‫‪Center for the Study of Traumatic Stress‬‬‫המרכז לחקר דחק טראומטי‬‫המחלקה לפסיכיאטריה | האוניברסיטה לרפואה צבאית | ‪CSTS | 4301 Jones Bridge Road, Bethesda, MD 20814-4799 | www.CSTSonline.org‬‬‫שמירה על רווחתם הנפשית של מטפלים בעת‬‫טיפול בקורבנות אסון‬‫גודל ההרס והמוות באסונות והקושי‬‫בפעילות הרפואית הנדרשת על פי רוב‬‫בתגובה להם‪ ,‬מחייבים שימת לב מיוחדת‬‫לצורכיהם של אנשי הרפואה‪ .‬תמיכה‬‫במטפלים ועידודם לטפל בעצמם ישמרו‬‫על יכולתם לשרת את קורבנות האסון‪.‬‬‫תמיכה במטפלים ועידודם לטפל‬‫בעצמם ישמרו על יכולתם לשרת את‬‫קורבנות האסון‪.‬‬‫האתגרים לאנשי רפואה לאחר אסון‬‫■אזורים של הרס ואי‪-‬יציבות חברתית‪ .‬אזורי אסון הם לעתים‬‫קרובות בלתי יציבים פיזית וחברתית‪ .‬הגישה לאזור האסון לצורך‬‫הקמת מתקנים רפואיים יכולה להיות קשה בשל שיבושים‬‫בתשתיות קריטיות כמו שדות תעופה‪ ,‬כבישים ותקשורת‪.‬‬‫הבטחת שלומם וביטחונם הפיזי של גורמי הרפואה (כמו גם של‬‫המטופלים) עומדת בראש סדר העדיפויות‪ ,‬אך היא יכולה להציב‬‫אתגרים‪.‬‬‫■היקף הסבל‪ .‬סבלם של המוני אנשים הזקוקים לעזרה‪ ,‬הטיפול‬‫בפציעות גופניות קיצוניות ואובדן שכמעט לא ניתן לשאתו‬‫הנחווה על ידי קורבנות אסון יכולים לאתגר אפילו את חוסנם‬‫של אנשי הרפואה וכוחות החירום המנוסים ביותר‪ .‬אסונות‬‫גורמים על פי רוב לטראומה פיזית המונית‪ ,‬והפציעות יכולות‬‫להיות חמורות יותר‪ ,‬או בשל עיכובים בטיפול‪ ,‬מורכבות יותר‬‫מאלה שבהן רוב אנשי הרפואה מורגלים לטפל‪ .‬פציעות הגורמות‬‫להשחתה כמו פציעות ראש ופנים או כוויות‪ ,‬עלולות במיוחד‬‫לעורר קושי רגשי‪ .‬אסונות עלולים לגרום למוות או פציעה חמורה‬‫בילדים‪ ,‬שבאופן טבעי מטרידים במיוחד עבור כל המעורבים‪.‬‬‫■הענקת תמיכה לצד הטיפול הרפואי‪ .‬לאחר אסון‪ ,‬מטופלים רבים‬‫שרויים במצוקה וחווים קשת של תחושות קשות‪ .‬ייתכן שאין‬‫להם משפחה או חברים‪ .‬במקרים רבים גורמי הרפואה נוטלים על‬‫עצמם תפקידי תמיכה נוספים‪ .‬זה נכון במיוחד כשהמטופל הוא‬‫ילד שנפצע ואיבד את בני משפחתו או הופרד מהם‪.‬‬‫■אזורים דלי משאבים‪ .‬לעתים קרובות‪ ,‬מסגרות רפואיות לאחר‬‫אסון לא יכולות לעמוד בתקן רפואי נאות‪ ,‬ואנשי רפואה חייבים‬‫להסתגל לעבוד בסביבה דלת משאבים‪ .‬בדיקות אבחון (כמו‬‫בדיקות מעבדה או רדיוגרפיה) והתערבויות (כמו תרופות‬‫או ניתוחים) הנדרשות על פי ההתוויה הקלינית‪ ,‬לא תמיד‬‫מתאפשרות בשל מיעוט משאבים‪ .‬קורבנות אסון עלולים למות‬‫ממחלות הנחשבות בנות‪-‬טיפול על ידי הרופאים‪ .‬עשויות‬‫להתבצע התערבויות‪ ,‬אך לא בתנאים אופטימליים‪ .‬לדוגמה‪,‬‬‫ייתכן צורך בקטיעות מצילות חיים‪ ,‬אפילו ללא הרדמה נאותה‪.‬‬‫קשה לאנשי הרפואה להכאיב למטופלים (ובפרט ילדים)‪ ,‬גם אם‬‫הדבר הכרחי‪.‬‬‫■תנאים בלתי מוכרים ובלתי צפויים‪.‬‬‫העבודה בסביבת אסון משמעה‬‫פעמים רבות נסיעה למקום לא מוכר‪,‬‬‫בדרך כלל הרחק מהמשפחה ומרשת‬‫התמיכה החברתית‪ .‬תנאי הלינה‬‫יכולים להיות בסיסיים ואספקת המזון‬‫והמים דלה‪.