Byrud gruver; mer enn smaragder
Lars O. Kvamsdal, Henrik Friis og Axel MüllerNaturhistorisk Museum, Universitetet i Oslo, Postboks 1172 Blindern, 0318 Oslo(l.o.kvamsdal@nhm.uio.no)

Introduksjon
Byrud gruver må være en av de mest besøkte gruvene i Norge. Årlig kommer 5000 personer for å letei løsmassene utenfor gruveåpningene (pers. medd. Anne Grete Røyse 07.06.2020). Det er snakk om
skoleklasser, geologiforeninger og familier fra inn- og utland. De aller fleste kommer for å finne
beryllvarianten smaragd. Siden besøkstallet har vært høyt i mange år har det stadig blitt vanskeligere
å finne gode prøver med smaragd. Imidlertid opptrer også andre aksessoriske mineraler i denne
spesielle forekomsten. Det er til nå påvist 58 forskjellige mineraler i byrudgruvene (se tabell etter
artikkelen).
Forekomsten utmerker seg blant annet ved å være usedvanlig rik på sulfider. Hele 9 forskjellige
sulfider er påvist på Byrud. Denne artikkelen tar for seg de to siste sulfidene som er funnet der,nemlig chalkopyritt og arsenopyritt, samt flere mineraler som er identifisert fra forekomsten de senereårene.

Geologi
Goldschmidt (1911, s. 56) antok at pegmatitten stammer fra en nordmarkittpluton. Pegmatitten ligger
i en flattliggende, ca. 4 meter mektig mænaittgang. Mænaitt er en finkornet syenitt som består av
hovedmineralene albitt og ortoklas. Bergarten ble først navngitt og beskrevet av Brøgger (1898, s.
206-207). Navnet kommer fra sjøen Mæna ved Brandbu, men han nevner i beskrivelsen at bergartenogså finnes på Byrud. I regionalgeologisk sammenheng representerer mænaitt de første magmatiske
fasene som kommer opp langs åpne sprekker fra jordens mantel. Sprekkene ble dannet under åpningen
av Osloriften for ca. 300 millioner år siden, da de kontinentale skorpene drev fra hverandre.
Mænaittgangene har trengt inn i omkringliggende sedimenter, som på Byrud er alunskifer.
Mænaittganger er vanlige i Oslofeltet, men at det er dannet pegmatitt i forbindelse medmænaittganger, er ikke kjent fra andre steder i dette området.
Mænaittgangen med pegmatitt på Byrud er nesten flattliggende med svakt fall mot nord. Gangen er
blitt fulgt i ca. 200 m lengde. Der mænaitten og pegmatitten er nærmest alunskiferen er antakelig debeste smaragdene blitt dannet. Det finnes også fragmenter av alunskiferen inne i mænaitten. Her eralunskiferen sterkt omvandlet og danner en hard, grå hornfels.
Vanligvis er det grunnstoffet krom som gir smaragd grønnfarge. På Byrud er det imidlertid vanadium
som gir den vakre grønne fargen og det antas at det er alunskiferen som er kilden til dette grunnstoffet(Neumann 1985, s. 174). Dannelsen og årsaken til fargevariasjonen i smaragd i byrudforekomsten er
undersøkt av Loughrey (2013).

21

Mineralogi
Den hittil fyldigste oversikten over mineralene som er funnet på Byrud ble gitt av Kvamsdal & Eldjarn(2006). Nordrum & Raade (2006) publiserte en artikkel der de beskriver noen av mineralene på Byrud
samt en til da oppdatert mineralliste. Her følger en oppdatering på nye mineraler identifisert siden
disse artiklene ble publisert.
Følgende forkortelse er brukt i denne artikkelen:
EDS = Energy dispersive spectrometry
IMA= International Mineralogical Association
NHM = Naturhistorisk museum i OsloPXRD = Powder X-ray diffraction (pulver-røntgendiffraksjonsanalyse)
SXRD = Single-crystal X-ray diffraction (en-krystall røntgendiffraksjonsanalyse, Gandolfi-metoden)
XRD = X-ray diffraction (røntgendiffraksjon, fortrinnsvis med Debye-Scherrer-kamera)

Analyser
Semikvantitative, kjemiske analyser ble utført ved hjelp av et Hitachi 3600-S elektronmikroskop(SEM) utstyrt med Bruker XFlash 5030 energi-dispersivt spektrometer (EDS). Analysene ble typisk
utført i lavt vakuum direkte på prøvene uten coating. PXRD ble utført på et Siemens D5005
diffraktometer med CuK-stråling. Mange prøver er analysert med SXRD ved hjelp av Rigaku
Synergy-S enkrystalldiffraktometer med en HyPix-6000HE-detektor, med enten CuKeller MoKstråling. Alle analyser ble utført ved NHM bortsett fra mikrosondeanalysen av fluor-schorl som er
foretatt ved Naturhistorisk museum i London.

