C-hylla
I kjelleren på Dragvoll, baklåste dører, har barske revolvermenn og varmblodige
kvinner funnet sitt fristed.
Side 10

Prisverdig

Godt norskSkåningen Anders Johnsson har
for lengst blitt naturalisert
trønder. Men det var svenskene
som i fjor ga ham 360 000 blanke kroner til fri avbenyttelse.

Det er norske studenter som
skal utvikle den nye generasjonen satelitter: små, letteog firkantete dingser som
sendes ut med blåserør.

Side 5

Side 11

NTNUs
internavis
nr. 1
24.01.2002

Lyttepost
Elkem trapper ned
sin virksomhet i
Trondheim. Menlytteposten på NTNU
består.
Side 3Åndsverkloven
stopper ny teknologi

Brønnjakt
Ein stad på Gløshaugen er jorda fullav gift – kanskje.
Vi har jakta på NTH
sin gamle giftbrønn.
Side 6

For to år siden kjøpte Universitetsbiblioteket i
Trondheim tre flunkende nye skannere.
De skulle gjøre kopiering og utsending av
artikler lettere, raskere og billigere. Men norsk
lovverk setter foten ned for digital kopiering.

Nå står superskannerne og støver ned på biblioteket. – Firkantet og flaut. Norske lovgivere vil
ikke ta til seg ny teknologi. Dette hemmer vitenskapelig formidling i Norge, sier lederen forskannerprosjektet, Harald Bøhn.
Side 4

På linjeVår nye prorektor,
Julie Feilberg, gjer
det heilt klårt at ho
ikkje har tenkt åhalde seg to skritt
bak rektor.
Side 7

Senior – og så?

Mange, mange av oss
har for lengst fylt 45.
Får vi snart enseniorpolitikk?

Hallelujapå en
lørdagÅrets første Lørdagsuniversitet
samlet et så stort og entusiastisk
publikum at arrangementet i full
fart måtte flyttes fra Teatercafeen
til den gamle hovedscenen.
Sofie Aukan (t.v.) og Hilchen
Sommerschild var på Lørdagsuniversitet for første gang.
Side 4
FOTO: LISA OLSTADSide 8 og 9

Dragvolllåser dørene

Sjekk kilden
Kildekritikk bør utøves også når duhenter stoff fra
Internett.

Universitetet på Dragvoll trekker
ikke bare til seg ansatte og studenter. Også kaffetørste pensjonister, ungdommer med rullebrett,uteliggere og folk med uærlige
hensikter finner veien til senteret. Nå låser varmestua dørene
om ettermiddagen.

Side 15Ironi
Nye kull ungdom
veks til og tek overfor ironigenerasjonen. Kan vi håpe på
at ironien no slepp
taket?
BaksidaSide 3

Fortsatt
innleid
NTNU har fornyet avtalen med konsulentfirmaet PricewaterhouseCoopers, om å leie Rolf
Tørring som økonomidirektør enda ett år.
– Han er verdt hver krone, sier universitetsdirektør Vigdis Moe
Skarstein. Men hva han
får i lønn, vil ingen ut
med.

Side 2
FOTO: TORE HUGUBAKKEN

Les daglige nyheter på http://innsidaUT.ntnu.no/ Send tips til: medieseksjonen@adm.ntnu.no

Side 1 — Svart Cyan Magenta Gul

2

UNIVERSITETSAVISA NR. 1 – 24. JANUAR 2002

på dagsordenen«I dag ler samfunnet så smått av sine professorer.
De er redusert til en gjeng tapere som etter endt
utdannelse ikke nådde opp i nærings- eller arbeidslivet.»Student Erling Paulsen i innlegg i Adresseavisen 9. januar.

Nytt vikarår for«bistandsminister» Tørring

ledelsenhar ordet

RektorEivind Hiis Hauge

Godt nytt år!
Det begynner å bli litt sent, men iårets første nummer av Universitetsavisa er det likevel naturlig åønske alle et godt nytt år! Og som ny
i rektorjobben, er det med ydmykhet,
spenning og forventning undertegnede ser frem til månedene og årene
som kommer. Tiden vi lever i, er ikke
akkurat preget av stillstand, så det er
nok å ta fatt i! Da er det godt å vite
at en ikke er alene: Gode forskningsog læringsmiljøer er og blir bærebjelkene i det gode universitet.
Kvalitetsreformen med ny gradsstruktur, forventninger om tettere
oppfølging av studentene og et mindre rigid sensor-regime har gitt startskuddet til en mangfoldig og lærende
prosess mot læringsmiljø som er mer
inspirerende og krevende, for bådestudenter og lærere. På forskningssiden er vi kommet til finalerundenfor utvelgelsen av de første Sentre for
fremragende forskning (SFF). Av 40
finalister er ni og en halv fra NTNU.
Ikke noe dårlig utgangspunkt, vi venter spent på vinnerlisten! Ikke slik
at fagmiljø som ikke vinner frem idenne konkurransen, er tapere. Prosessen frem mot finalen har igjen
demonstrert at høy kvalitet finnes ien lang rekke miljøer ved NTNU. Og
med eller uten SFF: NTNU har fortsatt ansvaret for å utforme og tydeliggjøre egen faglig strategi, i samspill med det omgivende samfunn.
Som breddeuniversitet har NTNU
som oppgave å bidra til nasjonens
utvikling over et bredt felt. Intet mindre! Når vi ber om mer ressurser, er
ikke det for vår egen fornøyelses
skyld, men for å kunne gjøre en bedre jobb for Norges fremtid. Med sin
teknisk-naturvitenskapelige hovedprofil har NTNU et særlig ansvar
innen dette feltet, og da må vi væreklare på at virkemidlene som blir stilt
til rådighet, må samsvare med samfunnets underforståtte eller eksplisitte forventninger til vår internasjonale konkurransekraft. Her har vi
i ledelsen et særlig pedagogisk ansvar
utad, men vi trenger all den drahjelp
fagmiljøene kan gi!
Den første nøtten for den nye ledelsen
ble høringsuttalelsen om sykehusets
plassering. Administrasjonen, dekanmøtet og Kollegiet har arbeidet underhøytrykk for å avklare NTNUs holdning til et ubehagelig dilemma. Med
8 mot 3 stemmer gikk Kollegiet inn
for Øya. Studentene stemte mot,
hovedsakelig basert på utålmodighet
med den tverrfaglige utvikling
mellom Dragvoll og Gløshaugen. Den
utålmodigheten er det lett å slutte
seg til, selv om konklusjonen i denne
konkrete saken ble en annen enn studentene ønsket. Vi kommer tilbake
til dette!

Side 2 — Svart Cyan Magenta Gul

ILL. ELIN HORNNTNU fortsetter åleie inn bistand fra
konsulentfirmaet
PricewaterhouseCoopers. Rolf Tørring
er hyret inn som
NTNUs økonomidirektør for nok ett år.
Seks selskaper var med i konkurransen om å få leie ut økonomidirektør til NTNU. Etter
anbudsrunden pekte universitetet nok en gang på konsulentfirmaet PricewaterhouseCoopers (PWC), som tidligere
har leid ut den statsautoriserte revisoren Rolf Tørring til stillingen som økonomidirektør
ved NTNU. Nå fortsetter Tørring jobben med NTNU-butikken i hvert fall ut år inneværende år. Det ser Tørring framtil:
– NTNU har mange utfordringer som må løses, og vi har
utviklingsprosjekter som vi
holder på å gjennomføre.

Ingen personlig gevinst.
Kontrakten mellom PWC og
NTNU ble skrevet rett før jul,
med varighet ut år 2002.
Oppsigelsestiden er gjensidig
på fire uker. Om dette er engullkantet avtale for Tørringog hvor mye han tjener på åvære vikar, synes han er etforhold som bare angår hamog konsulentfirmaet som leier
ham ut til NTNU.
– Personlig mottar jeg ordinær lønn fra PricewaterhouseCoopers og har ingen direkteøkonomiske fordeler ved åarbeide ved NTNU, sier Tørring. Han hevder at PWC og
han personlig ville hatt likestore inntekter om han var
blitt utleid ut til andre oppdragsgivere.
Avtalen ble gjort etter en
anbudsrunde som følger forskrifter om offentlig anskaffelser. Denne anbudsrundenvar det Tørring selv som anbefalte at NTNU gjorde.
PWC fikk lett match i konkurransen. Selv om andre firmaer hadde billigere pris for
utleie, veide kriteriene om kvalifikasjoner tyngre. Fire av deseks tilbudene ble droppet på
grunn av for dårlige kvalifikasjoner hos personene som blelansert. Bare to alternativer
ble satt opp mot hverandre:
Deloitte Touche og PricewaterhouseCoopers, som stilte med
hver sin kandidat. PWC kunne
imidlertid tilby mannen Rolf
Tørring, og det var utslagsgivende for NTNU.

stemene ved NTNU, sier Moe
Skarstein som er sikker på at
NTNU har sikret seg en kompetanse som vil lede økonomiavdelinga på en fornuftig måtefor ett nytt år. Hun ønsker ikke
å svare på hvor mye dette koster NTNU og viser til kontrakten med PWC, som sier at denne delen av avtalen skal holdes hemmelig. Men hun forsikrer at avtalen er verdt pengene for NTNU.
– I den fasen vi er nå, med
utvikling av nye systemer og
rutiner, lønner det seg å ha spesiell kompetanse med erfaring.
Vi har tapt penger på systemer
som ikke har fungert godt nok,sier Moe Skarstein.
På sikt håper hun at det vil
bli ansatt en fast økonomidirektør. Rekrutteringsforsøkene
de siste årene har ikke lykkes
godt nok. Moe Skarstein tror
det ustabile lønns- og personalsystemet som NTNU har
hatt, kan ha skremt søkerne.
Men det er forhåpentligvis historie. I slutten av inneværendeår kan det igjen være aktuelt å
gjøre nye fremstøt for å sikreen fast ansatt økonomidirektør.

– Rett mann! Universitets-

Krisemann. Rolf Tørring

direktør Vigdis Moe Skarstein
er svært fornøyd med at
Tørring fortsetter i stillingensom økonomidirektør.
– Han har forbedret regnskapssystemet og økonomisy-

har blitt mannen som NTNU
henvender seg til i krisesituasjoner. I februar 2000 gikk
Terje Krogh av. Tørring tok
over jobben. I mai 2000 var
det Stein Aagard som forsøkteseg. Et halvt år senere hadde
han fått nok. Inn kom igjen
Tørring. Revisoren har siden
november 2000 vikariert idenne stillingen og fått på
beina noe ingen tidligere har
klart – en inntektsfordelingsmodell. At NTNU synes at
Tørring har vært rett mann,kommer klart fram i avslagsbrevet til de konkurrerende
firmaer: «Summen av dennes(Tørring, journ.anm.) erfaringog kvalifikasjoner og kapasitet til øvrig spesifiserte oppgaver gjør PWC til et klart
førstevalg selv om de ikke var
lavest i pris»,– Hvis du fikk forespørsel
om fast jobb ved NTNU, kunne
du ha tenkt deg denne?
– Det ønsker jeg ikke åsvare på. Det er hva jeg kaller
et hypotetisk spørsmål, sierTørring. Inntil videre vil hanaltså fortsette å få lønnsslippen fra konsulentfirmaet PricewaterhouseCoopers, som ifølge egne nettsider har over
160 000 ansatte i 150 land og
har verdens største nettverk
av revisorer, konsulenter og
advokater.
Disse fikk avslag fra
NTNU: Adecco Personal,
Accenture, Ankerhus Norge
AS, Arthur Andersen og Deloitte Touche.
TORE HUGUBAKKEN
tore.hugubakken@adm.ntnu.no

UNIVERSITETSAVISA NR. 1 – 24. JANUAR 2002

3

nyheter

Alltid oppdaterte nyheter på
http://innsidaUT.ntnu.no/

Varmestue låser dørene
Universitetssenteretpå Dragvoll trekker til
seg mange
ikke-studenter. I perioder representerer noen
av dem et stort problem. Nå låses flere
dører i håp om at sikkerheten blir bedre.
Offentlige bygg holder sine døreråpne for publikum. Slik er detogså på Dragvoll. Her hvor studenter og ansatte holder til, ferdes også skurker og pensjonister, uteliggere og tenåringsskatere. For om vinteren har uteliggere funnet ut at de sover godt påDragvoll. I feriene har ungdommen troppet opp med skateboard under armen og et sultent
blikk på de kule Dragvollgatene.
I perioder med mye ungdom
meldes det også om litt mer nasking i butikkene. Men den stør-

ste problemgruppa blant ikkestudentene er pengetyvene somi begynnelsen av hvert semester
trekkes til Dragvoll. De har oppdaget at semesterstart er en periode hvor mange nye studenterer naive og uoppmerksomme påsine verdisaker.
I denne folksomme perioden
benytter også tyver mulighetentil å rekognosere i hele bygget
med tanke på senere forbrytelser.
Mange av tyveriene skjer nemlig
på kveldstid og helgene. I fjor ble
AV-utstyr for 220 000 kronerstjålet ved NTNU. En pall med
seks PC-er forsvant i fjor plutselig fra kjelleren på Dragvoll.

Låser av interne bygg. –Mellom sju morgen og åttekveld er Dragvoll et åpent og
offentlig område hvor hvem
som helst kan komme, bekrefter driftsleder ved Teknisk
avdeling på Dragvoll, Ivar
Mentsen. Han har ingen hjemmel til å bortvise ut de som verken er studenter eller ansatteog som bruker Dragvoll som
varmestue.
Det er ikke bare på gatenivå
det har vært mulig å vandre fritt.
Også i byggene som huser institutter og fakulteter, har dettevært mulig. Tyver går rundt og
kjenner på dører. Er det folk på
kontoret, beklager de, sier det
var feil kontor og lukker døra.
Er det tomt, går de rett inn og
stjeler lommeboka.
Men nå skal dette bli vanskeligere, lover Mentsen. I hvert
fall på kveldstid. I løpet av januar blir det slik at en etter halv
fem på ettermiddagen må hanøkkelkort for å komme seg inn
de forskjellige byggene. Det blir
dessuten vanskeligere å komme
seg ned i kjelleren uten de nødvendige adgangskortene.

Dumsnille

studenter.

Hvert år henstiller Mentsen og
resten av Teknisk avdeling studenter om å være mer på vakt
overfor personer som de slipper
inn på datasaler eller som dras-

ser med seg utstyr uten NTNUidentifikasjon. Men problemet
ser ikke ut til å forsvinne.
– Studentene er for «snille»og hjelper hverandre inn pådatasaler, slik at hvem som helst
kan komme inn uten å spørre om
legitimasjon. De burde ha vist
mer ansvar ved å spørre om
bevis, synes Mentsen. Han frykter for mer tyveri hvis studentene fortsetter denne praksisen
etter stengetid. Og det vil jo gåutover studentene selv, menerMentsen og sikter til et dårligere
tilbud på datasalene.
Men kan det tenkes at det er
studenter som stjeler?
– Jo, det skal en ikke utelukke, men jeg velger å tro at det er
flere ikke-studenter som gjør det,sier Mentsen.
Av de andre ikke-studentene
har han ingen problemer med
pensjonistene som bruker Dragvoll til posttjenester og innkjøp
av dagligvarer, og som gjerne tar
seg en kopp kaffe i kantina.
– Pensjonistene er bare hyg-

gelige å ha her, sier Mentsen.
Ungdommens bruk av vrimleområder som skateboardlokaler har Teknisk avdeling klart åslå ned på. Uteliggere har man
så langt i vinter sett lite av, men
Mensten har tidligere fått klager på uteliggerne fra både studenter og renholdere, og fra desom driver kantina og matbutikken.

Problem andre steder.
Tidligere har Under Dusken
meldt om problemer med ikkestudenter på Idrettsbygget på
Dragvoll. Her har det i perioder vært utviste dopingbrukere
fra andre idrettssentre som har
hatt tilgang til å fortsette kombinasjonen av dop og trening.
Ved Universitetet i Bergen
har Studentsenteret tidligerevært en populær varmestue forbyens rusmisbrukere.
TORE HUGUBAKKEN
tore.hugubakken@adm.ntnu.no

Elkem trapper ned i Trondheim
Mange Elkem-ansatte i Teknostallen må belage
seg på å flytte. Men lytteposten ved NTNU består.
Elkem har i den seinere tid hatten gjennomgang av nivået på
aktiviteten i Trondheim. Elkems
Silisium-divisjon har hatt ansatte både på NTNU og i Teknostallen. Bemanningen ved lytteposten på NTNU, som har fungert i ti år, forblir uendret, mens
aktiviteten i Teknostallen trappes ned. Det sier konsernspesialist i Elkem og professor II ved
NTNU, Halvard Tveit, til Universitetsavisa.
– Når Elkem nå omdisponerer sine kompetanseressurser,
har det sammenheng med flere
forhold. Vi er inne i en lavkonjunktur og har i det siste erkjent
at vi er for svake på verkene.
Derfor må vi styrke vår tilstedeværelse der ute, sier Halvard
Tveit i en kommentar til UA. Det
er startet et utviklingsprosjekt
ved Elkem Thamshavn som krever ressurser.

Flytte eller pendle. I praksis vil dette innebære at flere
Elkem-ansatte vil måtte regne
med å utføre sitt arbeid ved
ulike Elkem-verk. Men lyttepostfunksjonen vil ikke opphøre, blir det fortalt.
Konsernets lyttepost ved
NTNU har hatt flere viktige oppgaver. Den har søkt å skape bedre faglig kontakt mellom Elkemog universitetsmiljøet, den har
bidratt til å ivareta Elkems
behov for rekruttering, den hardeltatt i viktige forskningsprogrammer, og den har gitt flere
Elkem-ansatte mulighet for
etterutdanning og oppdatering.
Dette tette samarbeidet med
NTNU og Sintef har resultert i
flere konkrete resultater av stor

verdi for Elkem. De som er
ansatt ved Elkem på NTNU har
konkrete arbeidsoppgaver påverk som har relevans til de prosjekter som pågår på NTNU eller
i Sintef.
– I hovedsak har vi hatt positive erfaringer med lyttepostvirksomheten, men forsøket påå etablere en teknologisk basefor å betjene smelteverkene
gjennom etableringen i Teknostallen i 2000, har ikke svart til
forventningene.

