Norsk mineralsymposium
2016

Redigert av
Alf Olav Larsen og Torfinn Kjærnet

Stathelle 2016

Kobberforekomsten i Kirkebukta, Løvøya, Horten,
Vestfold
Knut Edvard Larsen
Geminiveien 13, 3213 Sandefjord (knut.edvard.larsen@online.no)

Gode prøver med gedigent kobber fra B1-basaltene i den midtre del av Osloriften har vært kjent siden
1700-tallet. Brünnich omtaler i sin bok Forsøg til Mineralogie for Norge fra 1777 kobber i kalsitt fra
Guldholmen, Moss. Prøver derfra er også listet opp i en auksjonskatalog fra 1788 (over den danske
greve og kjente samler av bøker og kuriosa, Otto Thott (1703-1785) sin samling).1 I nyere tid er ogsåen kobberklump med vekt på 21,5 kg blitt funnet på Jeløya (Olsen 1982). En av de ikoniske stuffene imineralsamlingen ved Naturhistorisk museum i Oslo er en 11 x 6 cm prøve med kobber funnet på
Simradtomta, Horten (Hurum et al. 2015). I tillegg er gedigent kobber funnet en rekke steder i
Holmestrand- og Horten-basaltene på Vestfold lavaplatå (Larsen & Larsen 2005). Men den
forekomsten som har produsert de vakreste prøvene er et lite skjerp i Kirkebukta på Løvøya ved
Horten. Dendrittiske aggregater av kobber herfra har f.eks. blitt avbildet to ganger på NAGS (Norske
Amatørgeologers Sammenslutning) sine messeplakater; for Barkåkermessa 1992 og Steintreffet 2015.
Stedet har lenge vært kjent (Kierulf 1879, Oftedal 1948, Ihlen & Vokes 1978), og det er foretatt flere
geologiske ekskursjoner dit, men relativt lite er publisert om forekomsten, mineralene og dannelsen av
disse. En turguide er publisert av Andersen (1993) og Larsen & Larsen (2005) beskriver forekomsten
summarisk. Den følgende artikkel vil gi et forsøk på en fyldigere beskrivelse av forekomsten og
mineralene som er funnet der. Noen resultater av pågående undersøkelser vil også bli presentert og det
gis et overblikk over opptreden av gedigent kobber i B1-basaltene basert på observasjoner i felt og av
innsamlet materiale.

Lokaliteten
W.C. Brøgger beskriver forekomsten i en av sine feltdagbøker (udatert) som "en vakker liden
forekomst med Cu". Den er et lite skjerp drevet på kobber utfelt hydrotermalt i kalsittganger i B 1basaltlava. Beliggenheten er helt i vannkanten, på vestsiden av den innerste delen av Kirkebukta på
nordsiden av Løvøya, i Horten kommune i Vestfold. Skjerpet er ca. 1,5 meter dyp med den sammeomkretsen i åpningen. Det strekker seg så videre mot sydsydvest i en lengde av ca. 3 meter. Det er
vannfylt da inngangen ligger tett på havets flopunkt. Foruten i selve skjerpet er også kobber påtruffet iamygduler og kalsittårer nær ved og andre steder på Løvøya, foruten en rekke steder i Horten.
Hovedkalsittgangen det er drevet på, synes å ha hatt en tykkelse på 4-17 cm, og går i tilnærmet N-S
retning. Det er også flere mindre kalsittganger som inneholder kobbermineraler. I kalsittgangene
opptrer gedigent kobber, kobbersulfider og sekundære kobbermineraler, i tillegg til at mindre mengderkvarts, albitt, kloritt og epidot observeres i eller nær kontakten med basalten.

1

Gjenstand nr 550, i katalogens del over Naturalie-Samling beskrives slik: "En Stuffe gediget Kobber med Kobbergrönt udi
Kalsitth og graae Trap, fra Guldholmen ved Moss". Fortegnelser... (1788). Trap er et eldre begrep brukt på mørke, tunge,vulkanske bergarter.