Nye mineraler for Byrudforekomsten beskrevet i litteraturen mellom 2006 og 2020
Byruditt, (Be,☐)(V3+,Ti,Cr)3O6
Selbekk (2010, s. 137) omtalt et kyzylkymittliknende mineral fra Byrud. Det var dette mineralet som
til slutt ble ferdig beskrevet og fikk navnet byruditt. Mineralet ble godkjent av IMA i 2013 (2013-045)
og dataene ble publisert i Raade et al. (2015). Hele historien om det kyzylkymittliknende mineralet fra
Byrud som ble til byruditt er fortalt i Kvamsdal (2016).
Pegmatitten på Byrud inneholder mange ulike mineraler som opptrer som små, sorte individer.
Størrelsen kan variere fra noen tusendels millimeter til 1-2 millimeter. Noen individer er rundaktige,mens andre er mer eller mindre prismatiske. Veldig mange av disse sorte individene er undersøkt med
EDS på jakt etter byruditt.
Det er imidlertid svært vanskelig å bestemme byruditt visuelt da det er meget likt rutil (Fig. 1). Hverenkelt krystall må undersøkes ved hjelp av EDS. Nå er det imidlertid slik at rutilen på Byrud
inneholder litt V i tillegg til Nb og Ta. Den niobholdige rutilen ble i sin tid kalt ilmenorutil, mens dentantalholdige ble kalt strüveritt. Det er undersøkt svært mange ”sorte prikker” i håp om at det skullevære byruditt, men i de aller fleste tilfellene viser undersøkelsene at det er rutil.

22

Den empiriske formelen for byruditt er (Be0,840,16)(V3+1,32Ti1,25Cr0,29Fe0,09Al0,07)3,02O6,00.  betyr
tomplasser i krystallstrukturen. Det er ikke påvist Nb eller Ta i mineralet, og dessuten er V>Ti. I tillegg
kan byruditt inneholde litt Cr.
Et mulig forslag for lettere å kunne finne byruditt kan være å lete på steder hvor det er «mye grønt».
På baksiden av originalprøven sitter det mye smaragd. Også krystaller med uvanlig utseende kan værelurt å få sjekket.

Figur 1. SEM-bilde av rutil fra Byrud.

Halitt, NaCl
Halitt er vanlig i væskeinneslutninger i mineraler. Ikke uventet ble halitt funnet davæskeinneslutninger i smaragder fra Byrud ble undersøkt av Rondeau et al. (2008).

Kassiteritt, SnO2
Kassiteritt (tinnstein) er påvist i væskeinneslutninger i beryll fra Byrud. Mineralet opptrer sammen
med halitt og sylvin (Rondeau et al. 2008). Som en kuriositet kan nevnes at Beyschlag et al. (1910, s.
446) omtalte at Byrud-forekomsten, i utvidet betydning, genetisk sett tilhører tinnstein-ganggruppen,
siden topas forekommer her. Han skrev: «Auch das mineralogisch interessante Vorkommen vonSmaragd bei Minne in Eidsvold in Norwegen, wo Topas nachgewiesen ist, gehört genetisch zu derZinnstein-gruppe im erweiterten Sinne des Begriffes».

23

Pretulitt, Sc(PO4)
Scandiuminnholdet i en rekke norske beryller, også beryllene fra Byrud, ble undersøkt av Neumann(1961). Han fant at beryllen fra Byrud var blant de mest Sc-rike beryllene i Norge. To analyser viste etinnhold av Sc på henholdsvis 300 ppm og 500 ppm. Dette var på nivå med beryller fra Sc-rikepegmatitter i Iveland, Agder. Han skrev derfor følgende: «The high scandium content, especially of
the Byrud beryls, is rather surprising and would seem to warrant further investigations».
«Further investigations» ble fortatt av Rondeau et al. (2008). De undersøkte væskeinneslutninger iberyll fra Byrud og fant det meget sjeldne scandiumfosfatet pretulitt. Mineralet opptrer sammen med
halitt, kassiteritt og sylvin. Dette er nok forklaringen på det høye Sc-innholdet som Neumann fant isine undersøkelser av beryll fra Byrud. Pretulitt er bare funnet noen få steder i verden. Vi må anta at
det er alunskiferen som er kilden for scandium.