«Egen-propell».
– Konsernets ansatte får en
bedre oppdatering ved den nærhet til universitetet som en lyttepost gir. Kravet til livslanglæring er sterkt tilstedeværende, og varigheten av datostempling på kunnskap og kompetanse blir stadig kortere,
framholder Elkems representant, som legger til:
– Industrien er inne i en lavkonjunktur. Virksomheten vedverkene er i økende grad kompetansekrevende, samtidig som
vi står overfor harde kostnadskrav. Det er derfor svært viktig åfå optimal utnyttelse av kompetansekapitalen.
Hvilke kriterier legger Elkem
til grunn når lyttepostens aktører
skal spore opp talenter innen universitetsmiljøet?
– Samarbeid mellom studenter og Elkem i studietida, og
samarbeid i forbindelse med doktoravhandlinger er hovedgrunnlaget for konsernet når det speides etter talenter.
Elkem ser etter studentermed «egen-propell», med motivasjon og framdrift. Spesielt har

Side 3 — Svart Cyan Magenta Gul

Aktivitetene til lytteposten ved NTNU opprettholdes, selv om Elkems aktivitet i Trondheim reduseres, lover
konsernspesialist i Elkem, professor II, Halvard Tveit.
FOTO: GEIR GJELSETH

Elkem øynene åpne for studentersom viser gode evner til kommunikasjon og studenter som
viser at de kan jobbe godt i team,og særlig viser evne til å forholde seg til team i forandring, sierHalvard Tveit.

Elkems lyttepost
ved NTNU:
1992: Etablert for å bedre
kontakten med universitetsmiljøet. En ansatt.

fakta
vedlikehold. Flere kontorer på
NTNU, flere ansatte.
1998: Viktig prosjekt med solceller

GEIR GJELSETH
geir.gjelseth@netcom.no

1994: Rekrutteringsarbeidet
styrkes. Trainee-ordning etableres.
1995: Større prosjekt innen

2000: Etablering og nysatsingi Teknostallen
2002: Nedtrapping.
Overføring av kompetanse tilverkene.

4

UNIVERSITETSAVISA NR. 1 – 24. JANUAR 2002

nyheter

Skanner-kjøp til ingen nytte:

Fikk nei til digital kopiering
Tre flunkende nyeskannere skulle gjøre
kopiering av artikler
billigere og raskere for
Universitetsbiblioteket.
Men åndsverkloven harsatt en stopper for brukav den nye teknologien.
For to år
siden kjøpte
Universitetsbiblioteket (UBiT)
inntre
superskannere. 500
000 kronerk o s t e t
utstyret– Firkantet, siersom
varHarald Bøhn.
FOTO: TORE HUGUBAKKEN
spesiallaget
for å kunne
sende digitale kopier av artikler
på PDF-format.
Den nye teknologien skulle
erstatte de gamle rutinene hvor
kopiering skjer manuelt og forsendelsen med vanlig brev. Med
hjelp av de nye superskannerne
ville artikkelen bli sendt tilbakepå e-post samme dag som bestillingen kom. De skulle gjøre det
raskere, lettere og billigere.
Avtaler om innkjøp av utstyr
ble derfor gjort med Universitetsbiblioteket i Delft i Nederland, som allerede praktisertedenne raske forskningsformidlingen. Men her i Norge var
UBiT for rask på labben. Åndsverkloven sier nemlig nei til enslik form for digital kopiering.
Nå står de tre superskannerne
nesten helt stille.

Sjekket ikke norsk juss.
Seksjonssjef for UBiT på
Dragvoll
og
prosjektleder
Harald Bøhn innrømmer at dekjøpte utstyret uten å ha sjekket den norske jussen. Han forklarer tabbekjøpet med at destøttet seg til juridiske vurderinger som ble gjort i Delft.
Bøhn sier at UBiT dessuten
fikk positive signaler på atplanlagte endringer i bibliotekforskriftene ville gi en friereadgang til digital kopiering.
Kulturdepartementet sendte
i mars i fjor nye forskrifter iåndsverkloven ut på høring. En
av de nye forskriftene som departementet påpekte det var etåpenbart behov for å utvide
hjemmelen for, var eksemplarframstilling ved hjelp av ny teknologi.
Men forskriftene, som trådte
i kraft fra nyttår, åpner ikke for
digital kopiering. Det innebærer
at UBiT fortsatt ikke kan bruke
skannerne til sitt formål.

Flaut. Bøhn mener at jussens
nei til digital kopiering handler
mer om prinsipielle spørsmål,enn om at UBiT har blitt enhalv million fattigere.

– Dette betyr egentlig at norske lovgivere ikke vil ta til seg
den nye teknologien. Dette hemmer vitenskapelig formidling i
Norge. Vi er allerede langt etteri løypa sammenlignet med andre
land, og det er flaut, mener Bøhn.
– Jeg synes lovverket er bådegammelt og kjempefirkantet, og
det er en unødvendig hindring
av bibliotekets utvikling. Norge
velger å la teknologien seile forbi, hevder Bøhn.
Universitetsbibliotekene i
Sverige og Danmark sliter med
samme problemstilling. UBiT er
det eneste universitetsbiblioteket i Norge som har arbeidet med
kopieringsprosjektet. De andre
har ventet på sidelinjen, og skulle bli med på prosjektet så snart
det var i gang.

Skepsis fra Kopinor. Det er
ikke overraskende rettighetsorganisasjonen som er mest skeptisk til forslaget om å lage digitale kopier av artikler. Kopinor
frykter misbruk av teknologien,slik at artikler blir spredt til
flere enn vedkommende som
bestilte artikkelen.
Bøhn tror ikke det vil skje,
og mener at det er svært sjeldeninteresse for samme artikkel.
Men skepsisen fra Kopinor var
med på stanse digital kopiering
av artikler.
Halmstrået Bøhn nå klamrer seg til, er et nytt EU-direktivom opphavsrett, som nylig er
godkjent. Det åpner for at biblio-

tek og enkelte andre
offentlig tilgjengelige
institusjoner kan
digitalisereegetmateriale,forbestemteformål.
Dette direktivet skal
iverksettes i medlemsland og i EØSområdet
innen
utgangen av 2002.
Leder i Norsk
Bibliotekforening,
Frode Bakken, stiller
seg undrende til at
departementet har
valgt å komme med
forskrifter basert påeksisterende lovgivning, når EU-direktivet vil føre til
endringer i norskåndsverklov alleredei løpet av inneværende år. Bakken kaller de nye forskriftene for lite framtidsrettet.

Lisensavtale?
Harald Bøhn erspent på hva som skjer når
direktivet innarbeides i det norske lovverket. Som et alternativ
ser han for seg en digital lisensavtale med Kopinor lik den
som eksisterer i dag.
– Vi ønsker å drive et bibliotek på en billig og fornuftig måte,er Bøhns ønske for framtida.
Imens står skannerne nesten
stille. Foreløpig brukes de kun

Raskt, lett og billig. Men ulovlig.
FOTO: TORE HUGUBAKKEN

til kopiering av ikke-beskyttetmateriale. Men knapt nok til
halv maskin.
TORE HUGUBAKKEN
tore.hugubakken@adm.ntnu.no

Som sild i tønne etter lørdagshandelen
Teatercafeen ble forliten, og årets første
Lørdagsuniversitetmåtte i full fart
flyttes til hovedscenen.
De som lørdag fant veien til
Trøndelag Teater, men som ikke
var ute i svært god tid, ble bryskt
stoppet i døra. Kafeen var fylt til
siste ståplass lenge før klokka
slo fjorten. Men folk nektet å laseg avvise, og løsningen ble atteatersjef Catrine Telle kjapt fanten stuntløsning og åpnet den
gamle teatersalen.
Den var fylt til nesten siste

plass da teatersjefen og hennes
navnesøster, tidligere prorektor
Kathrine Skretting, inntok scenen for å drøfte hva teaterkulturen og vitenskapen i fellesskap
kan utrette.
For det har rent mye vann ihavet siden Det Kgl. Fredriks
Universitet på Karl Johan for
drøyt hundre år siden protesterte vilt over å skulle få et gjøglerhus – det vil si Nationalteateret– bare et steinkast unna.

– Fortell oss hemmelighetene deres! Vitenskapsfolk tenker mest med hodet;
teaterfolk vel så mye med hjerte og mage. Vitenskapsfolk bru-ker årevis på å få fram et produkt; teaterfolk produserer
innenfor atskillig strammere
tidsrammer.
Vitenskapsfolk
bruker 400 sider eller lange
forelesningsserier på å få sagt
en ting; teaterfolk får uttrykt
det samme på noen minutter.
Vitenskapen har spisskompetanse på saklighet, grundighetog fagkunnskap. Teaterfolk har
spisskompetanse på følelser,
intuisjon, opptreden, formidling, og ikke minst raske leveranser.
Mye skiller, i innhold og iform. Men mye forener også. Universitetet og teateret er begge
tunge, gamle institusjoner som– Inspirerende!
– Veldig moro at slikt
skjer i Trondheim. Mer
av dette!
Det sier Sofie Aukan og Hilchen
Sommerschild, for første gang på
Lørdagsuniversitet. Aukan er
pensjonert sykepleier/nærbutikkeier, og Sommerschild pensjonert professor i barnepsykiatri. De har felles barnebarn, er
gode venninner og gjør gjerne
ting sammen når Sommerschild kommer på besøk fra Oslo.
– Dette var midt i blinken formeg, fortsetter Sommerschild. –Catrine Telle har jeg fulgt i årevis, hun er en av de mest spennende personene vi har i norsk
teater i dag. Dessuten har jeg alltid interessert meg for nettopp
dette temaet: Faktisk tok jeg selv
for 30 år siden kontakt med en
forfatter og skuespiller på Nationalteateret for å få i gang noe
liknende. Men vedkommende
døde, så det ble ikke noe av.
Venninnene festet seg særlig
ved det Telle presiserte: at teaterog universitet må bli noe merenn bare konsulenter for hverandre: – Veldig godt sagt. For-Side 4 — Svart Cyan Magenta Gul

holdet må gå dypere, få mer innhold. Det handler jo for beggeparter om å finne sannheten om
mennesket, sier Sofie Aukan og
Hilchen Sommerschild.

For første gang på Lørdagsuniversitetet: Sofie Aukan (t.v.) og Hilchen
Sommerschild.
FOTO: LISA OLSTAD.

får penger fra Staten for ikke åvære kommersielle. Begge går til
kamp mot tabloidiseringen av
samfunnet. Og begge er på jakt
etter noen sannheter. Vi har myeå lære av hverandre, var de toinnlederne enige om.
Men Telle advarte mot å falle i konsulentfella. – Selvfølgelig kan vi lære dere noe om opptreden og formidling. Men det er
innholdet vi bør møtes på. Derevet så mye vi ikke vet! Dere sitter på hemmeligheter, og på analytiske evner. Kanskje dere ikke
tror kunnskapen deres er interessant for oss. Men det er den. Og
hvis dere delte den med oss, kunne vi lage så mye bedre og skar-

pere teater, sa teatersjefen – somavslutningsvis lovet å tygge på
en idé fra salen om å åpne Trøndelag Teater for doktordisputaser.
Lørdagsuniversitetets vårprogram
finnerdupå
www.ntnu.no.lordag/
LISA OLSTAD
lisa.olstad@adm.ntnu.no

UNIVERSITETSAVISA NR. 1 – 24. JANUAR 2002

5

nyheter

Firkantsatellittene kommer!
Nå kommer en ny typesatellitter – veldig småog kubisk formet.
Dermed blir det ogsåmulig å få bygget den
første norske satellitt,og det skal gjøres av
studenter.
Den klassiske Donald-historien«Eggemysteriet» er ansett for åvære et av høydepunktene i Carl
Barks produksjon. Firkantfolket
med firkanteggene er en fascinerende fortelling, kanskje fordi
den krydres med den overraskende vrien at gjenstander som
vi er så vant med skal være runde, opptrer i en helt annen og
uventet fasong.
Satellitter ser vi helst for oss
som blanke kuler, omtrent som
disse speilkulene som henger itaket på diskotek, og med lange
antenner som stikker ut. Den
oppfatningen må revideres. Den
første norske satellitt blir firkantet!

Satellitt-revolusjon. Den
såkalte CubeSat ble utviklet
ved Stanford University i
California for 3-4 år siden, og er
i ferd med å skape en liten revolusjon i satellittbransjen, kanskje den største etter russernes
Sputnik.
Satellittene som svever overvåre hoder og formidler TV-signaler og desslike kloden rundt, ersvære beist på flere tonn. Teknologiutviklingen har gjort det
mulig å lage stadig mindre og
mer avansert innmat i satellit-

tene, og derfor deler man nåsatellitter inn i tre kategorier:• «klassiske» satellittersom veier flere tonn,• småsatellitter som veier
noen hundre kilo,• pico- eller nanosatellitter
med miniatyriserte komponenter.
Utvikling og oppskyting av
satellitter i de to første kategorier er ambisiøse og svindyre prosjekter, mens det norske studentsatelittprosjektet som nå
iverksettes av Andøya Rakettskytefelt og Nasjonalt senter for
romrelatertopplæring(NAROM), vil ha en kostnadsramme på ca 1,5 millioner kroner.
De ytre målene for satellitten som planlegges, er en kube
på 10x10 cm, og den vil veieknappe to kilo. Den benytter konseptet som er utviklet ved Stanford, og som følges opp ved flere
andre universitet. Du kan lese
mer om CubeSat-prosjektet på
nettet: http://ssdl.stanford.edu/
cubesat/.

kompetansen på romfartsteknologi ved disse institusjonene
bli styrket. Tverrfaglig samarbeid blir også stimulert. Flere
fagfelt er involvert – mekanikk,
elektronikk, reguleringsteknikk, kommunikasjon, data,
prosjektledelse osv.
Et viktig formål med prosjektet er å bidra til rekruttering
til realfag og romfartsbasertindustri. Prosjektet får egne nettsider, slik at elever i ungdomsskolen og videregående skoler
over hele landet kan følge med iutviklingen av minisatellitten.
Kanskje kan det også påvir-ke rekrutteringen at det hver
høst holdes et «University Space
Systems Symposium» på Hawaii.

Oppskyting

neste

år.

Satellitten skal være klar for
oppskyting i 2003. Prosjektet
hadde opprinnelig betegnelsen«Norsk satellitt fra norsk jord»,
men i ettertid har man renonsert på dette med norsk jord forutskytingen. Sannsynligvis blirden skutt opp fra Khasakstan.
Den kommersielle utskytingsbasen russerne har her, harspesialisert seg på økonomitransport til rommet av kube-

satellittter. Inntil 18 slike satellitter legges i noe som best kan
beskrives som et blåserør, og sådyttes de ut fra røret én etter én
i ca 600 kilometers høyde overjordskorpen.
Det er synd at Carl Barks
ikke lenger er i blant oss. Han
kunne sikkert fått til en spennende vri på studentenes firkantengasjement i rommet, og
gjennom Donald gitt et viktig
bidrag til rekrutteringen.
ARNE ASPHJELL
arne.asphjell@adm.ntnu.no

Tre læresteder deltar. Trelæresteder deltar i utviklingen
av den første norske satellitten:
Høgskolen i Narvik, som haregen romteknologilinje, Norges
landbrukshøgskole og NTNU.
Arbeidsdelingen er slik at
Narvik skal ta hånd om de operasjonelle sidene – utskyting,bygging og testing av nyttelast.
Landbrukshøgskolenskalutvikle nyttelasten, og NTNU
får i oppdrag å bygge og teste
satellitten med utgangspunkt iStanfords CubeSat-konsept.
Gjennom dette arbeidet vil

Firkanteggene i Donald-historien fra 1963 hadde den fordelen at de kunne lagres mer kompakt enn runde egg. Dette fortrinnet utnyttes også forfirkantsatelittene når de skal bringes ut i rommet.

Stanford Universitys CubeSat-konsept har grepet om seg, og ved flere læresteder rundt om i verden er «studentsatellitter» bygd på Stanfords lest, under utvikling. Bildet viser University of Tokyos kubesatellitt, som snart er klar
for oppskyting.

Romfartsindustrien i rask vekst
Romfartsindustri er ikke det som
først rinner oss i hu når vi skal liste opp norske eksportgreiner. Men
faktisk leverer Norge varer og tjenester til romfarten for fem milliarder årlig, og det aller meste
er selvsagt eksport. Veksten i denne delen av industrisektoren er
15 prosent årlig, men innsatsenskal ifølge direktør Rolf Skår ved
Norsk Romsenter intensiveres:Målet er å nå et omfang på 12
milliarder i de nærmeste årene.
– Vi har en romnæring som
trenger folk, understreker Skår,som håper at studentsatelittenskal hjelpe til med rekrutteringen til denne industrisektoren.
Han husker fortsatt hvor oppglødd han ble selv da Sovjets første astronaut Gagarin besøkte
NTH under hans studietid, i
1962.
Norges bidrag til den industrielle del av romvirksomheten
skyldes i all hovedsak telekommunikasjon. Tre av de fem milliardene av Norges «romproduksjon» faller i denne kategorien,mens navigasjon og jordobserva-

sjon er andre viktige områder.
Vår sterke posisjon innen feltet skyldes at vi er en skipsfartnasjon og har behov for å kommunisere med skip kloden rundt.
Nera Satcom har faktisk 50 prosent av verdensmarkedet innen
mobil satellittkommunikasjon. På
Eik i Rogaland ligger verdens
største bakkestasjon for satellittkommunikasjon. Overflatebølgeteknologien som brukes i denne
forbindelse, er i all hovedsak
utviklet på Gløshaugen.

