Yrkesetisk
grunnlagsdokument

Fellesorganisasjonen (FO)
Postboks 4693 Sofienberg 0506 Oslo
Besøksadresse: Mariboesgt. 13, 0183 OsloTlf. 02380
16

Yrkesetisk grunnlagsdokument

fo.nofor barnevernpedagoger,
sosionomer, vernepleiereog velferdsvitere

Vedtatt på FOs
6. kongress – mars 2015

Yrkesetisk grunnlagsdokument

1

Yrkesetisk grunnlagsdokument forbarnevernspedagoger, sosionomer,
vernepleiere og velferdsvitere
1. Etikk, fag og politikk
Yrkesutøvelsen til barnevernspedagoger,
sosionomer, vernepleiere og velferdsvitere er basert
på humanistiske og demokratiske verdier. Yrkesutøverne har som sitt samfunnsoppdrag å bistå
mennesker som har behov for hjelp, for å sikre
menneskeverdige levekår og livskvalitet. Solidaritet
med utsatte grupper, kamp mot fattigdom ogarbeid for sosial rettferdighet og sosial endring
er derfor sentralt i yrkesgruppenes virksomhet.
Yrkesutøvernes arbeid skal ta utgangspunkt i brukernes/klientenes egne verdier, kunnskap og ressurser.
De har et ansvar for å påse at tiltak og tjenester ikke
bidrar til å umyndiggjøre brukerne/klientene.
Samtidig er brukerne/klientene ofte i utsatte
posisjoner og er avhengig av andres hjelp.
Yrkesutøverne kan måtte gripe inn i brukernes liv
og relasjoner også mot deres egen vilje. I kraft av
sin faglige kompetanse og profesjonelle status harbarnevernspedagoger, sosionomer, vernepleiereog velferdsvitere makt til å hjelpe, men hjelp kanogså oppleves krenkende for mottakeren. Faglige
utfordringer lar seg derfor vanskelig skille fra etiske
utfordringer på dette feltet. Ettersom all faglig kunnskap bygger på en bestemt virkelighetsforståelse
og et bestemt menneskesyn, er ikke kunnskapen
verdinøytral. Yrkesutøveren må derfor ha et kritisk
blikk på egen fagkunnskap og hvordan den utvikles
og brukes. Barnevernspedagoger, sosionomer,
vernepleiere og velferdsvitere må på eget initiativ
holde seg faglig oppdatert. De må i tillegg ha god
kjennskap til lovhjemlene som regulerer helse- og
sosialfaglig arbeid.
Helse- og sosialfaglig arbeid forutsetter bådeteoretisk og praktisk kunnskap, evne til etisk refleksjon og holdninger preget av ydmykhet, velvilje og
respekt overfor brukernes/klientenes verdier og livsvalg. Samfunnsmandatet til alle disse profesjonene
innebærer et kritisk blikk på verdiene og rammene
som til enhver tid styrer samfunnet. Yrkesgruppene
har også en forpliktelse til å påvirke rammebetingelsene for arbeidet og til å melde fra i tilfeller der tiltak
og tjenester får uheldige konsekvenser for grupper
Yrkesetisk grunnlagsdokument

3

eller enkeltpersoner. Dette forutsetter en profesjonsetikk som kan bidra til vedvarende etisk refleksjon,
kollegial selvjustis og gode vilkår for samarbeid.
Dette yrkesetiske dokumentet presenterer forpliktende fellesverdier for profesjonene, drøfter utvalgte
etiske utfordringer og problemområder og angir
reaksjoner og sanksjoner i situasjoner der den
enkelte yrkesutøver eller kollegiale fellesskap utviserdårlig dømmekraft eller begår etiske overtramp.
Dokumentets formål og målgruppe
Dette yrkesetiske dokumentet henvender seg til:
• barnevernspedagoger, sosionomer, vernepleiereog velferdsvitere• studenter og undervisningspersonell ved
utdanningene for yrkesgruppene• klienter, pasienter og andre som benytter seg av
tjenestene til disse yrkesgruppene• yrkesgruppenes arbeidsgivere og oppdragsgivere• kolleger og samarbeidspartnereMålet med det yrkesetiske dokumentet er:• å styrke etisk bevissthet og handling blantbarnevernspedagoger, sosionomer, vernepleiere og velferdsvitere• å gi brukere/klienter, allmennheten og myndigheter
innsyn i disse yrkesgruppenes etiske grunnlag• å bidra til å legitimere utøvelsen av yrket ogvære et element i utviklingen av yrkesidentitet
og profesjonenes selvjustis• å gi inspirasjon og veiledning for etisk refleksjon
og diskusjon

