Проект   
 
 
З А К О Н   У К Р А Ї Н И  
 
"Про державний  контроль , що здійснюється  з метою  перевірки  відповідності  
законодавству  про харчові  продукти  та корми , здоров ’я та благополуччя  
тварин " 
 
Цей Закон  визначає  правові  та організаційні  засади  державного  контролю , 
що здійснюється  з метою  перевірки  відповідності  законодавству  про харчові  
продукти  та корми , здоров ’я та благополуччя  тварин . 
 
Розділ  I 
ЗАГАЛЬНІ  ПОЛОЖЕННЯ  
Стаття  1. Визначення  термінів  
У цьому  Законі  наведені  нижче  терміни  вживаються  в такому  значенні : 
акредитована  лабораторія  — лабораторія  будь -якої форми  власності , що 
акредитована  Національною  агенцією  з акредитації  України  та/або іноземним  
органом  з акредитації , який  є повним  членом  ILAC — Міжнародної  організації  із 
співробітництва  в галузі  акредитації  лабораторій , відповідно  до стандарту  
ISO/IEC 17025, ДСТУ  ISO 17025 або інших  стандартів , якими  їх замінено ; 
аудит   – форма  державного  контролю , яка полягає  у здійсненні   
систематичної  та незалежної  перевірки  з метою  встановлення , чи відповідає  
діяльність  та пов’язані  з нею результати  запланованим  заходам , чи запроваджені  
ці заходи  ефективно  та чи є вони  достатніми  для досягнення  поставленої  цілі; 
вантаж  – певна  кількість  продукту  одного  виду , яка супроводжується  
ветеринарним  (санітарним ) сертифікатом , або ветеринарним  чи іншим  
документом , перевозиться  одним  транспортним  засобом ;  
відбір  зразків  –  форма  державного  контролю , яка полягає  у здійсненні  
відбору  певної  кількості  харчових  продуктів  та/або кормів , або будь -якої іншої  2 
 речовини  (включаючи  з довкілля ), які мають  відношення  до виробництва  та/або 
обігу  харчових  продуктів , та/або кормів , або для здоров ’я та благополуччя  тварин , 
з метою  перевірки , за допомогою  досліджень  (випробувань ), відповідності  
законодавству  про  харчові  продукти  та корми , або законодавству  про здоров ’я та 
благополуччя  тварин ; 
державний  ветеринарний  інспектор  – державний  інспектор , який  є 
ветеринаром , кваліфікованим  відповідно  до вимог  цього  Закону  виконувати  
обов ’язки  на такій  посаді  та призначений  компетентним  органом ; 
державний  інспектор  – посадова  особа  компетентного  органу , включаючи  
державного  ветеринарного  інспектора ;  
державний  контроль  – будь -яка форма  діяльності  компетентного  органу  
(аудит , відбір  зразків , інспектування , моніторинг , огляд , перевірка  документів , 
перевірка  ідентичності , фізична  перевірка  та будь -яка інша , подібна  за своїм  
змістом , форма  діяльності ), що здійснюється  з метою  перевірки   відповідності  
законодавству  про харчові  продукти  та корми , здоров ’я та благополуччя  тварин ;  
довгостроковий  національний  план  державного  контролю  - план , складений  
компетентним  органом , що містить  загальну  інформацію  про структуру  та 
організацію  системи  державного  контролю , управління  якою  здійснюється  цим 
органом ; 
інспектування  – форма  державного  контролю , яка полягає  у здійсненні  
перевірки  аспектів  здоров ’я та благополуччя  тварин , виробництва  та обігу  
харчових  продуктів  та кормів  з метою  встановлення  відповідності  вимогам  
законодавства  про харчові  продукти  та корми , здоров ’я та благополуччя  тварин ;  
експлуатаційний  дозвіл  – експлуатаційний  дозвіл , необхідність  отримання  
якого  передбачено  Законом  "Про безпечність  та якість  харчових  продуктів " та/або 
Законом  "Про корми ". 
контролюючі  органи  (суб’єкти ) –  органи  (суб’єкти ), яким  компетентний  
орган  делегував  частину  своїх  повноважень  щодо  проведення  державного  
контролю  відповідно  до вимог , встановлених  цим Законом ;  
моніторинг  – форма  державного  контролю , яка полягає  у проведенні  
запланованих  послідовних  спостережень  або вимірювань  для оцінки  відповідності  
законодавству  про харчові  продукти  та корми , здоров ’я та благополуччя  тварин ; 
нагляд  – форма  державного  контролю , яка полягає  у здійсненні  належного  
спостереження  за однією  або декількома  потужностями  з виробництва  та/або обігу  
харчових  продуктів , та/або кормів , або за діяльністю  операторів  ринку  харчових  
продуктів  та/або кормів ; 3 
 невідповідність  – невідповідність  законодавству  про харчові  продукти  та 
корми , здоров ’я та благополуччя  тварин ; 
оператор  ринку  – оператор  ринку  харчових  продуктів , оператор  ринку  
кормів ; 
оператор  ринку  кормів  (далі — оператор  ринку ) — юридична  або фізична  
особа  — підприємець , що провадить  діяльність  з метою  або без мети  отримання  
прибутку  та в управлінні  якої перебувають  потужності , на яких  здійснюється  
первинне  виробництво , виробництво , введення  в обіг та/або обіг кормів  і яка 
відповідає  за виконання  вимог  цього  Закону  та законодавства  про корми . До 
операторів  ринку  належать  фізичні  особи , якщо  вони  провадять  діяльність  з 
метою  або без мети  отримання  прибутку  та займаються  первинним  виробництвом  
кормів , виробництвом  та введенням  в обіг та/або обігом  кормів . Оператором  
ринку  також  вважається  агропродовольчий  ринок ; 
перевірка  документів  – форма  державного  контролю , яка полягає  у 
здійсненні  перевірки  документів ,  які супроводжують  вантаж  та вимагаються  
згідно  з законодавством  про харчові  продукти  та корми , законодавством  про 
здоров ’я та благополуччя  тварин ; 
перевірка  відповідності  – форма  державного  контролю , яка полягає  у 
візуальному  інспектуванні , яка проводиться  з метою  перевірки , що сертифікати  
та/або документи , які супроводжують  вантаж , відповідають  маркуванню  та вмісту  
вантажу ; 
побічні  продукти  тваринного  походження , які не призначені  для споживання  
людиною  – туша  або частини  туші  тварини , продукти  тваринного  походження  або 