Her underskrives avtalen mellom NTNU og rommiljøet på Andøya. Universitetsdirektør Vigdis Moe Skarstein flankeres av adm.dir. Kolbjørn Adolfsen(t.v.), Andøya Rakettskytefelt, og daglig leder Arne Hjalmar Hansen, NAROM.
FOTO: ARNE ASPHJELL.

Side 5 — Svart Cyan Magenta Gul

6innblikk

UNIVERSITETSAVISA NR. 1 – 24. JANUAR 2002

innblikk

Jakta på giftbrønnen
Gjennom fleire tiår vart
kjemikaliar tømt i densåkalla giftbrønnen som
låg ved sidan av
Kjemiblokk 1.
– Det kan vere ein av dei
giftigaste plassane iNorge. Det trur NTNUhistorikar Harald A.
Nissen.
– Innhaldet blei fjerna,seier Teknisk avdeling.
Nissen fekk i oppdrag av Trondheim kommune å kartlegge sentrale delar av byen,
på leiting etter verksemder som kan ha
etterlate seg giftstoff i bygrunnen. Han
brukte både skriftlege og muntlege kjelder
i dette arbeidet. Men han måtte gje opp ålokalisere den forureiningskjelda han oppfattar som den mest mystiske av dei alle– «giftbrønnen» ved det som var Norges
Tekniske Høgskule, nå ein del av NTNU.
Dette er kan hende ein av dei giftigaste
plassane i landet, trur Nissen. Som altså
ikkje klarte å lokalisere brønnen.
Vi bestemmer oss for å gjere eit forsøk. Og tek fram reporterens viktigastearbeidsreiskap – telefonkatalogen.

På emeritusjakt. Vi slår opp på det
som nå heiter Institutt for kjemi.
Tidlegare var det delt opp i organisk og
uorganisk kjemi. Leiter nedover lista til
vi finn ein der det står «emeritus» baktittelen. Dette var jo i gamle dagar, så det
er best å snakke med nokon som har levd
ein stund, tenker vi.
Den første vi finn, er professor Kjetil
Motzfeldt. Det vert ein kort samtale.
– Giftbrønnen? Den har eg høyrd om.
Men eg hadde ikkje noko å gjere med den,eg dreiv mest med ikkje-giftige kjemikaliar.
Så prøver vi tidlegare høgskuledirektør Asle Rudjord. Men han er ikkje til
mykje hjelp.
– Det der veit eg ikkje særleg om. Dufår prøve nokre av forskarane som stelte
med desse sakene den gongen. Nokon som
lever enno.
Professor Motzfeldt hadde forslag til
ei rad namn vi kunne prøve. Men det er
ikkje så lett. Nokre er ikkje der, medan
andre er der men hugsar ikkje.
Så treffer vi på professor Jan Lützow
Holm. Han veit beskjed.
– Det var ein brønn, ja. Der vart det
nok helt ned mykje rart.
Kva for kjemikaliar var det tale om –nokon har nemnt cyanider, arsen-stoffar
og kvikksølv-kombinasjonar?
– Det kan ein ikkje sjå bort frå. Men det
var vel mest organiske stoffer – restar
etter forsøk i studentlaboratoriene, seier
han.
Professor Holm hadde ikkje sjølv noko
direkte å gjere med deponeringa av kjemikalierestar. Det var det laborantane
som tok seg av. Dessutan studerte Holm iutlandet i store delar av sekstiåra.
Kvar låg brønnen?
– Det må ha vore på sida av Kjemiblokk 1, ein eller annan stad ned mot parkeringsplassen på Hesthagen.

Botnlaus. Sannsynlegvis var brønnen
støypt i betong. Den var utan botnlokk,

Side 6 — Svart Cyan Magenta Gul

slik at kjemikaliane kunne renne vidare
ned i grunnen.
– Du må hugse at dette var andre tider.
Ein var ikkje så merksam på omsynet til
miljøet den gongen, seier Holm.
– Vil du vite meir, bør du snakke med
Bratland.
Førsteamanuensis Dagfinn Bratland
var laboratorieingeniør ved Uorganisk kjemi på slutten av sekstitalet. Bratland kan
fortelje at brønnen var forsegla med eitlåsbart lokk.
– Dette var ikkje noko som uvedkommande måtte kome borti.
Bratland og Holm er einige om at den
som sikkert veit meir, er ein som var laborant den gongen, før han gjekk inn i politikken: Tidlegare ordførar Per Berge. Han
var ung laborant på Uorganisk kjemi kring
1970.
Men den gamle arbeidarpartipolitikaren er ikkje særleg snakkesalig.
– Eg hugsar ikkje kva det var for kjemikaliar vi tømte oppi. Men det smalt og
freste skikkeleg ein gong imellom. Eg minnest at den var temmeleg full på slutten.
Men den som veit meir, er Odd Hildrum.
Ring han, du.

– Ville ikkje meir. Pensjonert laborant Odd Hildrum hugsar godt giftbrønnen. Det er ikkje noko spesielt godt
minne.
– Kva som er nedi der i dag, er sanneleg ikkje godt å vite.
Trur du det representerer eit miljøproblem i dag?
– Det må ein karakterisere som eit ope
spørsmål. Ein ting er mengdene av giftige stoffer som vart helt oppi. Dei mengdene
treng ikkje vera så store. Men eit anna
spørsmål er korleis dei ulike kjemikaliane
har reagert med kvarandre i brønnen, seier Hildrum.
Kvifor slutta de å bruke brønnen?
– Vi som heldt på med dette, spekulerte meir og meir på kva for blandingar
som eigentleg var nedi der. Vi ville ikkje
meir, seier Hildrum. Han trur brønnen
vart teken ut av bruk tidleg på syttitalet.
Det er ikkje klart i kva grad det vart
fatta ein overordna avgjerd om å stenge
brønnen, eller om det var sjeflaboranten(nå avdød) som stoppa praksisen.
– Ikkje farleg i dag. Vi er tilbake på
Gløshaugenplatået. Vi står saman med
førsteamanuensis Helge Kjøsen ute på
grasvollen ned mot Hesthagen.
Kjøsen ruslar ut mot ei treklynge og
markerer kor han trur brønnen låg.
– Men det er lenge sidan, og topografien var heilt annleis den gongen. Då var
det bare skrot og grus her.
Kjøsen trur brønnen kan vere svært
gamal, kan hende frå mellomkrigstida.
– Dette var ute på landet. Første gongen eg var i området, var midt på femtitalet, som fersk student. Då låg det ein fotballbane i området. Vegetasjon fanst så åseie ikkje. Dette vart oppfatta som ein grei
stad å kvitte seg med kjemikalieavfallet,
langt frå folk, seier Kjøsen.
– Ein deponerte mellom anna cyanider i brønnen. Men det er organiske komponentar som oksyderer etter ei tid, og
vert omdanna til ufarlege karbonater, seier Kjøsen.
Men når det gjeld uorganiske stoffer,som til dømes kvikksølv og arsenikk, er
situasjonen ein annan.
– Eg har ikkje høyrt om at ein deponerte kvikksølv i denne brønnen. Når det
gjeld arsen-variantar – i den grad slike
stoffer vart tømt her – vil desse bli verande
att.
– Men dette er ein grusvoll, med god
avrenning. Det er lite truleg at det er gif-

Kan hende denne gropa i skråninga ned mot Hesthagen er det synlege minnet om giftutsleppet frå NTH. For her ein stad, i skråninga ned mot Hesthagen, låg brønnen.
FOTO: TORE OKSHOLEN

tige stoffer att i området, seier Kjøsen.

Siste kapittel. Etter at kjemikarane
hadde lagt lokk på brønnen, blei det ei
sak for Teknisk avdeling. Det er inga
skriftlege kjelder på kva som vart gjort.
Men noko vart gjort.
I dag er Kåre Langøy seksjonssjef ved
Senter for tekniske tenester. Men han hugsar godt kva som skjedde med giftbrønnen. Den vart fjerna, seier han. Først innhaldet, deretter sjølve brønnen, pluss massen som låg rundt.
– Eg er temmeleg sikker på at dette var
heilt i starten på åttitalet, seier Langøy.
Tyder dette at det som måtte vere att i
grunnen, ikkje representerer noko miljøproblem i dag?
– Ein kan ikkje sjå bort frå at eitt eller
anna har lekt ut av brønnen. Men vi har
ikkje sett noko som tyder på det.
Er det dermed ikkje nødvendig mednærare undersøking av grunnen?
– I så tilfelle må ein vite kva ein skalleite etter. Det er ikkje så lett, all den tid
skriftlege kjelder manglar, og ein ikkje veitsærleg om kva som vart tømt nedi
brønnen.

– Eg trur ikkje brønnen representerer
noko miljøproblem i dag, seier Helge Kjøsen.
– Men det er ei god historie.
TORE OKSHOLEN
tore.oksholen@adm.ntnu.no

Kommunen:– Må gjere noko
– Når det nå altså er blitt klart kvar giftbrønnen ligg, synest vi det er viktig at eigaren tek tak i saka, og finn ut kor farleg dette er, seier sjefsingeniør Marianne Langedal ved Miljøavdelinga i Trondheim kommune.
Vil kommunen gjere noko med dette?
– Vi vil snakke med Statens forureiningstilsyn og fylkesmannens miljøvernavdeling. Så får vi sjå kva som bør gjerast,
seier Langedal.

UNIVERSITETSAVISA NR. 1 – 24. JANUAR 2002

10…særlovselskap(Eit forslag om innføring av særlovselskap fører kan hende til at dei utdanningsinstitusjonane som vert omfatta av
ein slik lov, vert fristilt.)«Det synest eg inntil vidare ikkje noko
avklart om. Først må vi sjå på kva som vil
stå i tekstane i dei ulike forslaga – kvasærlovselskap på den eine sida og forvaltningsorgan med utvida fullmakter på
den andre, vil innebere i praksis. Eg hartidlegare referert min kollega frå svenske Chalmers som sa at «fanden skjuler
seg i detaljane.» Departementet kjemsannsynlegvis til å utforme to konkrete
forslag ut frå kva høyringsinstansane
uttaler. Då Mjøsutvalet kom med sin rapport, gjekk NTNU inn for særlovselskap
medan dei andre tre universiteta valde
forvaltningsorgan. Men alternativa var
den gong så uklåre at det svaret vi gav då,
ikkje kan vera bindande på kva vi seiernå.»…Kristin Clemet«Ho har innsikt, oversikt, vilje – og ho har
forsking og utdanning høgt på sin dagsorden. Det er ikkje fordi ho nå er blitt
utdannings- og forskingsminister, men
fordi ho har vore oppteken av desse område opp gjennom karrieren sin. Det er godtå møte ein så informert og interessert
statsråd. Ho er klar og tydeleg i det ho
seier. Så får vi sjå kva ho gjer, i den politikken ho set ut i livet.»…kva som bør liggje i åkeren på
Dragvoll«Dette har vore ein hastig og ubehageleg
prosess, fordi grunnleggjande val for universitetet si framtid vert ein sideverknad
av kor sjukehuset skal liggje. Det burdevore slik at vi gjekk inn i denne prosessen
ut frå eigne, universitetspolitiske premissar. Det får vi berre delvis høve til,
ved at vi får eit ja/nei-spørsmål om kor
sjukehuset skal liggje, og dessutan fårsvært kort tid til å utdype kva vi meiner.»

7

innblikk

synspunkter frå nyrektoren når det gjeld…
…eit universitet samla på ein
campus«Vi er alle dundrande einige om at det
burde vi få til. Om vi har moglegheit til åfå det til? Dersom sjukehuset hamnar på
Dragvoll, vert det umogleg å få til i alltid, i det minste dei næraste 50-100 åra.
Dersom sjukehuset vert verande på Øya,vert eit samla universitet heller ikkje mogleg – på kort sikt. Men det kan vere mogleg på litt lengre sikt, kan hende om ein
5-10 år. Kostnaden ved å byggje eit
SVT/HF-bygg på Gløshaugen tilsvarer eit
snautt Realfagbygg.»

toria at mange av dei interessante framskritta kjem ved at fleire fag vert kombinerte på ein ny og spennande måte. Det
blir meir og meir behov for å tenke på
tvers av faga i tida som kjem. Derfor måvi bli flinkare her. Vi har nokre gode dømepå vellukka tverrfaglegheit i samarbeidet mellom filosofar og medisinske teknologar. Men det er også viktig å jobbe
tverrfagleg i det små. Det kan vere vel så
utfordrande å få til eit godt tverrfagleg
samarbeid mellom fag som frå omverda
vert oppfatta som nabofag. Men det er
ikkje mindre viktig at også slikt samarbeid vert realisert.»…rektor som medieaktør«Eg synest vår avgåtte rektor i Oslo,
Kaare Norum, har gjort ein stor jobb, ikkje
berre for sitt eige universitet, men for universitetssektoren generelt, ved at han harvore aktiv i avisdebatten, mellom anna.
Ein universitetsrektor bør ikkje drive med
stresskoffertkasting og anna medieklovneri, men derimot vere aktiv i den offentlege debatten. Det har Norum gjort på ein
forbilledleg måte.»…universitetsdemokrati og
valkampar

ologiske motsetningar mellom rektorkandidatane. Då kan det vere ein idé åheller velje valpersonar, som i sin tur vel
rektor. Når det gjeld val av til dømes dekanar, er situasjonen ein annan, for her må
ein tru dei fleste kjenner kandidatane.»…bergensarar i Trøndelag«Det ville vere synd om alle bergensarar
til all tid vart buande i Bergen, og alletrondheimarar i Trondheim. Heldigvis er
det ein viss mobilitet i folket. Bergen har
hatt ein svært populær ordførar frå NordNorge, og i Trondheim er for tida ordføraren frå Bergen. Det skulle bare mangle at vi flytta litt på oss frå tid til annan.»
TORE OKSHOLEN«Her er eg prega av ambivalens. Problemet med rektorval er at dei fleste stemmeberettiga ikkje kjenner kandidatane.
Då vert det misvisande å gripe til stortingsval som analogi. Ved slike val kjenner ein kandidatane, og politikken deira.
Eg er heller ikkje for å lage kunstige ide-

tore.oksholen@adm.ntnu.no…å leie eit kollegium som er det
mest næringslivsdominerte i
Norgeshistoria«Det er viktig at eksterne representantar
har røynsle med styrearbeid. Då er det
ikkje eigna til å overraske at ein finn folk
med bakgrunn frå leiande posisjonar. Eg
har tillit til at dei eksterne representantane, saman med sine varapersonar, representerer breie samfunnsinteresser.»"…valflesk i universitetsvalkampar«Når ein først har valkamp, er det ikkje
til å unngå at ein serverer flesk. Men det
bør i det minste vere rimeleg magert.»…tverrfaglegheit vs. tverr faglegheit«Det er eit vanskeleg felt. På den eine sida
er tverrfaglegheit ikkje mogleg utan solid
faglegheit. Dette må det gjevast rom til å
opparbeide. På den andre sida viser his– Å, å, å, eg kan nesten ikkje vente! Skal tru om det vert like fint på meg som på Emil?
FOTO: ARNE ASPHJELL.

Ikkje skuggeredd
Julie Feilberg er enno
ikkje heilt kjent med
topografien i den nye
jobben. Men at å vere
prorektor er jamgodt
med ei «vandring i skuggenes dal», er ho ikkje
med på.
Dei fleste har ein slags formeining om kva
det å vere NTNU-rektor vil seie. Rektoren
er den politiske leiaren for universitetet.
Men kva er ein prorektor – om anna enn
ein slags reserverektor, ein «stand-in rektor», dersom den valde rektoren må gi seg
av ei eller anna årsak?
Tidlegare var det slik at ein valde prorektor for seg. Prorektoren trong ikkje
eingong vere einig med rektor i kva for

Side 7 — Svart Cyan Magenta Gul

politikk
einskulle føre. Nå
er dette endra.
Rektoratet vert
vald saman, påsame plattform.
Men lyskastarane er retta
mot rektor. Vert
det å vere prorektor ein politisk
uviktig
jobb, der ein får
halde på med
eit par politiske
hjertesaker, og
elles held seg to skritt bak rektor?
Julie Feilberg har ikkje noko intenstønske om å sitje i sola. Når det steiker
som verst, er eit tilvære i skuggen, underei svalande eikekrone, kan hende undervurdert.
Men når ho valde å stille til val, var det
for å få høve til å påverke utviklinga ved
universitetet.
– Eivind og eg er eit team. Det var som

lag vi gjekk til val, og ein må tru at det var
som team vi vann. Å leie eit universitet
førese brei kunnskap for å dekke over allefelta jobben dekker. Dette er styrken vår:Til saman representerer vi ein brei fagleg
kompetanse. Den vil vi bruke for alt den
er verdt, seier Feilberg. Prorektoren kjem
frå Institutt for anvendt språkvitenskap,
medan Hauge har sin bakgrunn frå Institutt for fysikk.
Julie Feilberg sitt fag er kommunikasjon og samspel, til dømes korleis medlemmer av ulike grupper fungerer saman.
Prorektoren vil venteleg få høve til å nytte kompetansen sin i det nye Kollegiet –ei gruppe menneske som skal arbeide
saman i tre år framover.

Held faget varmt. Å vere medlem av
eit rektorat er ein administrativ jobb.
Det er ikkje uproblematisk å ta ein treårs pause frå faget. Men Feilberg harplaner om å halde faget varmt gjennom
desse åra. Ho skal fortsett vere vegleiar
for ei gruppe stipendiatar.
– Eg reknar med at dette vil vere ein
stimulans som eg kan kople til røynsler
frå den nye stillinga.
Feilberg er oppteken av å auke kontaktflata mellom universitet og samfunn– kultur, helsevesen, næringsliv, osb. Dette dreier seg mellom anna om å trekke
konkrete problemstillingar frå samfunnet inn i undervisinga.
– Læringsmiljøet bør opne seg meir
opp, og slik bli meir meiningsfull for studentane. Slik blir universitetet samstundes meir synleg for folk utafor universitetet, seier Feilberg.