Klient, bruker eller pasient
I dette dokumentet er «bruker» definert som en
person som mottar helse- og sosialfaglige tjenester.
Yrkesutøver«Yrkesutøver» viser i dette dokumentet til barnevernspedagoger, sosionomer, vernepleiere og
velferdsvitere.
Profesjonsmoral og -etikk
Profesjonsmoral er handlingsreglene, konvensjonene
og verdiene som er virksomme i profesjonenes
praksis i møte med moralske problem/utfordringer.
Profesjonsetikk er refleksjon over profesjonens
moralske utfordringer, normer og verdier samt
begrunnelsen for disse. Profesjonsetikk for helseog sosialarbeidere skal gi et grunnlag for ansvarlig handling og begrunnede verdivalg i yrkesutøvelsen.

2. Verdier som forplikterInternasjonale grunnlagsdokumenter
Respekten for menneskets verd og rettigheter
slik det framgår av FNs menneskerettighetserklæring, barnekonvensjon og andre relevanteinternasjonale konvensjoner er utgangspunktet for
etableringen av felles etiske verdier på tvers av
nasjoner og kulturer. FN og andre internasjonale
organisasjoner har vedtatt en rekke forpliktende
dokumenter som er av betydning for utformingen
av profesjonsetikk.
International Federation of Social Workers(IFSW), der FO er medlem, og International
Association of Schools of Social Work (IASSW)
vedtok i 2004 dokumentet «Statement of EthicalPrinciples» – en erklæring om etiske prinsipper
i sosialt arbeid og yrkesetiske retningslinjer. Som
medlemmer av IFSW er profesjonene forpliktet
av dette internasjonale dokumentet. FO er ogsåmedlem av AIEJI, og er derfor også forpliktet av
deres etiske dokumenter.

• å danne grunnlag for klager til yrkesetisk råd
Definisjoner
Helse- og sosialfaglig arbeid
Helse- og sosialfaglig arbeid er et samlebegrep foryrkesutøvelsen til barnevernspedagoger,
sosionomer, vernepleiere og velferdsvitere.

Følgende verdier utgjør et felles etisk
grunnlag for yrkesutøveren
Menneskeverd
Alle mennesker har samme (grunnleggende)
verdi og rett til livets goder. Yrkesutøveren skal forsvare den enkeltes rett til liv og helse, bekjempe

4

Yrkesetisk grunnlagsdokument

Yrkesetisk grunnlagsdokument5

bruk av vold og tvang og arbeide for at brukerneskal få så gode levekår og så god livskvalitet som
mulig.
Respekt for den enkeltes integritet
Respekten for enkeltindividets verdier og ønske om
kontroll over eget liv er grunnleggende i helse- og
sosialfaglig arbeid. Gjennom dialog og tilrettelegging for medvirkning skal yrkesutøveren bidra tilå styrke den enkeltes mulighet til å leve i samsvar
med egne verdier, muligheter og begrensninger.
Yrkesutøverne har særlig ansvar for å skillemellom ulike preferanser og levemåter som måanerkjennes, og atferd og handlinger som bryter
med fundamentale menneskerettigheter og lovreguleringer.
Anerkjennelse av ulikhet og ikke-diskriminering
Helse- og sosialfaglig arbeid skal ta hensyn bådetil fellesmenneskelige behov og individuelle
preferanser. Yrkesutøverne skal unngå og bekjempeurimelig forskjellsbehandling av mennesker på
grunnlag av etnisitet, kultur, språk, kjønn, kjønnsuttrykk og seksuell orientering, sosial og økonomisk
status, funksjonsnedsettelse, religion, livssyn, politisk
syn, alder og andre vesentlige personforhold. Det er
imidlertid også viktig å være kritisk til likebehandlingog standardiserte tiltak i møte med ulike situasjoner
og behov.
Helhetssyn på mennesker
Helse- og sosialfaglig arbeid legger til grunn at det
er mange aspekter ved menneskers liv som har
betydning for velferden, og at individ og samfunnpåvirker hverandre. Yrkesutøveren skal legge vekt påen helhetlig tilnærming til mennesker som har behovfor sammensatte og tverrfaglige tjenester. Han/hun
skal bidra til at ulike deler av hjelpeapparatet samarbeider om å gi brukeren et helhetlig hjelpetilbud.
Tillit, åpenhet, redelighet
Helse- og sosialfaglig arbeid må baseres på tillit
mellom yrkesutøveren og brukeren. Yrkesutøveren
kan bidra til at tillit oppstår gjennom åpen kommunikasjon, forståelig informasjon, tydelige begrunnelser og ivaretakelse av konfidensialitet.

