Як допомогти дітям зрозуміти події, щолякають
Головна мета у розмові з дітьми про страшні події - це допомогти їмосмислити те, що вони бачать та чують.
Світ може бути страхітливим місцем для дорослих і тим більше для дітей, які щене мають такої самої емоційної та когнітивної здатності зрозуміти страшні події, щовідбуваються.
Чи це буревій, стрілянина, пандемія, чи війна, швидше за все, діти усвідомлюючи,що щось важливе сталося на основі того, що вони бачать та чують навколо себе.
За таких складних обставин батькам та тим, хто піклується про дитину в цеймомент, може бути важко усвідомити, як допомогти дітям зрозуміти, що відбувається.
Під час розмови з дітьми про страшні події, важливою метою є допомогти їмзрозуміти те, що вони бачили або чули.
Дозвольте дитині вести розмову, запитуючи: «Чи є щось, що ти чув і бачив, прощо хочеш поговорити?»Дорослі часто припускються помилки, надаючи занадто багато або навпаки
занадто мало інформації дітям, замість того, щоб забезпечити їх тією інформацією, якадопоможе їм осягнути побачене або почуте.
__________________________________________________________________________
Ось кілька порад, які допоможуть, коли дітям потрібно зрозуміти складні ситуації:• Обмежте доступ дітей, до подробиць які засмучують та непотрібних деталей.
Наприклад, звертайте увагу та обмежуйте вплив засобів масової інформації, які часто
повідомляють інтенсивну й страшну інформацію та образи, які діти можуть не розумітиабо які можуть їх налякати.
• Не намагайтеся удавано заспокоїти та не робіть вигляд, що подія не відбулася.
Коли діти усвідомлюють тривожну або лякаючу інформацію, визнайте їх усвідомленнята емоційну реакцію, щоб створити спільне розуміння. Дорослі ніколи не повиннінадавати дітям неправдиву інформацію про те, що сталося, навіть якщо вони маютьнамір «захистити». Навіть за дуже складних обставин (наприклад, самогубство) дітямслід надати основні факти про те, що сталося. Приховування важливої інформації абовведення дітей в оману, швидше за все, змусить їх почуватися менш захищеними, таможе викликати у них страх, що все гірше, ніж є насправді. Дайте дітям знати, чи вплинеця подія і як саме, на їхнє повсякденне життя.
• Ретельно обирайте, якою інформацією поділитися з ними, ґрунтуючись на тому, щовони бачили або чули, та надайте інформацію, щоб відповісти на конкретні запитання,які у них виникають. Не робіть припущень про те, що діти знають. Дорослі можуть почати
розмову з коментаря на кшталт «Я помітив, що ти слухаєш новини про Україну. Тампоказували фотографії танків, які рухаються вулицями. Мені цікаво, що ти про цедумаєш, чи є у тебе запитання». Діти можуть скористатися пропозицією дізнатися більшеінформації або відкинути її. Навіть якщо вони відмовляться, батьки та опікуни можуть
сказати: "Навіть якщо у тебе немає питань зараз, я хочу, щоб ти знав, що ти завжди
можеш запитати, якщо у тебе з'являться питання. Навіть дорослих такі новини можутьлякати та бути незрозумілими".
• Використовуйте мову, яка передає чіткий зміст і відповідає віку. Враховуйте вік дитинита стадію розвитку при визначенні кількості, типу та складності інформації, щоповідомляється. Наприклад, якщо сказати дитині дошкільного віку, що її дідусь "пішов"або "помер", то це може збити його з пантелику, замість того, щоб просто сказати:"Дідусь помер. Ти знаєш, що значить, що означає померти?»• Врахуйте, що може знадобитися кілька розмов. Не потрібно ділитися всієюінформацією в одній розмові, особливо з дітьми молодшого віку. Повторення фактівдопоможе їм усвідомити та зрозуміти інформацію, якою ви з ними ділитеся.
• Служіть для дітей прикладом, як керувати сильними емоціями (наприклад, страхом,смутком, гнівом, горем).
Допоможіть їм зрозуміти, що дорослі можуть відчувати схожі почуття, але коли мибудемо розмовляти і ділитися своїми почуттями з іншими, коли це доречно, товпораємося зі страхом. Сильними емоціями також можна поділитися за допомогою
фізичної гри, розповіді, музики та художньої діяльності.
• Заспокойте дітей фізичним комфортом. Коли діти, особливо маленькі, перебувають устані стресу, то обійми та фізичний контакт заспокоюють і приносять набагато більшекористі, ніж заспокійливі слова.
• Направляйте дітей старшого віку до надійних медіа та джерел новин, щоб отримувати
достовірну інформацію, а також обговорюйте з ними прочитане або побачене,відповідайте на запитання, що виникають у них. Діти різного віку, ймовірно, отримуютьінформацію з різних джерел, які можуть бути цілеспрямовано надмірнодраматизованими або неточними (наприклад, у соціальних мережах). Діти в ранньомупідлітковому віці та підлітки, зокрема, можуть отримувати доступ до інформації зненадійних джерел, що створює ще більшу плутанину.
• Задумайтеся про звернення до фахівця, доступного у вашій спільноті, наприклад, досвященика, медичного працівника або фахівця з ментального здоров'я, психолога,поведінкового терапевт, якщо вам потрібні додаткові рекомендації щодо того, якділитися з дітьми складною інформацією про те, що відбувається у вашому житті.
Ресурс: Center for the Study of Traumatic Stress, Uniformed Services University, USПереклад: Леся Лоріашвілі