81

Historikk
Ifølge Alsvik (1982) skal kunstmaleren Christopher von Dram (?-1747) fra Drammen allerede i 17192
ha funnet kobber på Løvøya, som han senere skal ha forært til Kong Fredrik IV. I følge den gamle
protokollen til lensmannen i Borre har det vært tatt ut flere mutinger på kobber på Løvøya, men ogsåpå gull og sølv. Tidsperioden for anleggelsen og driften av selve skjerpet i Kirkebukta er noe usikker,
antagelig mot slutten av 1800-tallet. Forekomst av kobber i Kirkebukta er dog nevnt av Kierulf (1879).
I samlingene på Naturhistorisk museum (NHM) er det noen kobberprøver i en glassampulle fra"Kirkebugten", merket "Kr. Trapness 1/4-1882" (KNR 583). Prøvene stammer fra lærer ved Hortens
kommunale højere almenskole, senere eier av Jarlsberg brusfabrikk i Horten, Johan Kristofer Trapness(1849/1850-1922). NHM har også prøver innsamlet herfra under en ekskursjon i 1871.

Geologi
B1-basaltene på Løvøya (hortensbasaltene), hører til det eldste nivået av Vestfold lavaplatå i densentrale delen av Osloriften. De er resultat av riftdannelsen og omfattende magmatisme på slutten av
karbon og begynnelsen av perm (305-245 Ma). Bergartene ble avsatt på et peneplan over et lag av
sedimenter av Asker-gruppen (Oftedahl & Petersen 1978, Neumann et al. 2002). Det har en total
tykkelse på 160-190 m og består av 35-40 lavastrømmer ved Horten (Øverli 1985). Kjemisk kan deeldste lavastrømmene karakteriseres som høy Ti-basalter (TiO2 > 4,2 vekt-%), ankaramitter med
tydelige fenokrystaller av klinopyroksen (Neumann et al. 2002). Basaltlavaen ved skjerpet er enplagioklasbasalt med karakteristiske, plateformede fenokrystaller av plagioklas.
Omfattende forkastninger, hovedsakelig i N-S gående retning samt grabendannelse fant sted etter deførste lavastrømmene (Ramberg & Larsen 1978). Tektonisk hører både Holmestrands-, Hortens- og
Jeløya-basaltene til Vestfoldgrabenen som er en av fire hovedsoner i Osloriften. Brøgger (1931) tenkte
seg en stor skjoldvulkan, den store "Hurum-vulkanen" med sentrum nær Tofteholmen, som opphavet
til B1-basaltene, men nyere stratigrafiske og geokjemiske studier peker mot at lavaene ikke kan
komme fra et felles magmakammer, men muligens tre ulike erupsjonssentra (Neumann et al. 2002).
Senere erupsjoner og batolittintrusjoner i området har også ført til en lavtemperatur metamorfose av
mineralene i basaltene. Lavtemperatur, hydrotermalt dannede mineraler som kloritt, epidot, albitt,
kvarts, kalsitt og laumontitt er avsatt i sprekker og i blærerom i basaltene.

Forekomst og dannelse av kobber i B1-basaltene
Gedigent kobber i B1-basaltene på Vestfold lavaplatå forekommer på 3 ulike måter:1. Som avsettinger i kalsittfylte, forkastningssprekker i basaltene. Skjerpet i Kirkebukta er et godt
eksempel på dette.
2. I blærerom sammen med prehnitt, kalsitt og kvarts, mindre mengder laumontitt og i enkelte tilfellerogså kullblende. For nærmere omtale av forekomster og mineraler, se Larsen & Larsen (2005).
2Årstallet 1719 som Alsvik (1982) oppgir kan være feil. Han viser til at von Dram skal ha gitt prøven til Kongen som da var
på Norgesbesøk. Året Fredrik IV var på norgesbesøk var 1709.

82

Kobberet opptrer som uregelmessige, grove eller delvis krystallinske masser i prehnitt eller kalsitt som
fyller ut hulrommet. I de fleste tilfeller kan kobberet observeres i midtre deler av blærerommene, aldripå sidene. I et tilfelle er en mikrokrystall av kobber observert som inneslutning i en kvartskrystall(jernbanetunnelutbygging 2014, Holmestrand). Sekundære Cu-mineraler som krysokoll, cupritt og
malakitt opptrer ofte rundt eller i tilknytning til kobberet.
3. Som en sjeldenhet som frittstående, velutviklede mikrokrystaller i små hulrom. Dette er observert
kun en gang i løsblokker fra en tomteutbygging på Falkensten ved Løvøya.
Kobber er også påvist i tynnslip (av E. Sæther) fra Holmestrand-basaltene (Oftedal 1948).