Nye mineraler for Byrudforekomsten identifisert ved NHM i Oslo etter 2006
Allanitt-(Ce), (CaCe)(Al2Fe2+)(Si2O7)(SiO4)O(OH)
Allanitt-(Ce) ble i 2019 påvist i materiale Jan Haug i sin tid hadde levert inn til NHM for
identifisering. Mineralet opptrer som prismatiske, klare, lysebrune, frittstående krystaller (Fig. 2) i endruse i fluoritt sammen med velutviklede smaragdkrystaller. Lengden på allanittkrystallene er ca. 0,3mm. Krystallene kan ha et trekantet tverrsnitt og ser da ut som en turmalin. Mineralet er identifisert
med EDS og SXRD (exp_404_Mo). Prøven er nå i samlingene til NHM med katalognummer 44158.

Fig. 2. Allanitt-(Ce) fra Byrud, Minnesund. Lengste krystall 0,3 mm. Foto: OT. Ljøstad.
24

Arsenopyritt, FeAsS og gersdorffitt, NiAsS
Fram til 2015 ble alle sølvblanke, metalliske, små krystaller i Byrud-forekomsten tatt for å væregersdorffitt. En EDS-analyse utført i 2015 av en prøve innsamlet i 2014 viste seg å være arsenopyritt(Kvamsdal 2015). Siden har flere prøver merket gersdorffitt fra Byrud vist seg å være arsenopyritt.
Antakelig er arsenopyritt mer utbredt i forekomsten enn gersdorffitt. Som masser er mineralenevanskelig å skille visuelt. Imidlertid danner gersdorffitt kubiske krystaller, mens arsenopyritt dannermonokline krystaller (Fig. 3).

Fig. 3. SEM-bilde av gersdorffitt (venstre) og arsenopyritt (høyre) fra Byrud.

Chalkopyritt, CuFeS2
Til tross for et stort antall sulfider i forekomsten ble chalkopyritt først påvist med EDS ved NHM i
2019. Da leverte Astrid Haugen en eske med materiale fra forekomsten og som var samlet for mange
år siden. På en stuff i dette materialet ble det funnet et lite område med iriserende chalkopyritt (Fig.
4). Mineralet satt i et lite hulrom i en porøs feltspat.

Fig. 4. Iriserende aggregat av chalkopyritt, ca. 2 mm bredt.

25

Cheralitt, CaTh(PO4)2
Et gult, opakt mineralkorn uten krystallavgrensninger ble undersøkt med SXRD i 2020 (Pow_1432).
Mineralet ga et diffraksjonsopptak i god overensstemmelse med thorianitt, men det var noen ekstra
linjer der som viser at dette kornet var en blanding av flere mineraler. De aktuelle mineralene ut fra deresterende diffraksjonslinjene viste at det kunne dreie seg om monazitt eller cheralitt. En EDS-analyse
viste lite Ce og mye Ca. Det er derfor grunn til å tro at det inngår cheralitt i mineralkornet med
thorianitt. Størrelsen på kornet er 1,2 mm

Figur. 5 Aggregat av cheralitt og
thorianitt. Diameter på aggregatet
ca. 1 mm.

Et annet gulbrunt mineralkorn på ca. 1 mm ble undersøkt med SXRD i 2020 (Pow_1506) (Fig. 5).
Diffraksjonsopptaket som framkom viser at aggregatet også denne gangen består av minst to faser, en
kubisk og en monoklin. Den kubiske fasen var enten thorianitt eller cerianitt. Den monokline fasen
var enten cheralitt eller monazitt. En EDS-analyse viste at det var svært lite Ce til stede. Dette
utelukket cerianitt og monazitt. Resultatet denne gangen er derfor igjen thorianitt og cheralitt. Prøven
er nå i samlingene til NHM i Oslo med katalognummer NHM 44315.
Mineralet kan ha vært funnet allerede i 1983. I beskrivelsen av thorianitt fra Byrud i MGMs «Interne
notater» på s. 118 nevner forfatterne at thorianittmaterialet består av flere faser. En av fasene, i tillegg
til thorianitt, er et kalsiumfosfat med flere prosent ThO2. Raade et al. (1983) opplyste at«Probeanalyse av den ytterste delen [av thorianittmassen] viser to faser: et kalsiumfosfat (apatitt?) med
flere prosent ThO2 og et silikat med kompleks og varierende sammensetning».