Kvinneleg rektor? NTNU har i løpet
av si korte levetid hatt tre mannlege rektorar og tre kvinnelege prorektorar. Er
det eit problem?
– Det ville vore eit problem dersom
prorektorane også var menn. Men igjen vil
eg understreke at Eivind og eg er makkarar i denne jobben. Og: Han spurte meg
om eg ville stille til val med han, ikkje
fordi eg er kvinne, men fordi eg er den eg
er, seier Feilberg. Etter ei kort tenkepause legg ho til:
– Men når Eivind gir seg, ville detvere fint om neste rektor var ei kvinne.
TORE OKSHOLEN
tore.oksholen@adm.ntnu.no8

innblikk

UNIVERSITETSAVISA NR. 1 – 24. JANUAR 2002

Visst kan gamle hunder læreSnart går jeg inn i mittniende år som senior: etstusslig ord i mine egne
ører. Lyder litt avfeldig,
liksom. Det synes ikke
psykologiprofessor Ivar
Bjørgen. Nå tilbyr hanbåde meg og mine sjefer
kurs i livsfasepolitikk.
Sant nok: Jeg er ikke på noen måte aleneom å kunne smykke meg med seniorbetegnelsen. Faktisk deler jeg den med alle
som har fylt 45 år. Det er i arbeidslivet den
tradisjonelle aldersgrensen for å kunne
kalle seg senior.
Det er omtrent da det bør settes inn
individuelt tilpassede tiltak, så du og jeg
får ivaretatt vår helse, trivsel, overskuddog utvikling. Forebyggende tiltak, så å si,
så vi kan blomstre og være produktive
gjennom hele resten av yrkeslivet. Så vi
ikke surner eller brenner ut. Det kalles forlivsfasepolitikk.
Rekk opp hånda, alle som har diskutert livsfasepolitikk med sine overordnede.
Ikke jeg heller. Men får Ivar Bjørgen
det som han vil, og får jeg pisket sjefen
min med på kurs i februar, så skal det bli
andre boller!

Smart begrep. Ivar Bjørgen selv
synes det er helt i sin orden å kalle noenogførtiåringer for seniorer. – Det er noe
av det fornuftigste som har skjedd,
mener han. – Så tidlig er det nemlig heltumulig å sykelig- eller stakkarsliggjøre
deg som arbeidstaker. Du har fortsatt tid
til å reflektere over livet, se om du har
kjørt deg fast, og komme deg opp av ei
eventuell grøft.
Professor Bjørgen har i hele sitt langeyrkesliv forsket på læring, også på læring
i moden alder. Han er ikke i tvil om at vi
kan lære så lenge vi lever, om vi så blir
100. Og jo mer vi har lært, jo lettere kan
vi lære nye ting – fordi så mye er kjent påforhånd.
Men det er ikke sikkert vi lærer eller
yter på akkurat samme måten som da vi
var yngre. Kanskje trenger vi noen andre
rammer for det vi holder på med – bådefysiske, organisatoriske og mentale. Vi
kan trenge andre typer motivasjon, eller
nye utfordringer, oppgaver eller omgivelser.
Seniorpolitikk – eller livsfasepolitikk– i arbeidslivet er å ta alt dette med ibetraktningen, og deretter legge opp et
løp som gjør at både arbeidsgiver og
arbeidstaker får det beste ut av hverandre.
Slutter mens på topp. Seniorpolitikk har blitt et offentlig anliggende.
Det statlig opprettede Senter for seniorpolitikk arbeider med stimulering og

De vitenskapelige
trives best
En spørreundersøkelse blant NTNUs
arbeidstakere over 55 år, og blantnyslåtte pensjonister, som ble utført
i 1999, viste at et stort flertall blantde vitenskapelig ansatte gjerne villefortsette etter fylte 67 år. Og de hadde mange ideer om hva de gjerne ville jobbe med – ofte noe helt annet enn
det de hadde gjort til da.
Flertallet av de teknisk/administrativt ansatte ville derimot gjerne
slutte ved første anledning.

Side 8 — Svart Cyan Magenta Gul

utvikling av god seniorpolitikk i privat
og offentlig virksomhet. Det støtter ogsåforskning innen fagområdet, og koordinerer den kampanjen som kalles«Nasjonalt krafttak for seniorpolitikk iarbeidslivet» – en plan for hvordan
arbeidslivet kan legge til rette for ateldre velger å fortsette i arbeid framfor å
pensjonere seg tidlig.
Det er nettopp tidlig-pensjoneringen
Bjørgen setter et stort og irritert spørsmålstegn ved. Eller ved en bestemt øvrepensjonsgrense i sin alminnelighet.
– Ved NTNU er det i dag mange som
slutter på et tidspunkt hvor de selv føler
seg på topp yrkesmessig, og hvor de godt
kunne tenkt seg å fortsette. De har brukt
et liv for å nå denne kompetansen, menlite blir gjort for å ta vare på den. Spesielt betenkelig blir dette i en periode hvor
fagmiljøene står overfor store rekrutteringsproblemer. Når vi setter som mål å
utvikle tverrfaglig forskning, kontakt mednæringsliv, og formidling og refleksjon
omkring forskningens resultater, da er
det dumt å kvitte seg med de mest kompetente. Det tar tid å bygge opp kontakter; det skal erfaring til for refleksjon; og
først når den snevre fagkarrieren er over,har man tid og interesse til å tenke tverrfaglig, minner han om.

Trippelgevinst. – Men snille Bjørgen,kan ikke folk få lov til å hvile etter
mange år i arbeidslivet?
– Selvsagt. Hvis det er det de vil. Menmange ville gjerne ha fortsatt hvis forholdene ble tilpasset. Ofte skal det barelitt omtanke til for å legge tingene til rette, det behøver ikke engang å koste penger!
– Så når jeg og min sjef kommer tuslende på hvert vårt seminar, da er det forat jeg skal tynes til å sitte lengst mulig ijobben?
– Da er det for at vi i det hele tatt skalfå i gang en debatt om livsfasepolitikk
ved NTNU! Da er det for at dere beggeskal få en oversikt over forskning om livsfaser, og bli bevisste og realistiske. Sjefen
din skal få høre om ideer og erfaringer
fra andre etater; og han skal tenke
gjennom situasjonen på sin egen arbeidsplass, hvilke oppgaver som må løses og
hvordan han kan gjøre det attraktivt åbeholde deg. Du skal analysere din egenkompetanse, erfaringer og ferdigheter; og
tenke gjennom ditt eget yrkeslivsløp. Så
bør dere etterpå sammen sette dere ned
og se om dere skal ta noen grep, sier Ivar
Bjørgen, og avslutter:– Vårt utgangspunkt er at livsfasepolitikk skal tjene alles interesser: Det som
er bra for deg, er bra for NTNU, er bra for
landet!
Heldagskursene finner sted 19. (forpersonalansvarlige og ledere) og 21. (foransatte) februar i Fylkesmannsboligen,Elvegata 17. Kursene er finansiert av
Statskonsult, og deltakelsen er gratis. Se
kunngjøring på Nettopp.
LISA OLSTAD
lisa.olstad@adm.ntnu.no

Høy alder– dårlig forskning?
Universitetet i Oslo har evaluert seg
selv, og kommet til at forskningen derer for dårlig, sammenliknet med utenlandske institusjoner. Høy gjennomsnittsalder på forskerne er en av grunnene til svekket forskning, sier evalueringsrapporten. Ved UiO er gjennomsnittsalderen på en vitenskapelig
ansatt 53 år, og rektor Arild Underdal
antyder i en kommentar at «forgubbede» fagmiljøer ikke så lett fornyer seg.

UNIVERSITETSAVISA NR. 1 – 24. JANUAR 2002

Når får NTNU en
seniorpolitikk?

å sitte!

Skal en seniorpolitikkvære liv laga, må den
forankres i toppledelsen.
Det står å lese alle stederhvor den slags diskuteres
på alvor.
«Nei, det er et beklagelig faktum at Universitetet i Trondheim mangler en seniorpolitikk. Men saken står på dagsorden, og
vi vil forsøke å meisle ut en politikk.»
Det sa Knut Veium, daværende personaldirektør, til Universitetsavisa i februar 1995.
«Rapporten skal sparke i gang en prosess som skal resultere i konkrete tiltak
innen utgangen av dette året.»
Det sa Knut Veium, daværende lederved Personalseksjonen, til Universitetsavisa i juni 1999, i forbindelse med en
spørreundersøkelse blant NTNUs seniorer.
Nå har NTNU ikke lenger en personaldirektør, enn si en personalseksjon. Og
den bebudede seniorpolitikk? Nåvel.
Får vi noen gang noen?

Rekruttering har høyest prioritet. OU-direktør Trond Singsaas holder seg til boka når vi spør ham. Det vil
si at han viser til NTNUs offisielle politikk. Det vil igjen si at han viser til kollegienotater og -vedtak.
I oktober i fjor gjorde Kollegiet et vedtak om «Personalpolitikk». Det tar
utgangspunkt i alderssammensetningen

FOTO: K. NØSTERUD, VG

ved NTNU, og handler veldig mye om
behov og tiltak for rekruttering av nye
medarbeidere – og litt om omstillingstiltak knyttet til «ønsket avgang». Her finnervi passuser om avtalefestet pensjon og
sluttvederlag, og om studiestønad eller
ventelønn hvis du har blitt overtallig.
Gode og greie ordninger, alt sammen.
– Men ingenting om hvordan NTNU skal
holde på sine seniorer, Singsaas?
– I personalpolitikken har rekruttering høyeste prioritet, og omstillingstiltak nest høyeste. Det er snakk om både å
stimulere til avgang der begge parterønsker det, og tiltak for å beholde medarbeidere i situasjoner hvor vi trenger
arbeidskraften deres – uavhengig av alder,
egentlig. Foreløpig har vi ikke beskrevet
den siste typen tiltak. Det er en svakhet,
medgir direktøren.

Bårdshaugkurs i ny form. – Så hva
skjer?
– Vi må prøve å utvikle noe kompetanse på dette. I første omgang har vi
tenkt å ta opp igjen Bårdshaug-kursene iår. Men i ny form, slik at de ikke bare vil
handle om å regne ut pensjonspoeng. Like
mye som å stimulere til avgang, skal dekunne stimulere til å bli i jobben. Så ble
det i fjor bevilget fire millioner kroner til
omstillinger. Disse pengene skal ut påfakultetene, og vi bør drøfte om noen av
dem skal brukes på gode seniortiltak.
– Dette blir tiltak mest for de vitenskapelig ansatte?
– Primært vil det bli det.
– Har du selv tenkt deg på heldagslederkurs i livsfasepolitikk den 19. februar?
– Så langt har jeg ikke satt av denne
dagen, sier OU-direktør Trond Singsaas.

Med et skuldertrekk fra NTNU

Høy professoralderved NTNU

Spørreundersøkelsen fra 1999 omfattet 500 personer. Informantene, bådede vitenskapelige og de teknisk/administrative, mente at NTNU som
arbeidsgiver ikke fikk dem til å føle
seg nyttige og nødvendige. Felles for
begge gruppene var ønsket om en mer
aktiv personalpolitikk som kunne oppmuntre til ansvar, fornyelse og fortsatt innsats. Og like unisont beklaget
de som allerede hadde sluttet, måten
det hadde skjedd på: med et skuldertrekk fra institusjonen. NTNU ble
opplevd som en bedrift generelt uten
interesse for sine ansatte.

Hele 84 prosent av NTNUs vitenskapelig ansatte tilhører den såkalte seniorgruppen, dvs at de er 46 år gamle
eller mer. 49 prosent er 56 år eller
mer, og 20 prosent har fylt 61 år.
Alderssammensetningen varierer fra
fakultet til fakultet. For eksempel erover halve staben ved Fakultet formarin teknikk og ved Vitenskapsmueset i aldersgruppen 56-70 år, mens
andelen på SVT og DMF i sammealdersgruppe er 25 prosent. Ved Institutt for byggekunst har seks av ti
vitenskapelig ansatte rundet 56 år.

Nasjonalt krafttak–uten universitetene

Side 9 — Svart Cyan Magenta Gul

9innblikk

I fjor la Senter for seniorpolitikk (SSP)
fram en tiltaksplan kalt «Nasjonalt
krafttak for seniorpolitikk i arbeidslivet». Den ble utarbeidet i samarbeid
med næringslivs- og arbeidstakerorganisasjonene, og med ulike offentlige
etater. Målet er å stimulere til et godtarbeidsmiljø og en god personalpolitikk, slik at flere forlenger sitt yrkesliv. Universitetene var ikke med i utarbeidelsen av Nasjonalt krafttak, og erbare så vidt representert i SSPs uformelle nettverk.
Planen, og mye annet om seniorpolitikk, finner du på www.seniorpolitikk.no

AFP mest for
sliterne
En mannlig industriarbeider har dobbelt så stor sannsynlighet for å gå av
med tidlig pensjon ved første gitte
anledning, som en akademiker eller enleder – og nesten tre ganger så stor
sannsynlighet som en kvinne. Det
viser en analyse av bruken av avtalefestet pensjon (AFP), utført av forskningsinstituttet Fafo.
Jo høyere utdannelse du har, jo
lenger blir du altså i jobben. Er duenslig kvinne, holder du også ut lenger enn dine enslige, mannlige kolleger med samme utdanningsnivå.
Bortimot to tredeler av yrkesaktive med AFP-rett i LO/NHO-området går av med pensjon før de fyller 67
år.

10

innblikk

UNIVERSITETSAVISA NR. 1 – 24. JANUAR 2002

Hemmelig vold og kjærlighet
i kjelleren på Dragvoll
Revolvermannen og gambleren Clay Allison griper
gjerne til sin revolver. Men på Dragvoll skjer det
bare bak låste dører.
C-hylla kalles den blant bibliotekarene
på Dragvoll. Vi snakker om Universitetsbibliotekets (UBiT) samlede verker av
ymse norsk og utenlandsk kiosklitteratur, plassert i en og samme hylle.

våre øyne? Nå står ikke Bladkompaniet til påske. Her finnes jo også bøker
av Knut Hamsun og Tarjei Vesaas! I
samme hylle som Barbara Cartlandog Ruth Rendell. Hva betyr dette?

Innelåst bokskatt. Fikk du ikke nok
av Dynastiet, er det i C-hylla mulig ålese om gamle intriger i Denver,
Colorado med Blake, Krystle og Alexis.
Har du glemt hvordan det var å værehelt, kan du lære av Clay Allison der han
i «Sexy western» feier over Texas med
hevet seksløper. Det er hovedsakelig triviallitteratur som pryder C-hylla. Men
leter du litt ekstra, finner du også vovet
cocktail-litteratur med nakne kvinnerpå omslaget. Og guidebøker. Og vitsebøker med Alle-barna-vitsene som en gangvar så populære.
Men for den som nå kjenner det krible
i lesemuskelen, så vil vi advare om at det
er et hinder som må passeres før man
kommer fram til godsakene. Hylla er plassert bak stengte dører, og bøkene er ikke
til utlån, med mindre du kan argumentere
godt for at de skal brukes i et studium
eller forskningsprosjekt. Et universitetsbibliotek har tross alt et rykte å forsvare.

Snevrer inn. Stein Olle Johansen
ved Gunnerusbiblioteket har ansvar
for innkjøp av bøker til UBiT, og forklarer at den uventede miksen skyldes at
C-hylla inneholder en blanding av triviallitteratur og pocketutgaver. Med andre
ord er dårlig innbinding årsak til at
Hamsun og Vesaas har havnet i dårlig
selskap.
Johansen minnes at biblioteket har
tatt imot mange slags bøker opp gjennomårene. For tiden arbeider bibliotekarene
med å snevre inn kriterier for hva boksamlingene bør inneholde. UBiT har allerede sagt nei til oversatt skjønnlitteratur.
Et par tusen av titlene i C-hylla er av densorten. Kriterier som er mer spesifikke ihenhold til forskning og undervisning, blirnå meislet ut. For UBiT skal ikke være etfolkebibliotek.

