0.069

0.061

0.024

Mg

4.965

4.799

4.184

Ca

0.171

0.095

0.084

Na

0.052

0.506

K

0.022

0.002

1)

Chemical components after John (1810).
Average of 20 analyses.

2)

113

New analyses of orthoamphibole from the Kjennerudvann locality
Chemical analyses of orthoamphibole from Kjennerudvann have been collected from one thin section
at the University of Potsdam, Germany, using a Jeol JXA-8200 electron microprobe analyser (EMPA)
equipped with five wavelength-dispersive spectrometers. The EMPA was operated with a 15 kV
acceleration voltage, 15 nA current and a beam diameter of 2 µm. The variations in the contents of Si
and Na in A position (NaA), and Mg/(Mg+Fe)-ratios are shown in Fig. 4. All analyses show Si < 6.5
atoms per formula unit and Mg/(Mg+Fe) in the range of 0.76-0.79, suggesting that the analysed
orthoamphibole is gedrite, and not anthophyllite. NaA varies in the range of 0.36-0.56 atoms per
formula unit. The analyses show that the gedrite rims have NaA > 0.5 atoms per formula unit,classifying them as sodic gedrite, while the cores have lower Na A and classify as gedrite according to
Leake (1997).

Fig. 4. Compositional variations of orthoamphibole
from the Kjennerudvann locality.

Conclusions
The present study suggests that orthoamphibole from the type locality of anthophyllite at
Kjennerudvann near Kongsberg, is not anthophyllite, but gedrite/sodic gedrite. The high content of
Al2O3 of the incomplete anthophyllite analysis given by John (1810), may suggest that the material heanalysed also was gedrite. However, the analyses from Ishyul (1917) and Kunitz (1930) show similar
contents of AlIV (1.19 atoms per formula unit) and SiIV (7.81 atoms per formula unit) and classify asanthophyllite. Thus, the composition of orthoamphibole from the Kjennerudvann locality might bemore variable than previously recognized.

114

References
Dufrénoy, A. (1836): Description de la gédrite, nouvelle espèce minérale. Annalles des mines, 3d. ser.
10, 582-584.
Ishyul, V. (1917): Experimental investigations in the province of the chemical composition of thesilicates. The chlorites. Petrograd (in Russian).
John, J.F. (1806): Chemische Untersuchung des Anthophyllits. Journal für die Chemie und Physik 2,496-503.
John, J.F. (1810): Untersuchung des Anthophyllit. Chemische Untersuchungen mineralischer,vegetabilischer und animalischer Substanzen 1, 200-201.
Kunitz, W. (1930): Die Isomorphieverhältniss in der Hornblende-gruppe. Neues Jahrbuch fürMineralogie, Beilage-Band 60, Abt. A, 171-250.
Leake, B.E., Woolley, A.R., Arps, C.E.S., Birch, W.D., Gilbert, M.C., Grice, J.D., Hawthorne, F.C.,
Kato, A., Kisch, H.J., Krivovichev, V.G., Linthout, K., Laird, J., Mandarino, J.A., Maresch,
W.V., Nickel, E.H., Rock, N.M.S., Schumacher, J.C., Smith, D.C., Stephenson, N.C.N.,
Ungaretti, L., Whittaker, E.J.W. & Youzhi, G. (1997): Nomenclature of amphiboles: report of
the Subcommittee on Amphiboles of the International Mineralogical Association, Commission
on New Minerals and Mineral Names. The Canadian Mineralogist 35, 219-246.
Möller, N.B. (1825): Achmit fra Eger. Magazin for Naturvidenskaberne 6, 174-181.
Nilsen, K.S. & Siedlecka, A. (2003): Berggrunnskart Kongsberg 1714 II, 1:50 000. Geological Surveyof Norway.
Rabbitt, J.C. (1948): A new study of the anthophyllite series. American Mineralogist 33, 263-323.
Schumacher, C.F. (1801): Versuch eines Verzeichnisses der in den Dänish-Nordischen Staaten sichfindenden einfachen Mineralien mit Tabellen der einfachen Fossilien nach ihren vorwaltenden
Bestandtheilen. Kopenhagen.

115

Pollucite - an old, new mineral to Norway
Roy Kristiansen1 and Hans Christian Olsen2
1

Postboks 32, N-1650 Sellebakk, Norway (mykosof@online.no)
Skustadgt. 9, N-1395 Hvalstad, Norway

2

Introduction
Pollucite, (Cs,Na)2(Al2Si4O12)·2H2O, is the caesium analogue of analcime, and the first and only
caesium mineral found in Norway. The mineral was collected in the Ågskardet lithium pegmatite,
Meløy, Nordland, by one of us (HCO) together with Per Chr. Sæbø in 1971, but never officiallyreported from the locality. The present paper gives general information about pollucite, a compilationon the Cs-content in Norwegian minerals and a brief description on pollucite from the Ågskardet
pegmatite.

Pollucite
The type locality of pollucite is one of the LCT (Li-Cs-Ta) type pegmatites at Elba, and described byBreithaupt (1846). Pollucite is widely distributed in LCT pegmatites worldwide, not the least in
Sweden (Teertstra et al. 1996) and Finland (Teertstra et al. 1993). The mineral is often associated withlithium minerals like spodumene, petalite and amblygonite-montebrasite.
Pollucite is cubic. Well developed crystals are rare, but well known from pegmatites in Afganistan andPakistan. Usually the mineral has a rather inconspicuous appearance, being massive with irregularcleavage, vitreous lustre and turbid, white or colorless. Pollucite reminds of quartz (D = 2.65 g/cm3),
but with a higher density (D = 2.9 g/cm3). There are about 20 different caesium minerals in the world,most of them found in only one or two localities. Pollucite, however, may occur in large massiv bodies
up to several tons in weight, and is an important industrial source for caesium.

Cs content of Norwegian minerals
Caesium is a trace element in many minerals, especially micas. Oftedal (1942) analysed different typesof micas for Cs, Rb and Li from the Høydalen pegmatite in Tørdal. They mostly contained <0.1 % Cs,
but a light red muscovite contained 0.5 % Cs. Oftedal (1970) analysed Cs in Norwegian beryls andreported Cs in the range 0.05 - 0.5 % Cs. Juve & Bergstøl (1990) described a cesian bazzite from
Heftetjern in Tørdal with 3 % Cs2O, while Raade et al. (2004) analysed another sample of bazzite withmore than 8 % Cs2O. Raade & Kristiansen (2004) performed neutron activation analyses onapproximately twenty different minerals from Heftetjern, Tørdal, primarily for Sc, but also including
Cs and Rb. Most of the minerals contained less than 100 ppm Cs, while the dark micas contained 2000
- 4000 ppm Cs, and yellow and colorless beryls 1900 - 3400 ppm Cs. This does not quite conforms
with the results of Rosing-Schow et al. (2018) as their results on micas from Høydalen, Skardsfjell andHeftetjern are in the range 100 to 1000 ppm Cs. Analyses on different micas from Evje-Iveland shows
large variations, from 60 to 13 000 ppm Cs. Pinkish beryls from Høydalen in Tørdal and Ågskardet in
Meløy contain approximately 1 % Cs2O (pers. comm. Ivar Oftedal 1972). In the Larvik Plutonic
116

complex (LPC) eirikite contains up to 2 % Cs2O (Larsen et al. 2010). Ihlen (2004) prospected forpollucite at Ågskardet and collected a large number of samples, which were tested by a chemical
reaction method without finding indication of pollucite.

Pollucite from Ågskardet
Oftedal (1950) mentioned that it is unlikely that a mineral such as pollucite will be found in theÅgskardet pegmatite. However, a sample of pollucite was collected about 50 years ago from thelocality. It is a massive, irregular piece (Fig. 1), about 6 x 8 cm in size, greyish white, turbid, buttransparent in small fragments. There is no sign of alteration. It was originally identified by the late
Per Chr. Sæbø. He probably identified the mineral by its optical properties, because there are no Xray diffraction films in the archives at the Natural History Museum, University of Oslo. To confirm
the true identity Alf Olav Larsen performed a SEM/EDS-analysis, which showed 1.7 wt.% Na2O, 17.8
wt.% Al2O3, 42.3 wt.% SiO2, and 37.1 wt.% Cs2O, which harmonizes perfectly with chemical analysesof pollucites from both Sweden and Finland.

Fig. 1. Pollucite (6 x 8 cm) from the Ågskardet pegmatite, Meløy, Nordland. Photo: A. Haugen.

Acknowledgement
We are indebted to Alf Olav Larsen for verification of the pollucite from Ågskardet.
117

References
Breithaupt, J.F.A. (1846): Pollux. Annalen der Physik und Chemie (Poggendorff's) 69, 439-439.
Ihlen, P. (2004): Undersøkelser av Li-pegmatitter i Nord-Helgeland. NGU Rapport 2004-061. 42 pp.
Juve, G. & Bergstøl, S. (1990): Caesian bazzite in granite pegmatite in Tørdal, Telemark, Norway.
Mineralogy and Petrology 43, 131-136.
Larsen, A.O., Kolitsch, U., Gault, R.A. & Giester, G. (2010): Eirikite, a new mineral species of theleifite group from the Langesundsfjord district, Norway. European Journal of Mineralogy 22,875-880.
Oftedal, I. (1942): Lepidolit- og tinnstenførende pegmatit i Tørdal, Telemark. Norsk Geologisk
Tidsskrift 22, 1-14.
Oftedal, I. (1950): En litiumførende granittpegmatitt i Nordland. Norsk Geologisk Tidsskrift 28, 234237.
Oftedal, I. (1970): Lithium contents of Norwegian beryls. Norsk Geologisk Tidsskrift 50, 245-247.
Raade, G. & Kristiansen, R. (2003): Scandium as a trace element in the Heftetjern pegmatite minerals.
International Symposium on the Mineralogy and Geochemistry of Scandium, University ofOslo, Abstracts and Proceedings 2, 36-37.
Raade, G., Bernhard, F. & Ottolini, L. (2004): Replacement textures involving four scandium silicate
minerals in the Heftetjern granitic pegmaite, Norway. European Journal of Mineralogy 16,945-950.
Teertstra, D.K., Černý, P., Langhof, J., Smeds, S.A. & Grensman, F. (1996): Pollucite in Sweden:
occurrences, crystal chemistry, petrology and subsolidus history. GFF 118, 141-149.
Teertstra, D.K., Lahti, S.L., Alviola, R. & Černý, P. (1993): Pollucite and its alteration in Finnish
pegmatites. Geological Survey of Finland, Bulletin 368, 1-39.

118

Lithium mineralization in Norway: a review
Roy Kristiansen
Postboks 32, N-1650 Sellebakk, Norway (mykosof@online.no)

Introduction
Today lithium comprises 118 minerals world-wide containing essential lithium (Grew et al. 2018),
while we only have 16 in Norway. Oftedal (1940) wrote "Minerals containing appreciable amounts oflithium appear to be particularly rare in Norway". However, he pointed out that a real lithium mica
was described by Brøgger (1890) from Vesle Arøy in Langesundsfjord, but it was not analysed due tolack of material. Oftedal (1940) concluded that this must be polylithionite. Shortly after he analysed anumber of differently colored micas from Høydalen and found a reddish violet lepidolite with 5.0 %Li2O (Oftedal 1943). Oftedal (1950) briefly described multi-colored Li-tourmalines and spodumene
from a pegmatite at Ågskardet in Holandsfjord, Nordland. Frigstad (1968) described small blue-green
elbaite crystals from Iveland.
The diversity of lithium minerals in Norway are much less advanced than in Sweden and Finland.
Generally, lithium occurs in tourmalines and micas in granitic pegmatites in Norway, with a few
exceptions of some rare lithium bearing minerals in the syenite pegmatites in the Larvik Plutonic
Complex (LPC) (Larsen 2010).
Lithium bearing tourmalines are restricted to a few occurrences in granitic pegmatites in northern
Norway, in Iveland, southern Norway, and from Stord, western Norway. Lithium bearing micas arepresent in a few localities in southern Norway (Tørdal and Iveland), but rarely present in northern
Norway. Rosing-Schow et al. (2018a, 2018b) have recently analysed the lithium content and classified
a large number of micas from different granitic pegmatites in southern Norway.
The pegmatites in Høydalen are mixed LCT + NYF type pegmatite (Černý 1992) and not pure LCT
pegmatites. There are two pegmatites with a modest evolvement of LCT-type pegmatite in northern
Norway. One large pegmatite is situated at Ågskardet, close to the Svartisen glacier (Oftedal 1950),
with abundant, multicolored fluor-elbaite and spodumene. Cookeite is rarely met with as an alteration
product of tourmalines. Lithiophilite and ferrisicklerite are extremely rare (Kristiansen 1972), alongwith pollucite as the single Norwegian occurrence of this mineral (Kristiansen & Olsen 2019). In asmall LCT pegmatite at Sandnessjøen, Nordland, fluor-liddicoatite and rossmanite occur, the former
even of gem quality (Nordrum et al. 1999, 2003; Kolitsch et al. 2013). The rare beryllium mica bityite
has been found in a granitic pegmatite in Iveland as an alteration product of beryl (Larsen/Corneliussen 2008).
The five lithium minerals in the syenite pegmatites in the LPC region are all very rare, except for the
more common polylitionite, which have been found in several of the pegmatites both on the islands inthe Langesundsfjord and on the mainland (Larsen 2010).

119

Lithium bearing micas
Rieder et. al. (1998) defined true micas with end-members and species name, and with permissible
ranges of composition. They also included series names intended to designate incompletely
investigated micas that are used by field geologists, petrographers and mineral collectors. The series
names lepidolite and zinnwaldite are used in the present paper. More in-depth discussion has recently
been published in an extensive paper on the lithium content of a number of micas from many
pegmatites in southern Norway (Rosing-Schow et al. 2018a).

