DRUSEMINERALER FRA SoLUMsAsBx
PUKKVERK, HOLMESTRAND
Alf Olav Larsen,forskningssenteret Norsk Hydro as. 3901 Porsgrunn.L.l

F ig. 2. Solumsdsen pukkverk.

Det er velkjent at det i mange eruptive bergarter i oslofeltet finnes
rikelig med druserom. I disse druserommene opptrer stedvis er rikt
utvalg mineraler, tildels i velutviklede krystaller. Slike forekomster,
hovedsakelig miarolittiske druseforekomster fra granittiske og syenittiske bergarter, er beskrevet av Raade (1962), Raade (1968), Raade(1969), Raade (1972), Raade og Haug (1980), Srebg (L966), Brommeland (1980), Kvamsdal (1993). Imidlertid opptrer mineralf6rende druser ogsfr i basalter og rombeporfyrer i Oslofeltet, og Raade (1969) nevner opptreden av anatas, synchysitt og parisitt fra rombeporfyr RP2bnrer Sandungen, Asker og fra RP1 ved Holmestrand.I sistnevnte lokalitet (Solumsisen pukkverk) har det giennom mange ir vrert mulig 6finne et rikholdig materiale av mange interessante og sjeldne mineraler. Denne artikkelen beskriver de ulike drusemineralene fra forekomsten.
136

LEGfND

EMonroDd./sy.n,t{'.t6,0.tsfi:7r"-V)9)ae .

Nrlt WZ)**',,
llltll5nu.,!i\lli.iJLh..r!i.
€I sond'ron.

!..,",-.

"{t-/\IFig. 3. Delvis gjennomskinnelise anataskrystaller (ca. I mm), Solumsdsen.

l\ker og det strommet ut lysere typer lavaer,rombeporfyrlavaer. Disse er kjennetegnet
ved tydelig feltspatkrystaller i en finkornig
grunnmasse. De ulike rombeporfyrene iOslofeltet har ffltt ulike betegnelsen, RP, til
RPr:, noen ogsfl med underdeling a, b og c.

Fig. l. Geologisk kart over Holmestrandomrddet. Solumsdsen pukkverk er avmer'ket. Utsnitt qv et kart fra Oftedahl og

Petersen ( 1978).

Enkelte basalt- og rombeporfyrstr0mmer har
inneholdt endel gass og vaesker som under
st@rkningen har blitt "fanget" i bergarten. Igass- og vreskeblarene har diverse mineraler
utkrystallisert. Disse blarene flnner vi idag
som mineraldruser.

GEOLOGII begynnelsen av permtiden (for ca. 280 mill.
flr siden) var det omfattende vulkansk virksomhet innen det 100 000 km2 store omridet

som strekker seg fra Langesundsfjorden

isyd til Mjosa i nord. Glodende smeltemasser(magma) flOt ut over jordas overflate som

FOREKOMSTEN I SOLUMSASEN.
I Holmestrand-Horten-omradet opptrer 150m tykke lag av B,-basalt. Denne bergarten

lavastr@mmer. En del av magma-massene

nfldde ikke overflaten, men krystalliserte idypet (syenitter og granitter). Den mektige
eruptivaktiviteten skjedde i forbindelse med

storstilte blokkbevegelser i jordskorpen.

Langs store forkastninger sank eller vippet
det vi nA kaller Oslofeltet ned i jordskorpen.
Nedsynkningen var av stOrrelsesorden I - 2km. Derved ble lavabergartene og de eldre
sedimentene bevart innenfor det innsunkne
omr6det. Utenfor det innsunkne omrAdet ble
disse bergartene erodert vekk.

Eruptiv-virksomheten i Oslofeltet ble innle-det ved at smeltemassser flot utover som
lavastrommer, i f0rste omgang morke basaltlavaer, kalt B,. Sfl slojordskorpen nye sprek-danner den hpye fjellveggen vest for E-18
ved Holmestrand. Over basalten ligger tykke
lag av ulike rombeporfyrer (Fig. l). I den lille isen Solumstsen, ca. 2,5 km syd for Holmestrand, har det vert drevet et steinbrudd
for uttak av pukkstein til veimateriale (Fig.
2). Bruddet drives pA en r6dbrun til brunlig
RPr rombeporfyr. Stedvis i bruddet er bergarten meget rik pA druser. Vanligst er blarer,rundaktige til flate, fra noen millimeter til etpar cm i diameter, men hulrom opptil m idiameter er observert.
De smfl blerene i rombeporfyren er ofte
kledd innvendig av forskjellige mineraler,137

1#Fig. 5. En pseudomorfose etter pyritt sombestdr av en blanding av goethitt, lepidocrocitt og hematitt, Solumsdsen. Krystallen
har en diameter pd ca.2 mm.