Ønsket. Det er avdelingsbibliotekar
Ellen Kaasbøll som viser fram den
ukjente bibliotekskatten. I kjelleren på
Dragvoll står det 3742 bøker i ei hylle
som er merket med C. For ti år siden ble
bøkene skilt ut fra Gunnerusbibliotekets
A- og B-samlinger, som er boksamlinger
fra perioden fram til 1945, og bøker med
trykkeår etter 1945.
– Her ble bøkene plassert etter ønske
fra fagmiljøene på Dragvoll, kan Kaasbøll
fortelle, mens hun rutinert leter fram den
ene kuriøse boka etter den andre. Det
antatte brukermiljøet har vært litteraturog kulturforskerne på Dragvoll. Men det
var særlig på 70-tallet at studiet av slik
litteratur hadde prime time. Interessen
er ikke like stor i dag.
Hvert år blir cirka 100 nye bøker plassert i C-hylla. Blant de seneste tilvekstene
er selvfølgelig seriene til May Grete
Lerum og Willy Ustad. Men hva skuer

Smuglest. Etter å ha samlet inn etknippe bøker som skal brukes til å lageen fin fotocollage i Universitetsavisa,
låser
avdelingsbibliotekar Ellen
Kaasbøll igjen døra til skattkammeret ikjelleren. I ettertid er det ikke å leggeskjul på at enkelte – korte – kapitler i énav bøkene er blitt smuglest i arbeidstida
av Universitetsavisas utsendte. Men
dette skjedde kun i forskningsformidlingens interesse. Det kan jo hende at en
NTNU’er snart disputerer i Kjell
Hallbings tidlige forfatterskap. Nårdagen kommer, skal jeg være beredt. Nå
trekker jeg tastaturet raskere enn tofemtedels sekund.
TORE HUGUBAKKEN
tore.hugubakken@adm.ntnu.no

Avdelingsbibliotekar Ellen Kaasbøll viser vei til UBiTs dypt hemmeligholdte hylle for kiosk- og
vitsevarer.
FOTO: TORE HUGUBAKKENSide 10 — Svart Cyan Magenta Gul

kulbrede sskt. De ak ham.
a
r
g
e
s
et b
met
en nær uett mot lys st i halsen.
«Rytter
fa
ilh
g
s
e
s
i
e
o
t
tt
gjors
e
drene
usten s t Dutton. Hva
p
te
n
je
r
k
»
a
?
n
B
n
a
e
e
g
Me
dag
e vær
den av jærlighet
nne ikkk
Det ku er på denne ti
ll
u
f
m
h
Stor
de hann hadå at hu ison
p
k
k
li
b
ll
e et øye lår for Clay A
ilte ikk«Han tv sine velskapte jale tjener.»
sico
lo
dt
de spre e ham til sin r i San Fran
jø
jør
g
g
p
å
p
r
o
fo
BlodigUNIVERSITETSAVISA NR. 1 – 24. JANUAR 2002

11

innblikk

Anders blir satt pris på
En ukjent skåning
installerte seg i
Rosenborgbrakkene en
kald januardag i 1976.
Oppgaven var å bygge
opp et fagmiljø i biofysikk og eksperimentell
fysikk.
Det er mange som setter pris på fysikkprofessor Anders Johnsson: Kolleger i utog innland berømmer ham for faglig dyktighet, kreativitet og samarbeidsvilje. Han
blir hyppig forespurt om å delta i interneog eksterne råd og utvalg, og studentene
elsker ham.
Like før jul ble han beæret med Roséns
Linnépris i botanikk fra Universitetet i
Lund. I tillegg til ære og berømmelse,består prisen av 360 000 blanke kroner til
fri anvendelse. I begrunnelsen for prisen
legges det vekt på arbeidet for å forstå
mekanismer til biologiske klokker (cellulære døgnrytmer), og planters tyngdekraftog balansereaksjoner i rommet.

Startet på scratch. Johnsson er født
og oppvokst i Skåne, og arbeidet som
dosent ved Tekniska högskolan i Lundfør han ble lokket til Trondheim og etnyopprettet professorat innen eksperimentell fysikk og biofysikk ved AVH i
1975. – Jeg visste ingenting verken om
AVH eller om Trondheim, men stillingen
fristet, forteller han. – Dessuten var
tidspunktet gunstig, legger han til. –Ungene (to gutter) hadde ikke begynt påskolen ennå, og kona var nyutdannetlege uten jobb.

Tiltredelsen skjedde i provisoriske
brakker på Rosenborg i januar 1976. Derfikk han bruk for alt som kunne mobiliseres av entusiasme og pågangsmot. Et
nytt fagfelt skulle bygges opp fra grunnen, og arbeidsforholdene var mildt sagt
kummerlige. Blant det han husker best
fra den tida, er store problemer med presisjonsveiing: Hele rommet begynte åvibrere når noen gikk over brakkegolvene.
Like sterkt er minnet om en inspirerende nybyggerånd og et trivelig sosialt
miljø. Sistnevnte har han utvilsomt værtbidragsyter til selv. Studenter fra den tidaforteller at den unge professoren pleide åvarte opp med selvbakte kaker. Men svensken satte støkk i dem da han etter kort
tid hadde blitt så god i norsk at han begynte å rette oppgavene deres for språkfeil. –Det kan jeg slett ikke huske, sier Johnsson, en tanke forlegent.

Pensler, bøker, ski. Derimot innrømmer han villig at flere doktorander harfått malerier signert Anders Johnsson,
etter vel gjennomførte disputaser. –Maling har vært en kjær hobby, i tillegg
til litteratur og frimerker. Dessverre har
det blitt mindre og mindre tid til fritidssysler. Det gjelder også skigåing, beklager han, og avslører en stor interesse forskisport.
– Jeg kunne jo ikke bo i Norge uten åbeherske ski på beina. En stor utfordringi begynnelsen, men det gikk bedre etter
hvert, smiler han, og forteller at grunnlaget ble lagt på Svalbard. Skåningen var
ikke snauere enn at han reiste i spissen
for 12 norske og tyske studenter til en isolert hyttebebyggelse ved Ny Ålesund i
1979. Formålet var å studere virkningen
av legemidlet litium mot depresjon.
Forskningsvirksomheten ble nesten
det eneste som forløp som forutsatt.
Resten av oppholdet ble preget av uventede utfordringer. Gevinsten var blant

annet stor framgang i skiferdighetene.

Tverrfaglig pionér. Det sies at
Johnsson tidlig ble pionér innen tverrfaglig samarbeid; han har ofte operert igrenselandet mellom fysikk og botanikk.
Følgelig er han svært fornøyd med atnettopp tverrvitenskap har blitt et uttalt
satsingsområde for NTNU.
– Det skjer utrolig mye spennende på
grenseflata mellom to fagområder, sierhan. – Samtidig er det vanskeligere åvinne anerkjennelse for innsats på detteområdet. Det er lettere å utvikle ekspertisen innen et snevert fagspesifikt område. Hvis universitetet mener alvor med
tverrfaglig satsing, må dette gjenspeiles iansettelser. Vi må lete spesielt etter personer som vektlegger det tverrvitenskapelige.
Fagevaluering og internajonalisering
er andre områder Johnsson er spesielt
opptatt av. Han har sittet i evalueringskomiteer, men er kritisk til den ensidige
fokuseringen på forskning. – Det slårsvært uheldig ut for mange, sier han, og
etterlyser en likestilt vurdering av deandre arbeidsområdene til universitetslærere.

Ønskedrømmen. I tillegg til forskningsprosjektene vi allerede har nevnt,
leder Johnsson prosjekter som spenner
fra biologiske virkninger av elektromagnetiske felter, til lysbehandling i cellerog organismer, planters vannreguleringog kjernemagnetisk resonans-spektroskopi. Det er lett å skjønne at tida har
vanskelig for å strekke til og at dette harsine omkostninger.
– Hva ville du gjøre hvis du fikk ethelt år til fri disposisjon og penger ikke
var noe problem?
– Besøke kolleger og deres familie iUSA, India, Tyskland og Japan og ha det
artig! Kanalferd et eller annet sted i Euro-Anders Johnsson (61) har bygd opp et fagmiljø
innen biofysikk ved NTNU som også høster internasjonal anerkjennelse
FOTO: SYNNØVE RESSEM

pa frister også. Det samme gjør hytta i
Gisnadalen to mil nord for Oppdal, somogså har blitt en del forsømt de sisteårene. Og så fikk jeg kanskje endelig tid
til å rydde kontoret!
SYNNØVE RESSEM
synnove.ressem@adm.ntnu.no

Tapir skal trykke for NTNU

Studenter skjøtter sine verv

NTNU har valgt Tapir
trykkeri som eksternleverandør av trykkeritjenester for de kommende to årene.

Studenter ved NTNU tarsine styreverv på alvor. Iåtte av ti styrer og råd
er oppmøtet fra studentene godkjent.

Etter utlysing i juni kom det inn tolv
anbud, og valget falt til slutt på én leverandør, Tapir trykkeri. Avtalen skal gjøre
det enklere og dermed totalt sett rimeligere for alle NTNUs enheter å få produsert trykksaker, blant annet i offset. Avta-

len er forpliktende for NTNU ved kjøp av
eksterne trykkeritjenester. Totalt kjøper
universitetet slike tjenester for ca. 11 millioner kroner hvert år.
I samarbeid med Informasjonsenheten vil Tapir trykkeri snart komme med
mer informasjon til alle NTNUs enheter,både på veven og i form av en instruktiv
folder. Det vil også bli arrangert informasjonsmøter etter behov. Samtidig vil
Informasjonsenheten lansere et system
av fleksible maler innenfor NTNUs grafiske profil, i et samarbeid med både Tapir
trykkeri og NTNU-trykk.
Det understrekes at NTNU-trykk vil
fortsette som NTNUs hustrykkeri.

NTNU vil ha sykehus på Øya
Kollegiet besluttet i etmøte sist fredag at universitetet i sin høringsuttalelse til Helsedepartementet skal gå inn for
lokalisering av universitetsklinikken på Øya.
NTNU ønsker primært en samlet campus ,og mener at en løsning hvor universitetsklinikken flyttes til Dragvoll, vil stenge foren slik samling i overskuelig framtid.
NTNU mener at kostnadsoverslagene iutredningen er beheftet med stor usikkerhet.
Det samme gjelder framdriftsplanen. Ved

Side 11 — Svart Cyan Magenta Gul

utbygging på Øya vil byggefase en, somutgjør halvparten av det nye universitetssykehuset med 60 prosent av fakultetets
areal, være ferdig i 2005 – fem år før et nytt
sykehus på Dragvoll ideelt sett vil være ferdig. NTNU frykter at en lang periode medinterimsordninger vil påvirke konkurranseevnen for rekruttering av både studenterog ansatte.
I konklusjonen heter det at NTNU synes
det er problematisk å utforme universitetets fremtidige strategi ut fra en debatt om
lokalisering av sykehus, da dette nødvendigvis må bli på sykehusets og ikke på universitetets premisser.
Høringsuttalelsen ble vedtatt med solid
flertall, mot stemmene til de to studentrepresentantene og representanten for de teknisk-administrativt ansatte.

Hvis forslaget til ny universitetslov blir
vedtatt, vil det bety større, lovfestet
makt for studenter i ulike utvalg og
styrer ved universitetene. Men gjordede jobben i året som gikk?
Universitetsavisa sjekket oppmøteti ti utvalg hvor NTNU-studenter deltok
i 2001. I åtte av utvalgene viste det seg
at studentene hadde stilt flittig opp påmøtene og hadde en frammøteprosentpå over 60.
Dette tallet må regnes som svært

Hvert år oppnevner Studenttinget
representanter til utallige styreverv ved NTNU. Dette er noen
styrer hvor studentene sitter:bra ettersom noen av møtene foregikk iperioder med undervisningsfri. Dette
betød at møtene av og til kolliderte med
eksamener og ferier. Et eksempel til
etterfølgelse er Opptaksnemnda som
synes studentenes deltakelse er så viktig at de pleier å hente hjem studentrepresentantene som er borte på sommerjobb til det viktige hovedmøtet om
sommeren. Flere av sekretærene iutvalgene roser også studentene forstort engasjementet under møtene.
Men alt var ikke like rosenrødt i
2001. I ett av styrene hvor det ble valgt
inn to studentrepresentanter i mai,møtte bare den ene opp i de fem resterende møtene som utvalget hadde i fjor.
Den andre ga ikke lyd fra seg.
TORE HUGUBAKKEN
tore.hugubakken@adm.ntnu.no• Forsknings- og
undervisningsfondet

fakta• Vitenskapsteoretisk forum• Arbeidsmiljøutvalget• Styret for
Universitetsbiblioteket• Redaksjonsrådet for
Universitetsavisa• Museumsstyret• Det sentrale
likestillingsutvalget• Den sentrale klagenemnda• Opptaksnemnda• Program forlærerutdanning

12

UNIVERSITETSAVISA NR. 1 – 24. JANUAR 2002

Si din mening, men skriv kort! Innlegg kan sendes via e-post:
medieseksjonen@adm.ntnu.no. Innsendte manus kan bli forkortet.
Fortsett gjerne diskusjonene på nettet: ntnu.fritt-forum (tilgjengelig fra «Innsida»,
der alle innlegg blir lagt ut etter at avisa er trykket).

debattNår kjem satsinga på IKT og læring?
Jens Haugan ventar
spent på at det nye
rektoratet skal innfri
løfta sine frå valkampen om å satse på IKT.
IKT og læring er eit såkalla«fokusområde» under det femte
tematiskesatsingsområdet:Informasjons- og kommunikasjonsteknologi (IKT) ved Noregs
teknisk-naturvitskaplege universitet. Informasjons- og kommunikasjonsteknologi er det siste av dei fem tematiske satsingsområda som blei vedtekne
av Kollegiet i 1999/2000, og
fokusområdet IKT og læring har
nok vore vanskelegast å organisere sidan dette på mange måtar
er eit nytt forskingsfelt.

Meir heilhjarta satsing i
Oslo og Bergen. Trass i ein
del praktiske problem og til delsmotstridande signal frå ulike
miljø ved NTNU har det i 2001
vore
moglegå
etablere
Laboratoriet for IKT og læring
(L@bIL) ved NTNU som eit velfungerande tverrfagleg forskarfellesskap som har potensial tilå realisere fleire av NTNU sine
offisielle satsingar og strategiar.
Det kan vere interessant å

merke seg at svært mykje av innsatsen i oppbyggingsprosessen
så langt har komme frå engasjerte personar i fagmiljøa og i
mindre grad frå universitetsleiinga. Det er dessutan òg viktig
å vere klar over at t.d. den tilsvarande satsinga på InterMedia ved Universitetet i Oslo (ogBergen) har komme mykje lenger og verkar å vere mykje meir
heilhjarta enn ved NTNU. Slike
forhold vil fort kunne svekkje statusen og forventningane til
NTNU som nasjonal teknisknaturvitskapleg IKT-høgborg.
På oppdrag frå Kollegiet blei
det våren 2001 levert ein rapport
der fokusområdet IKT og læring
ved NTNU var blitt kartlagt og
problematisert. Rapporten har
så langt ikkje blitt behandla på
leiingsnivå eller ført til konkrete reaksjonar, sjølv om rapporten
tek opp fleire viktige problemstillingar som burde avklarastfor å ikkje bremse den vidare satsinga på IKT og læring ved
NTNU. Bl.a. ville det vere svært
viktig så snart som råd å bli einig
om ein definisjon og ei praktisk
organisering av fagfeltet IKT oglæring.

Vil forventningane bli
innfridd? Som fokusområde
innanfor dei strategiske satsingsområda blei det gjennom

ulike offisielle dokument dei
siste åra bygt opp visse forventningar til IKT og læring si stilling ved NTNU i framtida, og
retorikken i samband med rektorvalet i fjor haust forsterka
inntrykket av at NTNU faktisk
meinte alvor når det gjaldt
framtidig satsing på IKT oglæring.
Kollegiesakene 258/99 og
114/00 la vekt på at NTNU skulle bli internasjonalt leiande innanfor hovudprofilen, som bl.a.
skulle bli styrka gjennom å peike ut tematiske satsingsområde.
Desse områda skulle på sikt kunne bli såkalla «senter for framifrå
forsking». I K-sak 114/00 sa ein
om IKT og læring ved NTNU:«For øyeblikket er neppe detteområdet en kandidat til senterfor fremragende forskning, men
en framtidssatsing med sikte påå bruke NTNUs store bredde pået felt som vil få stor kunnskapsmessig og økonomisk
betydning i framtida». Dette må
forståast slik at NTNU tenkjer åsatse aktivt på området for å få
det opp på internasjonalt nivå.
Det står også i notatet til K-saka
at: «I forbindelse med universitetets budsjettprosess for 2001,
bør de tematiske satsningene fåprioritet. Ved tildeling av doktorgradsstipend, post.doc.stipend
med mer som skjer gjennom åretFire null, god som gull?
Stor var min overraskelse da jeg
leste Aftenposten 23. desember ifjor. NTNU-professor Kollbein
Bell og, nylig tiltrådt, rektor
Eivind Hiis Hauge advarer byggebransjen mot nyutdannede

sivilingeniører fra Bygg. At professorer er misfornøyd med studenters faglige nivå, er verken
nytt eller revolusjonerende, og
det var da heller ikke det som
overrasket meg.

Bjørn Sortland
er førsteamanuensis ved Institutt formarin prosjektering

Det som overrasker meg, var
Hiis Hauges uttalelse: «Jeg villeikke stolt på en byggkonstruksjon
som var laget av en 3.9-kandidat.»
Kan en student stå i konstruksjonsmekanikk og lage konstruksjoner som ikke står?
Er ikke en ståkarakter engaranti for et minstekravet?

fra departementet, bør også detematiske områdene få prioritet[…] Universitetets ledelse måogså ta hensyn til de utvalgte
temaområder […]».