‬‬‫■לחץ נפשי של אנשי רפואה באזורי אסון‪ .‬אף שגורמי רפואה‬‫מוצאים סיפוק בסיוע שהם מעניקים לאחר אסון‪ ,‬רבים גם חווים‬‫רגשות קשים‪ ,‬מחשבות על האובדן ודאגה כחלק מעבודתם‪ .‬אלה‬‫כמה מהתגובות השכיחות‪:‬‬‫»‬‫»‬‫»‬‫»‬‫»‬‫»‬‫תשישות גופנית ורגשית‬‫הזדהות עם הקורבנות – “זה יכול היה להיות הילד שלי‪ ,‬בן‬‫הזוג שלי‪”...‬‬‫תחושות של אבל‪ ,‬חוסר אונים‪ ,‬חוסר תקווה‪ ,‬עצב וספק עצמי‬‫קשיי שינה‬‫אשמה על כך שאינם יכולים לעשות יותר‪ ,‬או שיש להם את‬‫היכולת לחזור הביתה בשעה שמטופליהם לא יכולים לעשות‬‫זאת‬‫תסכול וכעס על מערכת הבריאות שבתוכה הם פועלים‬‫אסטרטגיות להפחתת מצוקה נפשית בקרב גורמי‬‫רפואה‬‫■תקשורת‪ .‬נהלו תקשורת ברורה ואופטימית עם עמיתיכם‬‫לעבודה‪ .‬הצביעו על טעויות או ליקויים בצורה בונה ותקנו אותם‪.‬‬‫תנו מחמאות זה לזה – מחמאות יכולות להיות כלי עוצמתי‬‫למוטיבציה ולהקלת מתח וחרדה‪ .‬שתפו אנשים בתחושות של‬‫תסכול ובפתרונות שלכם‪ .‬פתרון בעיות היא מיומנות מקצועית‬‫המעניקה בדרך כלל תחושת הישג‪ ,‬אפילו כשמדובר בבעיות‬‫קטנות‪.‬‬‫■צרכים בסיסיים‪ .‬הקפידו לאכול‪ ,‬לשתות ולישון באופן סדיר‪.‬‬‫מניעת צרכים בסיסיים מעצמכם מסכנת אתכם ועלולה גם לסכן‬‫את היכולת שלכם לטפל במטופלים‪.‬‬‫■קחו הפסקה‪ .‬תנו לעצמכם מנוחה מהטיפול במטופלים‪ .‬הרשו‬‫לעצמכם לעשות משהו שאינו קשור לאירוע הטראומטי‪ ,‬שמנחם‪,‬‬‫מהנה או מרגיע אתכם‪ .‬זו יכולה להיות הליכה‪ ,‬האזנה למוסיקה‪,‬‬‫קריאת ספר‪ ,‬או שיחה עם חבר‪ .‬יש אנשים שמרגישים אשמה‬‫אם הם לא עובדים מסביב לשעון או כשהם לוקחים זמן ליהנות‬‫ממשהו כשרבים כל כך סובלים‪ .‬הכירו בכך שמנוחה טובה‬‫המשך‬‫מובילה לטיפול טוב במטופלים לאחר פסק הזמן שלקחתם‪ .‬זכרו‬‫שבני המשפחה והחברים שלכם מחכים לכם בבית‪.‬‬‫■התעדכנו‪ .‬השתתפו בפגישות כדי להתעדכן במצב‪ ,‬בתכניות‬‫ובאירועים‪.‬‬‫■התחברו לאחרים‪ .‬דברו עם עמיתיכם וקבלו תמיכה זה מזה‪.‬‬‫אסונות עלולים להוביל אנשים להתבודד בגלל פחד וחרדה‪ .‬ספרו‬‫את הסיפור שלכם והקשיבו לאחרים‪.‬‬‫■שימו לב למצבכם האישי‪ .‬עקבו אחר המצב שלכם לאורך זמן‪,‬‬‫כדי לבדוק אם יש תסמיני דיכאון או הפרעת דחק‪ :‬עצב ממושך‪,‬‬‫קשיי שינה‪ ,‬זיכרונות פולשניים‪ ,‬חוסר תקווה‪ .‬פנו לייעוץ מקצועי‬‫במקרה הצורך‪.‬‬‫■שמרו על קשר‪ .‬צרו קשר עם יקיריכם אם ניתן‪ .‬הם עוגן של‬‫תמיכה מחוץ לאזור האסון‪ .‬השמירה על קשר יכולה לעזור להם‬‫לתמוך בכם טוב יותר כשתחזרו הביתה‪.‬‬‫■הבינו את ההבדלים בין אנשים‪ .‬יש אנשים שצריכים לדבר ואילו‬‫אחרים חשים צורך להיות לבד‪ .‬הכירו בהבדלים אלה וכבדו‬‫אותם – בעצמכם‪ ,‬במטופלים‪ ,‬ובעמיתים שלכם‪.‬‬‫■כבדו את השירות שלכם‪ .‬הזכירו לעצמכם שלמרות המכשולים‬‫או התסכולים‪ ,‬בחרתם לעצמכם ייעוד נאצל – טיפול באלה‬‫שזקוקים לכך ביותר‪ .‬הוקירו את עמיתיכם – באופן פורמלי או‬‫בלתי פורמלי – על השירות שלהם‪.‬‬‫(‪Sustaining the Psychological Well-Being of Caregivers )Hebrew( )11-23‬‬