Fluorapatitt, Ca5(PO4)3F
Apatitt har lenge vært kjent i Byrud-forekomsten. For å få bekreftet hvilket mineral i apatittgruppen
som opptrer på Byrud ble fire tilfeldig valgte apatitter undersøkt med EDS i 2021 og alle prøvene var
fluorapatitt.

26

Fluor-schorl, Na(Fe2+3)Al6(Si6O18)(BO3)3(OH)3F
En prøve med et sort, prismatisk mineral fra Byrud ble sendt til Gunnar Raade ved NHM rundt 1990
(Fig. 6). Prøven var funnet av O.T. Ljøstad. Raade undersøkte mineralet med XRD og fant at det var
turmalin uten nærmere spesifisering (film nr. 28696). Turmalin er et ekstremt sjeldent mineral på
Byrud, og fremdeles er kun én prøve kjent. Det ble først antatt at mineralet var schorl ut fra utseendet.

Figur 6. Fluor-schörl fra Byrud. Den prismatiske krystallen er ca. 2 mm lang.
Selve stuffen er kun 10 x 8 x 3 mm.

Siden pegmatitten er fluorrik, kunne det tenkes at det var en fluor-schörl som var dannet på Byrud.
I 2019 fikk Axel Müller analysert denne turmalinen ved Naturhistorisk museum i London. Tabell 1
viser den gjennomsnittlige sammensetningen basert på 6 punktanalyser, og formelen er beregnet påbasis av 31 anioner. Grunnstoffene Li, B og H kan ikke analyseres med mikrosonden. Derfor er
verdiene beregnet for å få en ladningsbevart formel og støkiometri ifølge Henry et al. (2011). Basert
på disse reglene blir formelen for denne turmalinen:(Na0,92□0,07K0,01)(Fe2,05Mg0,58Al0,19Li0,10Mn0,04Ti0,04)Σ3Al6(Si5,88Al0,12O18)(BO3)3(OH)3(F0,82(OH)0,18).
Da det er en spesifikk plass i strukturen hvor F må plasseres, betyr det at denne plassen er dominert av
F og ikke OH. Derfor er turmalinen fra Byrud av typen fluor-schorl.
Ljøstad har donert prøven til NHM, og den ble registrert inn i samlingene i 2019, nesten 30 år etter at
prøven kom til museet. Prøven har katalognummer NHM 44188.

27

Tabell 1. Kjemisk sammensetning
av fluor-schörl fra Byrud.

SiO2
TiO2

Al2O3
FeO
MnO
MgO
Na2O
K2O
Li2O*
B2O3*
H2O*
F
-O=F
Sum

vekt- %

apfu

34,21
0,34
31,11
14,26
0,31
2,27
2,75
0,05
0,14
10,11
2,78
1,50
0,63
99,21

5,88
0,04
6,30
2,05
0,04
0,58
0,92
0,01
0,10
3,00
3,18
0,82

* bestemt ved støkiometri.

Klinoklor, Mg5Al(AlSi3O10)(OH)8
Klinoklor danner gulgrønne, kuleformede aggregater opptil 2 mm store. Mineralet er bestemt med
EDS og med PXRD i 2020. Et mineral i klorittgruppen er også funnet i et grågrønt aggregat sammen
med muskovitt (illitt) og kalsitt. Her er mineralet bestemt med SXRD (Pow_615) og EDS i 2016.

Klinozoisitt, Ca2Al3(Si2O7)(SiO4)O(OH)
Blant museets gamle materiale fra Byrud er det en prøve innsendt av Jan Haug og undersøkt med
XRD i 1993 (film nr. 29129). Haug trodde at prøven kunne inneholde turmalin, men mineralet ble
identifisert som epidot/klinozoisitt. Materialet ble undersøkt på nytt ved NHM i 2020. SXRD
bekrefter resultatet fra 1993 (Pow_1684). Røntgendiffraksjonsopptaket til de to mineralene er
imidlertid svært like. Det er kjemien som skiller dem. Ved at en del av Al i klinozoisitt erstattes av
Fe3+ får vi epidot. Materialet ble derfor også undersøkt med EDS. Beregningene her viste at det var
for lite jern til stede til å være epidot. Klinozoisitt ligger i et aggregat sammen med muskovitt somsvakt gulgrønne, prismatiske krystaller med størrelse opptil 0,3 mm.