інші продукти , отримані  від тварин , які не призначені  для споживання  людиною , 
в тому  числі  ембріони  і сперма ;  
позначка  придатності  – позначка , яка засвідчує , що державний  контроль  
було  проведено  відповідно  до вимог  положень  розділу  VIIІ цього  Закону  та 
законодавства  про харчові  продукти ;   
помічник  державного  ветеринарного  інспектора  – особа , кваліфікована  
відповідно  до вимог  цього  Закону  виконувати  обов ’язки  на такій  посаді , що 
призначена  компетентним  органом  та яка працює  у підпорядкуванні  та за яку несе 
відповідальність  державний  ветеринарний  інспектор ;  
призначений  ветеринарний  інспектор  - ветеринар , призначений  
компетентним  органом  для здійснення  окремих  форм  державного  контролю  
господарств  від імені  компетентного  органу ; 4 
 призначений  пункт  пропуску  – пункт  пропуску , призначений  відповідно  до 
вимог  цього  Закону  для здійснення  державного  контролю  на кордоні ; 
прикордонний  інспекційний  пост  – будь -який  інспекційний  пост , який  
призначений  та затверджений  відповідно  до вимог  цього  Закону  для здійснення  
державного  контролю  на кордоні ;  
продукти  (для цілей  Розділу  VI) – продукти  тваринного  походження ; 
побічні  продукти  тваринного  походження , які не призначені  для споживання  
людиною ; живі  тварини , призначені  для споживання  людиною ; продукти  
рослинного  походження ;  
продукти  тваринного  походження :  
1) свіже  м'ясо свійських  тварин  наступних  видів : велика  рогата  худоба , свині , 
вівці , кози  та непарнокопиті . Усі частини  зазначених  тварин , які придатні  для 
споживання  людиною , вважаються  м’ясом . До свіжого  м’яса тварин  відноситься  
охолоджене  або заморожене  м'ясо тварин , а також  м'ясо тварин , яке не піддавалося  
жодним  процесам  консервування ; 
2) свіже  м'ясо свійської  птиці  наступних  видів : кури , індики , качки , гуси та 
цесарки . Усі частини  зазначеної  птиці , які придатні  для споживання  людиною , 
вважаються  м’ясом  птиці . До свіжого  м'яса птиці  відноситься  охолоджене  або 
заморожене  м'ясо птиці , а також  м'ясо птиці , яке не піддавалося  жодним  процесам  
консервування ; 
3) рубане  (січене ) м'ясо: свіже  м'ясо, отримане  шляхом  подрібнення  на 
шматки  або пропускання  через  подрібнювач  свіжого  м’яса тварин , зазначених  у 
частинах  1–2 цієї частини  та призначених  для споживання  людиною  або для 
подальшого  виробництва ;  
4) м'ясо у шматках  вагою  до 100 грамів : свіже  м'ясо, розділене  на шматки  
вагою  до 100 грамів , отримане  від тварин , зазначених  у частинах  1–2 цієї частини ;   
5) м’ясний  фарш : продукт , який , повністю  або частково , виготовлений  із 
свіжого  м'яса, або рубаного  (січеного ) м’яса, або м’яса у шматках  вагою  до 100 
грамів , яке: або піддавалося  обробці , іншій  ніж нагрівання , соління , сушіння  або 
консервування , як із додаванням  інших  харчових  продуктів , так і без них; або було  
приготовлено  із додаванням  харчових  продуктів , харчових  добавок  або приправ ; 
або було  приготовлено  шляхом  поєднання  усіх вище  зазначених  способів . При 
цьому  м’ясному  фарші  клітинна  структура  м’яса не має бути  пошкодженою , а 
кінцевий  продукт  не має містити  фрагментів  кісток . Рубане  (січене ) м'ясо або м'ясо 
у шматках  вагою  до 100 грамів , яке було  піддане  лише  охолодженню  або 
заморожуванню , не вважається  м’ясним  фаршем ;  5 
 6) м'ясо кролячих : кролі , зайці , гризуни ; 
7) м'ясо диких  тварин ; 
8) м'ясо диких  тварин , вирощених  на фермі ; 
9) м’ясні продукти , отримані  від кролячих  або від диких  тварин ; 
10) сире  молоко , молочні  продукти  (включаючи  молоко  термічної  обробки ); 
11) яйця  та яєчні  продукти ; 
12) риба  та рибні  продукти , призначені  для споживання  людиною ; 
13) водні  продукти , призначені  для споживання  людиною ; 
14) живі  двостулкові  молюски , голкошкірі , кишковопорожнинні  та морські  
черевоногі , призначені  для споживання  людиною ; 
15) равлики , призначені  для споживання  людиною ; 
16) мед; 
17) кров ; 
18) жаб’ячі лапки , призначені  для споживання  людиною ; 
19) топлений  тваринний  жир; 
20) шкварки ; 
фізична  перевірка  – перевірка  безпосередньо  харчових  продуктів  та/або 
кормів , що передбачає  застосування  однієї  або декількох  форм  державного  
контролю , та включає  перевірку  транспортних  засобів , упаковки , маркування , 
температури , відбір  зразків , лабораторні  дослідження  (випробування ), а також  
інші види  перевірок , необхідні  для встановлення  відповідності  законодавству  про 
харчові  продукти  та  корми . 
Терміни  "введення  в обіг", "виробництво ", "обіг", "оператор  ринку  харчових  
продуктів ", "маркування ", "міжнародний  ветеринарний  (санітарний ) сертифікат ", 
"компетений  орган " "потужність ", "харчовий  продукт ", "HACCP", " якість  
харчового  продукту " вживаються  у значеннях , визначених  Законом  "Про 
безпечність  та якість  харчових  продуктів ". Термін  "знищення " вживається  у 
значенні , визначеному  Законом  України  "Про вилучення  з обігу , переробку , 
утилізацію , знищення  або подальше  використання  неякісної  та небезпечної  
продукції ".  
Стаття  2. Законодавство  про державний  контроль  
1. Законодавство  про державний  контроль  складається  з Конституції  
України , цього  Закону , Законів  України  "Про безпечність  та якість  харчових  6 
 продуктів ", "Про ветеринарну  медицину ", інших  актів  законодавства ,  що видано  
відповідно  до них.  
2. Законодавство  про державний  контроль  щодо  окремих  видів  харчових  
продуктів  повинне  відповідати  положенням  цього  Закону . У разі його  
невідповідності  застосуванню  підлягають  положення  цього  Закону . 3. Якщо  
міжнародним  договором  України , згода  на обов ’язковість  якого  надана  
Верховною  Радою  України , встановлено  інші правила , ніж ті, що передбачені  цим 
Законом , то застосовуються  правила  міжнародного  договору . 