Store ord og lite pengar.
Fokusområdet IKT og læring
sende inn ein søknad på strategi- og omstillingsmiddel i 2001
og fekk avslag frå det førre rektoratet med grunngjevinga at
ein ønskte å vente til nettbasertlæring ved NTNU var betre etablert. Dette er mildt sagt eisvært merkeleg form for satsingog prioritering frå NTNU siside, spesielt sidan dei oppgåvene som ein ville kunne ha
gjort vha. ei slik øyremerkt tildeling, ville ha støtta alle dei
offisielle
strategiane
ved
NTNU.
I Budsjettforslaget for 2001
stod det t.d. at «NTNUs hovedprofil skaper en forventning om
at dette universitetet er dyktigog ledende når det gjelder åutvikle og legge til rette for IKTstøttet undervisning og læremetoder». Spørsmålet er om NTNU
ventar at dette skjer av seg sjølv,
og om «tematiske satsingsområde» er område der ting har størst
potensial for å skje av seg sjølv
utan direkte støtte frå NTNU.
Budsjettforslaget sa elles at: «Forå møte de utfordringene dette gir,Det er et problem for NTNU
dersom studentene blir stadigdårligere. Men det er et langt
større problem for både NTNU
og Norge om NTNU firer på kravene for å gjennomføre en utdannelse. Bestått skal bety godt nok,
det kravet må bestå uavhengig
av om man stryker 80 prosent
av kullet. Studenter, næringsliv
og samfunnet må være trygge påat en student som har gjennomført et studium ved NTNU, harprioriterer NTNU å skape etsterkt forsknings- og utviklingsmiljø innenfor utvikling av nye,fleksible læringsformer». Det er
per i dag vanskeleg å sjå at
NTNU prioriterer å satse på å
bli leiande i Noreg innanfor IKT
og læring. For 2002 er NTNU sittbudsjettforslag til fokusområdetIKT og læring på 350 000 kroner.
Eit slikt beløp liknar verken på
prioritering eller satsing.
Vi har no fått eit nytt rektorpar som har brukt IKT som eitt
av dei viktigaste tema i valkampen sin. NTNU har bl.a. blitt lovt
ein såkalla viserektor for IKT oglæring. Spørsmålet er om dette er
ei ny satsing på eit administrativt nivå utan kontakt med grasrota, eller om NTNU no tenkjer
å vise konkret at fagfeltet IKT
og læring ved NTNU kan utviklast til å bli eit senter for framifrå forsking gjennom målrettasatsing og prioritering. Fokusområdet IKT og læring står overfor mange utfordringar, men det
er også stor optimisme ogpågangsmot i fagmiljøet. Det er
berre å håpe at strategidokument og lovnader blir følgde opp
av den nye leiinga.
Jens Haugan
Koordinator for IKT og læring

de nødvendige kunnskaper til åuttøve yrket sitt. Den som ikke
kan konstruere en sikker byggkonstruksjon, skal ikke bli
siv.ing. i bygg!
Hvis Bells og Hiis Hauges
oppfatning er gjeldende ved
NTNU, har vi større problemerenn dårlige studenter.
Ivar Munch Clausen
Student

Markedsfør Eksperter i team!

i det akademiske
glasshuset

Denne gangenskriver Bjørn Sortland om det motiverings-, rekrutterings- og markedsføringspotensialet
som ligger i faget
Eksperter i team.

Kathrine Skretting
skrev for en tid tilbake en kronikk i
Adresseavisen hvor
hun ønsket seg enmer «froskekyssende
kultur» ved universitetet. Slik jeg forstod henne, ønsket
hun at vi ble meråpen overfor endringer, og at vi var
villig til å eksperimentere med nyemåter å gjøre tingpå. Ved NTNU snakker vi stadig om atundervisningsformer og pensum kanskje bør endres for å
tilpasses den nye tid,
men gjør vi noe med
det? Eksperter iteam, tverrfaglig
prosjekt, representerer en radikal nyvinning innen sivilingeniørutdanningen,men benytter vi oss

Side 12 — Svart Cyan Magenta Gul

av det potensialet faget representerer?
Vi vil nå i vårsemesteret 2002 avslutte implementeringen av den nye femårige
sivilingeniørstudieplanen. En av de storemålsettingene ved det nye studiet var atforelesningene skulle reduseres med 20
prosent, men alternative undervisningsformer har i meget liten grad blitt tatt i
bruk. Ved for eksempel marinstudiet har
totalt antall forelesninger i stedet økt med
20 prosent. Sivilingeniørstudiet er blitt ett
halvt år lengre, og likevel mener de flestefaglærere at studentene lærer mindre enn
i det gamle studiet. Dette må bety at virkningsgraden på undervisningen eller ialle fall læringen har gått ned. Kan detvære slik at dagens studenter i større grad
går trøtt av ensidig bruk av forelesning
som eneste pedagogiske virkemiddel?
Eksperter i team er obligatorisk iåttende semester i sivilingeniørstudiet.
Siden faget kommer sent i studiet, hevder de fleste faglærere at faget bør væreet fordypningsfag, for å ta igjen det forsømte innen disiplinene. Åttende semesterskal derimot være et tverrfaglig semester
hvor studentene får bredde ved å ta et fag
fra en annen studieretning, og lærer å operere i faglig bredt sammensatte grupper

gjennom Eksperter i team.
Den nye tid som vi skal utdanne studentene for, ser ut til å være karakterisert ved at menneskelige relasjoner får
større betydning. Man skal ikke lenger
bare bygge broer av stål og betong, men
man skal også bygge broer mellom mennesker og mellom mennesker og systemer.
Målsettingen i Eksperter i team er at studentene skal tilegne seg kunnskaper om
gruppeprosesser og problemløsning i grupper. Gjennom arbeidet med et prosjekt skal
studenten utvikle innsikt, holdninger og
ferdigheter knyttet til samarbeid i enarbeidsgruppe der medlemmene av gruppen har ulikt faglig ståsted og ulik innfallsvinkel til problemforståelse og løsningsmetodikk.
Holdninger og ferdigheter relatert til
teamarbeid, læres ikke gjennom forelesninger, men må praktiseres. Derfor har deinvolverte faglærerne deltatt på kurs forå lære seg en annet måte å undervise på.
Eksperter i team representerer en helt nypedagogikk for mange faglærere, og er
kanskje et element av den nye kulturen
som Kathrine Skretting etterlyser. Faget
innfører helt nye tema i sivilingeniørutdannelsen, som både studenter ognæringsliv etterspør. Kan Eksperter i teambidra både til å motivere studentene forhele studiet slik at de blir bedre i sine fag
samtidig som de tilegner seg gode relasjonelle holdninger og ferdigheter?
Ved avslutningen av Eksperter i teamgjør alle gruppene i hver landsby en presentasjon av sine resultater. Ved åsammenligne med en konferanse, så representerer det over 30 parallellsesjoner, og
er dermed større enn de konferansene som
NTNU normalt arrangerer. Alle konferanser har en bankett. Eksperter i teambanketten burde åpnes av rektor, og haprisutdelinger for beste presentasjon, beste resultat og beste internettside. Mange
landsbyer har eksterne oppdragsgivere
som kanskje i tillegg ønsker å dele ut sine
egne priser. Innbydelsene til hver enkelt
sesjon eller landsbyavslutning burde legges ut på nett under NTNUs hovedside.
Ved å eksponere studentene for utenverdenen på denne måten, vil man vekke konkurranseinstinktet i dem, hvilket er enutmerket måte å motivere på. La oss
utnytte det potensialet som ligger i
Eksperter i team for både markedsføring,rekruttering og motivering av studentene.

UNIVERSITETSAVISA NR. 1 – 24. JANUAR 200213

debattTafatt NTNU mot ingeniørtørke
Størker Moe mener at
NTNU må bruke TVhelten MacGyver imarkedsføringen av
ingeniørfagene.
Overskriften er ikke min. Den
står som en avsnittsoverskrift isiste nummer av bransjebladet«Skogindustri» som jeg fikk iposthylla i går [1]. Som NTNUer med sterk faglig kobling mot
norsk treforedling synes jeg det
er både trist og litt flaut at fagmiljøet mitt oppfatter NTNU
som tafatt. I morges leste jeg som
vanlig Adressa, og måtte medskam innrømme overfor meg selv
at mannen har pinadø rett.

Ikke ett ord om siv.ing.studiet. Hvorfor? I dag kom
det årlige reklamebilaget om«Utdanning & Yrke» -messa
som skal foregå i Nidarøhallen.

I tillegg går denne messa i en
rekke små og mellomstore byerrundt om i landet. Som vanlig
hvert år blar jeg raskt gjennombilaget og leter etter omtale av
sivilingeniørstudiet. Og som
vanlig finner jeg ikke ett eneste
ord om sivilingeniørstudiet. Deteneste jeg finner som minnerom NTNU, er en liten artikkel
om «Studentbyen Trondheim».
I Adressa, derimot, finner jeg
en enspalters artikkel om at
NTNU har slått seg på satellittbygging [2]. Kunne ikke dette
blitt brukt for å markedsføre
sivilingeniørstudiet? Hvilken
noenlunde teknikkinteressert
ungdom ville ikke syntes det var
dødsgøy å være med på å byggeen satellitt? Eller utvikle CO2frie gasskraftverk? Eller byggeverdens lengste og beste broer
og tunneler?
Ett av problemene i dagens
samfunn er at teknologien blir
tatt for gitt, og at altfor mange
ikke lenger skjønner at hvis vi
skal leve like behagelig i morgensom i dag, trenger vi matematikk, fysikk, kjemi og teknikk. Ta
en normal, norsk ungdom mot
slutten av videregående. Hvilken oppfatning har hun av fagområdet vårt? Matte er tungt,
fysikk er tørt, kjemi er giftig og
industrien forurenser. Leger, derimot, de redder liv. Og journalister lager medievirkeligheten vår.
Hva ville du valgt? Hvorfor bruker vi ikke MacGyver [3] i markedsføringen av ingeniørfagene?
MacGyver bruker kunnskap og
kreativitet for å løse kinkige problemer. Det samme gjør en god
del norske ingeniører.

Mye å skryte av. Norske
ingeniører har mange bedrifterde kan skryte av. I 1999
gjennomførte Teknisk ukeblad
en avstemning over hva som
var den største innsatsen norske ingeniører hadde gjort desiste 100 år. Vinneren var Trollplattformen. Norge er i verdenstoppen hva offshoreteknologi angår. Er ikke dette noe vi

som nordmenn og ingeniører
bør være stolte av? Andre kandidater var Ugelstadkulene –som har vist seg å være et uvurderlig verktøy innen medisin og
bioteknologi –,Bergensbanen,
Johan Richters Kamyrkoker forframstilling av cellulosemasse,og Francis-turbinen. Hvilken
yrkesgruppe finner man somledere for store utbyggingsprosjekter? Jo, nettopp teknologene.
Dette er eksempler på hva
norsk ungdom kan ha sjansen tilå være med på hvis de blir sivilingeniører. Nå ser vi også konturene av spennende samarbeidsprosjekter mellom teknologimiljøene og de «myke» fagområdene ved NTNU. Og til det
trenger vi også kvalifiserte ungdommer som kan lære seg dekvantitative verktøyene vi kan
gi dem på Gløshaugen. Forteller
NTNU dem det? Ikke såvidt jeg
har oppfattet.

enig. NTNUs satsing mot
ingeniørtørken vi står overfor,
er tafatt. Og det er jeg lei meg
for. Fordi vi trenger gode sivilingeniører, og fordi ungdom
som ikke har angst overfor
matte og fysikk, kan få bådespennende og godt betalte jobber hvis de blir sivilingeniører.
1. Gurandsrud, K.J. (2001):«Treforedlingsforum 2001:Dårlig oppslutning om godt
program», Skogindustri 12,
6-7
2. Weisser, Agnethe (2002):«NTNU bygger Norges første
satellitt», Adresseavisen
16.01.2002, p. 13
3. Se f.eks.
http://personal.inet.fi/
private/morb/pages/mac/
Størker Moe,
Institutt for kjemisk
prosessteknologi

Tafatt! Så jeg må nok si meg

Myten om den kule lettingeniøren
Kan det tenkes at kandidatene våre, eller litt
for mange av dem,
ikke lenger holder mål
i forhold til de kravenearbeidsgiverne setter,
spør Martin Ystenes.
Stadig hører man at alt mulig
annet er viktigere enn fagkunnskap, sist ute med dette var prorektor Feilberg i Adresseavisen.
Men hvorfor er det ingen som
undersøker om det stemmer? Og
hvorfor ser det ut til arbeidsmarkedet bare blir dårligere ogdårligere jo kulere vi blir?
Jeg tror det må være 25 årsiden jeg første gang hørte entese som, korrigert for prisstigning, lød omtrent slik: Årslønn
etter endt NTH-studium er
gjennomsnittskarakteren ganget med to hundre tusen. Får dutoppkarakterer, får du en dårlig
betalt universitetsstilling. Havner snittet på tretallet, duger duikke til annet enn å bli sjef. Det
var ikke vanskelig å finne enkelttilfeller som beviste at det var
slik.
Ca. ti år senere fikk jeg servert en bekreftelse på teoremet
fra en dekanus fra Berkeley eller
noe sånt. Undersøkelsen han
refererte, viste at en gjennomsnitts sjef hadde fem - ti kriterier som ble vurdert som viktigere
enn faglig dyktighet når hanskulle ansette noen.

De flinke får jobb. Det tok
ikke lang tid som universitetslærer å oppdage svakheter ved
tesen. Jeg førte statistikk overhvor studentene fikk jobb, og etoverraskende bilde dukket
etter hvert fram: De med størst
faglig kompetanse fikk de mest
interessante jobbene. Noen få
var arbeidsledige noen måneder, men ingen med bedre enn
2,5 i snitt. Fikk noen uventet
store problemer på jobbmarkedet, var årsaken helst kresen-

het i forhold til geografien –ikke manglende sosiale ferdigheter.
Ei heller så valg av fordypningsfelt ut til å bety mye, baredet var dypt nok. En student fra
teoretisk fysikk tok diplom hos
meg og gjorde en oppdagelseangående et ustabilt molekyls
vibrasjoner. Jeg var imponert,
men hva slags jobb kunne hanfå med så lite matnyttig kunnskap? Han fortalte meg at de var
tretten som studerte teoretisk
fysikk. Alle hadde gode jobbtilbud før de var ferdige, ingen
innen teoretisk fysikk. Han selv
fikk en kremjobb i et konsulentfirma, og var meget fornøyd.
Øyensynlig følger derfor ikke
de som ansetter våre kandidater, de kriteriene de selv oppgir.
Kanskje skyldes det en uuttalt
forutsetning: Hvis andre kriterier er viktigere enn faglig nivå,så er det fordi man tar det faglige nivået for gitt. Har man flere
søkere som kan faget sitt godt
nok, vurderes andre kvaliteter.
Men ikke før.

Vellykket utvidelse?
Samfunnet stiller andre krav tilvåre kandidater enn for ti-tyve
år siden. Derfor ble sivilingeniørstudiet utvidet med et halvt
år som skal brukes til andre fag
enn teknologi og realfag. Detteer en av de endringene som prorektor Feilberg gleder seg over isitt innlegg «Vitaminer til karrieren», i Adresseavisen, 5.
januar 2002. Jeg blir stadig
vekk forundret over hvor fraværende motforestillingene er når
dette bringes på bane. Så vidt
jeg vet, finnes det ingen forskning som kan bekrefte atomleggingen har vært vellykket, og det finnes opplagt argumenter for å si at den ikke harvært det.
Eksempel: Hva skjedde vedomleggingen til femårig studium
i kjemi? Grunnfagene i kjemi og
fysikk ble redusert med til sammen 2,5 vekttall – dvs. et heltfag (eller emne, for å være moteriktig). Like etter fjernet man
muligheten til å kreve fordyp-Side 13 — Svart Cyan Magenta Gulning i kjemi fra videregående
skole, og man fjernet forkurset i
kjemi for de som ikke hadde slik
fordypning. En generell nivåheving i realfagene kunne ha motvirket dette, men den har visstnok uteblitt. Før omleggingen
underviste jeg kjemistudenter iuorganisk kjemi i andre semester. I dag underviser jeg halvparten av det samme stoffet i et
doktorgradsfag.
Dette er mer enn bare akademisk purisme. Hva forventeren industribedrift å få hvis man
ansetter en sivilingeniør i kjemi?
En sivilingeniør i kjemi eller ensosial person med overfladisk
fagkunnskap og teoretisk ledelseserfaring?

Behov for fagkunnskap.
Omleggingen av studiet har i alle
fall ikke medført en forbedring
av arbeidsmarket. En større
norsk avis avslørte nylig at sivilingeniørene i kjemi etter hvert
har kommet høyt opp på listen
over kandidater som ikke fårønsket jobb. Norsk Hydros åpenhjertige forsøk på å kverke sitt
eget rekrutteringsgrunnlag vedå kaste ut et par hundre forskere,har opplagt betydning nå. Men
det er noe i tillegg. Før i tiden
fikk man i det minste en jobb
som lærer, byråkrat eller selger,eller kanskje til og med som journalist hvis det knep. Selv disse
kildene virker nå langt tørrereenn før.
Kan det tenkes at kandidatene våre, eller litt for mange avdem, ikke lenger holder mål i forhold til de kravene arbeidsgiverne setter? Kan det tenkes atselv om industrien påpeker at all
mulig annen kunnskap er viktig, så er det fagkunnskapen som
likevel er mest uerstattelig? En
søker til en stilling er faglig dyktig, men mangler ledelsesfag og
trening i muntlig presentasjon.
En annen har flere fag innen
ledelse, men har store faglige
hull som skyldes manglende forståelse i matematikk. Antakelig
velger du den første. Det finnes
mange ledelsesseminarer og presentasjonskurs, men få etterut-

danningskurs i matematikk. Studenten som ofret et matematikkfag for å ta et ledelsesfag«fordi det er det industrien vilha», kan ha tabbet seg ut.
Den nylig publiserte rapporten som avslørte det dårlige
kunnskapsnivået hos våre skoleelever, understreker betydningen av basiskunnskap. Hvergang rapporter har avslørt norske elevers manglende kunnskap, har representanter forlærerne uttalt at man må satse
mer på pedagogikk i lærerutdannelsen. Den samme rapporten utpekte de finske skolebarn
til de beste. I motsetning til i
Norge har man i Finland satset
på fagkunnskap hos lærerne.
Statistikken støtter altså ikke
synsingen, selv for lærerne serdet altså ut til at ren faglig dyktighet er viktigere enn alt annet.
Burde ikke dette gjelde enda mer
for sivilingeniører?

Halvstuderte hybrider?
Industrien liker opplagt kandidater som kan både teknologi og
annet. I alle fall noen ønsker seg
slike folk. Suksessen til de nye
motestudiene viser det, selv om
suksessen i stor grad kan forklares av at man har tiltrukket
seg dyktige og ambisiøse studenter og at antallet kandidaterer begrenset. Det åpner også nye
dører å ta et tilleggsstudium som
utvider det faglige grunnlaget,og visse konsulentbedrifter erflinke til å påpeke behovet forallsidighet og tverrfaglighet.
Men en stor del av arbeidsmarket vil fremdeles ha sivilingeniører fordi de kan faget, og
for dem er en halvstudert hybrid
uinteressant. Når industrien signaliserer behov for annen kunnskap, så betyr det for mange atde ønsker seg en kandidat med
så stor kapasitet at han/hun harlært seg noe i tillegg til teknologien – ikke i stedet for. Minst av
alt ønsker de seg en halvgod
erstatning med særkurs i refleksjon.