Malakitt, Cu2(CO3)(OH)2
På en tur med Steinklubben til Byrud den 07.06.2009 fant Rune Fjellvang en prøve med malakitt.
Mineralet danner små, grønne kuler og sitter i ytterkant av et totalt forvitret mineral. Malakitten sitteri albitt (PXRD) som igjen sitter i et stort stykke pyritt. Det var inntil da ikke funnet andre Cumineraler i forekomsten. Malakitt ble den gangen identifisert med EDS. Mineralet ble ogsåidentifisert med SXRD i 2019 (Pow_1169). Det er mulig, men ikke bekreftet, at det mineralet som har
forvitret bort har vært chalkopyritt.
28

Sellaitt , MgF2
På en liten stuff innsamlet på grunn av at den inneholdt smaragd, satt det et 5 mm stort aggregat av etmineral som skilte seg ut fra andre mineraler i pegmatitten. Mineralet hadde god spaltbarhet. Fargen er
hvit til grå og kunne se ut som en kalsitt (Fig. 7). Det ble derfor kjørt en EDS-analyse av mineralet i
2020. Resultatet var at mineralet i hovedsak besto av Mg og F. Det var derfor naturlig å tro at dettekunne være sellaitt. For å få bekreftet dette, ble mineralet samme dag også undersøkt med SXRD
(Pow_1435). Diffraksjonsopptaket som framkom stemmer perfekt med sellaitt. Stuffen ligger nå isamlingene til NHM med katalognummer NHM 44237.
Pegmatitten på Byrud er i enkelte soner rik på de fluorholdige mineralene fluoritt og topas. Det
forekommer også fluorapatitt i forekomsten. Selv vesuvian fra Byrud er F-rik og ble i sin tid analysert
for å se om det kunne være fluorvesuvian (Eldjarn et al. 2005). I Norge er sellaitt tidligere kun funnet iforekomsten ved Gjerdingselva, Nordmarka, Lunner, tidl. Oppland (Raade et al.1981).

Figur 7. Sellaitt, Byrud, Minnesund. Bredden på aggregatet er 5 mm.
Samling: NHM 44237.

Vermikulitt, Mg0.7(Mg,Fe,Al)6(Si,Al)8O20(OH)4·8H2O
Et gult leirmineral er identifisert som vermikulitt. Mineralet er bestemt med SXRD i 2020
(Pow_1529). Vermikulitt danner uregelmessige masser på sprekker i feltspat og er tydeligvis etforvitringsprodukt.

Zirkon, Zr(SiO4)
Zirkon ble første gang funnet i materiale fra Byrud i 2019. Mineralet opptrer mikroskopisk som korneller som prismatiske krystaller på 50 μ (Fig. 8). Zirkon er identifisert med SEM/EDS.

29

Figur 8. SEM-bilde av langprismatiske zirkonkrystaller, Byrud.

Analoger til byruditt
Byruditt har formelen (Be,☐)(V3+,Ti,Cr)3O6. Den empiriske formelen oppgitt i beskrivelsen er(Be0,84☐0,16) (V3+1,32 Ti1,25Cr0,29 Fe0,09 Al0,07)Ʃ3,02 O6. I 2016 godkjente IMA et mineral med formelen
BeCr3+2TiO6. Mineralet fikk navnet verbieritt etter typelokaliteten Verbier, Bagnes, Wallis(Valais), Sveits. Mineralet er Cr-analogen til byruditt. Tabell 2 viser en EDS-analyse av tre punkter av
en byrudittkrystall (angitt i atomprosenter) utført den 12.02.2020. Mineralet har V>Cr som stemmer
med byruditt, men analysen viser et betydelig Fe-innhold og indikerer at det kan finnes en Fe-analog
til byruditt.
Tabell 2. EDS-analyse (atomprosent) av en analog til byruditt
O
V
Si
Fe
Cr
Al
Na
Ca
Ti
Mn
K
Sum

Punkt 1
53,5
12,5
5,1
11,8
9,4
2,6
1,7
0,8
0,5
2,1
0,7
100,7

Punkt 2
54,4
12,4
4,6
10,2
9,2
2,2
1,7
0,9
2,1
1,7
0,6
100,0

Punkt 3
52,2
10,5
9,6
8,8
8,2
4,4
1,9
1,2
0,7
1,4
1,2
100,1

30

Gjennomsnitt
53,4
11,8
6,4
10,3
8,9
3,1
1,8
1,0
1,1
1,7
0,8
100,3

Uranmineraler i forekomsten ved Byrud
Pegmatitten på Byrud har trengt gjennom alunskifer og absorbert bl.a. vanadium fra den. Vanligvis er
alunskifer uranholdig, men det er lite U å finne i de forskjellige mineralene i forekomsten. Det eneste
U-holdige mineralet som er rapportert fra Byrud er branneritt (UTi2O6). (Nordrum et al. 2006).
Mineralet er funnet som ett mikroskopisk korn og er identifisert med SEM/EDS. Tabell 3 viser en
EDS-analyse fra 2019 av et sort, metallisk korn. Branneritt kan ofte inneholde andre elementer som
Fe, Si, Th, Ba, Pb, REE, Sr og Zr. Det er derfor mulig at mineralet er branneritt selv om uraninnholdet
er litt lavt.