Стаття  3. Сфера  дії Закону  
1. Дія цього  Закону  поширюється  на: 
1) операторів  ринку , що здійснюють  виробництво , зберігання , введення  в 
обіг та/або обіг: 
харчових  продуктів ; 
продуктів  тваринного  походження ; 
побічних  продуктів  тваринного  походження , що не призначені  для 
споживання  людиною ; 
кормів  для тварин  
інших  об’єктів  санітарних  заходів ; 
2) компетентний  орган  та контролюючі  органи  (суб’єкти )  
2. Дія цього  Закону  не поширюється  на виробництво  та/або зберігання  
харчових  продуктів , призначених  (вироблених ) для особистого  споживання . 
 
Розділ  ІІ  
СУБ ’ЄКТИ  ДЕРЖАВНОГО   КОНТРОЛЮ . ПОВНОВАЖЕННЯ , 
ОБОВЯЗКИ  ТА ВИМОГИ  ДО НИХ  
Стаття  4. Суб’єкти  державного  контролю  
1. Суб’єктами  державного  контролю  є: 
органи  виконавчої  влади  у сфері  державного  контролю ; 
органи  та суб’єкти , яким  на підставі , в межах  повноважень  та у спосіб , що 
визначені  цим Законом , делеговано  окремі  функції  зі здійснення  державного  
контролю ; 
державний  інспектор , державний  ветеринарний  інспектор , помічник  
державного  ветеринарного  інспектора , призначений  ветеринарний  інспектор ; 7 
 оператор  ринку ; 
лабораторії  та реферес -лабораторії . 
Стаття  5. Органи  виконавчої  влади  у сфері  здійснення  державного  
контролю   
1. До органів  виконавчої  влади  у сфері   державного  контролю  належать : 
центральний  орган  виконавчої  влади , що забезпечує  формування  державної  
політики  з питань  продовольчої  безпеки  держави ; 
центральний  орган  виконавчої  влади , що реалізує  державну  політику  у 
сфері  безпечності  харчових  продуктів  та кормів , здоров ’я та благополуччя  тварин  
(далі - компетентний  орган ). 
2. Інші  органи  виконавчої  влади  не мають  права  встановлювати  вимоги  до 
чи будь -яким  іншим  чином  здійснювати  державний  контроль , якщо  це не 
передбачено  цим Законом . 
3. Нормативно -правові  та інші акти , що встановлюють  чи будь -яким  іншим  
чином  регулюють  питання , пов’язані  із здійсненням   державного  контролю  та 
видані  органами  виконавчої  влади , що не передбачені  частиною  першою  цієї 
статті  Закону , не підлягають  застосуванню . 
Стаття  6. Повноваження  центрального  органу  виконавчої  влади , що 
забезпечує  формування  державної  політики  з питань  продовольчої  безпеки  
держави   
1. Центральний  орган  виконавчої  влади , що забезпечує  формування  
державної  політики  з питань  продовольчої  безпеки  держави  у сфері  державного  
контролю : 
1) затверджує : 
вимоги  до здійснення  державного  контролю ; 
форми  документів , що застосовуються  державними  інспекторами  під час 
здійснення  державного  контролю ; 
довгостроковий  національний  план  державного  контролю ; 
перелік  методик  відбору  зразків  та їх досліджень  (випробувань ), що повинні  
застосовуватись  в арбітражних  дослідженнях  (референс -методики );  
критерії  розподілу  операторів  ринку  на групи  ризику , групи  ризику  та 
періодичність  планового  державного  контролю  кожної  із таких  груп ; 
2) уповноважує :  8 
 лабораторії  та референс -лабораторії  на проведення  досліджень  
(випробувань ) для цілей  державного  контролю  та інших  цілей , встановлених  цим 
Законом  та/або Законом  "Про безпечність  та якість  харчових  продуктів "; 
3) здійснює  інші повноваження , що передбачені  цим Законом . 
Стаття  7. Обов ’язки  компетентного  органу   
1. Компетентний  орган  у сфері  державного  контролю  повинен  забезпечити : 
1) ефективність  і результативність  державного  контролю  живих  тварин , 
харчових  продуктів  та кормів  на усіх стадіях  виробництва  та обігу , використання  
кормів ;  
2) наявність  у своєму  розпорядженні , або доступ  до лабораторій  та 
референс -лабораторій  для проведення  досліджень  (випробувань ), а також  
наявність  або доступ  до достатньої  кількості  належним  чином  кваліфікованого  і 
досвідченого  персоналу  для результативного  та ефективного  виконання  заходів  
державного  контролю ;  
3) наявність  відповідних  засобів  (потужностей  та обладнання ) для 
забезпечення  дієвого  та ефективного  виконання  персоналом  заходів  державного  
контролю ; 
4) наявність  розроблених  планів  дій за надзвичайних  обставин  та готовність  
діяти  згідно  з цими  планами  у випадку  настання  таких  надзвичайних  обставин ; 
5) відповідне  навчання  державних  інспекторів  відповідно  до сфери  їх 
повноважень ; 
6) неупередженість , якість  та відповідність  заходів  державного  контролю  
поставленим  цілям ;  
7) високий  рівень  прозорості , неупередженість  та узгодженість  дій  під час 
здійснення  заходів  державного  контролю  на всіх рівнях ; 
8) здійснення  заходів  підвищеного  державного  контролю  харчових  
продуктів  та кормів  нетваринного  походження , які внесені  до відповідного  
переліку , розробленого  та затвердженого  компетентним  органом ; 
9) здійснення  державного  контролю  відповідно  до встановлених  
законодавством  вимог . 
2. У разі якщо  це не створює  перешкод  для виконання  вимог  законодавства  
про харчові  продукти  та корми , законодавства  про здоров ’я та благополуччя  
тварин , компетентний  орган  під час здійснення  заходів  державного  контролю  
повинен  дотримуватись  правил  конфіденційності  інформації , встановленої  
операторами  ринку , якщо  це не суперечить  законодавству  України . 9 
 3. Компетентний  орган  проводить  внутрішній  аудит  своєї  діяльності  або 
перевіряється  зовнішнім  аудитом  та вживає  належних  заходів  в світлі  отриманих  
результатів , щоб забезпечити  виконання  вимог  цього  Закону . Ці аудити  підлягають  
незалежній  перевірці  та мають  виконуватися  у прозорій  манері . Результати  аудитів  
мають  оприлюднюватися  на офіційному  сайті  компетентного  органу . 