som ikke selv kan ivareta egne behov og interesser.
Yrkesutøverne skal vise omsorg og nestekjærlighet ved å identifisere og møte brukernes udekkede
behov på en måte som tar hensyn til den andres
ressurser og verdier.
Solidaritet og rettferdighet
Ut fra erkjennelsen av at mennesker er gjensidig
avhengig av hverandre skal yrkesutøveren fremme
solidaritet mellom individer og grupper. En rettferdig
fordeling av samfunnets ressurser er et viktig måli helse- og sosialfaglig arbeid. Brukernes rettigheter
skal alltid ivaretas, og yrkesutøverne har et særskilt
ansvar for å arbeide for økt rettssikkerhet og bedre
levekår for utsatte grupper i samfunnet.
AnsvarMennesker har selv ansvar for det de har innflytelse
over. Dette gjelder både brukere og yrkesutøvere.
Selv om ledere har et større ansvar enn den enkelte
yrkesutøver, har alle et selvstendig ansvar for ategne handlinger er i samsvar med faglig kunnskap,
juridiske rammer og yrkesetiske forpliktelser. Ledere
har et særskilt ansvar for at det tilrettelegges for etisk
refleksjon på arbeidsplassen. Hvis yrkesutøverne blirpålagt å utføre handlinger som de ikke anser faglig
eller etisk forsvarlige, har de ansvar for å melde fra
om dette.

3. Yrkesetiske utfordringer i arbeidet
Møtet mellom mennesker
Helse- og sosialfaglig arbeid utøves primært i møter
mellom mennesker. I menneskelig samspill vil allebåde påvirke og påvirkes av det som skjer. Måten
yrkesutøveren møter enkeltmennesker, kolleger og
grupper på, er avgjørende for hvordan tjenester og
hjelp blir utført, forstått og mottatt. Som den profesjonelle part i relasjoner, må yrkesutøveren ha etbevisst forhold til egen væremåte, motiver og verdier,og hvordan disse påvirker dem man møter. Yrkesutøverne må også være oppmerksomme på
hvordan de som profesjonell part påvirker styrkeforholdet i relasjonen, og at profesjonell makt alltid
kan misbrukes.

Omsorg og nestekjærlighet
Yrkesutøveren har et særskilt ansvar for å bistå de

Skjønn og dømmekraft
Generalisert kunnskap, juridiske regler og moralske
normer er ikke et tilstrekkelig handlingsgrunnlag

6

Yrkesetisk grunnlagsdokument

Yrkesetisk grunnlagsdokument7

i møte med brukernes mangfoldige og ofte komplekse behov. Helse- og sosialfaglig arbeid forutsetter derfor at yrkesutøverne har faglig og moralsk
dømmekraft og evne til å utøve skjønn.
Å utøve skjønn vil si å skjelne mellom vesentlig og
uvesentlig, vurdere ulike sider ved sammensatte og
komplekse situasjoner og avveie mellom ulike interesser og hensyn. Dømmekraft innebærer også mot
til å foreta valg også når ingen løsninger framstår
som ideelle.
En god situasjonsforståelse forutsetter at yrkesutøveren er oppmerksom på hvordan samspillet
mellom de involverte og den aktuelle konteksten
preger det som sies og gjøres av den enkelte.
Yrkesutøveren må være bevisst på at bådebrukernes og yrkesutøvernes erfaringer og kulturelle
bakgrunn påvirker hvordan en situasjon oppfattes,
oppleves og vurderes. Et godt faglig skjønn måbaseres på en best mulig utforsking av den aktuellesituasjonen, og perspektivene til samtlige av deberørte må tas med i betraktningen.
Yrkesutøverne har ansvar for å drøfte etiske dilemmaer med brukerne og kolleger, og søke veiledningnår de selv er i tvil.
Dialog og samarbeid
Samarbeid er en forutsetning for utøvelse av helseog sosialfaglig arbeid. Et helhetlig og godt koordinert
tjenestetilbud bygger på gode relasjoner mellom
yrkesutøver og bruker, og et konstruktivt samarbeid
mellom involverte yrkesgrupper, etater og i mange
tilfeller brukerens private nettverk. For å kunne
samarbeide mot felles mål må yrkesutøverne hakjennskap til og vise respekt for andres kompetanse,roller og arbeidssituasjon. I tillegg må de ha evne til åinngå reelle dialoger både med brukerne og aktuellesamarbeidspartnere.
Dialog vil si at man deler sitt personlige perspektiv
på en situasjon eller et problem med andre
involverte, og forutsetter at man forsøker å severden gjennom andres øyne. Målet er å komme til
en felles beslutning om veien videre som kan ivareta
verdiene til de ulike berørte, og aksepteres av alle.

