Norsk mineralsymposium
2016

Redigert av
Alf Olav Larsen og Torfinn KjærnetStathelle 2016

Sekundära Be-mineral i svenska granitpegmatiter - enöversikt
Jörgen Langhof1, Erik Jonsson2,3 och Lars Gustafsson4
1

Enheten för Geovetenskaper, Naturhistoriska Riksmuseet, Box 50 007, SE-104 05 Stockholm,
Sverige (jorgen.langhof@nrm.se)2
Avdelningen för mineralresurser, Sveriges Geologiska Undersökning, Box 670, SE-751 28 Uppsala,Sverige (erik.jonsson@sgu.se)
3Institutionen för Geovetenskaper, Uppsala universitet, SE-752 36 Uppsala, Sverige
4
Glidflyktsgatan 2, SE-128 33 Skarpnäck, Sverige (lex.mineralogi@bredband.net)

InledningDe första fynden av sekundära eller sent metasomatiskt bildade berylliummineral från Sverigerapporterades från Kolsva fältspatgruva (Mårtensson 1958) i samband med en större inventering av
Sveriges tillgångar av huvudsakligen radioaktiva mineral, REE-mineral och beryllium-haltiga
mineral. Den gjordes på uppdrag av AB Atomenergi, ett statligt företag som bl a skulle säkra
inhemska tillgångar av råmaterial för den planerade utvecklingen av svensk kärnkraft (atomenergi).
Fynden av bertrandit och euklas i Kolsva gjordes troligen redan vid ett kortare fältbesök i september
1952 (Langhof 2015). Sedan dess har många nya fynd gjorts, framförallt under perioden 1985 – 2015,
då mineralsamlare och mineraloger uppmärksammade förekomsten av denna typ av mineral från en
rad kända och okända beryll-förande granitpegmatiter i Sverige. Under 1990-talet gjordes dessutom
en rad fynd i äldre musei-material på Naturhistoriska Riksmuseet (NRM) i samband med enöversiktlig inventering av granitpegmatit-stuffer, vilket i kombination med de nya fältupptäckterna
ledde till en första sammanställning, inklusive ett (para-)genetiskt resonemang (Jonsson & Langhof
1996). Numera är antalet granitpegmatiter i Sverige med sekundära berylliummineral uppe i 34.
Antalet kända beryllförande granitpegmatiter är ca 75, vilket innebär att knappt häften innehåller
sekundära berylliummineral. I denna genomgång kommer endast de sekundära berylliumsilikaterna
att diskuteras i detalj. De sekundärt bildade berylliumfosfaterna har behandlats av Nysten &Gustafsson (1991; 2006). En översikt av svenska berylliumineral publicerades för 10 år sedan (Nysten& Gustafsson 2006).

Sekundära berylliummineral
Sekundära berylliummineral bildas typiskt vid låga tryck och temperaturer i slutfasen av en
granitpegmatits bildning, antingen som senmetasomatiska faser i samband med den sista fasen av
mobilitet av sena pegmatitfluider, eller som nedbrytningsprodukter bildade genom omvandling med
hjälp av lösningar som rör sig i sprödtektoniska system efter det att pegmatitsystemet kristalliserat ochsvalnat. Den primära berylliumkällan för dessa mineral är nästan uteslutande mineralet beryll.
Sekundärmineralen utgörs av silikater, i mindre omfattning fosfater och i mycket sällsynta fall av
hydroxider. Primära beryllindivider kan ersättas partiellt eller fullständigt av en rad
nedbrytningsprodukter, inklusive de berylliumförande mineralen och därmed bilda pseudomorfoser.
Nedbrytningen av primär beryll kan även ge möjlighet till mobilisering av beryllium i cirkulerande
vattenlösningar, vilka alltså kan leda till kristallisation av sådana mineral externt i relation till den43

primära källan. Exempel på det senare kan föreligga i form av omgivande sprickor och hålrum, isällsynta fall också sådana i de omgivande sidobergarterna. Därför är det inte ovanligt med vackert,
euhedralt utbildade kristaller av många av de påträffade berylliummineralen. Hittills har 14 olika
sekundära berylliummineral med säkerhet identifierats från svenska granitpegmatiter. Se listan nedan.