4. Компетентний  орган  здійснює  заходи  державного  контролю  згідно  з 
встановленими  процедурами , які містять  інформацію  та інструкції  особам , що 
здійснюють  державний  контроль , зокрема  щодо : 
1) структури  компетентного  органу  та відносин  між компетентним  органом  
та контролюючими  органами , яким  він делегував  завдання  здійснювати  заходи  
державного  контролю ; 
2) відносин  між компетентним  органом  та контролюючими  органами , яким  
він делегував  повноваження  щодо  здійснення  заходів  державного  контролю ; 
3) цілей , які мають  бути  досягнуті ; 
4) завдань , повноважень  та обов ’язків   осіб, що здійснюють  державний  
контроль ; 
5) процедур  відбору  зразків , методів  контролю , тлумачення  результатів  та 
наступних  рішень ; 
6) програм  моніторингу  та нагляду ; 
7) дій, які мають  бути  вжиті   за результатами  заходів  державного  контролю ; 
8) перевірки   ефективності  методів  відбору  зразків , методів  досліджень  
(випробувань ); 
9) будь -якої іншої  діяльності  або інформації , необхідної  для ефективного  та 
результативного  здійснення  заходів  державного  контролю . 
5. На виконання  положень  цієї статті  розробляються  відповідні  підзаконні  
акти . 
Стаття  8. Повноваження  компетентного  органу  
1. Компетентний  орган  у сфері  державного  контролю : 
складає , затверджує  та реалізує  річну  програму  державного  контролю ; 
розробляє  та впроваджує  довгостроковий  національний  план  державного  
контролю  і звітує  про стан його  виконання ; 
затверджує  та організовує  виконання  загальнодержавних  програм  
державного  моніторингу ; 10 
 розробляє  та впроваджує  план  дій у надзвичайних  обставинах ; 
затверджує  програму  щорічного  державного  контролю  харчових  продуктів  
та кормів  відповідно  до оцінки  ризику  для кожної  потужності  з виробництва  
харчових  продуктів  та кормів ; 
делегує  іншим  органам  та/або суб’єктам  окремих  функцій  зі здійснення  
державного  контролю  на підставі , в межах  повноважень  та у спосіб , що визначені  
цим Законом ; 
безпосередньо  здійснює  державний  контроль ; 
уповноважує  лабораторії  та референс -лабораторії  на проведення  досліджень  
(випробувань ) об’єктів  санітарних  заходів  для цілей  державного  контролю ; 
контролює  ефективність  та результативність  делегованих  окремих  функцій  
із здійснення  державного  контролю ; 
залучає , у разі необхідності , до здійснення  державного  контролю  
представників  правоохоронних  органів . 
Стаття  9. Делегування  повноважень  щодо  державного  контролю  
1. Компетентний  орган  може  делегувати  окремі  повноваження  державного  
контролю  одному  або більше  контролюючим  органам  (суб’єктам ) лише  за умови  
виконання  наступних  вимог :  
1) наявність  деталізованого  опису  окремих  заходів  державного  контролю , 
які може  здійснювати  контролюючий  орган  (суб’єкт), та умов , за яких  вони  мають  
здійснюватися ; 
2) наявність  у контролюючого  органу  (суб’єкта) належного  досвіду , 
обладнання  та інфраструктури , необхідних  для здійснення  делегованих  
повноважень  заходів  державного  контролю ; 
3) наявність  у контролюючого  органу  (суб’єкта) належної  кількості  
кваліфікованого  та досвідченого  персоналу ; 
4) неупередженість  та відсутність  конфлікту  інтересів  у контролюючого  
органу  (суб’єкт) стосовно  заходів  державного  контролю , які йому  делеговані ;  
5) встановлення  випадків , коли  делеговані  повноваження  щодо  державного  
контролю  можуть  бути  відкликані ; 
6) контролюючий  орган  (суб’єкт) має відповідати   критеріям , необхідним  
для здійснення   заходів  державного  контролю , які йому  делеговані . Вище  
зазначені  критерії  розробляються  та встановлюються  компетентним  органом ; 
7) лабораторії  мають  відповідати  вимогам , встановленим  законом ;  11 
 8) наявність  результативної  координації  дій між компетентним  органом , 
який  делегує  повноваження , та контролюючим  органом  (суб’єктом ). 
2. Контролюючий  орган  (суб’єкт) повідомляє  про результати  державного  
контролю  компетентному  органу  регулярно  або за запитом  компетентного  органу . 
Якщо  результати  державного  контролю  вказують  на невідповідність  або 
вірогідність  невідповідності , контролюючий  орган  (суб’єкт) має негайно  
інформувати  про це компетентний  орган . 
3. Компетентний  орган  проводить  аудит  або інспектування  контролюючих  
органів  (суб’єктів ) із встановленою  періодичністю . Якщо  внаслідок  аудиту  або 
інспектування  виявляється , що такі органи  не є здатними  належним  чином  
виконувати  делеговані  їм повноваження , компетентний  орган  може  відкликати  
таке делегування  повноважень . Якщо  контролюючий  орган  не вживає  вчасних  
заходів  по виправленню  ситуації , компетентний  орган  негайно  відкликає  таке 
делегування .  
4. Якщо  компетентний  орган  делегує  окремі  повноваження  щодо  здійснення  
державного  контролю , він повинен  повідомити  про це центральний  орган  
виконавчої  влади , що забезпечує  формування  державної  політики  з питань  
продовольчої  безпеки  держави  в сфері  здійснення  державного  контролю , 
зазначаючи  повноваження , які будуть  делеговані , та контролюючий  орган  
(суб’єкт), якому  такі повноваження  делегуються .  
5. Компетентний  орган  у жодному  випадку  не може  делегувати  наступні  
повноваження  контролюючим  органам  (суб’єктам ):  
1) видача  припису  про накладання  процедур  прибирання  та дезінфекції  або 
будь -яких  інших  дій, які є необхідними  для забезпечення  відповідності  
законодавству  про харчові  продукти  та корми , здоров ’я та благополуччя  тварин ; 
2) встановлення  обмеження  або заборони  обігу , ввезення  (пересилання ) на 
митну  територію  України /вивезення  харчових  продуктів , кормів  або тварин ; 
3) здійснення  моніторингу  та за необхідності  прийняття  постанови  про 
відкликання , вилучення  або знищення  харчових  продуктів  або кормів ; 
4)  вирішення  питання  використання  харчових  продуктів  або кормів  для 
цілей , інших , ніж ті, для яких  вони  призначалися ; 
5) призупинення  діяльності  або закриття  потужності  або її частини  
протягом  певного  проміжку  часу ; 
6) призупинення  дії, анулювання  експлуатаційного  дозволу   потужності ; 12 
 7) заходи  поводження  із вантажами  із харчовими  продуктами  або кормами , 
ввезеними  (пересланими ) на митну  територію  України , які не відповідають  
законодавству  про харчові  продукти  та корми ;  
8) інші повноваження , які компетентний  орган  вважає  неприйнятними  для 
делегування . 
6. Дії, зазначені  у частині  п’ятій цієї статті , компетентний  орган  вживає  
у випадку  виявлення  невідповідності , враховуючи  характер  невідповідності , а 
також  попередні  записи  операторів  ринку  щодо  відповідності  законодавству  
про харчові  продукти  та корми , здоров ’я та благополуччя  тварин . 