Lepidolite, K(Li,Al)3(Si,Al)4O10(F,OH)2
Lepidolite is a series name on trioctahedral, light, lithium rich micas on, or close to, the polylithionite– trilithionite join (Tischendorf et al. 1997; Rieder et al. 1998). The first Norwegian lepidolite wasdescribed by Oftedal (1943) from the granitic pegmatites in the Høydalen quarries in Tørdal. The
mineral occurrs in rather large blocks attaining 15 -20 cm wide of bright reddish violet color in theupper quarry, and more greyish violet in the lower quarry. Rosing-Schow et al. (2018a) have classified
the lepidolite from Høydalen as siderophyllite-polylithionite and polylithionite with up to 7.7 wt.%
Li2O. Other micas from Høydalen are less enriched in lithium and classified as trilithiolite or lithianferroan muscovite.
Micas from Iveland in Setesdal have less lithium than the micas from the Tørdal pegmatites. They
vary in their compositions and are classified as lithian muscovite - polylithionite (Rosing-Schow et al.
2018a). Most Li is found in mica from Skripeland (erroneously written as Skipeland by Rosing-Schowet al. 2018) with 2.75 wt.% Li2O and classified as a trilithionite. Larsen & Erambert (2007), however,described lepidolite from Litjern in Iveland with 5.49 wt.% Li2O. The mineral occurs as pale brownish«books» up to 8 cm across and 2 cm thick. As pointed out by Larsen & Erambert (2007) this may be
the locality where Olaf Andersen collected a mica more than 100 years ago, and the same mica that
Oftedal (1943) later analysed and described. It is strange that Rosing-Schow et al. (2018a) did notinclude this locality in their work on lithium in micas in southern Norway, but they did so in theirsummary paper (Rosing-Schow et al. 2018b).
Lepidolite of silvery-white color has been identified from the locality called "Tunnelen" (Birkeland 3)
in Iveland (pers. comm. Larsen & Åsheim 1981). The mineral has 4.89 wt.% Li 2O, The sample wascollected by the late Orest Landsverk. Lepidolite from Sandnesjøen occurs as pale violet, fine-grainedmasses. Singel flakes are less than 1 cm. Lepidolite is listed by Ihlen (2004) from the Ågskardet
pegmatite, but with no further details. A flame test on a greyish violet mica was used on a sample
collected by the author, and it indicated a lithium content. The mineral is associated withferrisicklerite.

Polylithionite, KLi2Al(Si4O10)(F,OH)2
Polylithionite is an end-member within the true micas and has the highest content of lithium. The
mineral was first confirmed by Raade & Larsen (1980) from syenite pegmatite locations in the LPC; at
Vesle Arøy and on the island Låven in the Langesundsfjord, and at Vøra, Vesterøya near Sandefjord.
The mineral from the latter locality was fully analysed and contained 7.07 wt.% Li 2O. The Vøra
polilithionite occurs as thick, irregular crystal blocks or aggregates with a pale yellowish green color.
120

Individual plates may attain 5- 6 cm across. Several other locations have been reported by Larsen(2010): Jahren, Buer, Vesle Arøya, Siktesøya, Sagåsen and Bratthagen. Li-bearing micas have later
been recorded from approximately 30 localities in the LPC, but not all of them are confirmed byanalyses (pers. comm. Svein Arne Berge 2018).

Zinnwaldite, KLiFe2+Al(AlSi3O10)(F,OH)2
Zinnwaldite is a series name on trioctahedral, dark, lithium containing micas on, or close to, thesiderophyllite – trilithionite join (Tischendorf et al. 1997; Rieder et. al. 1998). At Sandnessjøen,
Nordland zinnwaldite occurs as aggregates to 7 - 8 cm very much alike biotite, but with a reddish tint
(Nordrum et al. 1999). At Skarsfjell, Tørdal, zinnwaldite occurs as greyish brown to dark brown
individuals up 10-15 cm across. Complete chemical analyses were perfomed on these two zinnwaldites
and showed 2.48 wt.% and 4.18 wt.% Li2O, respectively (pers. comm. Larsen & Åsheim 1982).
Zinnwaldite is also identified from the Heftetjern pegmatite, Tørdal (Juve & Bergstøl 1997).

Lithium bearing tourmalines.
The first lithium bearing multicolored tourmalines in Norway were discovered in the Ågskardet
lithium-pegmatite close to the Svartisen glacier, Nordland, briefly described by Oftedal (1950). He
distinguished between three color types: black, yellowish brown, and colorless to pale red. Most of the
tourmalines show zonation with a characteristic outer thin shell of greenish brown color.
He also performed spectrographic analyses of the tourmalines, all characterized by a high lithiumcontent except for the black type. They all have significant Na and Mn, while the brownish typecontains considerably more Ca and Ti.
Almost 50 years later Larsen et al. (1999) published a large number of mostly partial analyses oftourmalines, which covered a large number of Norwegian localities, including tourmalines from the
LCT-pegmatites at Ågskardet and Sandnessjøen. Their analysis no. 43 (from Sandnessjøen) wascomplete and showed that this is fluor-liddicoatite, se below.

Fluor-liddicoatite, Ca(Li2Al)Al6(Si6O18)(BO3)3(OH)3F
Besides dull blackish and brownish schorl, the most common tourmaline at the Sandnesjøen locality
is olive green, well-developed crystals of liddicoatite. Many crystals are zoned and the purest part have
70 mol-% liddicoatite and 30 mol-% elbaite. The largest crystals were up to 13-14 cm in length, andoften bent or fractured (Fig. 1). Nordrum et al. (1999) explained that the possible reason for theoccurrence of fluor-liddicoatite may be caused by the surrounding calcium-rich skarn rocks. Someparts of the fluor-liddicoatite, up to 3.5 cm, were suitable for faceting and is illustrated by Nordrum etal. (2003). Zoned crystals of tourmalines from Ågskardet have a dark yellowish rim of fluorliddicoatite.

121

Fig. 1. Fluor-liddicoatite from Sandnessjøen. Fov 6 cm.

Fluor-elbaite, Na(Li1.5Al1.5)Al6(Si6O18)(BO3)3(OH)3F
More than 60 years after Oftedal (1950) described the multicolored tourmalines from the Ågskardet
Li-pegmatite, Kolitsch et al. (2013) finally investigated these tourmalines. The color zonation can bedivided in to the following: 1) a thin brown yellow outer rim of fluor-liddicoatite, and 2) grading into a
Ca-rich fluor-elbaite on a pale pink to almost colorless core of 3) fluor-elbaite. Sections of theoutermost very thin rim (20-50 µm) is Na-rich and seems to correspond to rossmanite, ideally☐(LiAl2)Al6(Si6O18)(BO3)3(OH)3(OH), along with Ca-rich fluor-elbaite, fluor-liddicoatite and Ferich fluor-elbaite.
Frigstad (1968) reported up to 5 mm long, blue-green, probably elbaite crystals from cleavelandite
zoned pegmatites at Skripeland and Lauvland in Iveland. The few crystals were growing into beryl.
The identification was based solely on the refractive indices.
From the Høydalen pegmatite in Tørdal two types of tourmalines were described and analysed by
Raade & Kolitsch (2016). The two types are dark olive brown and bluish green and contains 0.19
wt.% and 0.47 wt.% Li2O, respectively. They are rather poor in lithium, probably because the majorpart of lithium was consumed in the formation of lepidolite.
Significant amounts of a pink elbaite was found at Tindane, Fitjar, Stord, Hordaland, and first
analysed by Larsen et al. (1999), and then briefly described by Raunholm & Bjugn (2000). The
locality and minerals were further described Breivik (2018). The color varies from bright reddish pink
to pale pink, while others are colorless, light yellow green, dark green, bluish violet and dark blackish122green. The aggregates of light pink elbaite attain a size of 10-15 cm in length, exceptions up to 20 cm,
and are usually broken and bent. Most crystals are 4 - 6 mm in diameter (Breivik 2018). Based on theanalyses by Larsen et al. (1999) the mineral is a OH-elbaite. Preliminary analyses and a structuralrefinement (R=1.76 %,) of a pink elbaite from the present author showed that it is either a OH-richfluor-elbaite (F:OH = 0.6:0.4) or possibly a Li-rich olenite (pers. comm. Uwe Kolitsch 2016). The
conclusion is still pending. Breivik (2018) recognized a number of color varieties and we can not
exclude that other true tourmalines may exist in the locality.

Lithiophilite, LiMn2+PO4
Lithiophilite is a typical mineral in LCT type pegmatites in many localities worldwide, often in very
nice crystals. On his first visit in 1971 the author found the mineral in the Ågskardet pegmatite as anirregular crystalline, 2 cm nodule of pinkish salmon color (Fig. 2). The nodule is surrounded bycolorless transparent aggregates of hureaulite (Mn,Fe)5(PO4)2(HPO4)2·4H2O, partly stained by Mnoxides. The sample contains very small amounts of a brown unidentified mineral, perhaps bermanite,which use to be an altration product of hureaulite. Lithiophilite and hureaulite are still the only
findings in Norway.

Fig. 2. Lithiophilite from the Ågskardet, Meløy, Nordland. Fov 3 cm.

123

Ferrisicklerite, Li1-x(Fe3+xFe2+1-x)PO4
This was a new mineral to Norway, and found together with lithiophilite in 1971 in the Ågskardet Lipegmatite. It occurs in a 4 x 6 cm sample of feldspar, and ferrisicklerite appears as a 3 x 7 mm large,
irregular, prismatic, altered crystal of rusty brown color associated with heavily altered spodumene,
cookeite, apatite, and dull greyish violet flakes of lepidolite. Ferrisicklerite could well be an alteration
product of triphylite.

Spodumene, LiAlSi2O6
The very first finding of spodumene in Norway was reported by Oftedal (1950) from the Ågskardet
pegmatite. The mineral occurs as incomplete platy crystals, 4-5 cm in length and 5 mm thick (Fig. 3).
Most of the material is turbid and only partially transparent. The mineral is dull whitish to pale
brownish in color. It shows a dull, very pale orange fluorescence in SW-UV light. Many crystals
shows a pinkish or rose color which indicate an incipient alteration towards cookeite/montmorillonite.
Oftedal (1950) analysed the mineral with a quartz-spectrograph combined with optical examinationand thereby verified the mineral as spodumene. Besides the main components he also found small
amounts of Mg, Fe, Mn, Ca. Na, and traces of Sn. A white crust or rarely some lath-like crystals,
sometimes covering the altered surfaces, turned out to be laumontite, previously reported by Ihlen(2004).

Fig. 3. Spodumene from Ågskardet. Fov 3 cm.

Spodumene was identified from the lithium-pegmatite at Sandnessjøen, in Nordland, where themineral occurs as transparent, pale violet cleavage plates to 2 cm with no trace of alteration. The

124

mineral shows a red fluorescence in SW-UV light. The spodumenes from Ågskardet and Sandnessjøen
have not been examined for inclusions.
Gunnar Raade (pers. comm. 1981) visited the collections of École de Mines in Paris in 1980, andobserved on exhibition a sample labelled "Pegmatite & tourmaline á triphane, Bamble, Norvégé"
Triphane is an old synonym for spodumene, and the mineral occurs as centimeter large areas in quartz
associated with black tourmaline. Later, he obtained a small, sawn piece from the sample. PXRD
analysis confirmed the identity. Unfortunately, we do not know the exact locality.

Cookeite, (Al2Li)Al2(AlSi3O10)(OH)8
Neumann (1959) first reported the identification of cookeite from Holandsfjord, but without any
description. The precise locality is the Ågskardet pegmatite, Meløy, Nordland where the mineraloccurs in two main varieties:

As colorless or yellowish globules in aggregates to several centimetre (Fig. 4a). Single
globules are less than 1 mm in size, and composed of hexagonal flakes projecting out of aflaky matrix of the same material (Fig. 4b). It is either found together with well-developed
albite crystals as a replacement of muscovite plates or together with quartz crystals replacing
multicolored tourmaline. The crystal shape of tourmaline is often well preserved.
As violet to rose colored dense masses mixed with quartz and clay minerals occurring as
fracture fillings or coatings on feldspar.

Optical spectrography of the first variety showed ~0.3 wt.% B2O3, minor amounts of Fe, Mn, Mg, andtraces of Be, probably ~0.1 wt. %, as well as a few hundred ppm of Ti and Sn (pers. comm. Ivar
Oftedal 1972). The mineral was briefly mentioned and pictured by Kristiansen (1994).
Most cookeites contain very little or no boron, but shows large variations in chemistry (Černý 1970).
Boron-containing cookeites occur in some pegmatites abroad, and the new mineral borocookeite wasdescribed from boron-rich pegmatites in Russia (Zagorsky et al. 2003).

Fig. 4a (left). Cookeite from the Ågskardet pegmatite, Meløy, Nordland. Fov 3 cm.
Fig.4b (right). SEM photo of crystal aggregates of cookeite from Ågskardet. Fov 1 mm.
125

Bityite, Li Ca Al2(AlBeSi2O10)(OH)2
The Li-Be-mica bityite was identified from Tveit 3 in Iveland by Alf Olav Larsen in 2008 by PXRD
analysis. The sample was supplied by the late Andreas Corneliussen. It is a rather massive sample withno distinct crystals. Associated minerals include muscovite-2M1, quartz, bertrandite, and beryl. Bityite
seems to be an alteration product of beryl. This is the first record of the rare mineral bityite in Norway.
Lahti & Saikkonen (1985) gives a detailed description of bityite from Eräjärvi, southern Finland,
where it occurs in pseudomorphs after beryl or in cavities with bertrandite.

Lithium minerals in the Larvik Plutonic Complex
Zektzerite, NaLiZrSi6O15
The mineral was first found at Virikkollen, Sandefjord, in a small syenite pegmatite, as the firstfinding in Norway (Larsen & Kolitsch 2012). It occurs as vitreous, strongly hydrothermally etchedcrystals, up to 1 cm in size (Fig. 5). The mineral is colorless, transparent with a slightly pinkish hue
and shows a light yellow fluorescence in SW UV light. Zektzerite occurs in vugs in quartz together
with zircon, opal, bertrandite and aegirine.

Fig. 5. Zektzerite from Virikkollen,
Sandefjord, showing the etchedsurface. Fov 1 cm.

In 2017 zektzerite was found in the Jahren pegmatite, Stavern, Larvik (Kjærnet 2018). The mineraloccurs as a rather common mineral in the locality as irregular masses of colorless to pale brownish
color up to several centimetres in size. Crystals up to 1 cm are rare. The mineral shows yellowish towhitish bluish fluorescence in SW UV light (Fig. 6). A third locality was discovered at Fuglevik
feldspar quarry, about 1 km SW of Jahren, where it occurs as sugary aggregates up to 1 cm. All
findings occur in the Stavern-type of pegmatites. (Kjærnet 2018) pointed out that further findings
could be expected in other locations in the LPC, especially in pegmatites carrying Li-minerals aspolylithionite.

126

Fig. 6. Zektzerite from Jahren,
Larvik, showing bluish whitefluorescence in short-wave UVlight. The feldspar fluoresces
dark red. Fov 6 cm.