Tabell 3. EDS-analyse (atomprosent) av uranmineral (branneritt?) fra Byrud.
O
Ti
Si
F
Ca
U
Al
Th
Fe
Sum

Punkt 1
65,6
11,9
7,0
3,5
4,3
4,7
1,9
0,5
0,4
99,8

Punkt 2
61,1
14,7
8,9
2,9
3,0
4,2
2,4
1,5
1,2
99,9

Punkt 3
65,0
10,8
6,7
5,2
3,9
3,8
1,9
0,8
1,6
99,7

Punkt 4
61,6
11,8
8,0
5,2
5,2
4,1
2,5
0,9
0,7
100,0

Gjennomsnitt
63,3
12,3
7,7
4,2
4,1
4,2
2,2
0,9
1,0
99,9

Tabell 4 viser analyseresultatet av et annet sort korn. Mineralkornet satt i en sverm av flere små, sorte
korn i nærheten av et uidentifisert Ni-As-mineral (se nedenfor). Det finnes mange mineraler som
inneholder U og As. Hvorvidt As inngår i strukturen til mineralet eller bare er et overtrekk på kornetmå eventuelt undersøkes med SXRD.
Tabell 4. EDS-analyse (atomprosent) av
et ukjent uranmineral fra Byrud.

O
U
As
Si
Al
Ca
Fe
Sum

Punkt 1
38,7
36,8
11,0
4,9
3,3
3,2
2,2
100,1

Punkt 2
38,3
37,1
10,2
8,2
4,2
0,0
1,9
99,9

31

Gjennomsnitt
38,5
37,0
10,6
6,6
3,8
1,6
2,1
100,2

Uidentifisert Ni-As-O-mineralI materialet Jan Haug leverte til NHM i 1985, var det en stuff merket «Gersdorffitt?». En EDSanalyse utført i 2021 bekreftet dette. Gersdorffittaggregatet var ca. 1,2 mm langt. I dette aggregatet
var det imidlertid en sone med et annet utseende. Det ble foretatt to EDS-analyser av mineralet (Tabell
5).
Tabell 5. EDS-analyse (atomprosent) av uidentifisert
Ni-As-O-mineral.

O
As
Ni
Si
Fe
K
S
Sum

Punkt 1
65,6
12,9
10,0
7,7
1,7
1,3
0,8
100,0

Punkt 2
67,3
13,4
13,7
4,3
0,1
0,8
0,4
100,0

Gjennomsnitt
66,5
13,2
11,9
6,0
0,9
1,1
0,6
100,2

Basert på EDS-analysen og måten mineralet forekom på ble det antatt at dette var annabergitt,
Ni3(AsO4)2·8H2O. Størrelsen på mineralkornet var kun 0,3 mm, noe som gjorde det vanskelig å fåundersøkt prøven med SXRD. Senere har det dukket opp en ny prøve (Fig. 9). Denne gangen med så
mye materiale at det var mulig å undersøke mineralet med SXRD i 2021 (Pow_1836 og Pow_1837).
Overraskelsen var stor da mineralet helt klart ikke var annabergitt (Tabell 6) og flere undersøkelser er
nødvendig for å stadfeste en nærmere identitet. Mineralet er tydeligvis dannet ved omvandling av
gersdorffitt. Fargen er svak grønn.

Figur 9. Uidentifisert Ni-As-O-mineral som porøse masser i gersdorffitt.
32

Tabell 6. Røntgendiffraksjonsdata av uidentifisert
Ni-As-O-mineral fra Byrud (Pow_1837).
d-verdier (Å)

I/I0d-verdier (Å)