Стаття  10. Обов ’язки  державних  інспекторів   
1. Під час проведення  державного  контролю  державні  інспектори  повинні :  
1) дотримуватися  вимог  цього  Закону , законодавства  про харчові  продукти  
та корми , законодавства  про здоров 'я та благополуччя  тварин ;  
2) забезпечувати  конфіденційність  будь -якої інформації , яка становить  
комерційну  таємницю , за винятком  випадків , передбачених  законодавством  
України ;  
3) надавати  документи , що посвідчують  його  особу  як державного  
інспектора , та документи , які передбачають  здійснення  державного  контролю .  
Стаття  11. Повноваження  державних  інспекторів   
1. Під час проведення  державного  контролю  державні  інспектори  мають  
право :  
1) безперешкодного  доступу  без попередження  до потужностей  під час їх 
роботи ; 
2) здійснювати  інспектування  будівель , транспортних  засобів , тимчасових  
та інших  потужностей , випробувальні  лабораторії , що знаходяться  на 
потужностях  і мають  відношення  до виробництва  та/або обігу  харчових  продуктів  
та кормів ; 
3) інспектувати  і відбирати  зразки  з метою  перевірки  відповідності  
законодавству  про харчові  продукти  і корми , здоров ’я та благополуччя  тварин ; 
4) проводити  аудит  постійно  діючих  процедур , що засновані  на принципах  
НАССР ; 
5) перевіряти  документи  щодо  виконання  операторами  ринку  вимог  
законодавства  про харчові  продукти  та корми , законодавства  про здоров ’я та 
благополуччя  тварин  та отримувати  їх копії ; 13 
 6) проводити  оцінку  результатів  лабораторних  досліджень  (випробувань ) 
зразків  об’єктів  санітарних  заходів  та/або кормів  для тварин ; 
7) видавати  приписи  щодо  усунення  порушень  вимог  законодавства  про 
харчові  продукти  та корми , здоров ’я та благополуччя  тварин ; 
8) збирати  докази , які необхідні  для обґрунтування  наявності  порушення  
вимог  законодавства  про харчові  продукти  та корми , здоров ’я та благополуччя  
тварин ; 
9) видавати  розпорядження  про тимчасову  заборону  обігу  об’єктів  
санітарних  заходів  та/або кормів  для тварин ; 
10) наносити  позначку  придатності .  
2. Під час проведення  прикордонного  державного  контролю  державні  
інспектори  мають  право :  
1) перевіряти  вантажі  харчових  продуктів , кормів  та/або інші об’єкти  
санітарних  заходів , що ввозяться  (пересилаються ) на митну  територію  України  
та/або вивозяться  (пересилаються ) з неї; 
2) дозволяти  ввезення  (пересилання ) на митну  територію  України  та/або 
вивезення  (пересилання ) з неї вантажів  харчових  продуктів , кормів  та/або інших  
об’єктів  санітарних  заходів ; видавати  міжнародні  ветеринарні  (санітарні ) 
сертифікати .  
3. Головні  державні  інспектори  мають  право : 
1) видавати  постанови  про виправлення  маркування  харчових  продуктів , 
кормів , інших  об’єктів  санітарних  заходів ; 
2) видавати  постанови  про відкликання  та/або вилучення  з обігу  харчових  
продуктів , кормів , що не відповідають  вимогам  законодавства  про харчові  
продукти  та корми ; 
3) звертатися  до суду  із заявою  про прийняття  рішення  про конфіскацію  
та/або знищення  об’єкта санітарних  заходів  або кормів  у передбачених  цим 
Законом  випадках ; 
4) видавати  розпорядження  або інший  розпорядчий  документ  про тимчасову  
заборону  обігу  об’єктів  санітарних  заходів , про призупинення  виробництва  або 
його  окремих  процесів ; 
5) видавати ,  тимчасово  припиняти , анулювати  та поновлювати   дію 
експлуатаційних  дозволів ; 
6) у разі необхідності  залучати  до проведення  інспектування  правоохоронні  
органи . 14 
 Стаття  12. Вимоги  до державного  ветеринарного  інспектора  
1. Державним  ветеринарним  інспектором  може  бути  особа , яка відповідає  
усім наступним  критеріям : 
1) закінчила  учбовий  заклад  третього /четвертого  рівня  акредитації  і має 
ступінь  не нижче  бакалавра ; 
2) закінчила  курси  з підвищення  кваліфікації  стосовно  предмету  
інспектування ; 
3) має досвід  роботи  у якості  помічника  державного  ветеринарного  
інспектора  протягом  дванадцяти  місяців  та взяла  участь  у проведенні , як мінімум , 
12 інспектувань  протягом  цього  періоду ; 
4) відповідає  рівню  знань  у сфері  її компетенції  та регулярно  отримує  
додаткове  навчання ; 
5) отримала  відповідне  для сфери  його  діяльності  навчання , яке охоплює  
наступні  напрямки : 
 методи  контролю , такі як аудит , відбір  зразків  та інспектування ; 
процедури  контролю ; 
законодавство  про харчові  продукти  та корми , здоров ’я та благополуччя  
тварин ; 
етапи  виробництва  та обігу , можливі  ризики  для здоров ’я людини  та для 
здоров ’я тварин ; 
оцінка  невідповідності  законодавству  про харчові  продукти  та корми , 
здоровя  та благополуччя  тварин ; 
небезпечні  фактори  під час виробництва  тварин , харчових  продуктів  та 
кормів ; 
оцінка  застосування  процедур , що базуються  на принципах  HACCP; 
системи  управління ;  
офіційні  системи  сертифікації ; 
заходи  для непередбачуваних  обставин  в умовах  надзвичайної  ситуації ; 
наслідки  заходів  державного  контролю ; 
вивчення  письмового  документованого  матеріалу  та інших  записів , 
включаючи  ті, що стосуються  перевірки  кваліфікації , акредитації  та оцінки  
ризику , які можуть  бути  значимими  для оцінки  відповідності  вимогам  
законодавства  про харчові  продукти  та корми ;   15 
 будь -які інші сфери , включаючи  здоров ’я та благополуччя  тварин , які є 
необхідними  для забезпечення  проведення  державного  контролю  у відповідності  
із вимогами  цього  Закону . 
2. Компетентний  орган  призначає  на посаду  державного  ветеринарного  
інспектора  осіб, які пройшли  тестування , що відповідає  вимогам  частини  2 цієї 
статті . 