Ephesite, LiNaAl2(Al2Si2O10)(OH)2
The rare mica group mineral ephesite was first reported from LPC by Andersen et al. (1996) after themineral was identified by Uwe Kolitsch. The mineral occurs as colorless to white, thin,
pseudohexagonal platy crystals to 1 mm across in vugs in natrolite associated with böhmite, diaspore,amesite and berborite at Saga I quarry, Mørje, Porsgrunn. SEM photos are shown by Larsen (2010).

Tainiolite , KLiMg2(Si4O10)F2
Tainiolite was first found by Frode Andersen in 1998 in a syenite pegmatite at Tangane on thesouthern part of Siktesøya in the Langesundsfjord. The mineral occurs very sparingly as a latehydrothermal mineral in vugs associated with aegirine, astrophyllite and analcime. It appears as
pseudohexagonal, thin tabular crystals up to 0.2 mm across, but also as intergrown masses up to 1 cm.
The mineral is also found as colorless flakes to 1 cm across in syenite pegmatite material atValleråsen, Porsgrunn (Larsen 2010).

Ferri-fluoro-leakeite, {Na}{Na2}{Mg2Fe3+2Li}(Si8O22)F2
This is a very rare amphibole originally described from Kazakhstan by Camara et al. (2010).
Norwegian material was collected by the author in 1978 at the Bratthagen nepheline syenite pegmatitein Lågendalen, Larvik (Larsen 2010). The sample containing ferri-fluoro-leakeite is 6 x 5 x 4 cm insize, and contains anorthoclase and broken crystals of aegirine as major constituents, with minor
catapleiite, a pyrochlore group mineral, pyrophanite and zircon (Fig. 7). Ferri-fluoro-leakeite, about 8x 4 mm in size, occurs as an elongated striated crystal of mustard yellow to brownish yellow color,127

growing parallel to a broken aegirine crystal. The mineral has a relatively high content of Zn. A tiny
crystal fragment was selected for data collection and structure analysis, and was fully characterized by
Oberti et al. (2014). The Norwegian material is even closer to the ideal composition than the typematerial from Kazakhstan (Camara et al. 2010).

Fig. 7. The sample from Bratthagenfrom which ferri-fluoro-leakeite was
identified. Fov 6 cm.

Discusion and comments
Why are lithium minerals so rare in Norway? The explanation may be the different geological settings
in Norway compared to the wide distribution of LCT-pegmatites in Sweden and Finland. Looking at a
simplified geological map of the Fennoscandian peninsula (the Baltic shield) one observes that thegeology is of Paleoproterozoic origin in large part of Sweden and Finland, or socalled Svecofennianorigin, 1750 - 2500 Ma. This has favored the evolvement of several LCT pegmatites with petalite,
amblygonite-montebrasite, spodumene, eucryptite, pollucite, holmquistite, and extensive assemblagesof secondary phosphates, including beryllium phosphates. The latter is completely absent in
Norwegian pegmatites (Kristiansen 2016). We can not exclude that amblygonite and petalite may haveescaped attention, because of the difficulty to visually distinguish these minerals from feldspar orquartz.
Ihlen (2004) listed 54 different minerals from the Ågskardet pegmatite, including the Li-minerals
amblygonite, petalite and triphylite. We have not been able to confirm these three minerals. Pollucite
were also listed, although more than 200 samples had been tested with negative results using achemical reaction. However, pollucite was in fact collected by Hans Chr. Olsen already late in the
1960’s and identified by Per Chr. Sæbø, confirmed by Alf Olav Larsen (pers. comm. 2018), andbriefly described by Kristiansen & Olsen (2019).
The granitic pegmatites with lithium mineralization in southern Norway are of Proterozoic origin, 900- 1700 Ma, while the LPC region are dated to < 300 Ma.
In northern Norway all locations with lithium mineralization are within the Caledonian belt, and theÅgskardet pegmatite are of Devonian age, dated to 402 - 409 Ma (pers. comm. Peter Ihlen 2018).
128

A short, summarized version of the present paper was presented by the author in Stockholm 2018
during the anniversary conference “Lithium 200 years" (Kristiansen 2018).

Acknowledgements
Thanks are due to Alf Olav Larsen, and Henrik Friis at the Natural History Museum, UiO for mineral
identifications and analyses. Thanks also to Peter Ihlen for informations on age dating.

References
Andersen, F., Berge, S.A. & Burvald, I. (1996): Die Mineralien des Langesundsfjords und desumgebenden Larvikit-Gebietes, Oslo-Region, Norwegen. Mineralien-Welt 7 (4), 21-100.
Breivik, H. (2018): En elbaittførende pegmatittgang på Tindane, Fitjar, Hordaland. Norsk
Mineralsymposium 2018, 99-104.
Brøgger, W.C. (1890): Die Mineralien der Syenitpegmatitgänge der südnorwegischen Augit- und
Nephelinsyenite. Zeitschrift für Kristallographie 16, 1-663.
Camara, F., Hawthorne, F.C., Ball, N.A., Bekenova, G., Stepanov, A.V. & Kotel'nikov, P. (2010):
Fluorleakite, NaNa2(Mg2Fe3+2Li)Si8O22F2, a new mineral of the amphibole group from
Verkhnee Espe deposit, Akjailyautas Mountains, Eastern Kazakhstan district, Kazakhstan:
description and crystal structure. Mineralogical Magazine 74, 521-528.
Černý, P. (1970): Compositional variations in cookeite. The Canadian Mineralogist 10, 636-647.
Černý, P. (1992): Geochemical and petrogenetic features of mineralization in rare element granitic
pegmatites in the light of current research. Applied Geochemistry 7, 393-416.
Frigstad, O.F. (1968): En undersøkelse av cleavelanditsonerte pegmatitganger i Iveland-Evje. Nedre
Setesdal. Unpublished cand. real. thesis. University of Oslo. 190 pp.
Grew, E.S., Hystad, G., Toapanta, M.P.C., Ostroverkhova, A., Golden, J. & Hazen, R.M. (2018):
Lithium mineral evolution and ecology. In " Lithium 200 years ". Meeting proceedings andfield-trip guide. (Ed. Joakim Mansfeld). Mineralogical Society of Sweden. 3-4.
Ihlen, P. (2004): Undersøkelse av Li-pegmatitter i Nord-Helgeland. NGU Rapport 2004.061. 42 pp.
Juve, G. & Bergstøl, S. (1997): Granittpegmatitter i Tørdal, Telemark. Norsk Bergverksmuseum
Skrifter 12, 56-57.
Kolitsch, U., Andresen, P., Husdal, T.A., Ertl, A., Haugen, A., Ellingsen, H.V. & Larsen, A.O. (2013):
Tourmaline-group minerals from Norway, part II: Occurrences of luinaite-(OH) in Tvedalen,
Larvik and Porsgrunn, and fluor-liddicoatite, fluor-elbaite and fluor-schorl at Ågskardet,
Nordland. Norsk Bergverksmuseum Skrifter 50, 23-41
Kjærnet, T. (2018): Zektzeritt - mer utbredt i Larvik plutonkomplekset enn man skulle tro? Norsk
Mineralsymposium 2018, 23 - 28.

129

Kristiansen, R. (1972): Contribution to the mineralogy of the Li-pegmatite at Ågskardet. Interne
Notater, Mineralogisk-Geologisk Museum, 38-39.
Kristiansen, R. (1994): To nye mineraler for Norge - manganokolumbitt og hingganitt-(Yb). Stein 21,
88- 93.
Kristiansen, R. (1998): Høydalen litium-pegmatitt - Tørdal i Telemark. Stein 25 (4), 21-30.
Kristiansen, R. (2016): Hvorfor fínner vi ikke beryllium-fosfater i Norge? Stein 43 (2), 24-26.
Kristiansen, R. (2018): Lithium-mineralization in Norway. In "Lithium 200 years". Meeting
proceedings and field-trip guide. (Ed. Joakim Mansfeld). Mineralogical Society of Sweden, 7 8.
Kristiansen, R. & Olsen, H.C. (2019): Pollucite – an old, new mineral to Norway. Norsk
Mineralsymposium 2019, 116-118.
Lahti, S.L. & Saikonnen, R. (1986): Bityite 2M1 from Eräjärvi compared with related Li-Be brittle
micas. Bulletin of the Geological Society of Finland 57 (2), 207- 215.
Larsen, A.O. ed. (2010): The Langesundsfjord - history, geology, pegmatites, minerals. Bode Verlag.
Salzhemmendorf, Germany. 240 pp.
Larsen, A.O. & Erambert, M. (2007): Lepidolite from the Litjern pegmatite, Iveland. Norsk
Bergverksmuseum Skrifter 38, 21-24.
Larsen, A.O., Nordrum, F.S. & Austrheim, H. (1999): Turmaliner i Norge. Norsk Bergverksmuseum
Skrifter 15, 21-30.
Neumann, H. (1959): Contributions to the mineralogy of Norway. An introduction. Norsk Geologisk
Tidsskrift 39, 231- 236.
Nordrum, F.S., Vestvik, J. & Larsen, A.O. (1999): Li-granittpegmatitten i Sandnessjøen. Norsk
Bergverksmuseum Skrifter 15, 31-33.
Nordrum, F.S., Larsen, A.O., Vestvik, J. & Austrheim, H. (2003): Liddicoatit von Sandnessjøen,
Nord-Norwegen. Mineralien-Welt 1, 50-52.
Oberti, R., Boiocchi, M., Hawthorne, F.C. & Kristiansen, R. (2014): Ferri-fluoro-leakeite: a second
occurrence at Bratthagen (Norway), with new data on Zn partitioning and the oxo component
in Na amphiboles. Mineralogical Magazine 78, 861-869.
Oftedal, I. (1940): Enrichment of lithium in Norwegian cleavelandite-quartz-pegmatites. Norsk
Geologisk Tidsskrift 20, 193-198.
Oftedal, I. (1942): Lepidolit- og tinnstenførende pegmatit i Tørdal, Telemark. Norsk Geologisk
Tidsskrift 22, 1-14.
Oftedal, I. (1950): En litiumførende granittpegmatitt i Nordland. Norsk Geologisk Tidsskrift 28, 234237.
Oftedal, I. (1970): Lithium contents of Norwegian beryls. Norsk Geologisk Tidsskrift 50, 245-247.

130

Raunholm, S. & Bjugn, G. (2000): Rosa turmalin på Stord. Norsk Bergverksmuseum Skrifter 17, 3234.
Rieder, M., Cavazzini, G., D'yakov, Y.S., Frank-Kamenetskii, V.A., Gottardi, S., Koval,P.v., Müller,G., Neiva, A.M.R., Radoslovich, E.W., Robert, J.-L., Sassi, F.P., Takeda, H., Weiss, Z. &Wones, D.R. (1998): Nomenclature of the micas. The Canadian Mineralogist 52, 905-912.
Rosing-Schow, N., Müller, A. & Friis, H. (2018a): A comparison of the mica geochemistry of thepegmatite fields in southern Norway. The Canadian Mineralogist 56, 463-488.
Rosing-Schow, N., Müller, A. & Friis, H. (2018b): Glimmere i norske pegmatitter. Norsk
Mineralsymposium 2018, 57-62.
Raade, G. & Larsen, A.O. (1980): Polylithionite from syenite pegmatite at Vøra, Sandefjord, Osloregion, Norway. Contributions to the mineralogy of Norway, No. 65. Norsk Geologisk
Tidsskrift 60, 117-124.
Tischendorf, G., Gottesmann, B., Förster, H.-J. & Trumbull, R.B. (1997): On Li-bering micas:
estimating Li from electron microprobe analyses and an improved diagram for graphicalpresentation. Mineralogcal Magazine 61, 809-834.
Zagorsky, V.Y., Peretyazhko, I.S., Sapozhinikov, A.N., Zhukhlistov, A.P. & Zvyagin, B.B. (2003):
Borocookeite, a new member of the chlorite group from the Malkhan gem tourmaline deposit,
Central Transbaikalia, Russia. American Mineralogist 88, 830-836.

131

Min publikasjonsliste og litt til
Gunnar RaadeØstbyfaret 6 D, 0687 Oslo (gunn-ra@online.no)Oversikten er laget i anledning min 75-årsdag 6. mai 2019.
Publikasjoner
Raade, G. (1962): On the occurrence of 1M muscovite crystals, from Nedre Eiker Church. Norsk Geologisk
Tidsskrift 42, 389.
Raade, G. (1965): The minerals of the granite pegmatite at Spro, Nesodden, near Oslo. Norges Geologiske
Undersøkelse 234, 160-166.
Raade, G. (1966): Note on powellite (CaMoO4), a new mineral for Norway. Norsk Geologisk Tidsskrift 46, 121122.
Raade, G. (1966): A new Norwegian occurrence of milarite. Norsk Geologisk Tidsskrift 46, 122-123.
Raade, G. (1967): Ramsayite as an alteration product of mosandrite. Norsk Geologisk Tidsskrift 47, 249-250.
Raade, G. (1968): Bavenite from druses in the biotite granite of the Oslo Region. Contributions to themineralogy of Norway, No. 39. Norsk Geologisk Tidsskrift 48, 259.
Raade, G. (1969): Cavity minerals from the Permian biotite granite at Nedre Eiker Church. Contributions to themineralogy of Norway, No. 40. NorskGeologisk Tidsskrift 49, 227-239.
Raade, G. (1970): Dypingite, a new hydrous basic carbonate of magnesium, from Norway. American
Mineralogist 55, 1457-1465.
Raade, G. (1970): Perrierite from the Sogndal anorthosite. Contributions to the mineralogy of Norway, No. 43.
Norsk Geologisk Tidsskrift 50, 241-243
Raade, G. (1971): On natrojarosite in Norway. Contributions to the mineralogy of Norway, No. 44. Norsk
Geologisk Tidsskrift 51, 195-197.
Raade, G. (1971): Om druserom i drammensgranitten. Nytt fra Oslofeltgruppen No. 1 (1971), 10-13.
Raade, G. (1972): Mineralogy of the miarolitic cavities in the plutonic rocks of the Oslo Region, Norway. The
Mineralogical Record 3, 7-11.
Nilssen, B. & Raade, G. (1973): On chromian montmorillonite (volkonskoite) in Norway. Contributions to themineralogy of Norway, No. 54. Norsk Geologisk Tidsskrift 53, 329-331.
Raade, G. & Tysseland, M. (1975): Althausite, a new mineral from Modum, Norway. Lithos 8, 215-219.
Jacobsen, S.B. & Raade, G. (1975): Rb-Sr whole rock dating of the Nordagutu granite, Oslo Region, Norway.
Norsk Geologisk Tidsskrift 55, 171-178.
Raade, G., Elliott, C.J. & Fejer, E.E. (1977): New data on ktenasite. Mineralogical Magazine 41, 65-70.
Raade G. & Mladeck, M.H. (1977): Parakeldyshite from Norway. The Canadian Mineralogist 15, 102-107.
Jacobsen, S. & Raade, G. (1977): Geochemical anomalies in the Drammen granite. Nytt fra Oslofeltgruppen No.
4 (1972), 30-35.
Raade, G. (1978): Distribution of Th, U, K in the plutonic rocks of the Oslo Region, Norway. In: Neumann, E.R. & Ramberg, I.B. (Editors), Petrology and Geochemistry of Continental Rifts, 185-192. D. Reidel
Publishing Company, Dordrecht, Holland.
Ormaasen, D.E. & Raade, G. (1978): Heat generation versus depth of crystallization for Norwegian monzonitic
rocks. Earth and Planetary Science Letters 39, 145-150.
Raade, G. & Mladeck, M.H. (1979): Holtedahlite, a new magnesium phosphate from Modum Norway. Lithos 12,283-287.
Raade, G. (1979): Althausite, a new mineral from Modum, Norway: Addendum. Lithos 12, 288.
Raade, G. & Haug, J. (1980): Rare fluorides from a soda granite in the Oslo Region, Norway. The Mineralogical
Record 11, 83-91.