Talentløst
I julenummeret av Universitetsavisa er det en artikkel om «Øynene som ser».
Jeg skulle gjerne ha hørt desamme
arkitektsynsere
uttale seg om resultatet av
rehabiliteringen av Perleporten. Det er etter min
mening langt over grensen
til det talentløse.
Tidligere fremsto Perleporten som en stor, lysåpning med en overbygningbåret oppe av lyse, spenstige
betongkonstruksjoner. Du
følte deg «velkommen inn ilyset» hver morgen når du ivintermørket svingte inn på
Gløshaugen.
Nå er all belysning fjernet slik at åpningen fremstår som et truende mørkt
hull (jeg gruer meg til den
første fotgjenger blir nedkjørt). De spenstige betongbena er malt i en «gusje-rødbrun» farge som man minstmå være professor i fargebruk for å kunne finne på.
Effekten er i alle fall atåpningen fremstår enda
trangere og mørkere enn tidligere. Dette understrekes
ytterligere av noen heslige
refleksanordninger i gult og
sort som nylig er oppsatt:
Her må du virkelig passe pånår du forsøker å komme
deg inn.
Når du nå kommer tidlig om morgenen, griper
frykten deg idet du forsvinner inn i en mørk slukt,
og uvilkårlig trekker duarmene inn mot kroppen for
ikke å skrubbe borti sideveggene: Man vet ikke hvilke farer som lurer.
Resultatet står til stryk !
Truls Gjestland

Martin Ystenes
Professor, institutt for kjemi

14debatt

UNIVERSITETSAVISA NR. 1 – 24. JANUAR 2002

Nye modeller for nye studieløp
Christian Fjellstad
foreslår modeller fororganisering av dennye bachelorgraden
ved NTNU.
Kvalitetsreformen er over oss og
universitetene går inn i en ny
fase for implementering av reformen. I den anledning må NTNU
nå sette seg ned og bestemme
hvordan bachelorgraden skal
utformes. Jeg vil her ta til ordefor en ny integrert modell.

Breddekrav på 90 poeng.
Til vanlig er en vant med at i en
tradisjonell
cand.mag.-gradskal en ha et mellomfag, tilsvarende tredve vekttall. I den nyebachelorgraden går en fra etstudieløp på fire år og ned tiltre år, samt at bachelorgraden itillegg er per dags dato fristilt ihenhold til bredde- og dybdekrav. Departementet har kun
satt krav til at den skal inneholde Ex.Phil. og Ex.Fac., ti studiepoeng på hver (10 sp. = 3,33
vekttall). Mange har tatt tilorde for at den nye bachelorgraden bør innholde en fordypninglik den gamle cand.mag.-graden; tredve vekttall, altså nitti
studiepoeng. Ikke et uvanligkrav, med tanke på de mangelærere i både realfag og språk
som underviser i dag med kun
grunnfag, og med det resultat
at kvaliteten ved de norske skolene anses som dårlig. Det
behøver nødvendigvis ikkevære en korrelasjon, men jeg
bruker det for å stadfeste et

prinsipp om at dybdekravet iden nye bachelorgraden børvære omkring 90 studiepoeng.

Modellene. Poenget med etintegrert studieløp er å strekkelæringen innen et fag over et sålangt tidsrom som mulig; det vil
si minst to og et halvt år og
aller helst tre. Jeg vil her
skissere to modeller.
Disse to modellene har til felles at de starter med Ex.Phil. og
Ex.Fac., et naturlig førstesemester, og videre at det tradisjonelle grunnfag og mellomfag byggerpå hverandre i blokker frem til
en avsluttende 15 studiepoengsprosjektoppgave. Denne avsluttende oppgaven skal i størst
mulig grad være en oppsummering av hele bachelorgraden.
Videre suppleres bredden med
et sett begrensede valg. I modell
to får en også muligheten til åvelge fritt av universitets tilbudte emner.
Slik kan det gjøres. Den
første modellen er en bachelorgrad med fokus på statsvitenskap samt et tillegg av studieemner fra studieprogrammet
for industriell økologi (detgamle grunnfaget). Studenten
her har da allerede tatt et valg
om en miljømessig og økologisk
statsvitenskapelig bachelorgrad og velger fra den begrensede gruppen emner som enten
fungerer som støtteemne til den
avsluttende prosjektoppgaven
og/eller de emnene som virker
mest interessante. Det vil værenaturlig å tro at en faglærer
som fungerer som veileder har
et ord med i spillet. Det vil
naturlig å tro at en statsviten-skapsstudent ville velge miljøpolitiske emner, mens foreksempel en samfunnsøkonomistudent ville velge miljøøkonomiske emner. Studenten vil
til slutt ende med en formfullendt samfunnsvitenskapeligog teknologisk bachelorgrad
med fokus på miljø.
Modell to er en bachelorgrad
innrettet mot språkfagene; i dette tilfellet fransk. I tillegg til dekjente karakteristika fra modell
én er det her lagt inn et felles
innføringsemne fransk i stedet
for studieteknikk. På dennemåten vil en kunne lage klasser
fra første dag og strekke læringsperioden over alle tre år.

Bachelor på tvers. I modellen finner vi óg muligheten forå velge fritt fra hele universitetets emnegrupper. Det frie valget gir de samme effektene som
et begrenset valg, men med etstørre nedslagfelt for mer spesielle interesser. Innenfor gruppen begrensede valg vil detvære naturlig å styre studentene inn på emner som allmenn
kultur, allmenn litteratur, allmenn språkkunnskap. Pådenne måten øker potensialet
for begrensede tverrfaglige
grupper innen fag som engelsk,
tysk, nordisk, fransk og allmenn litteratur. En kan også sefor seg at en kan velge emner
fra andre språkfag som
tilbys(engelsk/tysk) samt historie eller statsvitenskap, og med
dette gi bachelorgraden vri mot
for eksempel Europakunnskap.
Det er verdt å merke seg at
jeg på en måte har fraveket kravet om nitti studiepoeng i denne
modellen. I sum blir det totale

1 Tallene er riktignok tildels basert på dagens fagkoder, men må
ikke anses som riktige.
2 Spesifisert innenfor emnegruppe, gjerne av et programstyre.
3 Fritt valg blant alle emner ved universitetet, som i dag.
antallet med franske emner åttifem studiepoeng, men det kan på
den andre siden også sies at
Ex.Fac.-fonetikk kan anses som
en del av dette språkstudiet. Ved
Universitet i Bergen har en allerede frafalt kravet om Ex.Fac.fonetikk og heller inkorporert det
i sitt gamle grunnfag. Hvis en
tar konsekvens av dette, så bliraltså summen nittifem i stedetfor åttifem studiepoeng.

Faglig kvalitet beholdes.
Gjennom disse to modellene
har jeg nå skissert eksempler
på hvordan vi kan oppnå helhetlige bachelorgrader, hvor de
enkelte blokkene kan bygge på
hverandre og gi en læring
strukket over flere år. Dette vil
styrke fagligheten ved de enkelte studiene. Mange vil kanskjepåpeke det åpenbare at frihe-

Den glemte K’en
Sverre M. Selbach
etterlyser bruk av
ordet «Kvalitet» irekrutteringen.

«Kritisk, konstruktiv, kreativ.»
Hørt det før? Det er NTNUs
slagord. Dessverre mangler den
viktigste K'en; den som står for
Kvalitet.
NTNUs slagord er symptomatisk for markedsføringen av
NTNU overfor potensielle studenter. Dette innlegget vil handle om rekruttering til sivilingeniørutdanningen, fordi det er
dette studiet jeg selv hører til og
kjenner.
Merkevarenavnet NTH, som
for flere generasjoner var forbundet med kvalitet, ble forkastet til fordel for det da (og fremdeles blant folk flest!) helt ukjente navnet NTNU. Stadig færre
elever i videregående skole (vgs.)
har hørt om NTH, eller forbinder det med noe som helst, derfor må budskapet NTNU senderut til sine potensielle studenter,være at siv.ing.-studiet er et krevende kvalitetsstudium. Skal vi
rekruttere de beste fra vgs., må
vi love dem faglige utfordringer,så vel som et kult, inspirerendeog fremtidsrettet studium.

Høsten 2000 var det i Under
Dusken og Universitetsavisa en
debatt om vekttall i sivilingeniørstudiet. Studentene klaget
med rette over at de ikke fikk
uttelling for innsatsen sammenliknet med andre studier. Vekttall er ingen SI-enhet, og det faktum at de fleste vekttallene i
siv.ing.-studiet er tunge, burdevært brukt som et argument i
konkurransen med andre utdanninger og læresteder: «På NTNU
får du mye kunnskap per vekttall».
Dette stiller krav til faglærerne om å lage fag som holder
høyt internasjonalt nivå. Som
student ville jeg bli svært skuffet over faglærerne dersom delager fag som ikke tåler sammenlikning med tilsvarende fag på
andre norske eller utenlandskelæresteder.
«NTNU Research Highlights» på NTNUs engelske nettsider er en oversikt over noen
forskningsområder der NTNU
holder høyt internasjonalt nivå.
Hvorfor finnes det ikke en tilsvarende «skryteside» på norsk?
Både Norge og resten av verden mangler forbilder innen
naturvitenskap og teknologi.
NTNU har fostret mange potensielle forbilder for ungdom med
interesser for naturvitenskap og
teknologi. Johan Ugelstad og
Jens Balchen er bare to fritt valgte eksempler, eller hva med deSide 14 — Svart Cyan Magenta Gul

ten reduseres sterkt, men en vil
i hvert fall ikke svekke den faglige kvaliteten av en lavere
grad. Snarere tvert imot så vil
jeg hilse en slik profesjonalisering av de frie fagenes studie løp
medåpne
armer.
Morgendagens studenter krever nye måter å tenke fag på ogi henhold til behovene til samfunnet de lever i. NTNU må nå
sette seg ned og se hva de kan
utvikle. Hvordan skal de tilpasse seg den nye verden og de nye
studentene? Kanskje de må
utvikle en gradsforvaltning ilikhet med det vi finner ved
sivilingeniørstudiet.
Dette
hadde i hvert fall ikke vært endum idé.
Christian Fjellstad
Leder av Studenttinget NTNU

Svar på
julenøtter
to nobelprisvinnerne NTH har
fostret; Lars Onsager og IvarGiæver? Som elev i vgs. ville jeg
blitt inspirert av å lese om slike
personligheter.
På NIF-møtet «Kompetansevs siv.ing.-grad» 29.11.01 på
NTNU ble det, som så mange
ganger før, påpekt at siv.ing.-studentenes
gjennomsnittlige
ukentlige arbeidsinnsats er langt
under de normerte 48 timer pruke. Hvorfor? Man høster som
man sår!
Når NTNU ikke lover et krevende kvalitetsstudium, så kan
en heller ikke forvente at allesom søker seg hit, forventer det
og er innstilt på og motivert til åjobbe så mye som ønskelig. De
som forventer et krevende studium og er innstilt på å jobbe
mye, blir møtt av ex.phil.-fag pånivå med de enklere fagene i vgs.
Det motiverer heller ikke til stor
innsats.
Rekrutteringen til mange av
siv.ing.-linjene ved NT- og IVTfakultetet har vært dårlig de siste årene. På kjemi og materialteknologi er over halvparten av
plassene ubesatt i 1. og 2. årskurs. I lys av dette er jeg overrasket over hvilke oppgaver
NTNUs ledelse har prioritert nårde har tredd fakultetsomorganisering og bokstavkarakterer nedover hodene på mer eller mindreprotesterende studenter og
ansatte.

NTNUs renommé i næringslivet, og i samfunnet forøvrig, eruløselig knyttet til hvor dyktige
kandidater som utdannes. Det
samme er rekruttering av vitenskapelig personell til NTNU. For
å utdanne best mulig kandidaterer det en absolutt forutsetning åsikre seg de med størst potensial fra vgs.
Rekrutteringsarbeid er ikke
en utgift, men en investering som
kan gi enorm avkastning for etlærested. Som en nokså relevant
analogi tror jeg man kan si at en
fotballklubb i eliteserien som
ikke stadig får nye gode spillere,vil i løpet av få år rykke ned...ogi hvert fall ikke hevde seg internasjonalt.
Sverre Magnus Selbach
selbach@stud.ntnu.no
2. årskurs, Materialteknologi

Elektronøtt. Svaret er 5/6
ohm. Trikset er å forenkle
strukturen ved å finne de såkalte ekvipotensialflatene– punkt
som har samme spenningsnivå
og som derfor kan kobles sammen uten at det gjør noen forskjell. De tre motstandene som
møtes i hjørnet A, kan kobles
sammen i begge ender, det
samme for motstandene i Bhjørnet. Da blir det lett å se atkretsen består av tre 1 ohms
motstander i parallell (til sammen 1/3 ohm), deretter seks iparallell (1/6 ohm) og så tre iparallell igjen (1/3 ohm).
Filosofnøtt. Det ligger enselvmotsigelse i filosofens
utsagn. Han kan holde ord og gi
henne armbåndet, men vil davære i motstrid med utsagnet
om at det skal være en overraskelse. Han kan holde ord om at
det er en overraskelse og gi
henne en jukeboks, men da bryter han løftet om å gi hennearmbåndet. På julekvelden blir
kona overrasket over å få etlogisk uventet armbånd.
Maskinnøtt. Boltene beholder samme posisjon i forhold til
hverandre. Situasjonen er analog til en mann som går oppoveren rulletrapp som beveger seg
nedover. Når mann og trapp har
samme fart, står mannen i ro.

15

UNIVERSITETSAVISA NR. 1 – 24. JANUAR 2002

Gudmund Stang til minne

Gudmund Stang døde 4. januar
2002 etter lang tids sykdom.
Han var født i 1933 i Buenos
Aires i Argentina, og fullførte
skolegangen der inntil artium.
Deretter studerte han ved universitetet i Oslo, der han avla
cand. philol.-eksamen med
hovedfag i historie i 1962. Studietiden innebar også at han ble
engasjert i det studentpolitiske
miljøet, som et sentralt medlem
i Den konservative Studenterforening og Studentersamfundet, og som bærende kraft i
Minervas Kvartalsskrift, derhan var redaktør 1958-67.
Etter eksamen ble hanansatt som høyskolelektor ved
Norges Handelshøyskole i Bergen, en stilling han hadde inntil han fikk NAVF-stipendium i1965. I årene 1967-70 var han
assistant professor i skandinavisk historie ved University of
Minnesota. Også senere har hanholdt flere gjesteforelesninger
ved amerikanske universiteter.
Etter hjemkomsten til Norge
hadde han vikariat ved universitetet i Oslo et år og et år som
lektor i gymnaset, før han ble
ansatt ved Universitetet i
Trondheim i 1972.
Fra 1969 var det satt i ganggrunnfagsundervisning i samfunnskunnskap ved universitetet i Trondheim, og historie var

en av komponentene i dette.
Gudmund Stang ble ansatt forå undervise i økonomisk og sosial historie her. Fra 1973 var stillingen knyttet til Historisk
institutt. På den tiden var flere
av instituttene innenfor filologiske og samfunnsvitenskapelige fag flyttet inn i industrilokalene på Lade, i påvente av denye universitetslokalene på
Dragvoll i 1978. Det var først
da også samfunnsvitenskapene
flyttet fra Lade til Dragvoll at
Gudmund Stang også flyttet dit,og for alvor ble integrert i Historisk institutt, men fortsatt
med den samme undervisningsforpliktelsen overfor samfunnskunnskap.
Undervisningen har værtrettet både mot studenter i samfunnskunnskap og i historie.
Gjennom årene har han ogsåveiledet flere historiestudenterfram mot hovedfag. Et av Gudmunds fortrinn har nettopp
vært hans store interesse for og
velvilje mot studentene. Mange
hovedfagsstudenter ser med glede tilbake på langvarige veiledningsseanser med ham.
Gudmund Stangs forskningsinteresser rettet seg mot
nordisk, britisk og latin-amerikansk historie. Særlig arbeidet
han med Latin-Amerika, derbyplanlegging i det spanske
Amerika var ett av hans prosjekter, skandinaviske ingeniørers utvandring til Latin-Amerika et annet. Arbeidet med
byplanlegging ble ført videre i
komparativ retning, og resulterte blant annet i en artikkel ijubileumsboken til Cicignonjubileet i Trondheim i 1981. PåHistorisk institutt kjenner vi
ham som en svært belest og
bredt orientert historiker, somalltid har kunnet bidra med kloke og innsiktsfulle innlegg og
kommentarer i seminarer. Hans
bakgrunn fra Argentina, medengelsk skolegang og norsk
familie preget ham. Han hadde

mye av den engelske gentlemann i seg – en dannet, konservativ mann. Man kunne nokvære uenig med ham, men hans
synspunkter var alltid verdt ålytte til. For mange – hovedfagsstudenter, doktorgradsstudenter og kolleger – har Gudmund vært en viktig samtalepartner, der hans brede orientering kom til sin rett.
Hans kunstneriske interesser og evner har også gitt viktige bidrag, blant annet i forbindelse med utsmykningen av universitetet på Dragvoll, der han
var en sentral person. Han
engasjerte seg også ivrig isituasjonen ved Universitetsbiblioteket, der han satt i styret i mange år, fra 1990-1996
som en usedvanlig aktiv og
interessert styreleder. Dette var
i en spesielt krevende periode
for biblioteket, da det gamle
Universitetsbiblioteket med
utgangspunkt i AVH og Vitenskapsselskapet skulle smeltes
sammen med Medisinsk bibliotek og Teknisk bibliotek til det
nye Universitetsbiblioteket.
Gudmund Stang var også innvalgt som medlem av Vitenskapsselskapet.
Sykdommen rammet Gudmund allerede for tre år siden,
men han har ikke vært villig tilå gi etter for den. Til tross for athan ble stadig tydeligere plaget,
har han helt til i høst holdt fast
ved undervisningen og kontakten med studentene, som gabåde ham og studentene så mye.
Også for fremtiden hadde hanplaner – for våren hadde hanplanlagt et nytt mellomfagskurs
i moderne økonomisk historie.
Hans pågangsmot og hansomsorg for miljøet ved instituttet har vært beundringsverdig.
Ida Bullinstituttleder ved Historisk
institutt, NTNU

fra biblioteket

I denne spalten vil vi i tidaframover gi deg tips og rådom hvordan du får mest glede og
nytte av ditt universitetsbibliotek.