3. Компетентний  орган  встановлює  положення  щодо  такого  тестування , яке 
повинно  підтвердити  знання  в наступних  сферах : 
1) національне  та міжнародне  законодавство  щодо  харчових  продуктів , 
здоров ’я тварин , благополуччя  тварин  та фармацевтичних  речовин ; 
2) принципи  загальної  сільськогосподарської  політики , ринкові  заходи , 
відшкодування  експорту  та виявлення  підробки  (включаючи  глобальний  
контекст : СОТ , СФЗ , Кодекс  Аліментаріус , МЕБ ); 
3) базові  знання  з переробки  харчових  продуктів  та харчових  технологій ; 
4) принципи  та методи  належної  практики  виробництва  та управління  
якістю ; 
5) управління  якістю  до збирання  (належна  практика  вирощування ); 
6) сприяння  поширенню  та дотриманню  гігієни  харчових  продуктів  та 
безпечності  харчових  продуктів  (належна  практика  гігієни );   
7) принципи  та методи  аналізу  ризику ; 
8) принципи  та методи  НАССР , використання  НАССР  під час всього  
харчового  ланцюга ; 
9) попередження  та контроль  небезпечних  факторів , що пов’язані  із 
харчовими  продуктами , що стосуються  здоров ’я людини ; 
10) динаміка  інфекції  та інтоксикації ; 
11) діагностична  епідеміологія ; 
12) системи  моніторингу  та спостереження ;  
13) аудит  та регулярна  оцінка  систем  управління  безпечністю  харчових  
продуктів ;  
14) принципи  та застосування  для діагностики  сучасних  методів  проведення  
досліджень  (випробувань );  
15) інформаційні  технології  та технології  повідомлення , що пов’язані  з 
захистом  здоров ’я людини  та тварини ; 16 
 16) обробка  статистичних  даних , пов’язаних  із професійною  діяльністю ;  
17) розслідування  спалахів  хвороб  людей , що пов’язані  із харчовими  
продуктами ; 
18) знання  стосовно  трансмісивної  губчатої  енцефалопатії ; 
19) благополуччя  тварин  під час розведення , транспортування  та забою ; 
20) питання  довкілля , що пов’язані  з виробництвом  харчових  продуктів  
(включаючи  управління  відходами ); 
21) принцип  попередження ;  
22) принципи  підготовки  персоналу , що працює  у ланцюгу  виробництва ; 
Кандидати  на посаду  державного  ветеринарного  інспектора  можуть  набути  
необхідні  знання  в рамках  своєї  базової  ветеринарної  освіти  або набутого  
професійного  досвіду  після  отримання  диплому  ветеринара . Компетентний  орган  
може  проводити  різні  тестування  з метою  врахування  досвіду  кандидатів . Якщо  
компетентний  орган  пересвідчується  в тому , що кандидат  набув  всі необхідні  
знання  в рамках  свого  університетського  диплому  або післядипломної  подальшої  
освіти , він може  не вимагати  здачі  екзамену . 
4. Кожен  ветеринар  має пройти  практичну  підготовку  впродовж  
випробувального  періоду  принаймні  у 200 годин  до початку  самостійної  роботи . 
Впродовж  цього  періоду , кандидат  повинен  працювати  під наглядом  державного  
ветеринарного  інспектора  на бійні , потужностях  з розбирання  та обвалювання  
м’яса, пунктах  інспектування  свіжого  м’яса та у господарствах . Ця підготовка , 
зокрема , має стосуватись  аудиту  систем  управління  безпечністю  харчових  
продуктів . 
5. Державний  ветеринарний  інспектор  має оновлювати  свої знання  шляхом  
регулярної  подальшої  освіти  та ознайомлення  із спеціалізованими  виданнями . 
Державний  ветеринарний  інспектор , якщо  це можливо , має щорічно  брати  участь  
у діяльності  з подальшої  освіти .  
6. Особи , які вже призначені  на посаду  державного  ветеринарного  
інспектора , повинні  мати  достатні  знання  у сферах , що перелічені  у частині  2 цієї 
статті . За необхідності , вони  повинні  набути  цих знань  шляхом  подальшої  освіти . 
Компетентний  орган  має розробити  належні  положення  з цього  приводу . 
7. Компетентний  орган  може  розробити  особливі  правила  щодо  державних  
ветеринарних  інспекторів , які працюють  на основі  часткової  зайнятості  та 
відповідають  за здійснення  інспектування  малих  підприємств .  17 
 Стаття  13. Вимоги  до помічників  державного  ветеринарного  інспектора  
та їх повноваження  
1. Компетентний  орган  призначає  на посаду  помічника  державного  
ветеринарного  інспектора  лише  осіб, які пройшли  підготовку  та  склали  
тестування  відповідно  до вимог  частин  другої -п’ятої цієї статті . 
2. Компетентний  орган  встановлює  необхідні  положення  щодо  такого   
тестування . З метою  отримати  дозвіл  на участь  у тестуванні , кандидати  мають  
довести , що вони  отримали : 
1) принаймні  500 годин  теоретичної  підготовки  та принаймні  400 годин  
практичної  підготовки , що охоплюють  сфери , визначені  у частині  п’ятій цієї 
статті ;  
2) необхідну  додаткову  підготовку , що дозволить  помічникам  державного  
ветеринарного  інспектора  компетентно  виконувати  свої обв’язки . 
3. Практична  підготовка , що зазначена  у пункті  1 частини  другої , має 
відбуватись  на бійні  та потужностях  з розбирання  та обвалювання  м’яса під 
наглядом  державного  ветеринарного  інспектора  та у господарствах  і на інших  
відповідних  потужностях . 
4. Підготовка  та тестування  мають  основним  чином  стосуватись  м’яса 
свійських  тварин  та м’яса птиці . Особи , які пройшли  одну  з цих двох  підготовок  
та склали  тестування , мають  лише  пройти  скорочений  курс  підготовки  для 
складання  іншого  тестування . Підготовка  та тестування  мають  стосуватися  м’яса 
диких  тварин , диких  тварин , вирощених  на фермі , та зайцеподібних  (за 
необхідності ). 
5. Обсяг  знань , які повинен  мати  помічник  державного  ветеринарного  
інспектора  встановлюється  компетентним  органом , та має включати : 
ідентифікацію  тварин ;  
перевірку  віку тварин ;  
інспектування  та оцінку  забитих  тварин ; післязабійний  огляд  на бійні ;  
перевірку  на трихінельоз ;  
ідентифікацію  видів  тварин  шляхом  вивчення  типових  частин  тварини ;  
виявлення  частин  забитих  тварин , в яких  відбулись  зміни , та надання  
коментарів  щодо  цього ;  
контроль  гігієни , включаючи  аудит  належної  практики  гігієни  та процедур , 
що ґрунтуються  на принципах  НАССР ;  18 
 ведення  реєстру  результатів  передзабійного  огляду ;  
відбір  зразків ;  
простежуваність  м’яса;  
документацію . 