Mineral:Bavenit Ca4Be2Al2Si9O26(OH)2
Bertrandit Be4(Si2O7)(OH)2
Beryllonit NaBePO4
Bityit LiCaAl2(AlBeSi2O10)(OH)2
Chiavennit CaMnBe2Si5O13(OH)2 .2H2O
Euklas BeAl(SiO4)(OH)
Fenakit Be2SiO4Genthelvit-Helvit (Zn,Mn)4(Be3Si3O12)S“Hingganit” (REE,Ca)2( ,Fe2+)Be2[SiO4]2(OH)2
Hurlbutit CaBe2(PO4)2
Hydroxylherderit CaBe(PO4)(OH,F)
Milarit K2Ca4Al2Be4Si24O60 . H2O
Väyrynenit Mn2+Be(PO4)(OH,F)

Lokaler:
1. Abborrselet, Bräcke, Jämtlands län2. Arlandatunneln, Sigtuna, Stockholms län
3. Boberget, Borlänge, Dalarnas län
4. Broddbo, Falun, Dalarnas län
5. Buabo, Värnamo, Jönköpings län
6. Dalsberget, Falun, Dalarnas län
7. Falla, Askersund, Örebro län
8. Finnbo, Falun, Dalarnas län
9. Godegård, Motala, Östergötlands län
4410. Gruvdalen, Österåker, Stockholms län
11. Gundlebo, Vänersborg, Västra Götalands län
12. Högsbo södra, Göteborg, Västra Götalands län
13. Klintberget, Hagfors, Värmlands län14. Kolsva, Köping, Västmanlands län
15. Lilla Älgsjöbrottet, Norrköping, Östergötlands län
16. Lundbytunneln, Göteborg, Västra Götalands län
17. Norrskogen, Sigtuna, Stockholms län
18. Norrö, Nynäshamn, Stockholms län
19. Nya Kårarvet, Falun, Dalarnas län
20. Näset, Dals Ed, Västra Götalands län
21. Reboda, Lindesberg, Örebro län
22. Riddaho, Torsby, Värmlands län
23. Ruoutevare, Jokkmokk, Norrbottens län
24. Rånö, Nynäshamn, Stockholms län
25. Sels-Vitberget, Kramfors, Västernorrlands län
26. Skrumpetorp, Motala, Östergötlands län
27. StoraVika, Nynäshamn, Stockholms län
28. Tallholmen, Haninge, Stockholms län
29. Timmerhult, Orust, Västra Götalands län
30. Utö gruvor, Haninge, Stockholms län
31. Varuträsk, Skellefteå, Västerbottens län
32. Vinberget, Luleå, Norrbottens län
33. Ytterby, Vaxholm, Stockholms län
34. Ytterklippen, Bjurholm, Västerbottens län

Parageneser och associerade mineral
Utifrån granitpegmatiternas sammansättning kan två huvudtyper urskiljas; beryllium-silikater i beryllförande granitpegmatiter och beryllium-fosfater i beryll-fosfat-förande granitpegmatiter. Inom den45

