POVZETKI PRISPEVKOVIN
BIOGRAFIJE

10. MAJ 2018

UVODNO PREDAVANJEin
SKLOP 1.: UMETNOST KAMIŠIBAJA

Kyoko Sakai, predstavnica IKAJA, mednarodne zveze kamišibaja na Japonskem(v sodelovanju s Hino Nagase)
Kamišibaj, njegove glavne značilnosti in privlačnostiZaložba Doshinsha je bila ustanovljena leta 1957. Od ustanovitve smo izdali že približno
2400 del kamišibaja in 600 otroških knjig. Doshinsha izvira iz študijske skupine za kamišibaj.
Predstave kamišibaja so med drugo svetovno vojno uporabljali kot propagando za
spodbujanje bojnega duha, zato imajo negativno zapuščino. Ko je gospod Kinji Muramatsu
ustanovil Doshinsho, je izjavil: »Zdaj se poslavljamo od zgodb kamišibaja, ki so razpihovale
bojni duh, in pozdravljamo zgodbe, ki so mirne, spoštujejo človeška življenja in ljubijo
otroke.« Dolga leta sem urejala zgodbe kamišibaja ter slikanice za Doshinsho. Po petnajstih
letih urednikovanja in desetih letih predsedovanja sem zdaj predsedujoča članica.
Kaj so glavne značilnosti in privlačnosti kamišibaja? Zgodba kamišibaja se odvije, ko v leseni
oder butai vstavimo serijo posameznih listov in jih menjavamo, medtem ko beremo besedilo.
Ker je ilustracija na sprednji strani lista, besedilo pa na zadnji, se mora nastopajoči obračati
proti občinstvu. Tako je format kamišibaja drugačen od slikanic. Strani slikanic so zvezane,
tako da bralec gleda slike, medtem ko bere besedilo in obrača strani. Ta razlika v formatu
povzroči razlike v ključnih značilnostih slikanic in zgodb kamišibaja.
Delo kamišibaja se pojavi v odru butai in se razširi med gledalce, saj je treba med predstavo
menjavati liste. Občinstvo se osredotoči na nov list, ki se pojavi. Trenutek, ki ga nastopajoči
porabi za menjavo lista, je dragocen: občinstvu dovoli, da se posveti novi ilustraciji. Temutrenutku v japonščini rečemo ma (premor). Nastopajoči stoji poleg odra, ki vsebuje zgodbo,
in bere besedilo, napisano na zadnji strani listov. Nastopati začne z vsem srcem, sočustvuje zliki in se sporazumeva z občinstvom. Pozornost in komunikacija občinstva ustvarjata kyokan(skupna čustva), ki zgodbo približujejo občinstvu. Obstoj kyokana je osnova za dobro
predstavo.
Ker predstave kamišibaja ustvarjajo kyokan, je njihova vsebina pomembna: potrebujemo
namreč temo, o kateri želimo deliti svoja čustva. Ko predstavljamo dela kamišibaja,poskušamo uresničiti čudoviti svet kyokana, s čimer ustvarjamo srečo in mir za vse.
Kyoko Sakai se je rodila leta 1946. Diplomirala je iz ekonomije na Univerzi Hosei. Postalaje glavna urednica in deset let delala kot predsednica in direktorica založbe Doshinsha
Publishing v Tokiu, ki je znana po izdajanju otroških knjig in kamišibajev. Uredila je številna
popularna dela, kot je slikanica Kazua Iwamure Štirinajstčlanska družina (The Family ofFourteen). To delo je izšlo v trinajstih državah – po svetu je prodanih več kot deset milijonov
izvodov. Delo Mačka, ki rada slika (Cat Who Likes to Paint), ki ga je napisala in ilustrirala
Kayako Nishimaki, je leta 1987 zmagalo v kategoriji slikanic za nagrado Kodansha Publication
Culture Award for Children's Books. Kyoko Sakai je prav tako uredila delo Dogodivščina v
omari (The Adventure in the Closet), ki je doseglo rekordno prodajo. Uredila je številnečudovite kamišibaje, kot sta Vrabec s pristriženim jezikom (The Tongue-Cut Sparrow) in serija
Robot Kamii (Kamii the Robot). Leta 2001 je postala ena od soustanoviteljic Mednarodne
japonske zveze za kamišibaj (International Kamishibai Association of Japan, IKAJA).
Organizira seminarje o kamišibaju in predava tako na Japonskem kot na Nizozemskem, v
Franciji, Nemčiji, Švici, Indiji, Maleziji, Singapurju ter na Kitajskem. Obenem poskuša
vzpostaviti teorijo kamišibaja, pri čemer sodeluje z Noriko Matsui. Njuno delo je zbrano v
seriji vprašanj in odgovorov »Kako izvajati kamišibaj« (»How to Perform Kamishibai Q&A«)in »Minienciklopediji kamišibaja« (»Kamishibai Mini-encyclopaedia«). Je revizorka fundacije
Iwasaki Chihiro Memory Cooperation Foundation, predavateljica na Nacionalnem