8

Yrkesetisk grunnlagsdokument

Helse- og sosialfaglig arbeid er ofte preget av motsetninger. En erkjennelse av konflikter er en forutsetning for å kunne gjøre godt arbeid. Kritikk av kolleger
bør tas åpent opp med den det gjelder før kritikken
bringes videre i systemet. Kollegalojalitet må ikke
komme i veien for en åpen diskusjon om behandlingsmetoder eller skjønnsmessige vurderinger
i konkrete saker.
Taushetsplikt og personvern
Personvern er en grunnleggende verdi i helse- og
sosialfaglig arbeid. Taushetsplikten skal ivareta
individets rett til å bestemme over informasjon om
seg selv, og er en forutsetning for en tillitsfull relasjon
mellom yrkesutøveren og brukeren. Taushetsbelagt
informasjon kan videreformidles med brukerens
samtykke. Hvis samtykke ikke foreligger, skal vedkommende varsles før taushetsbelagt informasjon
gis til andre. Både juridiske reguleringer og etiske
hensyn tilsier at det skal tungtveiende grunner til forå oppheve taushetsplikten. Også når det foreligger
samtykke til å oppheve taushetsplikten skal
personvernet ivaretas så langt det lar seg gjøre.
Det er viktig å vurdere kritisk hvor mye informasjon
som må gis videre, hvor mange som trenger den,og i hvilken form den skal gis. Også når det gjelder
innhenting av sensitive opplysninger som angår
brukere, er det viktig å utvise måtehold og ikke etterspørre mer informasjon enn det som er nødvendig
for å belyse den aktuelle saken.
Nye og vidtfavnende informasjonskanaler og sosiale
medier åpner for rask og effektiv kommunikasjon.
Dette stiller ekstra store krav til aktsomhet når
det gjelder spredning av informasjon og sensitive
opplysninger om en tredjeperson. Som yrkesutøvere
må barnevernspedagoger, sosionomer, vernepleiereog velferdsvitere være bevisst sin rolle. Det er viktig
å reflektere over hvem man representerer når man
beveger seg i sosiale medier. Man må kunne skillemellom rollen som privatperson, profesjonsutøver
eller tillitsvalgt.
Lojalitet
Gjennom sitt samfunnsansvar har yrkesutøveren
ulike interesser å ivareta. Yrkesutøveren har ansvar
for å ivareta den enkeltes behov for hjelp og støtte.
Samtidig er han/hun forvalter av samfunnets kollektive ressurser og har ansvar for at disse ressursene
Yrkesetisk grunnlagsdokument9