första typen kan enligt Cerný (2002) följande subtyper av associationer iakttas med utgångspunkt frånnedbrytning av primärt bildad beryll, genererade genom inverkan av sura, neutrala till basiska
lösningar; I. bertrandit-euklas-fenakit. II. bertrandit-bavenit. III. bavenit-milarit-bityit. IV. epididymiteudidymit. I tabellen har de svenska fyndlokalerna och deras sekundära berylliummineral listats
utifrån dessa typer.
Bertrandit är det utan tvekan vanligaste sekundära berylliummineralet som påträffats i svenska
granitpegmatiter. Det förekommer vid 25 av de 34 kända lokalerna och påträffas ofta som
pseudomorfoser efter hela beryllindivider, eller som sprickfyllnader i primär beryll och sällsyntare fallsom euhedrala kristaller i omgivande sprickor eller hålrum. Associerade sent bildade mineral utgörs
av kvarts, muskovit (sericitisk), adular och apatit.
Subtyp I-associationen har påträffats i 5 olika granitpegmatiter i Sverige; Sels-Vitberget, Boberget,Kolsva, Skrumpetorp och Stora Vika. Det är dock endast i Sels-Vitberget som en komplett association
med de tre karakteristiska berylliumsilikaterna påträffats (Jonsson & Langhof 1997). ). Den senare
förekomsten representerar dessutom sannolikt de största välutvecklade euklaskristaller som hittillspåträffats i Norden. Enligt uppgift (Mårtensson 1960) skall euhedrala, sent bildade feankitkristallerpåträffats i Kolsva, men inga varpfynd har kunnat bekräftas i modern tid eller bland bevarat
museimaterial. I Mårtensson’s artikel nämns mineralet inledningsvis, men någon detaljerad
beskrivning finns inte, varför kan misstänkas att det bortfallit p g a en felidentifikation (Langhof2015). I Stora Vika har fenakit endast påträffats som primär fas, invuxen i beryll (Gustafsson 1992b).
I Skrumpetorp och Boberget har hittills inte någon euklas kunnat påträffas. Associerade sent bildade
mineral i denna typ är; albit, fluorit, kvarts, muskovit (sericitisk) och sällsynt synchysit-(Ce), somidentifierats i två stuffer från Kolsva i form av euhedrala kristallaggregat (Langhof 2015).

Bavenit. Klintberget, Hagfors, Värmlands län. Insamlad i maj 2015 av Jörgen Langhof.
NRMs samling. Bildbredd 4,5 mm. Foto Torbjörn Lorin.
46

Bertrandit. Sels-Vitberget, Kramfors,Västernorrlands län. Insamlad av
Jörgen Langhof september 1992.
NRMs samling (NRM#20030140).
Bildbredd 6 mm. Foto Torbjörn
Lorin.

Subtyp II-associationen har påträffats i 2 olika granitpegmatiter i Sverige; Broddbo och Herrestad. Ibåda fallen förekommer de sekundära berylliummineral pseudomorft och ersätter helt och hålletprimärt bildade euhedrala beryllkristaller. Typiskt associerat mineral är i detta fall även fluorit.
Subtyp III-associationen har hittills identifierats i 7 granitpegmatiter; Abborrselet, Gruvdalen, Högsbo
Södra, Klintberget, Riddaho, Stora Vika och Utö gruvor. Här är att notera att bityit endast påträffats i
en av dessa – Stora Vika – vilket utgör den kompletta associationen enligt Cernys subtyper (Cerny2002). Men i Stora Vika är bityiten en omvandlingsprodukt av primärt bildad helvit och tillhör inteassociationen med milarit (Holtstam & Wingren 1991). I Stora Vika har dessutom ingen bavenit
hittills påträffats. Det gäller även för Gruvdalen. Bityit är dock ett svåridentifierat
sprödglimmermineral, vilket lätt kan förväxlas med margarit, laumontit, montmorillonit och sent
bildad sericitisk muskovit. Bavenit förekommer som sprickfyllnader i kvarts och fältspat, men även i
ett fall (Högsbo Södra) som invuxna nålformiga kristallaggregat i muskovit. Vid tre av lokalerna finnsäven välutvecklade euhedrala kristaller i öppna hålrum (Klintberget, Riddaho och Utö gruvor;Gustafsson 1991). Milarit förekommer sällsynt som enstaka fynd och kristaller i från alla lokaler47

förutom i fallen; Stora Vika, Utö gruvor, Högsbo södra och Lundbytunneln i vilka relativt rika fynd
har gjorts. Dessa milaritfynd, förutom Lundbytunneln, är vetenskapligt undersökta (Nysten 1996).
Associerade sent bildade mineral som identifierats utgörs av; albit, epidot, fluorit, kalcit, kopparkis,muskovit (sericitisk) och djurleit, samt som sällsynthet (Utö gruvor) gediget silver. Fluorit är ett
karaktäristiskt mineral som ofta uppträder i euhedrala kristaller eller sprickfyllnader.
Subtyp IV-associationen, bildade ur kraftigt basiska lösningar, är mycket ovanlig och har hittills intepåträffats i någon svensk granitpegmatit.