2rehabilitacijskem centru, predsedujoča članica založbe Doshinsha Publishing ter predstavnica
zveze IKAJA.
Hina Nagase se je rodila leta 1963 v Tokiu. V osnovni šoli je zelo rada brala otroške knjige.
Že takrat je spoznala kamišibaj, ki jo je zelo očaral. V času srednje šole je živela v ameriških
zveznih državah Maryland in New Jersey. Ko se je vrnila na Japonsko, je obiskovala Univerzo
Sophia in leta 1986 diplomirala iz angleškega jezika na Oddelku za tuje jezike. Po diplomi jedelala za Japan Airlines kot stevardesa za čezoceanske lete. Potem ko je pri letalski družbidala odpoved, je začela študirati prevajalstvo, predvsem prevajanje otroških del. Njen prvi
prevod dela Escape from Shangri-La, ki ga je napisal Michael Morpurgo, je izšel leta 2002.
Takrat je tudi odkrila Mednarodno japonsko zvezo za kamišibaj (IKAJA) in začela tam delati
kot tajnica. Njena glavna prevodna dela so Tiger Boy, Monsoon Summer, Rickshaw Girl (MitaliPerkins), Love, Aubrey (Suzanne LaFleur), Anna Hibiscus (Atinuke) itd. Zgodba Rickshaw Girl jebila leta 2010 izbrana za domače branje za petošolce in šestošolce. Delo Love, Aubrey jeuvrščeno na priporočilni seznam knjig japonske zveze šolskih knjižnic (Japan School LibraryAssociation). Na Japonskem je večkrat predavala o kamišibaju ter nastopala z angleškimi
predstavami kamišibaja v Franciji, Indiji, Maleziji in Singapurju.

Jelena Sitar Cvetko
Preseganje meja v zamejenem prostoru: dramaturški pogled na umetnost kamišibaj
gledališča
Pripovedovalec zgodbe slika dogodke, prostore in junake v njih. Pripoved spremljajo čustvain občutki. Moč neposredne žive pripovedi, stare kot človeštvo samo, pomaga ljudem
razumeti sebe in svet.
Medtem ko pripoved zahteva čas, pa slika/podoba omogoča takojšen odziv. Sugestivnost
podobe vpliva na čute, občutja in čustva gledalcev. Moč podobe, stare kot človeštvo samo,
pomaga ljudem do uvida.
Ko želimo s slikami povedati zgodbo, ko želimo zgodbo prikazati (tudi to početje spremljačloveka v času), potrebujemo niz slik. Podobe v svojem sosledju govorijo zgodbo. A zgodba
se ne dogaja več nekoč (mukashi mukashi ali 'nekoč'). Dobila je svojo podobo, dobi svoje telo(utelešenje). Vidimo jo.
Besede in podobe, ki se v kamišibaju dinamično prepletejo in neločljivo povežejo, ustvarjajo
sinergijo, novo umetniško bitje. Srečanje besed in slik se pri kamišibaju zgodi v butaju,praznem pravokotniku, in robu, ki zgodbo uokviri in tako omeji sliko. Omejitev pa pomeni
izvzetje: kar je v okvirju, je iz-vzeto iz našega sveta, zato se v njem lahko zgodi karkoli. Kaj je
torej ZA okvirjem? Nadaljevanje slike? Svoboda? Vsekakor preseganje. Nov prostor, neznansvet, ki ga nikoli ne bi spoznali, če se ne bi odprla vratca odra – butaja. Če okvir butaja
omogoča ustvarjanje novega prostora – prostora zgodbe, pa vratca butaja določajo časzgodbe. Določajo, kdaj se bo ta začela in kdaj končala. Vmes si bodo v določenem ritmu
sledili dogodki. Ritem narekuje pripovedovalec. Določa čas in način, kako si slike sledijo. Inpripoveduje.
Pripoveduje o tistem, kar vidimo, še bolj pa o onem, česar ne moremo videti, tistem zadaj. Inpotem nam pokaže tisto zadaj, ko z odra potegne list. In zadaj je še en list … Potapljamo se v
zgodbo, globlje in globlje: z vsakim novim listom, z vsako novo sliko, z vsakim novim
dogodkom. Kamišibajkar odstira in pripoveduje. Zgodba nastaja v njegovih rokah in v
njegovih ustih, na njegovem obrazu. On pozna zgodbo, on nas vodi v zgodbo, on sam
postane zgodba. On je med nami, je del nas. Če pa je del nas, je del nas tudi njegova zgodba.
3