Mineralene i Kirkebukta kobberforekomst
I det følgende beskrives de viktigste mineralene observert i selve kalsittgangene, og ikke i basalten.
Kloritt, albitt, kvarts og mindre mengde epidot dannet ved lavtemperatur metamorfose av basalten kan
sees i kontakten mellom kalsitten og basalten og nær kontakten, innesluttet i kalsitt.

Gedigent kobber, Cu
Forekommer som dendrittiske, treliknende eller plateformede aggregater av parallellvokste krystaller
innesluttet i kalsitt. Forsiktig utsyring, helst med fortynnet eddiksyre, gjerne med påsmurt vaselin påde partier en ikke ønsker å syre ut, vil få kobberaggregatene frem fra kalsitten. De trelignende
aggregatene opptrer som enkelte, små "juletrær" (Andersen 1993) i størrelse fra 0,5 cm til 1 cm lange,eller i større ansamlinger opptil til 3 x 8 cm. De treaktige aggregatene er komplekse tvillingdannelser.
Morfologisk kan de prøvene som er studert beskrives som en kompleks serie med parallellvokstekrystaller som er fortvillinget etter oktaederplanet (111) (spinel-lov tvillinger). Vekstlinjene ligger idette planet og skjer langs de 3 diagonale linjene i oktaederet i tvillingplanet. Krystallene, som ofte er
forlenget i vekstretningen, er stablet på hverandre langs en av de diagonale aksene. Tydeligst sees
denne stablingen langs "stammen". Grenveksten skjer langs de to resterende diagonalene og gjør at en
får grener som da står i 60 ut fra stammen, og dermed et treliknende utseende. Denne vekstformen
korresponderer i hovedtrekk med type II i Dana's (1886) klassiske studie av morfologien tilkobberkrystaller. Krystallene langs "grenene" er ofte langstrakte, og "grenene" ender ofte medlangstrakte, deformerte krystaller med en spydformet avslutning. I et og samme treliknende
tvillingaggregat kan grenspissene også ha ulike habitus, fra spydspiss til mer plateformet. En vanlig,
gjenkjennbar form er oktaederet {111}, og små, enkeltstående, oktaedriske krystaller opptrer hyppig.
Kobberet forekommer også i renere plateformede aggregater i sprekkefyllinger. Krystallveksten er her
ikke så tydelig som i de treliknende aggregatene, og har en mer knudret overflate. Slike plater er
observert med en størrelse på opptil 10 x 10 cm (Andersen 1993). Det er tydelig, ut fra
forekomstmåten at kobberet i skjerpet har fått utkrystallisere seg i åpent rom før dannelsen av
kalsitten.

83Fig. 1. Trelignende aggregat av gedigent kobber delvis utsyret fra kalsitt. Nederst sees et blålig sortkobbersulfid i chalcosittgruppen. Størrelse: 6 x 5 cm. Foto og samling: Trond Owe Bergstrøm.

Chalcosittgruppen
Kierulf (1879) omtaler kobberglands fra forekomsten. Det samme gjør Brøgger i sin feltdagbok. Ihlen& Vokes (1978) nevner opptreden av chalcositt uten nærmere beskrivelse, sammen med kobber og
prehnitt i sprekker ved kobberforekomsten på Løvøya. Prøver i NHM sine samlinger er merket
kobberglans eller chalcositt, men det er så vidt jeg har klart å bringe på det rene, ikke foretatt noen
analyser av dette materialet i nyere tid. Andersen (1993) omtaler kobbersulfidet som covellin (kunvisuelt bestemt), og beskriver det som "blålige, metalliske millimeter-store masser". Larsen & Larsen(2005) setter imidlertid et spørsmålstegn ved identiteten av covellin, men foretar ingen nærmere
undersøkelser. Prøver med plateformede, (pseudo)heksagonal habitus fra denne og andre forekomster i
B1-basaltene er blant samlere ofte blitt kalt covellin. Det et har derfor av interesse å få fastslått
identiteten til Cu-sulfidene som opptrer i skjerpet.
Det som Kierulf betegner som kobberglands utgjør i dag flere mineraler og blandingsrekker ichalcosittgruppen. Chalcocitt Cu2S, djurleitt Cu31S16, digenitt Cu9S5 og anilitt Cu7S4 er de vanligste.
Sammen med disse hører covellin til en serie med kobbersulfider med kjemisk sammensetning som
varierer fra covellin, CuS til mer Cu-rik, chalcositt, Cu2S. Sammenvoksninger mellom de ulike
mineralene er også vanlig. Flere er også svært like av utseende slik at en ikke kan sikkert skjelne
mellom disse uten ved hjelp av XRD og mikrosonde. De ulike fasene i det binære Cu-S systemet,
mellomfasene og forholdet mellom dem er også svært komplekse (se f.eks. Morimoto & Koto 1970).
Det er vist at djurleitt (monoklin), som er stabil ved romtemperatur, går over til såkalt høy temperatur
84