6. Помічники  державного  ветеринарного  інспектора  мають  оновлювати  свої 
знання .  
7. Особи , які вже призначені  на посаду  помічників  державного  
ветеринарного  інспектора  повинні  мати  достатні  знання  у сферах , що перелічені  у 
частині  п’ятій цієї статті . За необхідності , вони  повинні  набути  цих знань  шляхом  
подальшої  освіти . Компетентний  орган  має встановити  належні  положення  з 
цього  приводу . 
8. Якщо  помічники  державного  ветеринарного  інспектора  проводять  відбір  
зразків  та дослідження  (випробування ), пов’язані  з перевіркою  на трихінельоз , 
компетентний  орган  має забезпечити , щоб вони  отримали  підготовку , що є 
необхідною  для виконання  цих завдань .  
9. Помічник  державного  ветеринарного  інспектора , під час здійснення  
аудиту  державним  ветеринарним  інспектором , може  лише  збирати  інформацію  
стосовно  належної  практики  гігієни  та процедур  що ґрунтуються  на принципах  
НАССР . 
10. Що стосується  передзабійного  огляду  та перевірок  стосовно  
благополуччя  тварин , помічник  державного  ветеринарного  інспектора  може  
проводити  лише  первинну  перевірку  тварин  та допомагати  у суто  практичних  
завданнях .  
11. У випадках  післязабійного  огляду , державний  ветеринарний  інспектор  
регулярно  перевіряє  роботу  помічника  державного  ветеринарного  інспектора  та, у 
випадку  тварин , що були  вимушено  забиті  за межами  бійні , особисто  проводить  
огляд . 
Стаття  14. Права  операторів  ринку  
1. Оператор  ринку  під час здійснення  державного  контролю  має право : 
вимагати  від державних  інспекторів  компетентного  органу  додержання  
вимог  законодавства  про харчові  продукти  та корми , здоровя  та благополуччя  
тварин ; 
перевіряти  наявність  у державних  інспекторів  компетентного  органу  
службового  посвідчення  і одержувати  копії  посвідчення  (направлення ) на 
проведення  державного  контролю ; 19 
 не допускати  державних  інспекторів  компетентного  органу  до здійснення  
державного  контролю , якщо : 
– він здійснюється  з порушенням  вимог  щодо  періодичності  проведення  
державного  контролю , передбаченої  довгостроковим  національним  планом  
державного  контролю ; 
– державний  інспетор  компетентного  органу  не надав  копії  документів , 
передбачених  цим Законом , або якщо  надані  документи  не відповідають  вимогам  
цього  Закону ; 
бути  присутнім  під час здійснення  державного  контролю ; 
вимагати  нерозголошення  інформації , що є комерційною  таємницею  
оператора  ринку ; 
одержувати  та знайомитися  з актами  державного  контролю ; 
надавати  в письмовій  формі  свої пояснення , зауваження  або заперечення  до 
акта компетентному  органу ; 
оскаржувати  в установленому  законом  порядку  неправомірні  дії 
компетентного  органу  та державних  інспекторів . 
Стаття  15. Обов 'язки  операторів  ринку  
1. Оператор  ринку  під час здійснення  державного  контролю  зобов 'язаний : 
допускати  державних  інспекторів  компетентного  органу  до здійснення  
державного  контролю  за умови  дотримання  порядку  здійснення  державного  
контролю , передбаченого  цим Законом ; 
виконувати  вимоги  компетентного  органу  щодо  усунення  виявлених  
порушень  вимог  законодавства ; 
надавати  документи , зразки  продукції , пояснення , довідки , відомості , 
матеріали  з питань , що виникають  під час державного  контролю , відповідно  до 
закону ; 
одержувати  примірник  припису  або акта компетентногог  органу  за 
результатами  проведеного  заходу  державного  контролю . 
Стаття  16. Вимоги  до лабораторії , що проводить  дослідження  
(випробування ) 
1. Дослідження  (випробування ) для цілей  державного  контролю  
проводиться  акредитованими  лабораторіями , які уповноважені  центральним  
органом  виконавчої  влади , що забезпечує  формування  державної  політики  з 
питань  продовольчої  безпеки  держави  в сфері  здійснення  державного  контролю . 20 
 2. Центральний  орган  виконавчої  влади , що забезпечує  формування  
державної  політики  з питань  продовольчої  безпеки  держави  в сфері  здійснення  
державного  контролю  затверджує  порядок  та критерії  уповноваження  
лабораторій , в тому  числі  референс  -лабораторій . 
3. Методики  дослідження  (випробування ) харчових  продуктів  та кормів , що 
застосовуються  для цілей  державного  контролю , повинні  пройти  валідацію  в 
лабораторії , в якій проводяться  такі дослідження  (випробування ). 
4. Для цілей  державного  контролю  використовуються  методики  відбору  
зразків  та їх досліджень  (випробувань ), що встановлені  національними  
стандартами  України . У випадку  обґрунтування  неможливості  застосування  таких  
стандартів  або їх відсутності , застосовуються  методики  відбору  зразків  та їх 
досліджень  (випробувань ), що встановлені  відповідними  міжнародними  
організаціями  або Європейським  Союзом . 
5. У випадку  відсутності  зазначених  методик  використовуються  інші 
методики , що придатні  для визначеної  цілі, та розроблені  і валідовані  відповідно  
до вимог  національних  стандартів  України  або документів  відповідних  
міжнародних  організацій  або Європейського  Союзу . 
6. Методики  досліджень  (випробувань ) по можливості  характеризуються  
наступними  критеріями : 
1) правильність ; 
2) можливість  застосування  (матриця  та інтервал  концентрації ); 
3) межа  визначення ; 
4) межа  виміру ; 
5) точність ; 
6) повторюваність ; 
7 відтворюваність ;  
8) відновлення ; 
9) вибірковість ;  
10) чутливість ; 
11) лінійність ; 
12) погрішність  вимірювання ; 
13) інші критерії , які можуть  бути  визначені , як обов ‘язкові . 
7. Реєстр  уповноважених  лабораторій  веде компетентний  орган . Цей реєстр  21 
 підлягає  оприлюдненню  на офіційному  сайті  компетентного  органу . 
Стаття  17. Вимоги  до референс -лабораторії  
1. Функції  референс -лабораторій  здійснюють : 
акредитовані  лабораторії , уповноважені  на це компетентним  органом ; 
референс -лабораторії , які визнані  такими  відповідно  до вимог  міжнародних  
організацій  та/або Європейського  Союзу . 
Референс -лабораторії  діють  виключно  в межах  наданих  їм повноважень . 