Kamišibajkar je animator, daje dušo sleherni podobi, sleherni besedi. Podobe vstopajo v
medsebojne odnose in se srečujejo med seboj ter s pripovedjo. Med njimi nastane valovanje,
ki preseže ritem sosledja dogodkov, prizorov, podob. Takrat je animirano tudi občinstvo, ki
čuti, kar vidi in sliši, ter tako spozna modrost, ki stanuje v globinah vsake zgodbe. Spozna pa
tudi njenega avtorja, katerega duša posreduje zgodbo in se zrcali v duši gledalca. Kyokan.
Jelena Sitar Cvetko je dramaturginja in lutkarica, ki že trideset let prispeva k slovenskemu
lutkarstvu. Raziskuje predvsem komorno lutkovno gledališče kot režiserka, dramaturginja inumetnica.
Podpisuje se pod več kot štirideset predstav v poklicnih lutkovnih gledališčih, med katerimi
sta mednarodno najbolj znani Dr. Faust (Lutkovno gledališče Ljubljana) in Ko je Šlemil šel v
Varšavo (Lutkovno gledališče Maribor). Deset predstav je ustvarila v lastnem lutkovnem
gledališču Zapik, ki je znano po minimalističnem, interaktivnem in izvirnem pristopu klutkarstvu. V predstavah gledališča Zapik avtorja Jelena Sitar Cvetko in Igor Cvetko
raziskujeta meje oblik gledališča, kakršni sta uporaba prstnih lutk in kamišibaj.
V njeni poklicni biografiji jo najdemo tudi kot urednico revije Lutka, soustanoviteljico Hišeotrok in umetnosti ter umetniško vodjo Lutkovnega gledališča Ljubljana.
Od leta 2010 deluje tudi kot profesorica na Pedagoški fakulteti Univerze na Primorskem, kjernovim generacijam učiteljev predstavlja čarobni svet gledališča, lutkarstva in kamišibaja.

Gerhard Jäger
Kamišibaj in njegov transformativni duh
Spoštovanje tradicije
Kamišibaj je že stoletja podvržen neprestanemu procesu spreminjanja. Navdihoval jebudistično filozofijo, laterno magiko, rojstvo junakov mange ter vojno propagando, dokler
niso z njim začeli poučevati bontona in moralističnih vrednot v šolah. Od prodora v zahodni
svet, kjer so to pripovedovalsko tehniko odkrili in sprejeli v osemdesetih letih prejšnjega
stoletja, vse več otrok in odraslih uživa v tej čarobni obliki pripovedovanja. Organizacije po
vsem svetu globoko spoštujejo japonsko tradicijo in obenem prosto prirejajo in spreminjajo
kamišibaj. V tem prispevku se posvečam raznolikosti umetniški tehnik in tem, s katerimi
ustvarjamo zgodbe, oblikam ustvarjalnega pripovedovanja v sodelovanju z ateljeji alidelavnicami ter raznolikosti prizorišč.
Umetniške tehnike in temeŠtevilni umetniki in ilustratorji že leta eksperimentirajo z različnimi tehnikami in velikostmi,ko ustvarjajo nove zgodbe kamišibaja. Poleg risanja in/ali slikanja so popularne tehnike šekolaž, senčno gledališče, fotografije scenskih postavitev ali različnih materialov, priredbe
tiskanih slikanic in vezene podobe. Umetniki nekatere tehnike izberejo, da bi presenetili
občinstvo na vizualni ravni. Celo eksperimenti z belimi ali črnimi listi (ki predstavljajo snežnivihar ali temno noč) lahko pripeljejo do osupljivih rezultatov in sodelovanja občinstva. Izbira
tem za zgodbe ter njihove vsebine se odmika od standardnih pravljic, legend in vzgojnega
konteksta šolskega učnega načrta proti sodobnejšim vsebinam, ki so tesneje povezane zvsakodnevnim življenjem otrok in mladine, z ločenimi družinami, s problematiko priseljevanja
ali spola itd.
Ustvarjalne pripovedovalske kombinacije4