chalcositt (heksagonal) ved temperatur over 93 C. Fasen lav-temperatur chalcositt (monoklin) gjør
det samme ved 103,5 C. Digenitt er stabil i romtemperatur bare hvis det inneholder små mengder med
Fe. Det er også kjent at anilitt går over til digenitt ved knusing (Pósfai & Buseck 1994). Dette er derfor
en ufordring ved analyseteknikker som PXRD.
Et eller muligens flere blå-sorte kobbersulfider i chalcosittgruppen opptrer som uregelmessige masser,
som tilnærmet plateformede masser eller i plateaktige aggregater med tydelige, (pseudo)heksagonale,
plateformede krystaller sammen med gedigent kobber og sekundære kobbermineraler i kalsitten:
A. Uregelmessige masser av et blåsort, submetallisk sprøtt mineral med muslig brudd, utydelig eller
ingen tydelig spaltbarhet. Prøvene har en tynn skorpe av et blek grønt sekundærmineral. Tynne årer av
cupritt kan også observeres. Dette materialet ble analysert ved PXRD og identifisert av A. O. Larsensom djurleitt (Fig. 2). Disse er ikke syret ut av kalsitt, men meislet ut av en kalsittgang som delvis var
under vann.

Fig. 2. En uregelmessig masse av djurleitt med et blek grønt sekundærbelegg som består av en
blanding av atacamitt og paratacamitt. Mindre mengder kobber og små, røde flekker av cupritt kanogså sees på prøven. Størrelse: 28 x 12 mm. Samling (MM-4924) og foto: KEL

Djurleitt ble først beskrevet av Roseboom (1962), og navngitt etter den svenske kjemiker Seved Djurle(1928-2000) som hadde syntetisert mineralet noen år tidligere. Mineralet ble påvist ved PXRDundersøkelser av antatte chalcositt prøver fra 7 ulike forekomster. Mange prøver i samlinger merket"chalcositt" er antagligvis djurleitt, også norske (Evans 1979, Neumann 1985). Årsaken er at det er
vanskelig å skjelne mellom chalcositt og djurleitt, de har bl.a. like optiske og i praksis like fysiske
85

egenskaper. De kan også være sammenvokst eller forekomme i blandinger. Mineralene kan kun
skjelnes sikkert ved hjelp av XRD.
Det ble derfor gjort et forsøk på å fastslå om prøver fra Kirkebukta merket "chalcositt" i Naturhistorisk
museum sin samling også kunne være djurleitt:
B. En prøve i samlingene til NHM, KNR 4198, merket "Chalcocite, Kirkebugten, Løvøya". Prøven
viste tykke, cm-store, plateformede masser av et blåsort, submetallisk mineral i kalsitt. Mineralet viste
en tydelig spalting, og mineralet hadde delvis en sotete overflate. Et korn fra en frisk bruddflate ble
plukket ut, knust i morter og forsøkt kjørt på PXRD, men de data som ble oppnådd var ikke gode nok
til å kunne brukes. Det kan skyldes spaltbarheten på mineralet, måten prøven ble pulverisert på, ellerogså at mineralet har endret seg under selve knusingen. Det var altså ikke mulig å fastslå om det i
denne prøven var chalcositt, djurleitt eller andre Cu-sulfider.

Fig. 3. Prøve merket kobberglans,
Kirkebukta, Løvøya. Ca. 8 x 5,5 cm.
Samling: Naturhistorisk museum,KNR 585. Prøven viser typiske
irregulære, blåsorte masser i kalsitt.
En del av høyre side er saget av forpolerslip, biter av denne er støpt i
epoksy og befinner seg sammen med
prøven. Foto: KEL.