Fig. 4. SEM-bilde av et aggregat av anatas kry stal I e r, S olumsds e n.

{L*frI_*1{

Fig.7. Gul tavleformet krystall av parisitt(Ce), Solumsdsen. Diameter ca.2 mm.

tFig. 8. Vannklare krystaller av lanthanitt(Ce), Solumsdsen. Lengde av krystall ca. 3mm.

vanligvis albitt, men ogsfl en lang rekke
andre mineraler er funnet. Srerlig interessanter opptreden av mineraler med sjeldne jord-arter, beryllium og titan. Her f6lger en kort
beskrivelse av de ulike drusemineralene som
er observert i Solums6sen pukkverk.

DRUSEMINERALENE.
Anatas TiOz.
Anatas opptrer i de fleste drusene som opptil
1 mm lange krystaller, ofte arrangert i aggregater og sammenvoksninger (Fig. 3 og 4).

Krystallene er ganske enkle i formen og
viser en {101} bipyramide, ofte ogs6 {ll0}Kvarts SiO:.
Smi grilige til vannklare kvartskrystaller er
observert i Solumsisen pukkverk, men er
ikke vanlig.
Manganoksyder.
Sorte manganoksyder av ukjent identitet
opptrer stedvis i drusene i Solumsisen pukkverk, oftest som sorte overtrekk pi eksisterende mineraler. Opptrer ogsA p6 sprekker irombeporfyren.

Goethitt FeO(OH), lepidocrocitt FeO(OH)og hematitt FezO:.

Disse tre mineralene utgj6r en blanding som

prismeflater. Stedvis kan det ogs6 observeres

er et omvandlingsprodukt (pseudomorfoser)
av pyritt. Slike brune pyrittpseudomorfoser

en liten {103} bipyramide og {001} basis.
Fargen er mprk olivengbrun til sort. Enkelte
krystaller viser et iridiserende skinn pi over-

har ofte et iridiserende belegg pi overflaten.
Pseudomorfosene bestAr av kuber, mer eller
mindre modifisert av et oktaeder (Fig. 5).

flaten.

Kalkspat CaCO..
Kalkspat er et meget utbredt mineral i druse138

** fi*ff{-\ht;:H1m*l,,ilFiR*#'f!/",t++ **rSt,.d.Ji'l+..+**-.__t+-0,1nm

Fig. 6 a-f. SEM-bilder av parisitt-(Ce) og synchysilt-(Ce), Solumsdsen. a: Parisitt-(Ce). b:Parisitt-(Ce). c: Aggregat av krystaller av synchysitt-(Ce) med endepartier (plater) og midt'

parti at' parisitt-(Ce). d: Sannsynligvis synchysitt-(Ce) med endepartier av parisitt-(Ce). e:
Langstrakte "t4nner" av parisitt-(Ce) med et smalt midtparti av synchysitt-(Ce). f: En t0nneformet krystall av synchysitt-(Ce) med endeplater og midtpani av parisitt-(Ce).
139*/fr+">

Fig. 9. SEM-bilde ay en titanixkrystall, Fig. 10. Krystaller av titanitt og bertran-Solumsdsen.

ditt, Solumsdsen.

ne i SolumsAsen pukkverk. Mineralet opptrer

synchysitr(Ce) fra norske forekomster, deri-som vannklare krystaller som synes I verenaturlig etset da overflatene som regel haruskarpe kanter og ru overflate. Stedvis fyller
kalkspat hele druserommet. Pi st@rre sprekker og i de store drusene i Solumslsen er det
funnet betydelige mengder kalkspatkrystaller
med lengde opptil flere cm.

blant SolumsAsen, er beskrevet av Wemer(lee3).
Lanthanitt-(Ce) (Ce,La),(COr): 8H:O.
Lanthanitt-(Ce) er observert som en sjeldenhet fra Solums6sen pukkverk. Mineralet opptrer i drusene som fargelpse til meget svakt

rosa, flate prismer opptll 2 - 3 mm lange(Fig. 8). Glansen er perlemoraktig.