132

Rømming, C. & Raade, G. (1980): The crystal structure of althausite, Mg4(PO4)2(OH,O)(F,□). American
Mineralogist 65, 488-498.
Raade, G. & Larsen, A.O. (1980): Polylithionite from syenite pegmatite at Vøra, Sandefjord, Oslo Region,
Norway. Contributions to the mineralogy of Norway, No. 65. Norsk Geologisk Tidsskrift 60, 117-124.
Raade, G., Haug, J., Kristiansen, R. & Larsen, A.O. (1980): Langesundsfjord. Lapis 5(10), 22-28.
Raade, G. & Haug, J. (1981): Morphology and twinning of sellaite from Gjerdingen, Norway. The Mineralogical
Record 12, 231-232.
Raade, G. & Haug, J. (1982): Gjerdingen – Fundstelle seltener Mineralien in Norwegen. Lapis 7(6), 9-15.
Raade, G. (1982): Die sogennanten «Martite» von Snarum, Norwegen. Der Aufschluss 33, 405-407.
Raade, G., Åmli, R., Mladeck, M.H., Din, V.K., Larsen A.O. & Åsheim, A. (1983): Chiavennite from syenite
pegmatites in the Oslo region, Norway. American Mineralogist 68, 628-633.
Raade, G. & Mladeck, M.H. (1983): Janhaugite, Na3Mn3Ti2Si4O15(OH,F,O)3, a new mineral from Norway.
American Mineralogist 68, 1216-1219.
Raade, G., Mladeck, M.H., Kristiansen, R. & Din, V.K. (1984): Kaatialaite, a new ferric arsenate mineral from
Finland. American Mineralogist 69, 383-387.
Annehed, H., Fälth, L. & Raade, G. (1985): The crystal structure of janhaugite, a sorosilicate of the cuspidine
family. Neues Jahrbuch für Mineralogie, Monatshefte, 7-18.
Raade, G., Elliott, C.J. & Din, V.K. (1985): New data on glaucocerinite. Mineralogical Magazine 49, 583-590.
Raade, G., Mladeck, M.H. & Din, V.K. (1986): Heneuite, CaMg5(CO3)(PO4)3(OH), a new mineral from Modum,
Norway. Neues Jahrbuch für Mineralogie, Monatshefte, 343-350.
Rømming, C. & Raade, G. (1986): The crystal structure of heneuite, CaMg 5(CO3)(PO4)3(OH). Neues Jahrbuch
für Mineralogie, Monatshefte, 351-359.
Raade, G. (1986): Petrogenesis of serpentine-magnesite deposits at Modum, South Norway: A progress report.
In: Metallogeny of basic and ultrabasic rocks (regional presentations), 451-479. Theophrastus
Publications S.A., Athens.
Raade, G. & Rømming, C. (1986): The crystal structure of ε-Mg2PO4OH, a synthetic high-temperaturepolymorph. Zeitschrift für Kristallographie 177, 1-13.
Raade, G. & Rømming, C. (1986): The crystal structure of β-Mg2PO4OH, a synthetic hydroxyl analogue ofwagnerite. Zeitschrift für Kristallographie 177, 15-26.
Raade, G. (1987): Davanite, K2TiSi6O15, in the Smoky Butte (Montana) lamproites: Discussion of X-ray powder
data. American Mineralogist 72, 1014-1015.
Raade, G., Mladeck, M.H., Din, V.K., Criddle, A.J. & Stanley, C.J. (1988): Blatterite, a new Sb-bearing Mn2+–
Mn3+ member of the pinakiolite group, from Nordmark, Sweden. Neues Jahrbuch für Mineralogie,
Monatshefte, 121-136.
Rømming, C. & Raade, G. (1989): The crystal structure of natural and synthetic holtedahlite. Mineralogy andPetrology 40, 91-100.
Raade, G. (1990): Hydrothermal syntheses of Mg2PO4OH polymorphs. Neues Jahrbuch für Mineralogie,
Monatshefte, 289-300.
Giuseppetti, G., Mazzi, F., Tadini, C., Larsen, A.O., Åsheim, A. & Raade, G. (1990): Berborite polytypes. Neues
Jahrbuch für Mineralogie, Abhandlungen 162, 101-116.
Larsen, A.O. & Raade, G. (1991): Gaidonnayite from nepheline syenite pegmatite on Siktesøya in the southernpart of the Oslo Region, Norway. Norsk Geologisk Tidsskrift 71, 303-306.
Larsen, A.O., Åsheim, A., Raade, G. & Taftø, J. (1992): Tvedalite, (Ca,Mn) 4Be3Si6O17(OH)4∙3H2O, a newmineral from syenite pegmatite in the Oslo Region, Norway. American Mineralogist 77, 438-443.
Larsen, A.O., Raade, G. & Sæbø, P.C. (1992): Lorenzenite from the Bratthagen nepheline syenite pegmatites,Lågendalen, Oslo Region, Norway. Norsk Geologisk Tidsskrift 72, 381-384.
Raade, G. & Brastad, K. (1993): Kamphaugite-(Y), a new hydrous Ca-(Y,REE)-carbonate mineral. European
Journal of Mineralogy 5, 679-683.
Rømming, C., Kocharian, A.K. & Raade, G. (1993): The crystal structure of kamphaugite-(Y). European
Journal of Mineralogy 5, 685-690.
Raade, G., Sæbø, P.C., Austrheim, H. & Kristiansen, R. (1993): Kuliokite-(Y) and its alteration products
kainosite-(Y) and kamphaugite-(Y) from granite pegmatite in Tørdal, Norway. European Journal of
Mineralogy 5, 691-698.
133

Raade, G. (1995): Secondary Zn and Cu minerals from contact deposits of the Oslo region, Norway. Norsk
Bergverksmuseum, Skrift 9, 18-26.
Ellingsen, H.V., Haugen, A., Raade, G., Eldjarn, K. & Berg, H.-J. (1995): Sjeldne mineraler i en
amazonittpegmatitt ved Tennvatn i Nordland. Norsk Bergverksmuseum, Skrift 9, 35-37.
Raade, G. (1996): Minerals originally described from Norway. Including notes on type material. Norsk
Bergverksmuseum, Skrift 11, 107 pp. (+ 7 Plates).
Raade, G. (1997): Secondary Zn and Cu minerals from the Oslo region, Norway: Addendum. Norsk
Bergverksmuseum, Skrift 12, 12-13.
Raade, G. & Kristiansen, R. (1997): (Nb,Fe)-substituted anatase from Herrebøkasa, Østfold, Norway. Norsk
Bergverksmuseum, Skrift 12, 14-15. [Also published in Stein 24(3), 122-123, 1997.]
Larsen, A.O. & Raade, G. (1997): Pyroksener fra Oslofeltets syenittpegmatitter. Norsk Bergverksmuseum, Skrift
12, 16-21.
Raade, G., Rømming, C. & Medenbach, O. (1998): Carbonate-substituted phosphoellenbergerite from Modum,
Norway: Description and crystal structure. Mineralogy and Petrology 62, 89-101.
Raade, G. (1999): Et unikt mineralselskap av magnesiumfosfater fra magnesitt-serpentin-forekomster påModum. Norsk Bergverksmuseum, Skrift 15, 11-14.
Raade, G. & Erambert, M. (1999): An intergrowth of scandiobabingtonite and cascandite from the Heftetjern
granite pegmatite, Norway. Neues Jahrbuch für Mineralogie, Monatshefte, 545-550.
Raade, G. & Berg, H.-J. (2000): Powder X-ray diffraction data for innelite. Powder Diffraction 15, 62-64.
Raade, G. & Kristiansen, R. (2000): Mineralogy and geochemistry of the Heftetjern granite pegmatite, Tørdal: aprogress report. Norsk Bergverksmuseum, Skrift 17, 19-25.
Witzke, T. & Raade, G. (2000): Zincowoodwardite, [Zn 1-xAlx(OH)2]∙[(SO4)x/2(H2On], a new mineral of thehydrotalcite group. Neues Jahrbuch für Mineralogie, Monatshefte, 455-465.
Ferraris, G., Gula, A., Ivaldi, G., Nespolo, M. & Raade, G. (2001): Crystal structure of kristiansenite: a case ofclass IIB twinning by metric merohedry. Zeitschrift für Kristallographie 216, 442-448.
Raade, G., Ferraris, G., Gula, A., Ivaldi, G. & Bernhard, F. (2002): Kristiansenite, a new calcium-scandium-tin
sorosilicate from granite pegmatite in Tørdal, Telemark, Norway. Mineralogy and Petrology 75, 89-99.
Raade, G. & Berg, H.-J. (2002): Powder X-ray diffraction data for goosecreekite [CaAl2Si6O16∙5H2O]. Powder
Diffraction 17, 247-249.
Raade, G., Ferraris, G., Gula, A. & Ivaldi, G. (2002): Gjerdingenite-Fe from Norway, a new mineral species in
the labuntsovite group: description, crystal structure and twinning. The Canadian Mineralogist 40,
1583-1594.
Segalstad, T.V. & Raade, G. (2003): Scandium mineralizations in southern Norway – geological background forthe field trip. Abstracts and Proceedings of the Geological Society of Norway 2(2003), 57-85 (+ 2
Plates).
Tomašić, N., Raade, G. & Bermanec, V. (2004): REE-bearing petscheckite from Tiltvika, Nordland, Norway,
and its heating products. Neues Jahrbuch für Mineralogie, Monatshefte, 163-175.
Raade, G. (2004): Labuntsovitt-gruppens mineraler. Norsk Bergverksmuseum, Skrift 28, 19-22.
Raade, G., Bernhard, F. & Ottolini, L. (2004): Replacement textures involving four scandium silicate minerals in
the Heftetjern granitic pegmatite, Norway. European Journal of Mineralogy 16, 945-950.
Raade, G., Chukanov, N.V., Kolitsch, U., Möckel, S., Zadov, A.E. & Pekov, I.V. (2004): Gjerdingenite-Mn from
Norway – a new mineral species in the labuntsovite group: descriptive data and crystal structure.
European Journal of Mineralogy 16, 979-987.
Raade, G. (2005): Gjerdingen-ekeritten, en unik mineralforekomst. Norsk Bergverksmuseum, Skrift 30, 14-20.
Raade, G. (2005): Ca-reicher und zonierter Pyromorphit vom Berg Aukas, Namibia. Mineralien-Welt 16(6), 5859.
Pischedda, V., Ferraris, G. & Raade, G. (2005): Single-crystal X-ray diffraction study on neighborite (NaMgF3)
from Gjerdingselva, Norway. Neues Jahrbuch für Mineralogi, Abhandlungen 182, 23-29.
Raade, G., Kolitsch, U. & Husdal, T.A. (2006): Si-rich bergslagite from a granitic pegmatite at Tennvatn, north
Norway. GFF 128, 65-68.
Nordrum, F.S. & Raade, G. (2006): The emerald deposit at Byrud, Eidsvoll, South Norway. Norsk
Bergverksmuseum, Skrift 33, 9-16.