C. En prøve i samlingene til NHM, KNR 585, merket i kartoteket med "Kobberglans, Kirkebukten,
Løvøya" (Fig 3). "Kobberglansen" opptrådte som godt synlige, opptil ca. 6 mm store, irregulære
masser av et blåsort mineral spredt i kalsitt. Dette passer til den beskrivelsen Andersen (1993) gir av
covellin. Rundt noen av massene kunne en visuelt observere et blekt grønnlig til svakt blågrønt
sekundærmineral. Sammen med prøven var det også et polerslippreparat av denne. Det er ikke
registrert i kartoteket eller på prøven når denne prepareringen var blitt utført eller av hvem. Partier av
prøvene som lå inne i epoksyen viste også tegn til å ha reagert med denne, en brun jordliknende
substans kunne sees (mulig reaksjon med S i epoksyen?). Den polerte overflaten til mineralet visste en
høy glans, noe som litteraturen angir som vanlig for bl.a. chalcositt. En SEM/EDS-analyse av
mineralet indikerte et typisk kobbersulfid med tilnærmet forhold 2:1 av Cu:S. Dette peker mot
chalcositt eller djurleitt, men er ikke konkluderende. Et SEM bilde av polerslipet prøven (Fig 4) viser
tydelige sprekker grunnet mineralets spalting. En SEM/EDS-analyse av de ulike sprekkefyllingene ga
som resultat et kobberoksyd (cupritt ?) og et kobber-klorid-(hydr)oksid.

86

Fig. 4. SEM-foto av et polerslip fra prøven avbildet i fig 3. KNR 585, Naturhistorisk museum. Lys grå er etkobbersulfid. Mørkt grått mineral på venstre side er kalsitt. Et Cu-Cl-(hydr)oksid opptrer i randsonen mellom
kalsitt og kobber-sulfidet (grå), samt i sprekke-fyllingene (grønt kryss). Et kobberoksid ble også påvist i
sprekkefyllingen i sentrum av bildet. Det mørkere, rektangulære feltet i sprekkefyllingen i sentrum er et Na-Al
silikat, mest sannsynlig albitt. Foto: Henrik Friis.

Fig. 5. Plateformet aggregat av et uidentifisert Cu-sulifid, delvis utsyret fra kalsitt. Krystallflater ogtydelige heksagonale omriss av krystaller sees i kantene av aggregatet. Størrelsen på aggregatet: 19 x
12 mm. Samling Stig Larsen. Foto: KEL
87

D. Som vist i fig. 5 ovenfor opptrer det også i skjerpet noen blåsorte, tynne, plateformede aggregatersom viser plateformede, (pseudo)heksagonale krystaller, særlig i kantene av aggregatet. Platene viser
et muslig brudd på sidene. Det er i denne omgangen ikke gjort analyse av dette materialet da prøvene
befinner seg i en privat samling, og ikke var tilgjengelige for undersøkelse når dette skrives.
Chalcositt, djurleitt og covellin opptrer i slike, flate, (pseudo)heksagonale krystaller. Det er ilitteraturen blitt beskrevet chalcositt med denne morfologien. Evans (1979) peker imidlertid på atnettopp morfologien kan være en pekepinn for å skjelne mellom chalcositt og djurleitt.
Ut fra hans erfaring med analyserte prøver fra Bristol, Connecticut og Redruth, Cornwall har han
observert at krystaller med langstrakt, prismatisk habitus er chalcositt (lav-chalcositt), mens flate,sekskantete krystaller, avgrenset av prisme er djurleitt. Det er dog ikke gjort noe sammenlignende
studie over morfologien fra flere lokaliteter slik at en kan bruke dette som et sikkert grunnlag forskjelning mellom disse.
Konklusjon: Djurleitt er påvist i prøver fra skjerpet. Det er derimot fortsatt usikkert om chalcositt og
andre kobbersulfider også opptrer. Covellin er indigoblå i fargen og bløtere enn de fleste andrekobbersulfider. Den synes også svært uvanlig i denne type forekomster. Det virker derfor mindresannsynlig at covellin opptrer her. Funn av Cu-oksyd og Cu-Cl-(hydr)oksyd som omvandlingsprodukt
av kobbersulfidet korresponderer med andre observasjoner og analyser av prøver fra denne
forekomsten:

Cupritt, Cu2O
Opptil 0,3 mm store, skarpe, oktaedriske krystaller, dominert av {111}, opptrer enkeltvis eller oftest iklynger i årer i kobbersulfid, og på gedigent kobber. Separate krystaller som sitter i kalsitt er ogsåobservert. Identiteten er bekreftet ved PXRD (A. O. Larsen). En rødlig patina på noen usyredekobberprøver antas også å bestå av cupritt.