forvaltes på beste måte for fellesskapet. Det stilles
krav til de enkelte tjenester og den enkelte yrkesutøver om lojalitet overfor politiske føringer og beslutninger blant annet når det gjelder organisatoriske ogøkonomiske rammer.
Dette innebærer at den enkelte befinner seg
i spennet mellom ulike forpliktelser, og lojalitetskonflikter kan oppstå. Yrkesutøveren kan bli nødt
til å prioritere mellom ulike behov hos den enkelte
bruker, eller mellom behov og interesser hos ulike
brukere. Den primære lojaliteten skal være hosden mest utsatte parten. Dette gjelder for eksempel
dersom det er konflikter mellom foreldre og barnsinteresser. Ansattes behov for sikkerhet kan ogsåkomme i konflikt med brukernes behov for hjelp og
omsorg.
Yrkesutøveren må kunne skille mellom rettigheter og
behov. Mens rettigheter angir det brukere har krav
på, må behov alltid skjønnsvurderes. Økonomiske
rammer og begrensede ressurser stiller krav til
prioriteringer. Lojalitetskonflikter kan skjult eller åpent
føre til valg og prioriteringer som er i strid med
yrkesetiske verdier. Det er viktig at yrkesutøveren
er bevisst på disse dilemmaene og kan drøfte demåpent med brukere og kolleger. Dette krever mot tilå si fra, og evne til å argumentere faglig og etisk for
avgjørelser samt stå inne for valgene som tas og
gjennomføres i praksis.
Bruk av makt og myndighet
Helse- og sosialfaglig arbeid innebærer utøvelse av
makt, myndighet og sosial kontroll.
Yrkesutøveren fatter beslutninger og foretar
vurderinger som kan få store konsekvenser for
brukerens liv. Tiltak kan være uønsket av brukeren
selv. Faglig kunnskap kan skape skjevhet i relasjonen, og de profesjonelle forvalter ressurser og regelverk som gjør at den hjelpetrengende kan kommei et avhengighetsforhold til yrkesutøveren. Yrkesutøveren har ansvar for å tydeliggjøre og vedkjenne
seg maktforholdet i relasjonen til brukeren.

flytelse over og ta ansvar for eget liv. Yrkesutøverne
må derfor etterspørre og ta på alvor brukernes egenforståelse av problemene og forslag til løsninger. Det
er også viktig å gi brukerne god informasjon om rettigheter, muligheter og tilbud, slik at de i størst mulig
grad selv kan ta stilling til hva som bør gjøres. Selv
i situasjoner der brukeren er sterkt hjelpetrengende
og ber om at andre overtar kan det være viktig å
fastholde at det fortsatt er deler av brukerens liv som
vedkommende selv kan og må beholde ansvaret for.
Mange brukere føler seg avmektige i møte med
hjelpeapparatet. Selv om det alltid vil være en asymmetri i profesjonelle relasjoner, har yrkesutøveren etsærlig ansvar for å fordele makt og ansvar mellom
yrkesutøver og bruker. Yrkesutøveren må dele sin
egen forståelse av situasjonen og problemet med
klienten og anerkjenne at det er brukeren som best
kjenner egen livshistorie og situasjon. Skriftlig materiale skal utformes på en slik måte at det kan forstås
av brukeren.
Det er viktig å være klar over at den mer skjulte
formen for maktbruk som kan knytte seg til diagnostisering og annen kategorisering, samt tiltale og
omtale av klienten, kan oppleves vel så krenkende
som mer formaliserte maktmidler. Yrkesutøveren måogså være bevisst på at egen avmakt og utryggheteller negative holdninger overfor en bruker kan øke
faren for maktmisbruk.
Utøvelse av myndighet og makt er en særlig
utfordring i arbeidet med brukere som ikke selv kan
gi uttrykk for ønsker og behov. I møte med disse
brukerne er det viktig å søke etter informasjon om
brukernes preferanser hos nære andre, og væreoppmerksom på kroppsspråk og andre ytringer som
kan være uttrykk for misnøye eller trivsel.

Yrkesutøverne skal bruke sin makt og innflytelse til åhjelpe brukerne med å synliggjøre sine egne behovog kompetanser. Brukernes egne ressurser skal
mobiliseres slik at de i størst mulig grad kan få inn-

Tvangsbruk
Bruk av makt og tvang er alltid etisk problematisk
selv når det anses som nødvendig og er lovhjemlet.
Brukere som utsettes for tvang, vil uunngåelig få sine
fysiske og/eller mentale grenser krenket. Tvang kan
omfatte alt fra frihetsberøvelse, bruk av tvangsmidler, tvangsbehandling og annen fysisk maktbruk, tilmangel på valg og strukturell tvang i form av regler
og rutiner som alle må følge. Bruk av tvang skalbare skje i unntakstilfeller. God kjennskap til lovens