134Nordrum, F.S. & Raade, G. (2006): Das Smaragd-Vorkommen von Byrud (Eidsvoll) in Süd-Norwegen.
Mineralien-Welt 17(4), 52-64.
Raade, G. & Balić-Žunić, T. (2006): The crystal structure of (Be,□)(V,Ti) 3O6, a mineral related to kyzylkumite.
The Canadian Mineralogist 44, 1147-1158.
Raade, G. (2007): Minerals of Norway – the (almost) complete inventory. Norsk Bergverksmuseum, Skrift 35,
69-96.
Raade, G., Johnsen, O., Erambert, M. & Petersen, O.V. (2007): Hundholmenite-(Y) from Norway – a newmineral species in the vicanite group: descriptive data and crystal structure. Mineralogical Magazine 71,
179-192.
Raade, G. (2008): Beryllium in alkaline rocks and syenitic pegmatites. Norsk Bergverksmuseum, Skrift 37, 69 pp.
Raade, G., Grice, J.D., Erambert, M., Kristiansson, P. & Witzke, T. (2008): Proshchenkoite-(Y) from Russia – a
new mineral species in the vicanite group: descriptive data and crystal structure. Mineralogical
Magazine 72, 1071-1082.
Raade, G. & Kristiansen, R. (2009): Fluorthalénite-(Y) from Hundholmen, Tysfjord, north Norway. Norsk
Bergverksmuseum, Skrift 41, 21-24.
Raade, G. (2009): Plumbopyrochlore, ceriopyrochlore-(Ce), wulfenite and andradite from the Gjerdingen
ekerite. Norsk Bergverksmuseum, Skrift 41, 25-30.
Raade, G., Grice, J.D. & Cooper, M.A. (2009): Alflarsenite, a new beryllium-silicate zeolite from a syenitic
pegmatite in the Larvik plutonic complex, Oslo Region, Norway. European Journal of Mineralogy 21,
893-900.
Kolitsch, U., Kristiansen, R., Raade, G. & Tillmanns, E. (2010): Heftetjernite, a new scandium mineral from theHeftetjern pegmatite, Tørdal, Norway. European Journal of Mineralogy 22, 309-316.
Raade, G. (2010): Plumbomicrolite from the Heftetjern granitic pegmatite, Tørdal, Telemark, south Norway.
Norsk Bergverksmuseum, Skrift 43, 21-28.
Raade, G. (2010): Chemical composition of acmite/aegirine intergrowths from Rundemyr, Eiker. Norsk
Bergverksmuseum, Skrift 43, 29-34.
Raade, G. & Husdal, T. (2010): Chemical composition of a metamict (Mn,Fe)-Y-(Sb,As)-(Nb,Ti) oxide mineralfrom the Tennvatn amazonite pegmatite, Sørfold, Nordland, north Norway. Norsk Bergverksmuseum,
Skrift 43, 81-87.
Grice, J.D., Raade, G. & Cooper, M.A. (2010): Alflarsenite: structure and relationship to other Be-Si and zeolite
framework structures. The Canadian Mineralogist 48, 255-266.
Bellezza, M., Merlino, S., Perchiazzi, N. & Raade, G. (2009): “Johnstrupite”: A chemical and structural study.
Atti della Società Toscana di Scienze Naturali, Serie A 114, 1-3. [Printed 2010.]
Kolitsch, U. & Raade, G. (2011): Uric acid dihydrate: occurrences in Austria and Norway. Norsk
Bergverksmuseum, Skrift 46, 25-29.
Raade, G. (2011): A new nomenclature for the pyrochlore supergroup: Consequences for the naming of some
Norwegian pyrochlore minerals. Norsk Bergverksmuseum, Skrift 46, 30-32.
Raade, G. (2011): A metamict, thorium-rich magnesium phosphate from Overntjern, Modum, Norway. Norsk
Bergverksmuseum, Skrift 46, 33-36.
Raade, G. (2011): Chemistry of aenigmatite from Vesterøya, Larvik plutonic complex, Norway. Norsk
Bergverksmuseum, Skrift 46, 37-40.
Raade, G. (2012): Dypingite, my first new mineral – forty-two years later. Norsk Bergverksmuseum, Skrift 49,
53-63.
Raade, G. & Folvik, H. (2013): On an unnamed Mg-Mn-Sb oxyborate from the blatterite locality of the Kitteln
mine, Nordmark, Filipstad, Värmland, Sweden. Norsk Bergverksmuseum, Skrift 50, 49-54.
Raade, G. (2013): Hydrotalcite and quintinite from Dypingdal, Snarum, Buskerud, Norway. Norsk
Bergverksmuseum, Skrift 50, 55-57.
Raade, G., Balić-Žunić, T. & Stanley, C.J. (2015): Byrudite, (Be,□)(V 3+,Ti)3O6, a new mineral from the Byrud
emerald mine, South Norway. Mineralogical Magazine 79, 261-268.
Raade, G. (2015): Blue, octahedral-substituted beryl from Norway: A case study of beryl and associatedphenakite from Nedre Lapplægret, Drag i Tysfjord, Nordland. Norsk Mineralsymposium 2015, 27-36.
Raade, G., Grice, J.D., & Rowe, R. (2016): Ferrivauxite, a new phosphate mineral from Llallagua, Bolivia.
Mineralogical Magazine 80, 311-324.
135

Raade, G. & Kolitsch, U. (2016): Crystal chemistry of two tourmalines from Høydalen, Tørdal, Telemark,Norway. Norsk Mineralsymposium 2016, 21-31.
Raade, G. (2017): Magnesite deposits at Modum – how did they form? Norsk Mineralsymposium 2017, 37-55.
Raade, G. (2018): Albite granite – an exotic rock of the Oslo Rift. Norsk Mineralsymposium 2018, 45-56.
Cooper, M.A., Raade, G., Ball, N.A., Abdu, Y.A., Hawthorne, F.C. & Rowe, R. (2018): Folvikite,
Sb5+Mn3+(Mg,Mn2+)10O8(BO3)4, a new oxyborate mineral from the Kitteln mine, Nordmark ore district,Värmland, Sweden: description and crystal structure. Mineralogical Magazine 82, 821-836.

Foredragsreferater
Raade, G. (1977): Distribution of Th, U, K in the plutonic rocks of the Oslo Region, Norway. Abstracts, Paleorift
Systems with Emphasis on the Permian Oslo Rift. Nytt fra Oslofelt-gruppen 6, 54-55.
Raade, G. (1978): Three new magnesium phosphates from Modum, Norway. Abstracts, XIII. Nordisk Geologisk
Vintermøte (Copenhagen), 25.
Raade, G. & Rømming, C. (1980): Non-stoichiometry and ordering in the hydroxyl/halogen positions ofalthausite and apatite: a structural comparison. Abstracts, 26e Congrès Géologique International(Paris), 141.
Raade, G. (1980): Hydrothermal-Synthesen von Wagnerit, Althausit und Holtedahlit (das System Mg 2PO4F Mg2PO4OH). Fortschritte der Mineralogie 58 (Beiheft 1), 107-108.
Olsen, A. & Raade, G. (1987): Crystal structure determination of blatterite using analytical electron
microscopy. Abstracts, 14th International Congress IUC (Perth, Australia). Acta Crystallographica A 43
(Supplement), C-253.
Dahlgren, S., Bogoch. R., Magaritz, M., Michard, A. & Raade. G. (1988): Petrogenesis of the Proterozoic highgrade metamorphic Kragerø dolomites, Bamble Sector, southern Norway. Program with Abstracts, 13th
Joint Annual Meeting (St. John's), A28.
Raade, G. (1993): Syenittpegmatittene i Oslofeltet - 103 år etter Brøgger. Svenska Mineralogiska Sällskapet.
Föredragsreferat vid pegmatitmöte 1 oktober 1993 (Stockholm), 1-2.
Raade, G. (1996): Minerals originally described from Norway - a historical review. Mineralogy and Museums,
3rd International Conference (Budapest). Acta Mineralogica-Petrographica, Szeged 37 (Supplementum), 104.
Raade, G. (1997): A unique assembly of Mg-phosphates from the Modum (Norway) serpentine-magnesite rocks.
Meeting 18 March 1997 in London. Phosphates: Biogenic to exotic. Mineralogical Society of GreatBritain and Ireland, Applied Mineralogy Group, unpaginated.
Raade, G. (1998): On the future of mineralogy and the CNMMN. Abstracts, 17th General Meeting, International
Mineralogical Association (Toronto, Canada), A155.
Raade, G. (1999): Hvorfor ta vare på mineralfunn. Fjellsprengningsteknikk. Bergmekanikk. Geoteknikk 1999.
15.1-15.2.
Ferraris, G., Gula, A., Ivaldi, G., Nespolo, M. & Raade, G. (2000): Solving the structure of a new Ca-Sc-Sn
disilicate twinned by metric merohedry. Abstracts, 19th European Crystallographic Meeting (Nancy).
Acta Crystallographica A 56 (Supplement), 392.
Ferraris, G., Gula, A., Ivaldi, G., Khomyakov, A. P. & Raade, G. (2000): Crystal structures of three newmembers of the labuntsovite group. Plinius 24, 107 (Supplemento italiano all'European Journal of
Mineralogy).
Raade, G. & Kristiansen, R. (2000): Scandium enrichment in the Heftetjern granite pegmatite, Telemark,Norway. Program and Abstract Volume, 4th International Conference Mineralogy and Museums(Melbourne, Australia), 83.
Nespolo, M., Ferraris, G., Gula, A., Ivaldi, G. & Raade, G. (2001): Unusual merohedric twinning inkristiansenite. Program and Abstracts, Mineralogical Society of Japan, Annual Meeting 2001 (Akita,Japan), 154 [in Japanese with English abstract].
Tomašić, N., Raade, G. & Bermanec, V. (2001): Columbite-tantalite, petscheckite and a columbite-tantalite
group related mineral from Tiltvika, Nordland, Norway. Book of Abstracts, Tenth Croatian – Slovenian
Crystallographic Meeting (Lovran, Croatia), 55.
136

Raade, G., Ferraris, G., Gula, A. & Ivaldi, G. (2002): Gjerdingenite-Fe, another new mineral of the labuntsovite
group. Programme with Abstracts, 18th General Meeting, International Mineralogical Association(Edinburgh, Scotland), 137-138.
Balić-Žunić, T. & Raade, G. (2003): The crystal structure of kyzylkumite, BeV2TiO6. Abstracts, 21st European
Crystallographic Meeting (Durban, South Africa), 145.
Ferraris, G., Raade, G., Gula, A. & Ivaldi, G. (2003): Incorporation of scandium and other structural aspects inkristiansenite. Abstracts and Proceedings of the Geological Society of Norway 2(2003), 16-17.
Raade, G. (2003): An introduction to scandium: mineralogy and crystal chemistry. Abstracts and Proceedings ofthe Geological Society of Norway 2(2003), 31-33.
Raade, G. & Bernhard, F. (2003): Coexisting scandium minerals in the Heftetjern granite pegmatite. Abstracts
and Proceedings of the Geological Society of Norway 2(2003), 34-35.
Raade, G. & Kristiansen, R. (2003): Scandium as a trace element in the Heftetjern pegmatite minerals. Abstracts
and Proceedings of the Geological Society of Norway 2(2003), 36-37.
Raade, G. & Williams, C.T. (2004): (Y+REE)-dominated analogues of petscheckite from the Tysfjord area,
north Norway. Abstract volume and excursion guide, CER200 – Rare Earth Elements in Minerals(Stockholm, 24-26 September 2004), unpaginated.
Raade, G. & Williams, C.T. (2005): (Y+REE)-dominated analogues of petscheckite from the Tysfjord area,
north Norway. Meeting proceedings, CER200 – Rare earth minerals. Geologiska Föreningens i
Stockholm Förhandlingar 127, 39.
Tomašić, N., Gajović, A., Bermanec, V., Su, D., Schlögl, R. & Raade, G. (2006): Incomplete recovery ofeuxenite structure from a heavily metamictized mineral. Abstracts, 2nd Croatian Congress on
Microscopy, 18-21 May 2006 (Topusko, Croatia).
Tomašić, N., Gajović, A., Bermanec, V., Rajić Linarić, M., Su, D., Ntaflos, T. & Raade, G. (2006): Relics ofsamarskite structure in a metamict ABO4 mineral and its high-temperature transformations. Program &Abstracts, 19th General Meeting, International Mineralogical Association, July 23-28, 2006 (Kobe,
Japan), 151.
Raade, G. & Johnsen, O. (2006): Crystal chemistry of the vicanite group. Program & Abstracts, 19th General
Meeting, International Mineralogical Association, July 23-28, 2006 (Kobe, Japan), 298.
Pearson, V.K., Greenwood, R.C., Morgan, G.H., Turner, D., Raade, G., Roaldset, E. & Gilmour, I. (2007):
Organic constitution of the CO3 chondrites and implications for asteroidal processes. Lunar andPlanetray Science Conference 27.
Greenwood, R.C., Pearson, V.K., Verchovsky, A.B., Johnson, D., Franchi, I.A., Roaldset, E., Raade, G. &Bartoschewitz, R. (2007): The Moss (CO3) meteorite: An integrated isotopic, organic andmineralogical study. Lunar and Planetary Science Conference 27.

Bokomtaler
Doe, B.R. Lead Isotopes. Berlin (Springer-Verlag), 1970, 137 pp.
Norsk Geologisk Tidsskrift 51, 208 (1971).
Jones, A.P., Wall, F. & Williams, C.T. (Editors). Rare Earth Minerals. Chemistry, Origin and Ore Deposits.
London (Chapman & Hall), 1996, xvi + 372 pp.
Mineralogical Magazine 60, 853 (1996).
Holtstam, D. & Langhof, J. (Editors). Långban. The mines, their minerals, geology and explorers. Stockholm(Raster Förlag and Swedish Museum of Natural History), 1999, 215 pp.
The Canadian Mineralogist 38, 774-775 (2000).

137

Diverse (publisert)[Raade, G.] (1980): Mer om "Gneistar under vatn". Naturen 1980(5), 240.
Raade, G. (1984): Geologiske samlinger. Museumsnytt 33, 5-8.
Raade, G. (1998): Til minne [Jan Haug]. Stein 25(4), 4-5.
[Raade, G.] (2002): Viksdalen. In: Russell, S.S., Zipfel, J., Grossman, J.N. & Grady,
M.M. The Meteoritical
Bulletin, No. 86, 2002 July. Meteoritics and Planetary Science 37, A177.
Raade, G. (2003): In memoriam: Mineralogisk-Geologisk Museum 1915-2001. Norsk Bergverksmuseum, Skrift
25, 63-68.
Raade, G. & Segalstad, T.V. (Editors) (2003): Scandium 2003. An international symposium on the mineralogy
and geochemistry of scandium. Abstracts and Proceedings of the Geological Society of Norway
2(2003), 91 pp.
Raade, G. (2003): Scandium. Chemical & Engineering News 81(36), 68.
Raade, G. (2006): Per Chr. Sæbø 80 år. Stein 33(1), 6-7.
Raade, G. (2006): Pensjonistkurs for dem som trenger det? Uniforum 4/2006, 12.
Raade, G. (2013): Nye IMA-godkjente mineraler fra Norge 1982-2012. Stein ( Særhefte 1), 20-22.

Diverse (upublisert)
Raade, G. (1973): Distribution of radioactive elements in the plutonic rocks of the Oslo Region, 162 pp.
(cand.real. thesis).
Medarbeider 1999-2004 i International Encyclopedia of Minerals, et prosjekt startet av J.A. Mandarino, men
dessverre ikke fullført etter hans bortgang. Et verk på flere bind var nesten klart til trykking. Så sent som i 2018
var det planer om å legge alt ut på nettsidene til IMA. Bidro med 66 mineralbeskrivelser.
Raade, G. (2007): Catalogue of meteorites and tektites. Katalog over meteoritter og tektitter. Natural History
Museum, University of Oslo. 63 pp. + 9 separate plates in colour (tekst på engelsk og norsk).