Atacamitt, Cu2(OH)3Cl / Paratacamitt Cu3(Cu,Zn)(OH)6Cl2
En tynn, blek grønn til myntegrønn skorpe som opptrer som sekundærprodukt på djurleitt (se Fig. 2) er
blitt analysert ved PXRD og identifisert av A. O. Larsen som bestående av en blanding av atacamitt og
paratacamitt. Mineralene antas å ha blitt dannet ved kontakt mellom de primære kobbermineralene og
sjøvann. En liknende dannelse er kjent bl.a. fra Botallack Mine i Cornwall, som også befinner seg rettved havet. Her har sjøvann har trengt inn og reagert med kobbersulfider og dannet bl.a. atacamitt og
paratacamitt (Tindle 2008). Atacamitt ble først beskrevet fra tørre ørkenstrøk i Atacama regionen i
Chile. Det er tidligere kun kjent i Norge fra tørre innlandsstrøk: fra Lom (Neumann 2015) og Olevatn,
Valdres (PXRD, pers. med. Sigurd Stordal).
Mørkegrønne, kortprismatiske krystaller (> 0.1mm) opptrer sammen med cupritt og malakitt (?) på etpar prøver i Stig Larsen sin samling. De er ikke undersøkt nærmere, men de viser en morfologi som
kan peke mot et mineral i atacamittgruppen.

88En sekundærdannelse med tilnærmet lik farge og utseende er også blitt observert på noen eldrekobberprøver som er utsyret med HCl. Det synes som dette er dannet etter at prøvene er innsamlet og
som følge av syrebadet.

Tenoritt? CuO
En tynn, sort film er også observert på kobbersulfid og gedigent kobber på innsamlede prøver. Det
antas at dette er tenoritt og at det er dannet etter innsamling.

Malakitt? Cu2(CO3)(OH)2
Malakitt antas å opptre i skjerpet (Andersen 1993) men er foreløpig ikke sikkert påvist på prøver
herfra. Irrgrønne striper på kalsitt, en indikator på tilstedeværelsen av kobber i denne, har vært omtalt
av samlere som malakitt. Malakitt er også kjent fra andre forekomster i B1-basaltene (Larsen & Larsen
2005). På en mikrostuff med cupritt og de ukjente, mørkegrønne krystallene nevnt ovenfor, opptrerogså noen bittesmå kuler med frisk, løvgrønn farge som morfologisk kan ligne malakitt. I tverrsnittbestår kulene av tynne nåler. Prøven er foreløpig ikke nærmere undersøkt.

Diskusjon
Kobber forekommer som gedigent kobber og kobbersulfider i kalsittfylte sprekker og blærerom i B 1basaltene ved Løvøya. Den utviklede krystallveksten av gedigent kobber viser at det har blitt avsatt i
hulrom før det ble innesluttet i kalsitt. På basalten, i kontakt mot kalsittgangen er kvarts, kloritt og
albitt observert, dannet som resultat av lavtemperatur metamorfose av mineralene i basalten. En
generell observasjon av kobberforekomstene i B1-basaltene på Vestfold lavaplatå er at kobberetvanligvis forekommer i sentrum av blærerommene innesluttet i kalsitt sammen med lavtemperaturdannede (<150 °C) mineraler som kloritt, kvarts, laumontitt, prehnitt, mm. Kobberet synes å ha blitt
avsatt i forkant eller samtidig med disse. Dette peker på at dannelsen av kobberet og kobbersulfidene
er et resultat av lavtemperatur, hydrotermal, sen aktivitet som antagelig har funnet sted mot slutten av
den tektoniske aktiviteten i området i perm. Kobberet er blitt utfelt fra sirkulerende hydrotermale
løsninger som har gått langs sprekker og gjennom porøse spalter i basaltene. Som en fase to før
kalsitten som siste fase har fylt hulrommene, har cupritt blitt dannet. Etter siste istid har sjøvann
reagert med kobbersulfidene og mineralene atacamitt og paratacamitt er blitt dannet.