10

Yrkesetisk grunnlagsdokument

Yrkesetisk grunnlagsdokument11

vilkår for tvangsbruk er en forutsetning for å kunne
iverksette tvangstiltak, men lovens reguleringer
fjerner ikke de etiske dilemmaene og belastningene
ved tvangsbruk.
Den etiske begrunnelsen for bruk av tvang er at det
er nødvendig for å hindre eller begrense vesentlig
skade, enten på personen selv, andre eller omgivelsene. Den etiske hovedutfordringen er derfor
avveiningen mellom skadene som kan forebygges
ved tvangstiltak, og skadene og krenkelsene man
kan påføre en annen gjennom selve tvangsbruken.
Denne avveiningen må alltid knyttes til den konkrete
situasjonen og personen, og kan aldri gjøres generelt. Etisk forsvarlig bruk av tvang vil først og fremstvære aktuelt overfor brukere som ikke selv forstår
konsekvensene av egne handlinger, eller som utsetter andre for fare.
Hvis tvang brukes, må tiltakene være så lite inngripende som mulig. God informasjon og dialog om
begrunnelsen for tvangsbruken kan gjøre tiltakene
mer forståelige og bidra til å redusere opplevelsen av
krenkelse hos brukeren. Når tvangsmidler benyttes
overfor brukere som ikke evner å forstå hvorfor, vil
dette kunne skape uro og angst som øker skadevirkningene ved tvangsbruk. Dette må tas hensyn
tilved avveiningen mellom hjelp og skade ved brukav tvangsmidler.
Yrkesutøvere kan oppleve å bli pålagt å utføre
tvangstiltak som de selv er faglig eller etisk uenig i,
men som andre har vedtatt. I slike situasjoner må
yrkesutøveren foreta en avveining mellom ulike forpliktelser. Dersom det ikke er mulig å endre pålegget
gjennom kollegiale diskusjoner, må yrkesutøveren
vurdere om innvendingene mot tvangsbruken er
alvorlige nok til at det bør varsles videre.

Åpenhet, informasjon og varsling
Yrkesutøveren blir gjennom sitt arbeid kjent med
en rekke forhold som skaper problemer for enkeltmennesker eller grupper, og har et moralsk ansvar
for å gjøre disse forholdene kjent. Han/hun har etansvar for at forhold som skaper sosiale problemer
og bidrar til sosial utstøting eller uverdige livsvilkår,får samfunnsmessig oppmerksomhet. Offentlig
ansatte yrkesutøvere har plikt til å informere depolitiske beslutningsorganene ad tjenestevei.
Ettersom velferdsstaten er verdibasert, kan det knytte
seg etiske utfordringer til sosialpolitiske spørsmål.
Det er en del av yrkesutøvernes samfunnsoppdragå sørge for at ressursene som er stilt til rådighet forvirksomheten, utnyttes på en mest mulig effektiv ogformålstjenlig måte. Samtidig er yrkesutøverne forpliktet til å melde fra og utvide rammene for utøvelse
av helse- og sosialfaglig arbeid dersom det mangler
nødvendige ressurser til å utføre arbeidet på en
faglig og etisk forsvarlig måte.
Enkelte ganger kan det være nødvendig å henvende
seg direkte til politikere eller media. I all offentlig
opptreden må det gjøres klart om man opptrer påvegne av seg selv, profesjonen, arbeidsplassen
eller en organisasjon. Noen arbeidsgivere har regler
som hindrer ansatte i å uttale seg offentlig. Det kan
av etiske hensyn av og til være riktig å bryte slike
regler. Ansvaret for å opplyse offentligheten griper
inn i forholdet mellom taushetsplikt, opplysningspliktog yrkesetiske hensyn. I situasjoner der ansvar forå beskytte enkeltpersoner og ivareta taushetsplikt
aktualiseres, må ansvaret for åpenhet og informasjon avveies mot dette.

Yrkesutøveren skal ha et kritisk blikk på all brukav tvang, og ta ansvar for at problemstillinger som
tvangsbruk reiser, tas opp til diskusjon. Han/hun skalvære pådriver i det faglige arbeidet for å bekjempeog forebygge unødvendig tvangsbruk, og alltid søke
etter alternativer. Brukerne selv kan se andre og
flere alternativer til tvang enn de profesjonelle, og
yrkesutøverne skal bidra til å gjøre hjelp tilgjengelig
før situasjonen blir så alvorlig for brukeren at tvang
framstår som eneste utvei.