Interne notater (Geologisk Museum, Oslo)1970. Bianchite from Glomsrudkollen, Modum, 30.
1970. Hydromagnesite from Tingelstadvann, Modum, 30.
1970. Aragonite and psilomelane from Fen, Ulefoss, 30.
1970. Amethyst from Pålshaugen, Feiring, 30.
1971. Fibroferrite, Fe(OH)(SO4)·5H2O, from Krekling, 33.
1971. Corundum from Almklovdalen, Sunnmøre, 34.
1971. Kainosite from Tangen, Kragerø, 34.
1971. Metamict minerals from Tvedalen, 35.
1971. Nickelhexahydrite from Bruvassfeltet, Råna, 36.
1971. Surface alteration products on löllingite, 36 (R. Kristiansen & G. Raade).
1972. Kainosite from Grytting, Gjerstad, 40 (R. Kristiansen & G. Raade).
1972. Pharmacosiderite from Jennyhaugen, Drag i Tysfjord, 40 (R. Kristiansen & G. Raade).
1972. Bismutite from Ågskardet, Holandsfjord, 40 (R. Kristiansen & G. Raade).
1972. REE minerals from Hundholmen, Tysfjord, 40.
1972. On the alteration of wöhlerite, 40.
1972. Manganotantalite from Jennyhaugen, Drag i Tysfjord, 40.
1972. New secondary copper sulphates from the Oslo Region, 41.
1972. Xenotime from Høydalen, Tørdal, 41.
1972. Anhydrite from Søftestad, Nissedal, 41.
138

1972. Liebigite from Bjertnes, Krøderen, 41.
1972. Atacamite - Cu2Cl(OH)3 - from Lom, 42.
1972. Piemontite from Lom, 42.
1972. Cuprite from Buttedal, 42.
1972. Langite from Konnerudkollen, 42.
1973. A preliminary note on ktenasite from Glomsrudkollen, Modum, 45.
1973. New localities for brochantite, clinohumite, hydromagnesite, rhodonite and thaumasite, 46.
1973. The first occurrence of slavikite in Norway, 46.
1973. Hexahydrite from Gamlebyen, Oslo, 46.
1973. The first occurrences of aluminocopiapite (Mg,Fe)(Fe,Al) 4(SO4)6(OH)2·20H2O, in Norway, 46.
1981. To nye forekomster av bertranditt, 86.
1981. Bustamitt fra Brandsnuten, Botnedal, Telemark, 87.
1981. Spodumen fra Bamble, 88.
1981. Allofan fra Gjerdingen, Nordmarka, 88-89.
1981. Kupletskitt fra Gjerdingen, Nordmarka, 89-91.
1982. Columbitt og niob-holdig rutil fra druserom i ekeritt, 92.
1982. Kentrolitt fra Skjerpemyr, Grua, 92-93.
1982. Lanthanitt fra Solumsåsen, Holmestrand, 97.
1982. Behoitt fra Saga, Tvedalen, 98.
1982. Svabitt fra Hellemofjorden, 99.
1982. Alvitt fra Spro, Nesodden, 99.
1983. Anatas, et nytt mineral fra Spro-pegmatitten, Nesodden, 114.
1983. Tobermoritt fra Buer, Bjørkedalen, 114.
1983. Lindgrenitt, Cu3(MoO4)2(OH)2, fra Åmdals verk, Telemark, 115.
1983. Brucitt og pyroauritt fra Ytre Arna, 115.
1983. Rhodonitt og to uidentifiserte, ledsagende mineraler fra Gjerdingen, 116-117 (G. Raade & J. Haug).
1983. Thorianitt og gersdorffitt, to nye mineraler fra Byrud, Minnesund, 118 (G. Raade & J. Haug).
1983. Innneslutninger av wodginitt i kassiteritt fra Høydalen, Tørdal, 119-123 (G. Raade & R. Kristiansen).
1988. Om feilidentifikasjoner ved røntgenbestemmelse av mineraler, og kontroll av filmer av sulfat-hydrater,
134-138.
1988. Keiviitt-(Y) og abhuritt, to mineraler som aldri ble originalbeskrevet fra norske forekomster, 139-140.
1990. New secondary copper minerals from Norway, 145-148 (G. Raade & P.C. Sæbø).
1990. Pentahydrite, MgSO4·5H2O, from Dragehullet, Porsgrunn, 149 (G. Raade & P.C. Sæbø).
1990. Epsomite, MgSO4·7H2O, from Tessefaret, Lom, 149 (G. Raade & P.C. Sæbø).
1990. Doyleite from Gjerdingen, Nordmarka, 149 (G. Raade & P.C. Sæbø).
1990. Boltwoodite from Rygge, Østfold, 149 (G. Raade & P.C. Sæbø).
1990. Rapidcreekite from Kongsberg, 149-150 (G. Raade & P.C. Sæbø).
1990. Lepidolite-2M2 and thorite from Byrud, 150 (G. Raade & P.C. Sæbø).
1990. Hawleyite, cubic CdS, from Konnerudkollen, 150 (G. Raade & P.C. Sæbø).
1990. Jordanite from Bleikvassli, 151-152 (G. Raade, H. Austrheim & P.C. Sæbø).
1990. Cerite-(Ce) from Lagmannsvik, Hamarøy, 153-154 (G. Raade, H. Austrheim & P.C. Sæbø).
1993. Hydrocerussite from Konnerud, 163.
1993. Bastnäsite and hydrocerussite from Spro, Nesodden, 163.
1993. Greenockite from Konnerudkollen, 163-164.
1993. Caledonite and kegelite from Minge, Tune, Østfold, 164-165.
1993. Okanoganite from Lagmannsvik, Hamarøy, Nordland, 165.
1993. Warning I: Treatment of specimens with oxalic acid, 165-166.
1993. Warning II: Vaseline lines on powder films, 166.
1993. Pharmacosiderite from Øvre Arøy, Langesundsfjorden, 166-167.
1993. Ephesite from the Saga quarry, Tvedalen, 167.
1993. Meneghinite from Svenningdalen, Nordland, 168.
1993. Chalcophanite and coronadite from Skjerpemyr, Grua, 168-170.
1993. Schulenbergite, a new Cu mineral from the Oslo Region, 170-171.
139

1993. Pitticite and yukonite from Kolsvika, Bindalen, 171-173.
1993. Cu-poor aurichalcite from Konnerud, 173-174.
1993. Zn-rich malachite from Skjerpemyr, Grua, 174-175.
1993. On the occurrence of parasymplesite in Norway, 175-176.
1993. Beudantite from Blyabekken, Nedre Eiker, 176.
1993. Acanthite and tetrahedrite from Svenningdalen, 176.
1993. Two new localities of cosalite, 177.
1993. Microprobe analyses of clinopyroxene and garnet from Harstigen, Sweden, 177-179.
1993. Alleghanyite, manganhumite and sonolite from Nordmark, Sweden, 179-180.
1993. Microprobe analyses of some Gjerdingen minerals, 181-184.
1993. Zoned spinels from Haugesund, 184-186.
1993. Fersmite from Skarsfjell, Tørdal, 186-187.
1993. Giorgiosite, dypingite and nesquehonite from Sunnfjord, 188-189.
1993. Warning III: Cerianite-(Ce) versus "yttrofluorite", 189-190.
1993. Warning IV: Contaminated patterns, 191 (G. Raade & E. Wulff-Pedersen).
1993. Variations in triplite and zwieselite powder patterns, 191-192 (E. Wulff-Pedersen & G. Raade).
1993. Warning V: Barrerite versus stilbite, 193 (E. Wulff-Pedersen & G. Raade).
1993. Berlinite shown to be trolleite, 193-194 (E. Wulff-Pedersen & G. Raade).

Og litt til …
Hovedmedarbeider i Aschehoug og Gyldendals Store Norske Leksikon (Kunnskapsforlaget)
1. utgave 1978-1981 (12 bind)
2. utgave 1986-1989 (15 bind)
3. utgave 1995-1998 (16 bind)Ca. 1.000 oppslagsord innen mineralogi, krystallografi, petrologi og meteoritter.
Faglig medarbeider i
Spektrum – Kunnskap med glede. Vol. 1. Universet og Jorden. Kunnskapsforlaget 1979, 512 pp.
Fagkonsulent for
O’Donoghue, M. (1982): Mineral- og edelstensleksikon. Chr. Schibsteds Forlag, 304 pp.
Abstractor for Mineralogical Abstracts (Lithos, Norsk Geologisk Tidsskrift, Norges Geologiske Undersøkelse)
1976-2003: totalt 1.780 abstracts.
Medlem av IMA-kommisjonen CNMMN/CNMNC 1982-2013. Har stemt over i alt 2.155 forslag til nye
mineraler pluss en rekke nomenklaturspørsmål.
Sammen med medarbeidere ble det i årene 1962 til 1980 produsert 383 geologiske samlinger til norske skoler.
Samlingene besto opprinnelig av 19 mineraler, 22 bergarter, 6 fossiler og 3 løsavleiringer, til sammen 50 prøver,samt 13 klassesett med 15 mindre prøver av et utvalg mineraler, bergarter og fossiler. Senere omfattet
samlingene 24 mineraler og 26 bergarter med tillegg av 14 klassesett. Det ble dessuten levert en delspesialsamlinger. Hovedprøvene av mineraler og bergarter var i håndsykkeformat. Den totale vekten av
steinprøvene er beregnet til ca. 12-13 tonn.

140

Noen funn av mineraler i Norge 2018-2019
Knut Edvard Larsen
Geminiveien 13, 3213 Sandefjord (knut.edvard.larsen@online.no)Innledning
Artikkelen oppsummerer mineralfunn gjort i 2018-2019, hovedsakelig i tiden etter
Mineralsymposiumet i 2018. Det er som tidligere i denne årlige artikkelserien, lagt vekt påmineralfunn og lokaliteter som ikke tidligere er blitt registrerte eller har vært kjent, og i mindre grad på
nyfunn gjort i samme periode i velkjente forekomster. Av den grunn er oppsummeringen ikke
komplett. Et par funn som har blitt gjort tidligere, men som først ble offentlig kjent i denne
tidsperioden, eller som jeg ikke hadde registrert tidligere, er også tatt med. Det er også tatt med en
diskreditering. Funnene er listet opp fylkesvis, sortert etter den enkelte kommune.
Andre nyfunn for Norge er omhandlet av Husdal (2019) og Husdal et al. (2019).
AUST-AGDER
Bykle
Ryfylke, Blåsjø. En estetisk stuff med rødbrune stilbittkrystaller på bladaktige,
kvartspseudomorfoser etter kalsittkrystaller er funnet i en veiskjæring ved Blåsjø i Ryfylke.

hvite

Evje og Hornnes
Undeland, Undeland 2 feltspatbrudd (Beryllbruddet). Dumortieritt har blitt påvist ved PXRD(Naturhistoriska riksmuseet, Stockholm) på en prøve innsamlet av den svenske samleren Bertil Otter.
Mineralet opptrer i < 2 mm store, blå aggregater sammen med muskovitt i plagioklas.
IvelandPå Facebookgruppen Norske Mineraler og bergarter er det publisert en rekke foto av flere gode
prøver innsamlet i 2018 av krysoberyll, titanitt, monazitt og topas, uten nærmere opplysninger om
lokaliteter.
ArendalNy trasé E18 mellom Tvedestrand og Arendal. I juni 2018 ble det gjort noen få funn av
granatkrystaller i pegmatitt. Forekomststedet er oppgitt som Langand, men det er antagelig feil.
Langand ligger ikke langs den nye traséen (rett lokalitet er muligens Longum?).
FrolandHeståsen. En stuff på ca. 4 x 10 cm med flere lysebrune, opake, titanittkrystaller opptil 1 cm er syret ut
av kalsitt.
GjerstadBrokelandsheia. I et relativt nysprengt tomteområde lengst i nordøst på Brokelandsheia ble det i
september 2018 gjort et funn av røde granater, såkalt "rodolitt" i en amfibolittisk gneis. Granatene
opptrådte med en vakker lilla/rosa farge, vanligvis i dårlig utviklede krystaller, som lett sprekker opp i
biter. I enkelte feltspatrike ganger opptrådte dog krystaller med utviklede flater og med en liten dyprød
kjerne, dessverre for liten til fasettsliping (Garmo 2018).
141

TELEMARK
SauheradBreiset. Ved et bekkeleie er det åpnet en kvartsdruse (sprekkfylling). Det ble funnet flere plater opptil
42 x 28 x 21 cm med hvite, kortprismatiske krystaller av kvarts.
HjartdalMælefjelltunnelen E 134 Gvammen-Århus. Funn av epidot, chalcopyritt, pyritt, pyrrhotitt mm. er
rapportert fra tippene med det utsprengt materialet fra tunnelen mellom Gvammen i Hjartdal og Århus
i Seljord. Tunnelen krysset flere malmførende kvartsganger (info, Knut Eldjarn). En god prøve med
gule, kortprismatiske, dobbeltterminerte kalsittkrystaller med flat, rombohedral terminering, var et av
objektene på auksjonen på Mineralsymposiumet i 2018 (bilde publiseres i STEIN nr 3, 2019).
Nome
Fensfeltet, Ulefoss, Hydrobruddet. En blå amfibol er analysert (EMPA + SREF) og bestemt som en
fluor-rik richteritt. Den opptrer i den metasomatiske kontaktsonen mellom fenitt og biotitt-amfibolsøvitt som radiale aggregater av blå, nålformede krystaller sittende i flogopitt (Larsen et al. 2019).
SiljanBilder av et funn gjort i august 2018 av opptil 5,8 cm lange, brungule kvartskrystaller, er delt påFacebookgruppen Norwegian Rockhounds. Toppen av krystallene er klare til gjennomsiktige med
inneslutninger av et grønt, langprismatisk mineral. Forekomsten er hemmeligholdt.
Porsgrunn
Mørje, Eikevegsåsen larvikittbrudd. I november 2018 ble det gjort et funn av helvin i en ca. 30-40 cm
bred nefelinsyenittpegmatitt. Helvinen opptrådte som opptil 5 mm store, stedvis sonerte krystaller"frosset" i analcim. Fargen varierte fra gul til rødlig og brun.
VESTFOLD
SandefjordØsterøya, Bellavitaåsen S. Et mineral i heulanditt-subgruppen opptrer i små mengder i en
syenittpegmatittgang i larvikitt på sørenden av Bellavitaåsen, nær Sunde gård. Det er funnet kun en
prøve med opptil 2 mm lange, transparente blekgule krystaller. Mineralet forekom i hulrom i en massebestående av feltspat, klinopyroksen (ægirin?), biotitt, zirkon, fluoritt mm. Massen er antagelig en
pseudomorfose etter et ukjent mineral (nefelin?).
Stokke, Borgeskogen industriområde. Under utbygging av et nytt lager for Bilpleiekongen AS ble det
gjort en rekke funn av kvarts, kalsitt, goethitt, fluoritt fra irregulære druser i rombeporfyr.
Larvik
Tvedalen, AS Granit (Tuften) larvikittbrudd. En druse med natrolitt kom frem på plan 5 i april 2018. I
mai ble det gjort et godt funn av melifanitt, små hambergittkrystaller, ankylitt-(Ce) og bastnäsitt-(Ce).
En blokk med «spreustein» funnet på en av tippene i juni viste seg å inneholde berboritt, foruten
behoitt i nettverksfomede tvillingaggregater. Tilsammen 15 prøver med berboritt ble innsamlet.
Senere, i november, ble det gjort et funn av turmalin på plan 4. Den lengste krystallen målte ca. 1 cm,
avsluttet med trigonale romboederflater {101} i den ende enden og basal pedion i den andre.
Turmalinen forekom sammen med natrolitt, apofyllit, kalsitt og kloritt. De minste turmalinene vartransparente og brunlige av farge. I november ble en pegmatitt særlig rik på zirkon, thoritt og pyroklor
blottlagt. Flere mindre natrolittdruser kom også frem i april 2019.