Takk
En stor takk til Henrik Friis ved Naturhistorisk Museum for velvillig tilgang til å granske museets
prøver og for analysearbeid, Alf Olav Larsen for analysearbeid og til Stig Larsen og Trond O.
Bergstrøm og andre som i årenes løp har latt meg granske prøver fra deres samlinger og bidratt med
opplysninger.
89

Litteratur
Alsvik, H. (1982): Dram, Christopher Christopherssøn von. I Norsk kunstnerleksikon:Bildende
kunstnere, arkitekter, kunsthåndverkere. B. 1: A-G. Oslo: Universitetsforlaget 1982, s. 496.
Andersen, F. (1993): Tur-tips. Løvøya ved Horten. Stein 20, 240-241.
Brøgger, W.C. (1931): Die Eruptivgesteine des Oslogebietes. V. Der Grosse Hurumvulkan. Skrifter
utgitt av Det Norske Videnskapsakademi i Oslo, I. Mat.-Naturv. Klasse 1930, nr 6.
Evans, H.T. (1979): The crystal structures of low chalcocite and djurleite. Zeitschfrift fürKristallographie 150, 299-320.
Fortegnelse paa Hans Höigrevelige Excellences S.T. Herr Geheimsraad og Stats-Minister Otto Greveaf Thott efterladte store Samling af kunstsager etc. N. Möller og Sön, Kiöbenhavn 1788. 219s.
Hurum, J.H., Selbekk, R.S., Nakrem, H.A.,Friis, H. & Hammer, Ø. (2015): Fossiler og mineraler.
Høydepunkter fra samlingene ved Naturhistorisk museum. Kunstbokforlaget DGB, 2015.
168s.
Ihlen, P.M. & Vokes, F.M. (1978): Metallogeny. Norges Geologiske undersøkelse 337, 75-90.
Kierulf, T. (1879): Udsigt over det sydlige Norges geologi. Fabritius, Christiania 1879, 262s.
Larsen, K.E. & Larsen, S. (2005): Mineralforekomster på Vestfold lavaplatå. Del 2: I B1-nivåets
basalter. Norsk Bergverksmuseum Skrift 30, 41-57.
Neumann, E.-R., Dunworth, E.A., Sundvoll, B.A. & Tollefsrud, J. I. (2002): B1 basaltic lavas in
Vestfold-Jeløya area, central Oslo rift: derivation from initial melts formed by progressive
partial melting of an enriched mantle source. Lithos 61, 21-53.
Neumann, H. (1985): Norges Mineraler. Norges Geologiske Undersøkelse Skrifter 68, 278 pp.
Morimoto, N. & Koto K. (1970): Phase relations of the CU-S system at low temperatures: Stability ofanilite. American Mineralogist 55, 106-177.
Oftedahl, C. & Petersen, J.S. (1978): Excursion 6. Southern part of the Oslo Rift. Norges Geologiske
Undersøkelse 337, 163-182.
Oftedal, I. (1948): Oversikt over Norges mineraler. Norges Geologiske Undersøkelse 170, 48s.p.
Olsen, T.B. (1982): Kobberstenen fra Moss, NAGS-nytt 9 (4), 28-29.
Pinto, V.M., Hartmann, L.A and Wildner, W. (2010): Epigenetic hydrothermal origin of native copperand supergene enrichment in the Vista Alegre district, Paraná basaltic province, southernmost
Brazil. International Geology Review 53, 1163-1179
90

Pósfai M., Buseck P.R. (1994): Djurleite, digenite, and chalcocite: Intergrowths and transformations.
American Mineralogist 79, 308-315.
Ramberg, I.B. & Larsen, B. T. (1978): Tectonomagmatic Evolution. Norges Geologiske Undersøkelse
337, 55-73.
Roseboom, E.H. (1962): Djurleite Cu1.96S, a new mineral. American Mineralogist 47, 1181-1184.
Tindle, A.G. (2008): Minerals of Britain and Ireland. Harpenden, Terra Publishing 2008. 616s.
Øverli, P. E. (1985): En stratigrafisk og petrologisk undersøkelse av Horten-basalten, B1-nivået, detsørlige Oslofeltet. Hovedoppgave i geologi, Universitetet i Oslo. 108 s

91