I/I0

4,98
4,72

3
100

2,38
2,37

3
2

4,35

5

2,08

2

4,26

4

2,07

6

4,21

3

2,06

7

3,95

5

1,96

2

3,90

20

1,94

3,77

4

1,93

2

2,97

13

1,91

4

2,96

16

1,86

8

2,52

9

Diskusjon
Forekomsten på Byrud er spesiell på mange måter, ikke minst på grunn av sitt høye innhold av V.
Alunskiferen har utvilsomt vært kilde til elementene som har dannet mange av de sjeldne mineralene
og til det høye V-innholdet i smaragd, rutil og byruditt. At det er en del Mg-holdige mineraler (sellaitt,
tremolitt, vermikulitt o.a.) i denne forekomsten er kanskje vanskeligere å forklare. Funn av byruditt,pretulitt og sellaitt gjør denne forekomsten unik i norsk sammenheng og bør motivere til grundigere
undersøkelser. Det er grunn til å tro at minerallista vil bli enda fyldigere i tiden framover.
Det er fortsatt et åpent spørsmål hvordan forekomsten på Byrud ble dannet. Nordrum & Raade (2006)
skrev: «It is remarkable that no modern, scientific investigation of the geology and geochemistry of the
Byrud occurence have been undertaken». Raade et al. (2015) antyder at en permisk granitt vest for
Byrud kan være kilden, men som de skriver: verken pegmatitten eller granitten er datert. Det er ogsåmulig at kilden til pegmatitten kan ha ligget øst for forekomsten. Bergartene som lå der ble erodert
bort under istiden. Forekomsten vil alltid kunne være gjenstand for videre undersøkelser.
Det ville være interessant om forekomsten kunne blitt undersøkt videre, både for å få en grundigere
beskrivelse av dannelsen, men også for å få satt de mineralogiske forholdene inn i en større
sammenheng.

Takk
Takk til Astrid Haugen, Ole T. Ljøstad og Rune Fjellvang for donasjoner av prøver. Samtidig takkes
Ljøstad for bildet av allanittstuffen. Takk til grunneier Anne Grete Røyse for mange hyggelige besøkpå Byrud. Takk til Fabrice Dal Bo for hjelp til identifisering av mineraler ved hjelp av SXRD. Han
har utvist stor tålmodighet når jeg har kommet med små prikker på prøver, og har vært til stor faglig
hjelp.

33

Litteratur
Beyschlag, F., Krusch, P. & Vogt, J.H.L. (1910): Die Lagerstätten der Nutzbaren Mineralien undGesteine nach Form, Inhalt und Entstehung. 1. Band. Ferdinand Enke, Stuttgart. 446 s.
Brøgger, W.C. (1898): Die Eruptivgesteine des Kristianiagebietes III Das Ganggefolge des Laurdalits.
Videnskapsselskapets Skrifter. 1.Mat.-Naturv. Klasse 1897 nr. 6.
Eldjarn, K., Kvamsdal, L.O., Selbekk, R. & Muller-Sigmünd, H. (2005): Norske vesuvianer og
vesuvianforekomster. Bergverksmuseets skrifter 30, 30-40.
Goldschmidt, V.M. (1911): Die Kontaktmetamorphose im Kristianiagebiet. Videnskapsselskapets
Skrifter. 1.Mat.-Naturv. Klasse 1911. No 1. 483 s.
Henry, D.L., Novák, M., Hawthorne, F.C., Ertl, A., Dutrow, B.L., Uher, P. & Pezzotta, F. (2011):
Nomenclature of the tourmaline-supergroup minerals. American Mineralogist 96, 895-913.
Kvamsdal, L.O. (2015): Arsenkis (arsenopyritt) – nytt mineral for smaragdgruvene på Byrud,
Minnesund, Eidsvoll, Akershus. Stein 42 (3), 22-23.
Kvamsdal, L.O. (2016): Byruditt, et nytt mineral for verden. Stein 43 (1), 20-23.
Kvamsdal, L.O., Eldjarn, K. (2006): Mineralene i smaragdgruvene ved Byrud gård, Minnesund,Norge. Stein 33 (4), 4-20.
Loughrey, L.E. (2013): Boiling as a mechanism for colour zonations observed at the Byrud emerald
deposit, Eidsvoll, Norway. Doctoral dissertation. Simon Fraser University, Burnaby, British
Columbia, Canada. 131 s.
Meisser, N., Widmer, R., Armbruster, I.T., May, B.E., Busy, F., Ulianov, A. & Michellod, P.M.
(2016): Verbierite, IMA 2015-089. CNMNC Newsletter No. 30, April 2016, s. 408;
Mineralogical Magazine 80, 407-413.
Neumann, H. (1961): The scandium content of some Norwegian minerals and the formation ofthortveitite, a reconnaissance survey. Norsk Geologisk Tidsskrift 41, 197-210.
Neumann, H. (1985): Norges mineraler. Norges Geologiske Undersøkelse, Skrifter 68. 278 s.
Nordrum, F.S. & Raade, G. (2006): The emerald deposit at Byrud, Eidsvoll, South Norway.
Bergverksmuseets skrifter 33, 9-16.
Raade, G. & Haug, J. (1981): Morphology and twinning of sellaite from Gjerdingen, Norway.
Mineralogical Record, 12, 231-232.
Raade, G. & Haug, J. (1983): Thorianitt og gersdorffitt, to nye mineraler fra Byrud, Minnesund.
Interne notater, Mineralogisk-Geologisk Museum 1961-1993, 118.
Raade, G., Balić-Žunić, T. & Stanley, C.J. (2015): Byruditt, (Be,)(V3+,Ti)3O6, a new mineral fromthe Byrud emerald mine, South Norway. Mineralogical Magazine 79, 261-268.
Rondeau, B., Fritsch, E., Peucat, J-J., Nordrum, F.S. & Groat, L. (2008): Characterization of emeraldsfrom a historical deposit: Byrud (Eidsvoll), Norway. Gem & Gemology 44, 108-122.
Selbekk, R. (2010): Norges mineraler. Tapir akademisk forlag, Trondheim. 552 s.