142

Tjølling, Håkestad larvikittbrudd. Et funn av svakt grønnlige apopfyllitkrystaller opptil 1,1 cm ble
gjort i mars 2019.
Sande
Selvik. En druse i drammensgranitt ble åpnet i november 2018, og et par gode, 20 cm store stuffer med
grupper av røykkvarts ble tatt ut. Det som særpreget disse var fargen på selve termineringen; de var
hvite med ametystfarge i spissen.
BUSKERUD
Kongsberg
Funkelia, Kongsberg Skisenter. På en mineralauksjon i Stokke i april 2018 ble det lagt frem for salg
noen stuffer med 2 mm store, lilla, oktaedriske krystaller av fluoritt. De satt spredt på små
kvartskrystaller i en druse fra en kvartsgang. Stuffene kom fra et funn gjort i juni 2017 ved den nyebarnebakken nedenfor bakkene Turisten og Experten.
DrammenStrømsø. I høyden ovenfor Strømsø er det gjort et funn av skarpe magnetittkrystaller opptil 2,5 cm.
Konnerudkollen gruver. Schulenbergitt er blitt påvist ved PXRD og SEM/EDS (NHM) på en prøve
innsamlet av Astrid Haugen. Mineralet opptrer som blå mikrokrystaller sammen med cerussitt og
sfaleritt.
ModumÅmot, Glomsrudkollen gruver. Et funn av scheelitt fra januar 2015 ble lagt frem for salg påmineralauksjonen i Stokke i april 2018. Scheelitten opptrer som en gulhvit, velformet, 3 mm stor
bipyramidal krystall på matriks sammen med kloritt, fluoritt, kvarts og granat. Den gir en
karakteristisk hvit fluorescens i kortbølget UV lys. Scheelitt er ikke tidligere rapportert fra
Glomsrudkollen.
Ringerike
Heradsbygda. Sprekkfyllinger med heldekkende skorper av små, klare kvartskrystaller er funnet iskogen ved Heradsbygda. Et liknende funn er også gjort ved Væleren, Tyristrand.
Lier
Det ble i april 2018 gjort et funn av 4-6 cm lange kvartskrystaller med inneslutninger av grønne,langprismatiske, uidentifiserte mineraler og små, væskefylte hulrom. Funnstedet er foreløpig
hemmeligholdt.
Eggekollen. Gode prøver av ametystseptere ble funnet for en tid tilbake, men flere prøver ble vist frempå Steintreffet på Eidsfoss i juli 2018.
AKERSHUS
Lørenskog
Feiring bruk. Det er gjort et funn av guloransje stilbitt i vifteformede, tette aggregater, heulanditt iklare, skarpe mikrokrystaller samt kalsitt og epidot.
NittedalBjønndalen bruk. Det er gjort funn av beraunitt og plimeritt i små druser i magnetitt (Fig. 1). Beraunitt
opptrer som stråleformede aggregater opptil 1,5 mm bestående av nåleformede, sorte krystaller.
Plimeritt danner blomkål-lignende, turkisfarget kappe over aggregater av beraunitt. Mineralene er
identifisert vha PXRD (A.O. Larsen). Begge mineralene er nye for Norge. Det var Per Lid Adamsen
som gjorde funnet 2017/2018.
143

Fig. 1. Radiære aggregater av sort beraunitt, hvorav den ene har et turkisfarget kappe av plimeritt.
Funnet i Bjønndalen bruk, Nittedal. Bildebredde 2,4 mm. Samling: P.L. Adamsen. Foto: O.T. Ljøstad.

OPPLAND
LunnerSkjerpemyr, Grua. Desclozitt er påvist ved SEM/EDS (Harald Folvik). Mineralet er ikke tidligere
funnet i Norge (Folvik 2019).
Østre Toten
Skreia. En 10 cm stuff med blanke pyrittkrystaller (pentagondodekaedre) ble funnet i mai 2018 nær
Mjøsa. En 2,5 cm bred, pyrittisert ammonitt (fossilt blekksprutskall) er også funnet i blåleire underhusbygging på Skreia.
Vestre SlidreOmrådet mellom Kvavlin i Storfjorden/Flyvatnet i Trollklantane. To svenske samlere har funnet en
kvartsdruse der de har tatt ut flere stuffer, dels klare kvartskrystaller opptil 10 cm, de fleste 3-5 cm,
samt enkelte grupper med små klare krystaller sittende på kvartsitt. Flere dobbelterminerte krystaller,
enkelte med små anataser, samt enkelte med grønn kloritt omkring klare fantomkrystaller ble observert
i det innsamlede materialet (Garmo 2018).
MØRE OG ROMSDAL
Vanylven
Ringeteigsvegen (Fra Husnes til 420 m.o.h.). Det er gjort funn av thulitt langs en nyskutt del av veiender en 17 m bred horisont av en lys gneis(?) kutter traséen. Ca. 18 parallelle striper av thulitt/epidot
opptrer i den lyse bergarten sammen med mindre mengder av lys grossular, litt glimmer, kalsitt og små
prikker/masser av et uidentifisert mørkt mineral, muligens allanitt (Garmo 2018).

144Åheim. En ung steinsamler åpnet en ny druse på kaia i Åheim og fant bl.a. en klar bergkrystall på 8 kg.
I drusa forekom også kalsitt, klinoklor og muskovitt (Garmo 2018).
SurnadalTrollheimen, Gråsjøen. Det ble i juni 2018 innsamlet materiale av muskovittvarianten alurgitt.
Glimmeren forekommer i flere øst-vest strykende horisonter (Garmo 2018).
Smøla
Smøla, Dyrnes, Smøla vindpark, navnløst skjerp. I et lite skjerp i en skarnforekomst nær vindmølleparken ble det i juni 2018 gjort et funn av et par stuffer med pen epidot og litt andraditt (Garmo 2018).
Smøla, Straumen. Det er gjort flere funn av hvite analcimkrystaller opptil 1,5 cm store. De fleste er
imidlertid kun 3-5 mm.
StrandaGeirangerfjellet, Djupvatnet. T. T. Garmo melder om diverse funn gjort under en tur i september 2018i et morenelandskap sør for Djupvatnet i retning mot et juv som går langs ryggen mot Strynsfjellet. I
løsblokker ble det funnet retrograd eklogitt, rutil, diopsidvarianten diallag og en blekrosa glimmer. I
fastfjell over ura ble det funnet en rekke linser og knoller med eklogitt. Sprekkene i eklogitten var
dekket med feltspatkrystaller, antagelig kalifeltspat (mikroklin?). Det ble også gjort funn av klinoklor,
epidot og zeolitter (Garmo 2018).
AureErtvågsøya, Åneset. Ametyst ble funnet ca. 600-800 m fra ferjeleiet på 1990-tallet av samleren August
Røv. En av stuffene som ble innsamlet viser et 6 cm stort komplekst aggregat av parallellvokste,
ametyster på en 10 cm matriks av parallellvokste, hvite til fargeløse kvartskrystaller.
Aukra
Rinderøya. En druse med små ametystkrystaller ble funnet i 2017.
TRØNDELAG
Hitra
Melandsjø. Stibnitt er identifisert ved NHM i en prøve funnet av Hans Chr. Olsen, antagelig fra en av
Melandgruvene. Berthieritt fra samme forekomst er også identifisert ved NMH (PXRD og SEM/EDS).
OppdalGråurdfjellet. Det nye mineralet millsitt er beskrevet fra en løsblokk som antagelig er istransportert.
Mineralet opptrer som lys cyan til kongeblå, transparente, opptil 2 cm store krystaller, ofte sammen
med teineitt, i sprekker, i hulrom, samt mellom kvartskorn i en kvarts-rik granitt. Det opptrer sammen
med sekundære kobbermineraler, hessitt, digenitt/chalkositt og gull. Det er også påvist en uran-rik
mcalpineitt og schmitteritt i de undersøkte prøvene (Rumsey et al. 2018). Begge disse tellurmineralene
er nye for Norge. Et røntgenamorft Cu-Te-Bi -oksyd er også påvist i en prøve tilhørende forfatteren.
Mineralet som senere ble beskrevet ved navnet millsitt ble funnet i 1991 av Kjell Arve Isbrekken, og
har vært kjent under det ikke godkjente navnet "isbrekkenitt". Historien om oppdagelsen og veien frem
mot beskrivelsen av det nye mineralet er behandlet av Taagvold og Kristiansen (2019).
Trondheim
Lia pukkverk (Franzefoss AS). Prøver med epidot, pyritt og kvarts ble samlet under Trøndelag
Amatørgeologiske Forening sin tur dit i mai 2018 (Rø 2018).

145

Melhus
Nytt veianlegg Fv 704, fra Røddekrysset til Tanem. Det er rapport funn av opptil 1,5 cm lange
epidotkrystaller i kvarts-kalsitt årer (Leif Roger Størseth).
MeldalSvinsåsen jaspisbrudd. Noen små druser med kvarts ble funnet i juli 2018.
Løkken Verk, i nærheten av Astrup sjakt. Det er funnet en 12 cm stor prøve med skarpe, lillabrune,
axinittkrystaller.
RørosGråberget kromgruve. Det ble gjort funn av hydromagnesitt og antigoritt under en tur arrangert av
Trøndelag Amatørgeologiske Forening i juni 2018 (Rø 2018).
Meråker
Lillefjell gruver, Dronningens gruve. Utfellinger av malakitt ble observert inne i gruva under en tur
arrangert av Trøndelag Amatørgeologiske Forening i september 2018 (Rø 2018).
Snillfjord
Mjønestunnelen ved Åstfjorden. En 50 meter bred sone med en thulitt-rik bergart ble blottlagt høsten
2018 under driften av ny tunnel langs riksvei 714 fra Orkdal til Hitra. Store mengder med rosafarget
thulitt-bergart var tilgjengelig på tippene. Størseth (2019a,b) beskriver funnet, forekomsten og
mineralene der. Området ble i en periode svært populært sted for samlere, ikke minst pga oppslag ipressen og reportasjer i NRK. I april ble det arrangert en åpen dag i anleggsområdet.
NORDLANDGrane
Svenningdalen gruver. Cerussitt (mikrokrystaller) er identifisert ved NHM (SEM/EDS) fra materiale
innsamlet av Astrid Haugen.
NarvikØst for Bjerkvik, i området mellom Nygårdsfjellet vindpark og Nedre jernvatnet ble det i 2016 gjort
gode funn av røykkvarts med typisk dauphine-habitus. Flere er blitt fasettslipt.
Skjomen, Gautelifjell. Bournonitt, arsenolampritt og arsenolitt er identifisert ved NHM, Oslo på en
prøve innsamlet av Hans Chr. Olsen. Mineralene sitter i et druserom i kvarts. Bournonitt opptrer i
opptil 1cm store krystaller, og er identifisert ved PXRD og SEM/EDS. På flater av bournonitt sitter
små, grå halvkuler, ca. 0,5 mm i diameter, bestående av arsenolampritt med litt arsenolitt (Fig. 2).
Begge er bestemt ved XRD (gandolfimetoden) og SEM/EDS. Arsenolampritt er tideligere ikke
rapportert funnet i Norge. Enargitt er også påvist fra Gautelifjell.
Hamarøy
Håkonhals steinbrudd, Finnøya. Ferriallanitt-(Ce) er påvist ved hjelp av mikrosonde og IR spektrum.
Det opptrer som et sort korn sammen med allanitt-(Ce), kvarts og feltspat (Chukanov & Chervonnyi
2016, cfr. Chukanov et al., 2018). Mineralet er nytt for Norge.
Lødingen
Vestpolltinden. I en prøve innsamlet av Hans Vidar Ellingsen og Astrid Haugen i 1997, er det nå blittpåvist turmalin. SEM/EDS indikerer at det muligens kan dreie seg om en dravitt (NHM).

146

Fig. 2. Halvkuler av arsenolampritt på bournonitt , Gautelifjell, Skjomen, Narvik, Nordland. Haloen
rundt kulene er et jernsulfid (pyritt eller markasitt, ikke identifisert). Samling: NHM Oslo. SEM-foto:
Eirini Zacharaki og Lars O. Kvamsdal.

Norskehavet, Midthavsryggen
Lokeslottet. Isocubanitt forekommer i finkornete sulfidlinser og sulfidaggregater i sulfidskorsteinene(de såkalte "black smokers") i det hydrotermale feltet på havbunnen. Mineralet forekommer som < 200µm isolerte korn sammen med chalkopyritt, sfaleritt og pyritt/markasitt. Isocubanitt er i Norgetidligere bare beskrevet fra tysnesmetoritten, og som avblandingsfase i pyrittkorn i osumilitt-førende
granulitt facies gneis i Vikeså, Rogaland (Laurent 2016).

Diskrediteringer og annet
Tombarthitt-(Y) er formelt diskreditert av IMA. Nye undersøkelser av originalmaterialet viser atmaterialet som er blitt beskrevet som tombarthitt-(Y), er en blanding bestående av varierende mengder
ulike faser: thalénitt-(Y), xenotim-(Y) og kainositt-(Y) (Friis 2018).
Et nytt mineral i pinakiolittgruppen, folvikitt, fra Kittelgruvan, Nordmark, Värmland, Sverige er
oppkalt etter den norske samleren Harald Oskar Folvik (1941-) (Cooper et. al 2018).