Po predstavi kamišibaja je mogoče prirediti ustvarjalne delavnice, ki se posvečajo kulturnemu
ozadju specifične zgodbe, poleg tega pa obstajajo še številne možnosti, ki so odvisne odvsebine zgodbe in sposobnosti pripovedovalca. Kombinacije z zvoki, pesmimi in glasbenimi
inštrumenti so precej pogoste, vendar je mogoče sklopu dodati tudi kuharske aktivnosti ali
lekcije o znanosti. Tudi povezave z digitalnimi mediji so cenjene, treba je le paziti, da zgodbe
ne izgubijo poetične moči. Na daljših delavnicah v šolah se bolje pokažejo različni talenti indomišljija otrok, prav tako pa je mogoče predstavo interdisciplinarno povezati z drugimišolskimi predmeti.
Raznolikost prizorišč in sodelovanja
Prilagodljivost tega edinstvenega instrumenta se kaže v uporabi koles za kamišibaj, udobnih
prizorišč na tleh ali pripovedovanja »iz roke« – vse to odpira širok razpon možnosti. Čepustimo ob strani pomen sodelovanja s šolami, je pomembno preučiti različna prizorišča insodelovanja, ki jih lahko razvijamo za izvajanje projektov kamišibaja: izobraževanja za bodoče
učitelje, izobraževanja ob delu za učitelje, umetnostno-družbene organizacije, zapore,domove za ostarele in zavode za ljudi s posebnimi potrebami, šotore, poulične festivale,plaže, kulturne ustanove, prehodne domove, družinske dnevne sobe, nakupovalne centre,
muzeje, bolnišnice, knjižnice itd.
Vizualna pismenost
Trikrat verjetneje je, da bodo priseljenski otroci uspešno zaključili razred, če so v šoli redno
v stiku z umetnostnimi aktivnostmi. Spodbujanje jezikovnih sposobnosti s kamišibajem ni leposredna oblika širjenja ljubezni do branja in knjig, temveč tudi nujen politični prispevek ktrudu za enake možnosti. Tako bodo male papirnate drame postale še bolj nepogrešljive v
našem postmodernem, domnevno »postnarativnem« svetu.
Gerhard Jäger, rojen leta 1956 v Gradcu v Avstriji, je petnajst let delal v gledališču
Serapions na Dunaju. Od leta 1990 do 1995 je sodeloval pri kulturnih projektih na jugu
Avstrije, blizu slovenske meje.
V Bruslju je pred dvajsetimi leti ustanovil ABC (ART BASICS for CHILDREN oziroma»osnove umetnosti za otroke«), neprofitno organizacijo, ki deluje na meji med umetnostjo inizobraževanjem kot laboratorij za estetske izkušnje in ozaveščenost. Trenutno deluje kot
umetniški koordinator organizacije.
www.abc-web.be

Silva Karim
Likovno formalni pristopi ter tehnike pri oblikovanju ilustracij za kamišibaj
Pri kamišibajski predstavi ima najpomembnejšo vlogo vizualni del. Dopolnjujeta ga gib in
beseda, lahko tudi glasba. Ilustracija nam odpre široko polje možnosti: od realističnih doabstraktnih podob, od karikature do ekspresivnosti, od kolorističnih rešitev do asketskih,tonskih slik, od ploskovnih ilustracij do močnih prostorskih iluzij, od črtne risbe do slike,grafike, fotografije … Vsaka likovna rešitev ima svoje sporočilo. Tako kot imamo pri kamišibaju
opraviti z govorjenim jezikom, imamo pri ilustracijah opraviti z likovnim jezikom, katerega
gramatiko tvorijo točka, linija, barva ter kontrast med svetlim in temnim. Pomembno vlogo
imajo tudi likovne spremenljivke in načela gradnje kompozicije.

5

Ob primerih ilustracij za kamišibaj bomo analizirali različne likovnoformalne pristope,razmišljali bomo o likovnih tehnikah in njihovem učinkovanju pa tudi o pristopih, ki se pri
kamišibaju izkazujejo kot manj učinkoviti.
Silva Karim je po izobrazbi profesorica likovne umetnosti z znanstvenim magisterijem.
Za polovični delovni čas se ukvarja z likovnopedagoškim delom na osnovni šoli, za drugo
polovico pa je samozaposlena v kulturi. Ukvarja se z ilustracijo, slikarstvom in keramiko.
Zadnja leta se intenzivneje ukvarja s kamišibajem, kjer je dosegla nekaj vidnejših uspehov.

6