34

__________________________________________________________________________________

Alfabetisk liste over mineraler som er kjent fra Byrud gruver
*
**
***
****

= Mineralet er bestemt med røntgendiffraksjon (XRD).
= Mineralet er bestemt med SEM/EDS.
= Mineralet er bestemt med gandolfimetoden.
= Mineralet er bestemt med mikrosonde.

Mineral

Farge

Kommentar

Albitt***Hvit

VanligAllanitt-(Ce)***Lys brun

Meget sjelden

Andalusitt

SjeldenArsenopyritt**

Metallisk, hvit

Meget sjelden

Bavenitt*

Vannklar til grå

Meget sjelden

BeryllGul-hvit

Ganske vanlig

Beryll* variant smaragd

Grønn

Ganske vanlig

Branneritt**

Sort

Meget sjelden

Byruditt****

Sort

Meget sjelden

Chalcopyritt**Gul, metallisk

Meget sjelden

Cheralitt***Gul, ikke metallisk

Meget sjelden

Diopsid*

Meget sjelden

Epidot*Grønn

Meget sjelden

Flogopitt*

Brun

Meget sjelden

Fluorapatitt**

Blå

SjeldenFluoritt*

Fiolett, grønn

VanligFluor-schorl****Sort

Ett funn

Galenitt

Grå, metallisk

Meget sjelden

Gersdorffitt*

Hvit, metallisk

Meget sjelden

Gips*

Hvit

VanligGoethitt*-limonitt

Brun

Vanlig

Grafitt

Sort

Sjelden

Grossular*

Lys grågrønn

SjeldenHalitt**Meget sjelden. Væskeinneslutning

Jarositt

Gul

Meget vanlig

Kalsitt***

Hvit

Sjelden

Kassiteritt**

Meget sjelden. Væskeinneslutning

Klinozoisitt***

Meget sjelden

Kloritt***

Meget sjelden

Kvarts*Grå, hvit

Meget vanlig

Laumontitt*

Hvit

Ganske vanlig

Lepidolitt*

Rosa

Meget sjelden

35

Malakitt***

Grønn

Meget sjelden

Markasitt*

Metallisk

Meget sjelden

Mikroklin

Hvit-gul

Meget vanlig

MolybdenittGråblå

SjeldenMonazitt-(Ce)*SjeldenMontmorillonitt*

Meget sjelden

Muskovitt*

Meget vanlig

Opal

Hvit

Ganske vanlig

Ortoklas*Vanlig. I mænaitt

Pretulitt**

Meget sjelden. Væskeinneslutning

PyrittGul-hvit

Ganske vanlig

Pyrrhotitt*

Gul-hvit

Ganske vanlig

Rutil*

Sort

VanligSellaitt***

Hvit

Ett funn

Sfaleritt

Brun

Meget sjelden

SiderittGrå

Meget sjelden

Svovel*Meget sjelden. I sort masse

Sylvin**Meget sjelden, Væskeinneslutning

Thorianitt***

Brun

Meget sjelden

Thoritt*

Brun

SjeldenTitanitt***

Brun - rosa

SjeldenTopas*

Gul-hvit

Ganske vanlig

Tremolitt*Grågrønn

Sjelden. Fibre

Vermikulitt***

Gul

Sjelden

Vesuvian*

Gul – klar

Sjelden

Wollastonitt*

Hvit – grå

Sjelden

Zirkon**Meget sjelden. Mikroskopisk

36