Milarit. Stora Vika, Nynäshamn, Stockholms län. Insamlad av Jörgen Langhof 28 juni 1992. NRMssamling (NRM#20060297). Bildbredd 3,8 mm. Foto Torbjörn Lorin.

Anomala förekomster
Av tabellen kan utläsas att två lokaler avviker i mineralrikedom i avseende på berylliummineral och i
det ena fallet specifikt när det gäller sent bildade ”sekundära” mineral. Det är lokalerna Stora Vikaoch Utö gruvor. I Stora Vika har förutom bertrandit, euklas och milarit, även påträffats bityit, fenakit
och helvit (Gustafsson 1992a, 1992b; Gustafsson & Otter 1992). De senare två liksom beryll, dockendast som primärmagmatiska faser. Bityiten har som ovan nämnts hittills endast påträffats sparsamt
som en lokalt bildad omvandlingsprodukt i kontaktzonen runt körtlar av en zinkförande helvit.
I fallet Utö gruvor så har en rik flora av sent bildade mineral i sprickor och hålrum i granitpegmatiter,
kvartsgångar/kvartssprickor, men även i kontaktzonen mellan granitpegmatit och omgivandeskarnbergarter, samt ute i hålrum i de järnmalmsförande bergarterna och skarnet påträffats. Här harfram till i dag följande mineral, utöver berylliummineralen i tabellen, av sekundär karaktär
identifierats; adular, ”apatit”, djurleit, fluorit, friedelit, kalcit, manganit, silver, stokesit och48

wickmanit. Noterbart är de manganförande sena mineralen som upptäckts här under senaste 30 åren,framförallt chiavennit, helvit och wickmanit (Langhof & Holtstam 1994; Langhof et al. 2000).

Chiavennit. Utö gruvor, Haninge, Stockholms län. Insamlad av Lars Gustafsson 1996. NRMs samling(NRM #960216). Bildbredd 10 mm. Foto Torbjörn Lorin.

Paragenetiska slutsatserBaserat på det svenska materialet av sekundära berylliummineral från granitpegmatiter kan vi se att
fynden stämmer överens med Cernys slutsatser (Cerny 2002), men vi kan också konstatera att det
finns en tydlig övergångs-association mellan subtyp II och III. Två ej ovanliga associationer sompåträffats är; en med bertrandit och milarit och en med endast bavenit och milarit. I det senare falletkan dock som ovan nämnts identifikationssvårigheter spela en viss roll. I en lokal, Stora Vika, kan t om en övergång från subtyp I över II till subtyp III iakttas, från en euklasdominant association via
bertrandit till en milaritdominerad dito. En noggrannare studie av de olika(?) granitpegmatiternas
rumsliga relation är nödvändig, samt en mer detaljerad paragenesstudie för att dra vidare slutsatser om
denna övergång.
Utifrån ovanstående och med utgångspunkt av vilka sekundära berylliummineral som hittillspåträffats (se tabell 1), så kan vi dra slutsatsen att sekundära, sent bildade berylliummineral är relativt
vanligt förekommande i beryllförande granitpegmatiter i Sverige. Dessa i vissa fall ganska
spektakulära och iögonfallande mineral har tidigare inte uppmärksammats över huvudtaget och det äranmärkningsvärt att tidigare forskning i Sverige missat denna typ av mineralassociationer. Man börockså notera att denna översikt endast är baserad på fynd av megaskopiskt distinkt synliga mängder
av mineralen; så här långt har exempelvis inga systematiska studier med hjälp av optisk mikroskopi
företagits, något som med all sannolikhet skulle innebära en ännu större och rikare flora av mineraloch fyndplatser.
49