147

Takk
En stor takk til de som har bidratt med rapporter og opplysninger: Per Lid Adamsen, Peter Andresen,
Jarle Andre Bakken, Trond Owe Bergstrøm, Morten Bilet, Jarle Brevik, Vidar Brænd, Knut Eldjarn,
Astrid Haugen, Geir Opdal, Roy Kristiansen, Lars Olav Kvamsdal, Alf Olav Larsen, Stig Larsen, Sage
Lost, Roy Male, Jan Roger Moe, Glenn Martin Næss, Henrik Sundland, Bjørn Kåre Stensvold, Leif
Roger Størseth, og Øyvind Thoresen. En takk også til dem som har delt foto og opplysninger på ulike
Facebookgrupper o.l. Torgeir T. Garmo takkes også for at han velvillig delte sine upubliserte"Mineralnotat 2018".

Litteratur
Chukanov N.V. & Chervonnyi, A.D. (2016): Infrared Spectroscopy of Minerals and Related
Compounds. Springer, Cham–Heidelberg–Dordrecht–New York–London, 1109 p. [p.386].
Chukanov, N.V., Zubkova, N.V., Schäfer, C., Varlamov, D.A., Ermolaeva, V.N., Polekhovsky, Y.S.,
Jančev, S, Pekov, I.V. & Pushcharovsky, D.Y. (2018): New data on ferriakasakaite-(La) andrelated minerals extending the compositional field of the epidote supergroup. European
Journal of Mineralogy 30, 323-332.
Cooper, M.A., Raade, G., Ball, N.A., Abdu, Y.A., Hawthorne, F.C. & Rowe, R. (2018): Folvikite,
Sb5+9 Mn3+(Mg,Mn2+)10O8(BO3)4, a new oxyborate mineral from the Kitteln mine, Nordmark
ore district, Värmland, Sweden: description and crystal structure. Mineralogical Magazine 82,
821-836.
Folvik, H. (2019): Mineralene fra Skjerpemyr på Grua, Lunner, Oppland. Norsk Mineralsymposium
2019, 52-70.
Friis, H. (2018): Discreditation of tombarthite-(Y). Mineralogical Magazine 82, 1131-1139.
Garmo, T.T. (2018): Mineralnotat 2018. Upublisert manuskript, 5 s.
Husdal,T. (2019): Nyfunn av mineraler
Mineralsymposium 2019, 31-46.

fra

Tysfjord-pegmatittene,

Nordland.

Norsk

Husdal, T., Dal Bol, F., Friis, H., Berge, S.A., Ljøstad, O.T. & Andresen. P. (2019): New mineral
discoveries from the Larvik Plutonic Complex, southern Norway. Norsk Mineralsymposium
2019, 47-51.
Kowalczuk, P.B., Manaig, D.O., Drivenes, K., Snook, B., Aasly, K. & Kleiv, R.A. (2018): Galvanic
Leaching of Seafloor Massive Sulphides Using MnO2 in H2SO4-NaCl Media. Minerals 8, 235.
https://doi.org/10.3390/min8060235
Larsen, K.E., Boiocchi, M., Hawthorne, F.C. & Oberti, R. (2019): F-rich richterite from the Hydro
quarry, Fen complex, Southern Norway: crystallographic data and crystal-chemistry. Norsk
Mineralsymposium 2019, 102-109.
Laurent, A. (2016): Petrochronology of monazite and zircon in ultra-high temperature granulite from
Rogaland, Norway. Earth Sciences. Université Paul Sabatier - Toulouse III, 2016. [Ph.D.
avhandling]148

Rumsey, M.S., Welch, M.D., Mo, F., Kleppe, A.K., Spratt, J., Kampf, A.R. & Raanes, M.P. (2018):
Millsite CuTeO3·2H2O: a new polymorph of teineite from Gråurdfjellet, Oppdal kommune,
Norway. Mineralogical Magazine 82, 433-444.
Rø, T. B. (2018): Besøk i Lia Pukkverk onsdag 2. mai. Stein i Trøndelag 19 (2), 9-10.
Rø, T. B. (2018): Besøk til Kromberget kromgruve lørdag 23. juni. Stein i Trøndelag 19 (2), 18-20.
Rø, T.B. (2018): Besøk til Dronningens gruve i Meråker onsdag 29. august. Stein i Trøndelag 19 (2),29-30.
Størseth, L.R. (2019a) Nytt thulittfunn i Åstfjorden, Trøndelag. Stein 46 (1), 9-17.
Størseth, L.R. (2019b) Thulittbergarten
Mineralsymposium 2019, 16-30.

iMjønestunnelen,

Snillfjord,

Trøndelag.

Norsk

Taagvold, H. & Kristiansen, R. (2019): Historien om millsitt. Stein 46 (1), 4-8.
www. mindat.org
https://www.nrk.no/trondelag/stort-funn-av-det-rosa-mineralet-thulitt-far-norske-hobbygeologer-til-ajuble-1.14324283 [sett 18.04.2018]https://www.nrk.no/trondelag/300-mennesker-reiste-til-snillfjord-i-trondelag-for-a-plukke-thulitt1.14507726 [sett 18.04.2018]149

Mineralogia Norvegica 2018-2019
Sammenstilt av Alf Olav Larsen, Knut Edvard Larsen og Roy Kristiansen
Anonym (2018): Baryttgalleri. Stein 45 (2), 8-9.
Breivik, H. (2018): Heskestad (Elle) baryttforekomst, Farsund. Stein 45 (2), 10-14.
Breivik, H. (2018): Sølvforekomsten Hagen ved Kristiansand. Stein 45 (4), 18-22.
Burvald, I. (2018): Trachenbergk Bergwerck, Kongens seigerhytte og Traag Mines Ltd. i Bamble, og
Mynten i Skien. Telemark 1542-1908. Eget forlag. 315 s.
Cooper, M.A., Hawthorne, F.C., Miyawaki, R. & Kristiansen. R. (2019): Cation order in the crystal
structure of 'Ca-hingganite-(Y)'. The Canadian Mineralogist 57, 371-382.
Cooper, M.A., Raade, G., Ball, N.A. & Abdu, Y.A. (2018): Folvikite, Sb5+Mn3+(Mg,Mn2+)10O8(BO3)4,
a new oxyborate mineral from the Kitteln mine, Nordmark ore district, Värmland, Sweden:
description and crystal structure. Mineralogical Magazine 82, 821-836.
[Navngitt etter Harald Folvik]
Evja, V. (2019): Mineraler fra Fikkjebakke industriområde, Sannidal, Kragerø, Telemark Norsk
Mineralsymposium 2019, 82-85.
Folvik, H.O. (2018): Folvikitt – et nytt mineral fra Kittelgruvan i Nordmark. Stein 45 (3), 32-34.
Folvik, H.O. (2019): Mineralene fra Skjerpemyr på Grua, Lunner, Oppland. Norsk Mineralsymposium
2019, 52-70.
Friis, H. (2018): Discreditation of tombarthite-(Y). Mineralogical Magazine 82, 1131-1139.
Friis, H. & Casey, W.H. (2018): Niobium is highly mobile as a polyoxometalate ion during natural
weathering. The Canadian Mineralogist 56, 905-912.
Garmo, T.T. (2018): Jan Holt til minne (1946-2018). Stein 45 (4), 6-7.
Husdal,T. (2019): Nyfunn av mineraler
Mineralsymposium 2019, 31-46.

fra

Tysfjord-pegmatittene,

Nordland.

Norsk

Husdal, T., Dal Bo1, F., Friis, H., Berge, S.A., Ljøstad, O.T. & Andresen. P. (2019): New mineral
discoveries from the Larvik Plutonic Complex, southern Norway. Norsk Mineralsymposium
2019, 47-51.
Karstensen, T. (2018): Sølvtape og ametyst i Brynsåsen, Stange. Stein 45 (2), 32-33.
Kotková, J., Kullerud, K., Šrein, V., Drábek, M. & Škoda, R. (2018): The Kongsberg silver deposits,
Norway: Ag-Hg-Sb mineralization and constraints for the formation of the deposits.
Mineralium Deposita 53, 531–545.
Kristiansen, R. (2018): Lithium mineralization in Norway. Lithium 200 years. Meeting proceedings
and field trip guide Stockholm-Utö, June 14-16, 2018, Mineralogical Society of Sweden, 7-8.
150

Kristiansen, R. (2019): Lithium mineralization in Norway: a review. Norsk Mineralsymposium 2019,
119-131.
Kristiansen, R. & Olsen, H.C. (2019): Pollucite - an old, new mineral to Norway. Norsk
Mineralsymposium 2019, 116-118.
Kullerud, K., Kotková, J., Šrein, V. & Berg, B.I. (2018): Electrum from the Kongsberg silver district.
XXII Meeting of the International Mineralogical Association, Book of Abstracts, 79.
Kullerud, K., Kotková, J., Šrein, V., Drábek, M. & Škoda, R. (2018): Solid solutions in the system
acanthite (Ag2S) – naumannite (Ag2Se) and the relationships between Ag-sulfoselenides
and Se-bearing polybasite from the Kongsberg silver district, Norway, with implications
for sulfur–selenium fractionation. Contributions to Mineralogy and Petrology 173, 71-88.
Kullerud, K., Altenberger, U., Andersen, T., Friis, H., Günter, C. & Ribacki, E. (2019): The
anthophyllite that wasn’t anthophyllite – from the anthophyllite type locality at the
Kjennerudvann lake, Kongsberg, Norway. Norsk Mineralsymposium 2019, 110-115.
Larsen, A.O., Langhof, J. & Karlsson, A. (2019): Fantehullet på Oterøy – lokaliteten for Tellef Dahlls
angivelige nye grunnstoff norvegium. Norsk Mineralsymposium 2019, 93-101.
Larsen, A.O. & Åsheim, A. (2019): Oberstløytnantskjerpet ved Fjellgardane i Fyresdal, Telemark.
Norsk Mineralsymposium 2019, 86-92.
Larsen, K.E. (2018): Barytt fra Styggedalsgangen, Tråk, Bamble. Stein 45 (2), 15-18.
Larsen, K.E. (2018): Noen funn av mineraler i Norge 2017-2018. Stein 45 (3), 6-17.
Larsen, K.E. (2018): Noen funn av mineraler i Norge 2018-2019. Norsk Mineralsymposium 2019,141-149.
Larsen, K.E., Boiocchi, M., Hawthorne, F.C. & Oberti, R. (2019): F-rich richterite from the Hydro
quarry, Fen complex, Southern Norway: crystallographic data and crystal-chemistry. Norsk
Mineralsymposium 2019, 102-109.
Malczewski, D., Dziurowicz, M., Krzykawski, T. & Grabias, A. (2018): Spectroscopic
characterization and thermal recrystallization study of an unknown metamict phase from
Tuften quarry, southern Norway. The Canadian Mineralogist 56, 365-373.
Marien, C., Dijkstra, A. & Wilkins, C. (2018): The hydrothermal alteration of carbonatite in the Fen
Complex, Norway: Mineralogy, geochemistry, and implications for rare-earth element
resource formation. Mineralogical Magazine 82, Supplement S1, 115-131.
Michalsen, A. (2019): Mineralene fra Minge blygruve, Sarpsborg, Østfold. Norsk Mineralsymposium
2019, 71-81.
Müller, A., Ganerød, M., Wiedenbeck, M., Spjelkavik, S.O.S. & Selbekk, R. (2018): Thehydrothermal breccia of Berglia-Glassberget, Trøndelag, Norway: Snapshot of a Triassic
earthquake. Minerals 8 (11), 5 pp.
www.mdpi.com/journal/minerals. https://doi.org/10.3390/min8050175.

151

Müller, A., Spratt, J., Thomas, R., Williamson, B.J. & Seltmann, R. (2018): Alkali-F-rich albite zones
in evolved NYF pegmatites: The product of melt–melt immiscibility. The Canadian
Mineralogist 56, 657-687.
Nielsen, J.S. (2019): Litt om thulittforekomsten i Leksvik. Stein 46 (1), 31-32.
Nordrum, F.S., Thoresen, Ø., Evja, V. & Bergstrøm, T.O. (2019): Titanit-, Epidot- und AmphibolKristalle vom Steinbruch Ravneberget bei Risør in Südnorwegen. Mineralien-Welt 30, 60-67.
Rosing-Schow, N., Müller, A. & Friis, H. (2018): A comparison of the mica geochemistry of thepegmatite fields in the southern Norway. The Canadian Mineralogist 56, 463-488.
Rumsey, M.S., Welch, M.D., Mo, F., Kleppe, A.K., Spratt, J., Kampf, A.R. & Raanes, M.P. (2018):
Millsite, CuTeO3·2H2O: a new polymorph of teineite from Gråurdfjellet, Oppdal, Norway.
Mineralogical Magazine 82, 433–444.
Rø, G. (2018): Myrmalm. Stein 45 (3), 27-29.
Raade, G. (2019): Min publikasjonsliste og litt til. Norsk Mineralsymposium 2019, 132-140.
Størseth, L.R. (2019): Nytt thulittfunn i Åstfjorden, Trøndelag. Stein 46 (1), 9-17.
Størseth, L.R. (2019): Thulittbergarten
Mineralsymposium 2019, 16-30.

iMjønestunnelen,

Snillfjord,

Trøndelag.

Norsk

Sunde, Ø., Friis, H. & Andersen, T. (2018): Variation in major and trace elements of primarywöhlerite as an indicator of the origin of pegmatites in the Larvik Plutonic Complex, Norway.
The Canadian Mineralogist 56, 529-542.
Sørlie, T. (2018): En sølvstuff vender hjem. Stein 45 (4), 15-17.
Taagvold, H. & Kristiansen, R. (2019): Historien om millsitt. Stein 46 (1), 4-8.
Vickers, M., Watkinson, M., Price, G.D. & Jerret, R. (2018): An improved model for the ikaiteglendonite transformation: Evidence from the lower Cretaceous of Spitsbergen, Svalbard.
Norwegian Journal of Geology 98, 1-15.
Werner, R. (2018): Ny metode til registrering av gruver. Stein 45 (3), 35-37.
Williams-Jones, A.E. & Vasyukova, O.V. (2019): The economic geology of scandium, the runt of therare earth element litter. Economic Geology 113, 973–988.
[Norske lokaliteter er omtalt]

Zozulya, D.R., Kullerud, K., Ravna, E.K., Savchenko, Y.E., Selivanova, E.A. & Timofeeva, M.G.
(2018): Mineralogical and geochemical constraints on magma evolution and late-stage
crystallization history of the Breivikbotn silicocarbonatite, Seiland igneous province inNorthern Norway: Prerequisites for zeolite deposits in carbonatite complexes. Minerals 8 (11),12 pp. www.mdpi.com/journal/minerals. https://doi.org/10.3390/min8110537

152