Yrkesutøvere som blir klar over feil, mangler eller
kritikkverdige forhold ved virksomheten, har ifølge
arbeidsmiljøloven rett til å varsle. Samtidig foreligger det et yrkesetisk ansvar for å varsle. I helse- og
sosialfaglig arbeid kan dette ansvaret også handleom å varsle om kollegers brudd med etiskeverdier og forpliktelser. Varslingsansvaret kan bety
at den enkelte kommer i et spenningsforhold mellom
lojalitet til kolleger eller arbeidsplass på den ene
siden, og lojalitet til faglige og etiske standarder på
den andre. Loven krever at framgangsmåten ved
varsling skal være forsvarlig, og at varslingsrutinene ivirksomheten følges. I enkelte saker hvor tjenestevei

12

Yrkesetisk grunnlagsdokument

Yrkesetisk grunnlagsdokument13

ikke fungerer, kan det være nødvendig å gå ut overtjenestevei og varsle til offentlig tilsynsmyndighet.
Å varsle kan være en påkjenning for den som
varsler. I enkelte situasjoner bør ikke varsleren stå
alene om å melde kritikkverdige forhold. Kolleger
eller fagforening kan være viktige støttespillere i en
slik situasjon.

4. Yrkesetisk råd og klagebehandling
Sammensetning
Yrkesetisk råd i FO består av tre representanter fra
hver yrkesgruppe (barnevernspedagog, sosionomog vernepleier), en velferdsviter og to eksterne
medlemmer, og velges på kongressen.
MandatRådets mandat er å bidra til etisk refleksjon og
bevissthet blant barnevernspedagoger, sosionomer,
vernepleiere og velferdsvitere, holde den etiske
diskusjonen høyt på organisasjonens og yrkesgruppenes dagsorden og behandle klager på
yrkesutøvelsen blant de fire yrkesgruppene. Rådet
tar også imot henvendelser for råd og drøfting av
etiske spørsmål.
Hvem kan klage til yrkesetisk rådAlle som i møte med barnevernspedagoger, sosionomer, vernepleiere og velferdsvitere mener å haopplevd etisk kritikkverdig praksis fra yrkesutøvernes
side, kan fremme klage overfor yrkesetisk råd. Dette
gjelder også selv om yrkesutøveren ikke er medlem
av FO.
Yrkesutøvere som oppdager etisk klanderverdig
praksis hos en kollega eller overordnet, kan ogsåklage inn vedkommende for rådet.
Klage kan også fremmes av bruker eller yrkesutøver
overfor samfunnsinstitusjoner (f.eks. tjenestesteder).
Klageprosedyre
Klagen skal fremmes skriftlig til yrkesetisk råd. Rådet
kan være behjelpelig med å formulere klagen.

i dette dokumentet. Ved klage fra bruker/klient må
det vedlegges en signert godkjenning fra klagerenom at den innklagde yrkesutøveren løses fra taushetsplikten i den spesielle saken.
Klagen oversendes innklagede for kommentarer.
Kommentarer fra innklagede oversendes klageren,slik at vedkommende får mulighet til ytterligere
kommentarer.
Den innklagede blir så bedt om å komme med ensluttkommentar.
Yrkesetisk råd drøfter klagesaken med bakgrunn
i dette etiske dokumentet. Rådet kommer med enskriftlig vurdering i saken, som sendes begge parter.
Rådet kan også invitere til et møte mellom partenefor å fremme kommunikasjon og gjensidig respekt.
Ved grove brudd på FOs etiske verdier kan rådet
foreslå skarpere reaksjoner overfor yrkesutøveren,
for eksempel suspensjon eller eksklusjon fra FO.
I slike tilfeller følges bestemmelsene i vedtektene.
Yrkesetisk råd vurderer om klagebehandlingen skal
offentliggjøres.
Dette dokumentet er videreutviklet fra tidligere
Yrkesetiske regler og etiske grunnlagsdokumenterfor barnevernpedagoger, sosionomer og vernepleiere:
1967: Yrkesetiske retningslinjer for sosionomer
1977: Yrkesetiske retningslinjer for barnevernpedagoger
1981: Yrkesetiske retningslinjer for vernepleiere
1989: Erklæring om etiske prinsipper i sosialt arbeid
1995: Yrkesetiske retningslinjer for barnevernpedagoger
2002: Yrkesetisk grunnlagsdokument for barnevernpedagoger, sosionomer og vernepleiere
2011: Yrkesetisk grunnlagsdokument for barnevernpedagoger, sosionomer, vernepleiere og velferdsvitere

Klagen må angi hvem det blir klaget på, omstendighetene rundt klagen og de etisk klanderverdige
aspektene ved forholdet. Det er ønskelig at klagen
knyttes direkte til de etiske verdiene som er omtalt
14

Yrkesetisk grunnlagsdokument

Yrkesetisk grunnlagsdokument15