Tabell 1, baserad på de svenska fynden av sekundära berylliummineral som är kända till dags dato.
Listade utifrån Cernys subindelning (Cerny 2002) av nedbrytningsprodukter av beryll, genererade av
sura (pH 4-5) över neutrala (pH ca 7) till basiska (pH 8-9) lösningar.
50ReferenserCerný, P. (2002): Mineralogy of beryllium in granitic pegmatites, 405-444. Ingår; Grew, E. S. (2002):Beryllium – mineralogy, petrology, and geochemistry. Reviews in mineralogy andgeochemistry, Vol. 50.
Gustafsson, L. (1991): Bavenit från Utö. Stuffen Varpen (Medlemstidning för Stockholms
Amatörgeologiska Sällskap), 1 (1), 1.
Gustavsson (Sic!), L. (1992a): En beryllium paragenes från Stora Vika. Berg & Mineral(Medlemstidning för Stockholms Amatörgeologiska Sällskap) 2 (3), 11.
Gustavsson (Sic!), L. (1992b): Fenakit från Stora Vika. Berg & Mineral (Medlemstidning förStockholms Amatörgeologiska Sällskap), 2 (3), 12 .
Gustafsson, L. & Otter, B. (1991): Mineralförekomster i Stockholmstrakten. Del 2. STEIN 18(4), 412.
Gustafsson, L. & Otter, B. (1992): Milarit från Stora Vika. Berg & Mineral (Medlemstidning förStockholms Amatörgeologiska Sällskap) 1 (3), 12-13.
Holtstam, D. & Wingren, N. (1991): Zincian helvite, a pegmatite mineral from Stora Vika,Nynäshamn, Sweden. Geologiska Föreningens i Stockholm Förhandlingar 113, 183-184.
Jonsson, E. (1998): Bertranditomvandlad beryll från Arlandatunneln, Uppland. Berg & Mineral(Medlemstidning för Stockholms Amatörgeologiska Sällskap) 8 (20), 18-19.
Jonsson, E. (2003): Hingganit från Varuträskpegmatiten, Västerbotten. Berg & Mineral(Medlemstidning för Stockholms Amatörgeologiska Sällskap) 13 (38), 20-21.
Jonsson, E. & Langhof, J. (1996): Late-stage beryllium silicates in Proterozoic Swedish pegmatites –an overview. Abstract. The 22nd Nordic Geological Winter meeting Turku Åbo 1996, 81.
Jonsson, E. & Langhof, J. (1997): Late-stage beryllium silicates from the Sels-Vitberget graniticpegmatite, Kramfors, central Sweden. GFF 119, 249-251.
Langhof, J. (2015): Kolsva fältspatgruva- En av Skandinaviens största fältspatgruvor och Europasstörsta Be-mineralisering. Litofilen 32 (4), 21-39.
Langhof, J. & Holtstam, D. (1994): Boron-bearing Chiavennite and other late-stage minerals of theProterozoic Lithium-pegmatites of Utö, Stockholm, Sweden. Abstract. International
Mineralogical Association, 16th General Meeting, 4-9 September 1994, Pisa, Italy, 232.
Langhof, J., Holtstam, D. & Gustafsson, L. (2000): Chiavennite and zoned genthelvite-helvite as latestage minerals of the Proterozoic LCT pegmatites at Utö, Stockholm, Sweden. GFF 122, 207212.

51Mårtensson, C. (1958): Förekomst av berylliummineralen euklas, bertrandit och phenakit i Kolsva
fältspatgruva, Kolsva, Västmanland. Abstract. Tredje nordiska geologiska vintermötet i
Helsingfors 7-9 januari 1958. Geologi 2, 19.
Mårtensson, C. (1960): Euklas und Bertrandit aus dem Feldspatpegmatit von Kolsva in Schweden.
Neues Jahrbuch für Mineralogie, Abhandlungen 94, 1248-1252.
Nysten, P. (1996): Paragenetic setting and crystal chemistry of milarites from Proterozoic granitic
pegmatites in Sweden. Neues Jahrbuch für Mineralogie, Monatshefte 1996, 564-576.
Nysten, P. & Gustafsson, L. (1993): Beryllium phosphates from the Proterozoic granitic pegmatites atNorrö, southern Stockholm archipelago, Sweden. GFF 115, 159-164.
Nysten, P. & Gustafsson, L. (2006): I jakt på sällsynta mineral. Geologiskt forum 49, 22-25.

52