Sjekk internettkildene
De samme kriteriene for kildekritikk gjelder for informasjon fra
internett som for annen dokumentasjon. Men i tillegg må vi se etteren del andre ting når vi bruker informasjon fra webressurser som
kilde. Hvem som helst kan legge ut sider på www, og en god del av
det som ligger der, er useriøst. Problemet er at det kan se helt tilforlatelig ut. Derfor er det svært viktig å sjekke hvem som har produsert ressursene, hvilken hensikt de har med dem, og hvilket faglig nivå de ligger på.
Her er noen tips om hvordan vi skal evaluere internettkilder.

Opphav – forfatterskap✔ Er informasjonen pålitelig?
✔ Sjekk forfatterens troverdighet og tilhørighet. Er
forfatteren ekspert på dette området?
✔ Står en anerkjent organisasjon eller ekspert bak
webressursen ?
✔ Er informasjonskildene angitt? Kan du verifisere eller
kontrollere informasjonen?
✔ Kan forfatteren kontaktes for nærmere opplysninger?
✔ Er innholdet nøytralt eller subjektivt? Undersøk om
forfatter eller organisasjon har en spesiell hensikt eller baktanke med ressursen.

Omfang – dekning✔ Er stoffet på dette webstedet nyttig, unikt og presist?
✔ Gjentar ressursen bare informasjon fra andre nettsteder?
✔ Er kvaliteten og faglig nivå godt nok?
✔ Er informasjonen tilgjengelig i andre format?
✔ Går hensikten med webressursen tydelig fram?
Oppfyller den hensikten?
✔ Hva inneholder ressursen? Hvilke emneområder, tidsperioder, format eller materialtyper dekker den?
✔ Består informasjonen av fakta eller av
meningsytringer?
✔ Inneholder webressursen originalinformasjon eller består den av bare av lenker?
✔ Hvor ofte blir den oppdatert?
✔ Har den klare og åpenbare pekere til nytt
innhold?

Format og presentasjon✔ Er informasjonen lett tilgjengelig? Hvormange lenker må du gå via for å komme
til nyttig informasjon?
✔ Hvordan er kvaliteten på de grafiske
illustrasjonene? Utdyper de emnet eller
avleder de oppmerksomheten i forhold
til innholdet?
✔ Går det klart fram hvem målgruppen er?
✔ Er oppsettet av lenker for overlesset?
✔ Har nettstedet egen søkemaskin?
✔ Er det enkelt å bla i eller søke i ressursen?

Kostnader og tilgjengelighet

Mensanøtt. Neste figur er A.
Figurene viser de første bokstavene i alfabetet fra A til H,
sett fra høyre. Figur A viser
neste bokstav, som er I.

Fysikknøtt. Det tar lengre
tid å fly en rundtur når det blåser. Jo sterkere det blåser, jo
lengre tid tar det. Når vindhastigheten blir like høy som flyets
hastighet, vil flyet gå tomt for
drivstoff før det kommer fram.

Nytt på Nytt-nøtt. Gjenstandene som er avbildet i
gruppe 1, forekommer alle parvis, unntatt soluret. Derfor skal
det ut. Gruppe 2 viser gjenstander det går an å putte tingi, unntatt stolen. I gruppe 3slår du på tingene, unntatt jojoen. Gruppe 4 viser utendørsting, men disketten fallerutenfor. Gruppe 5 viser
sammenleggbare gjenstander,
men filmrullen hører ikke til. I
gruppe 6 er det ting som beveger seg opp og ned, men spikeren stiller i enveisklassen.
Siste gruppe inneholder tingsom må puttes på plass i andre
gjenstander for å gjøre nytte
for seg. Det kan du til nød si
gjelder også for øyet, men det
er det som hører minst hjemme

blant de øvrige.
Den skjulte tilleggsoppgaven var å finne ut hvilken av deandre gruppene de utstøtte
gjenstandene kunne plasseres
i. Solur: gruppe 4, stol: gruppe
5, jo-jo: gruppe 6, diskett: gruppe 7, filmrull: gruppe 7, spiker:
gruppe 3, øye: gruppe 1.

Arkitektnøtt. Figur c viser
hvordan de gamle grekere
bygde Parthenon. Søylene tipper litt innover, gulvet buler
litt oppover. Hadde de ikke bygget på denne måten, ville det
stolte byggverket se ut omtrentsom på figur b.
Brannvernledernøtt.

Mattenøtt. Vi glemte å presisere at det var tre kvadratersom var vist på figuren, menantar at de fleste skjønte ellermålte seg til det. Det flere
bevismetoder som duger, men
her er en grei løsning: På figuren med hjelpelinjer vil vinkelen D være lik B fordi begge erkorresponderende vinkler i to
likedannede, rettvinklede trekanter. Og A og D ser vi til
sammen vil være lik C.

Side 15 — Svart Cyan Magenta Gul

To forslag til løsning:
III-I=II
VI-I=V

Julestjernenøtt. Den laveste kanna tar mest vann, og det
er fordi tuten er like høy som
kanna. Den høysete kanna harlavere tut, og kan ikke fylles
helt opp før vannet renner ut.
Arne Asphjell✔ Er webressursen tilgjengelig på jevn basis?
✔ Er responstiden kort?
✔ Hvor mange lenker var døde?
✔ Er det en betalingsressurs? Har ikke-medlemmer tilgang
til deler av ressursen?
✔ Må du registrere navn og passord før du bruker den?

Andre tips:✔ Sjekk opplysningene i toppen og bunnen av skjermen for å
bestemme forfatter og kilde.
✔ Sjekk domenenavnet i nettadressen. Det identifiserer innehaveren av nettstedet. Her er en oversikt over de mest
vanlige domenenavnene, hovedsakelig brukt i USA:.com er som regel kommersielle sider.edu er en side fra amerikansk utdanningsinstitusjon.gov er offentlig informasjon fra USAs myndigheter.mil er militær organisasjon.net er nettverksressurser og stoff om internett o.a.
.org er organisasjon, som regel ikke-kommersielle
I britiske domenenavn er:.ac akademiske organisasjoner.co kommersielle organisasjoner
Landkode:.no er landkode for Norge. Alle land har egen bokstavkode,men USA bruker sjelden sin.
I nettadresser betyr tegnet ~ som regel at det er en personlig webside og ikke en organisasjons offisielle side. Som en tommelfingerregel kan vi si at informasjon fra offentlige organisasjoner med
domenenavn som .gov, .mil, er pålitelig og etterrettelig, fra utdanningsinstitusjoner med domene .edu og .ac likeså, men det kanogså være studentenes egne hjemmesider.
Her finnes en god oversikt over materiale om vurdering og kvalitetssikring av webressurser i både elektronisk og trykt form:
http://www.lib.vt.edu/research/evaluate/evalbiblio.html
Sigvor Kvale

baksida
Stipendiat til skue

«USA og verden ellers jakter intenst på Al Qaeda-terrorister. Tenk om
de hadde vilje til å bruke en brøkdel av innsatsen på spam-terrorister!»
Spaltist Frank Johnsen i Computerworld er mest opptatt av de nære problemer (CW nr.2-2002)

for ned til halv stilling på Institutt for materialteknologi. Meni desember og januar har detvært full kjør med forming av
aluminium ved Institutt formaterialteknologi dagtid, og på
kveldstid sang og dans på Trøndelag Teater. Stykket handler om
unge Esther som er forelsket i
sin universitetslærer. Siste sjanse for å se en stipendiat syngeog danse, er 2. februar

Snart kan stipendiaten Øyvind
Ryen rive av seg løsbarten og legge politihjelmen på hylla.
Musikkstykket Esther nærmer
seg nemlig slutten på Trøndelag
Teater, hvor Ryen har kledd rollen som en jovial og litt naiv konstabel. I de to månedene med formiddagsøvinger før premieren
30. november måtte Ryen roe litt
ned på universitetet, og gikk der-Sorgmelding

Fra kilden

Grunnet forsikringsvilkårene til
koiene er det ikke lov å benytte
vinflasker eller annet som lysestaker. Det er i den senere tid
sendt ut minst to lysestaker tilalle koiene. Vi ber brukerne av
koiene om å respektere dette, og
kun benytte lysestakene som finnes på koiene, melder NTNUIKlubbavis.

Gjennom mange år har uttrykket «å studere til sivilingeniør
ved NTNU (tidligere: NTH) er
som å drikke fra en brannslange», blitt benyttet på Gløshaugen. Det er jo godt sagt, men
slett ikke oppfunnet av våreegne teknologer. Uttrykket
stammer egentlig fra en tidligere direktør ved Massachusetts
Institute of Technology, Jerome
Weisner. Han brukte ofte setningen for å beskrive utdanningen ved berømte MIT.
For å illustrere utsagnet
monterte en gruppe MIT-studenter en brannhydrant i en av
MITs bygninger i 1991. Hydranten var laget som en fullt brukbar drikkefontene.

Logistikk
NOFOMA (Nordisk Forum i
Materialadministrasjon) for
2002 er lagt til Trondheim i tidsrommet 12.-14. juni og med
NTNU som arrangør. Konferansen, som i år holdes for 14. gang,er det største og viktigste forum
i Skandinavia for logistikk. Sentrale temaer i år vil være global
logistikk, e-handel og logistikk,
integrerte forsyningslinjer/nettverk, logistikk og miljø, strategisk logistikk og allianser/samarbeid, logistikk og organisasjon,
simulering og optimalisering,
distribusjon og transport, tredje
og fjerde parts logistikk. Mer
informasjon om NOFOMA2002
finnes på www.nofoma.org
Stipendiaten til høyre i bildet.

FOTO: LASSE BERRE

Adjø, KUF
Til den som ennå ikke har fåttdet med seg: Kirke-, undervisnings- og forskningsdepartementet (KUF) er nå historie. Det
nye departementet heter Undervisnings- og forskningsdepartementet (UFD). Kirkesakene er
skilt ut og blitt samboere med
kultursakene i annet nyopprettet departement som lyder navnet Kultur- og kirkedepartementet (KKD).

Middelhavsvekttall
Arkeologistudentene i Trondheim får dette semesteret tilbud om å studere middelhavsarkeologi her nordafjells. Årsaken er ikke at studiets hovedprofil skal legges om, men atlærerkrefter innen dette faget
er tilgjengelig i Trondheim
akkurat nå. Tilbudet er etsåkalt ekstraemne, det gir 7,5vekttall – og det er sannsynligvis en engangsforeteeelse.

Samarbeid
NTNU har inngått samarbeid
med Universidad de Buenos Airesi Argentina. Det var Institutt for
arkeologi og kulturhistorie somsatte i gang samarbeidet. Ved
siden av arkeologi vil de to universitetene samarbeide når det
gjelderarkitektutdanninga.
NTNU har tidligere undertegnet
samarbeidsavtaler med brasilianske og chilenske universiteter.

FOTO FRA MITS NETTSIDER.

Mørkere Sintef
Sintefs tradisjonelle farger irødt, hvitt og blått er blitt borte
ved inngangen av året. Også deri gården har de nemlig utarbeidet en ny grafisk profil. Hensikten er å profilere merkevaren
Sintef slik at bedriften framstår
som mer enhetlig i markedet.
Hovedfargen er fortsatt blå, menskal være noe mørkere enn før.

Chaffey i Kollegiet

Den 23. januar 1992 kunne
Universitetsavisa fortelle atVitenskapsmuseet hadde utarbeidet studieplan for et fullstendig arkeologistudium i
Trondheim. Håpet var at først
Kollegiet og deretter departementet ville gi sin varme tilslutning. – Vi vil gi en utdanning med en helt spesiell profil, sa professor Arne B. Johan-sen på museets arkeologiske
avdeling.
Håpet ble oppfylt, og i dag
er arkeologistudiet i Trondheim
for lengst solid etablert. Og,
som professoren lovet, med sinhelt særegne profil, der det legges vekt på maritim arkeologi,
historisk arkeologi og teknologienes arkeologi.

Paul Chaffey og Hilde Haugsgjerd blir de eksterne representantene i kollegiet ved Universitetet i Oslo (UiO). Førstnevnte er mest kjent som profilert
SV-politiker, men hoppet i 1997
av fra politikken til næringslivet. I dag er han administrerende direktør i NHOs nystiftede landsforening for IKT- og
kunnskapsbedrifter, Abelia.
Haugsgjerd er sjefredaktør i
Dagsavisen. Mens NTNU harvalgt å utvide de eksterne representantene fra to til fire i Kollegiet, fortsetter UiO med to. Chaffey og Haugsgjerd er tidligere
studenter ved universitetet i
hovedstaden.

Bok-Tanken
Historien om Skipsmodelltanken på Tyholt har nå blitt samlet mellom to permer. Rett før
jul kom boka «Det er TANKEN
som teller», skrevet av Sverre
M. Nyrønning. Ulike episoderom «Tanken» blir belyst i boka
gjennom intervjuer, artikler og
bilder.
Det var Marintek som tok
initiativet til et slikt verk for toår siden i anledning sitt 60-årsjubileum. Boka har et opplag på2000 og er å få kjøpt hos Gnist
Tapir.

Utgis av Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet
Distribueres i 13 000 eks. annenhver fredag i vår- og høstsemesteret.
REDAKTØR: Jan Erik Kaarø
REDAKSJONSSEKRETÆR: Lisa Olstad
ANSVARLIG REDAKTØR:Info.direktør Anne Katharine Dahl

REDAKSJON: Medieseksjonen,
Informasjonsenheten
LAYOUT: Kolbjørn Skarpnes
TRYKK: ST-Trykk AS, Orkanger

16 — Svart Cyan Magenta Gul

POSTADRESSE: Universitetsavisa,
Info.enheten NTNU, 7491 TrondheimBESØKSADRESSE: Info.huset på
Gløshaugen (O.S. Bragstads plass 1)

TELEFON: 73 59 55 40
TELEFAKS: 73 59 54 37
E-POST: medieseksjonen@adm.ntnu.no

på sidenIroni
Eg var på politisk møte i går, Attac,
antiglobaliseringsrørsla, stifta av
NTNU-ar Arnulf Kolstad. Det er
nokre år sidan sist eg var på eit
slikt møte. Ein gong i ei fjern fortid
sat vi i lenker og demonstrerte mot
Altautbygging. Eller vi plukka kaffibønner i Nicaragua. Eller vi gjekk
til kollektiv boikott av Coca Cola
fordi fagforeiningsfolk i ein colafabrikk i Guatemala vart drepne av
dødsskvadronar som vart lønt av
selskapet.
Den boikotten varte i to månader, så vart abstinensen for sterk.
Det er greitt å vere politisk radikal, men når ein må forsake brusen
sin… Alt har sin pris, veit du.
Stopp litt. Ser du kva eg gjer
nå? Eg ironiserer med mitt eige politiske engasjement. Der ser du. Eg
har fått «sjuka» eg óg. Ironisjuka.
Den artar seg slik: Med ein gong
ein kjem med eit politisk utsegn
som ein meiner alvorleg, må ein
straks markera ein ironisk distanse til det ein nett sa.
Tilbake til møtet. Grovt rekna
var det tre grupperingar til stades:
Unge folk, 20-26 år, var den største
gruppa. Så var det dei noko eldre,frå 38 til 52, som kom anten gåande
eller helst syklande til møtet. Densiste gruppa var dei «godt vaksne»,frå 55 til 65, mange av dei kledd itjukk engelsk tweed i duse fargar.
Gammalraddisane.
Men det var ei gruppe som
mangla: Ironigenerasjonen, dei
mellom 27 og 37. Dei som har angstfor å meine noko reservasjonslaust.
Dei som trekkjer seg. Dei som lét
fram finstemte humoristiske rykkingar i augekroken når dei vert
konfrontert med sterkt engasjement.
Dei var der ikkje.
Er det tale om ein slags «lost
generation»? Alle folka som begynte å lese Erlend Loe og sjå på ÅpenPost utover på nittitalet – har ironien lagt seg utapå dei som eit
teflonlag, der alt alvor prellar av?
Harald og Bård Tufte har utvikla skråblikket til ein kunstart. Det
gjeld óg det famøse kyllingstuntet.
Men der tok folks – spesielt TV2reportaranes – ironiske distansebrått slutt. Då Bård Tufte oppdaga
det, gjorde han noko heilt nytt: Hanargumenterte med eit slags mediepolitisk engasjement – ein harmeover media si handsaming av Jagland. Bård Tufte vart mao. dødsens
alvorleg. Men det er det som er problemet med å vera ironisk: Vi som
høyrer på deg, greier ikkje å tru på
deg når du brått føregir å vera heilt
u-ironisk. Personleg trur eg BårdTufte Johansen gir katta i media si
handsaming av Jagland. Eg trur
han vart så forskrekka over reaksjonane på kyllingstuntet, at han
mista ironimaska for ein augneblink. Han finn den nok att.
Men det er lyspunkt: Dei mange
unge på gårsdagens møte ber bodom at ironien slepp taket. Ein kanhåpe at det vert mogleg å engasjere
seg utan reservasjonar.
Eg lurer på kva Bård Tufte hadde sagt om han var på Attacmøteti går.