Parisitt-(Ce) Ca(Ce,La)dCO.).F,,
synchysitt-(Ce) Ca(Ce,La)(COr,F.
Parisitt-(Ce) og synchysitt-(Ce) er relativt
vanlige mineraler i drusene i Solums6sen
pukkverk. Imidlertid synes det som om det
er enkelte partier i rombeporfyren som er
mer mineralrike enn andre partier.
Parisitr(Ce) og synchysitt-(Ce) danner svert
ofte polykrystalline sammenvoksninger hvor
mineralene opptrer lagvis langs krystallenesc-akse. Krystallene har form av en flerkantet(ofte sekskantet) tOnne. Oftest opptrer det

Titanitt CaTiSiOs
Titanitt er relativt vanlig i Solumisen pukkverk, og opptrer som lys brune flaterike og
skarpkantete krystaller opptil flere mm store(Fig. 9 og 10).

Bertranditt Beosi,O,(OH),
Bertranditt er et relativt sjeldent mineral i
Solums8sen pukkverk. Mineralet opptrer
som hvite til vannklare flate listeformedeene mineralet pA hver ende av "t4nnen",krystaller som nesten utelukkende opptrer
som V-formede tvillingkrystaller etter lengdeaksen (Fig. 11). Lengden kan vare opptil

mens det andre mineralet danner midtseksjo-et par mm.

nen av "t6nnen". Sarlig tydelig er dette iFig. 6e. I Fig. 6c og 6f kan det i tillegg
observeres en midtseksjon som bestAr av
samme mineral som pA endene. Parisitt-(Ce)og synchysitt-(Ce) kan ogsfl opptre som
mono-mineralske krystaller. Fig. 6a, 6b og7
er sannsynligvis heksagonale tavler av parisitt-(Ce). BAde parisitt-(Ce) og synchysitt(Ce) er blekgule til oransjebrune av farge.
Krystallene kan vere opptil 2 - 3 mm store.
Utseendemessig er det praktisk talt umulig Iskille dem fra hverandre. Parisitt-(Ce) og

Albitt NaAlSi:Or
Albitt er det vanligste mineralet i Solums6sen. Albitt finnes i n&rmest alle druser, og
stedvis dekker albittkrystaller hele drusens
vegger. Krystallene kan vere opptil I mmstore. Albitt er fargel6s, og mineralet opptrer nesten utelukkende som kontakttvillinger (Fig. 12).
Ilitt (K,tLOXAl,Mg,Fe)z(Si,Al)4Oil(OH), I{,O.
Illitt (hydromuskovitt) opptrer som snphvite
masser i mange druserom (Fig. 13). Elektronmikroskopbildet viser at mineralet best6r

140

r;

-ifl.

t.

,1,ilri:'.4Fig. 12. SEM-bilde av tvillingkrystaller av

Fig. 1l . SEM-bilde av tvillingkrystaller av

albitt, Solumsdsen.

bertranditt, Solumsdsen.

t,*,-.J*l

Fig. 13. Snqhvile masser av illitt, Solumsdsen.

Fig. 14. SEM-bilde av illitt, Solumsdsen.

av meget tynne sammenfiltrede flak (Fig.

Norsk Geologisk Tidsskrift, 48, 259.
Raade, G. 1969: Contributions to the mineralogy of Norway, No. 40. Cavity minerals
from the Permian biotite granite at Nedret4).
REFERANSER.

Brommeland, J. 1980: Mineralien vonEiker Church. Norsk Geologisk Tidsskrift,Drammen. Lapis, 5, 20-21.
Kvamsdal, L. O. 1993: Noen mineraler fra
nordmarkitten mellom Roa og Maura. Stein,

20,30-45.
Oftedahl, Chr. og Petersen, J. S. 1978: Sourhem part of the Oslo Rift. Norges Geologiske Unders@kelse, 337, Bulletin 45,163-182.
Raade, G. 1962l. On the occurrence of lM

muscovite crystals from Nedre EikerChurch. Norsk Geologisk Tidsskrift, 42,389.
Raade, G. 1968: Contributions to the minera-

logy of Norway, No. 39. Bavenite from druses in the biotite granite of the Oslo Region.

49,227-239.
Raade, G.1972l. Mineralogy of the miarolitic

cavities in the plutonic rocks of the OsloRegion, Norway. Mineralogical Record, 3,7-tl.
Raade, G. og Haug, J. 1980: Rare fluorides
from a soda granite in the Oslo Region, Norway. Mineralogical Record, 10, 83-91.
SebO, P. Chr. 1966: A short comment onsome Nowegian mineral deposits within theigneous rock complex of the Oslo Region.
Norsk Geologisk Tidsskrift, 46, 260-261.
Wemer, R. 1993: Om synchysitt i Norge.
Stein, 20, 221-226.

141