2. Референс -лабораторія  повинна  відповідати  таким  критеріям : 
1) бути  акредитованою  на проведення  досліджень  (випробувань ) з 
використанням  референс -методик ; 
2) мати  персонал  з досвідом  роботи  у розробці  методик  досліджень  
(випробувань ) відповідних  харчових  продуктів  та з досвідом  проведення  навчання  
персоналу  інших  лабораторій ; 
3) мати  бази  даних  національних , міжнародних  та європейських  стандартів  
щодо  безпечності  об’єктів  санітарних  заходів  та їх досліджень  (випробувань ) в 
межах  повноважень . 
3. Основними  функціями  референс -лабораторій  є: 
1) розроблення  методик  досліджень  (випробувань ); 
2) організація  навчальних  курсів  для персоналу  лабораторій ; 
3) управління  програмами  професійного  тестування  лабораторій ; 
4) участь  у розробленні  нормативно -правових  актів  та нормативних  
документів ; 
5) здійснення  досліджень  (випробувань ) для цілей  державного  контролю ; 
6) здійснення  арбітражних  досліджень  (випробувань ). 
4. Реєстр  референс -лабораторій  веде компетентний  орган . Цей реєстр  
підлягає  оприлюдненню  на офіційному  сайті  компетентного  органу . 
5. Переліки  методик  відбору  зразків  та їх досліджень  (випробувань ), що 
повинні  застосовуватись  в арбітражних  дослідженнях  (випробуваннях ) (референс -
методики ), затверджуються  центральним  органом  виконавчої  влади , що 
забезпечує  формування  державної  політики  з питань  продовольчої  безпеки  
держави  в сфері  здійснення  державного  контролю . У разі відсутності  зазначених  
переліків  або відсутності  в цих переліках  певної  референс -методики , 
застосовуються  референс -методики , що затверджені  відповідними  міжнародними  22 
 організаціями  або, якщо  їх не існує , референс -методики , що застосовуються  в 
Європейському  Союзі . 
6. Арбітражне  дослідження  (випробування ) проводиться  будь -якою  
акредитованою  лабораторію , яка: 
не є пов’язаною  та/або залежною  від оператора  ринку , який  замовляє  таке 
дослідження  (випробування ); 
застосовує  валідовані  референс -методики  для визначення  вмісту  тих 
небезпечних  факторів , харчових  добавок , ароматизаторів , ензимів  та/або інших  
речовин  та/або інгредієнтів , що є предметом  спору .  
Результати  арбітражних  досліджень  (випробувань ) у цьому  випадку  не 
можуть  визнаватися  компетентним  органом , судом , іншим  державним  органом , 
будь -якою  особою  недійсними  та/або не братися  до уваги  на тій підставі , що: 
вони  замовлені  оператором  ринку ; 
здійснені  лабораторією , яка була  обрана  оператором  ринку ; 
здійснені  лабораторією , яка є відмінною  від лабораторії , що обрана  
компетентним  органом ; 
інших , схожих  за суттю  підстав . 
 
Розділ  ІІІ  
ПРИНЦИПИ  ТА ВИМОГИ  ДО ЗДІЙСНЕННЯ   
ДЕРЖАВНОГО  КОНТРОЛЮ  
 Стаття  18. Принципи  державного  контролю  
1. Державний  контроль  здійснюється  за принципами :  
пріоритетності  безпеки  у питаннях  життя  і здоров 'я людини , 
функціонування  і розвитку  суспільства , 
середовища  проживання  і 
життєдіяльності  перед  будь -якими  іншими  інтересами  і цілями  у сфері  
господарської  діяльності ;  
підконтрольності  і підзвітності  компетентного  органу  відповідним  органам  
державної  влади ;  
рівності  прав  і законних  інтересів  усіх операторів  ринку ;  
гарантування  прав  операторів  ринку ;  23 
 об'єктивності  та неупередженості  здійснення  державного  контролю ;  
наявності  підстав , визначених  законом , для здійснення  державного  
контролю ;  
відкритості , прозорості , плановості  й системності  державного  контролю ; 
неприпустимості  дублювання  повноважень  між органами  державної  влади , 
органами  місцевого  самоврядування , контролюючими  органи  (суб’єктами ); 
невтручання  компетентного  органу  у статутну  діяльність  оператора  ринку , 
якщо  вона  здійснюється  в межах  закону ;  
відповідальності  компетентного  органу  та його  посадових  осіб за шкоду , 
заподіяну  оператору  ринку  внаслідок  порушення  вимог  законодавства ; 
відповідальності  державних  інспекторів , призначених  ветеринарних  
інспекторів  та помічників  державних  ветеринарних  інспекторів ;  
дотримання  умов  міжнародних  договорів  України ;  
незалежності  компетентного  органу  від політичних  партій  та будь -яких  
інших  об'єднань  громадян ;  
наявності  одного  компетентного  органу  у складі  центрального  органу  
виконавчої  влади . 
2. Порушення  принципів , визначених  цією  статтею  є підставою  для 
недопущення  до здійснення  заходів  державного  контролю , визнання  результатів  
такого  заходу  недійсними . 
3. Основними  принципами  державного  контролю , що здійснюється  з метою  
перевірки  відповідності  законодавству  про харчові  продукти  та корми , здоров ’я та 
благополуччя  тварин  є: 
встановлення  компетентним  органом  частоти  перевірок  (аудитів , 
інспектування ) та лабораторного  моніторингу  операторів  ринку  з використанням  
критеріїв  оцінки  ризику ; 
оцінка  ризику  конкретних  операторів  ринку  є остаточною  лише  на момент  її 
проведення ; 
програми  перевірок  розробляються  щорічно  за результатами  перевірок , 
проведених  протягом  останніх  двох  років  і встановлюють  частоту  та методи  
перевірок  операторів  ринку ; 
оператори  ринку , які становлять  більш  високий  ризик , перевіряються  у 
першу  чергу ; 24 
 програми  перевірок  розробляються  з дотриманням  частоти  перевірок  
відповідно  до результату  оцінки  ризику  потужності  та з врахуванням  результатів  
перевірки  оператора  ринку  під час проведення  технологічних  процесів , особливо  
для сезонних  виробництв : 
заплановані  перевірки  завершуються  до терміну , вказаному  у програмі ; 
Частота  та методи  перевірок  переглядаються  протягом  року , якщо : 
підвищується  ризик  оператора  ринку ; 
встановлені  за результатами  оцінювань  зміни  у асортименті  продукції  і 
процесах  діяльності  тощо . 
4. Оцінка  ризику  переглядається  негайно  у разі змін в діяльності  оператора  
ринку , які можуть  впливати  на результат  оцінки  одного  або більше  критеріїв  
(зміна  асортименту  продукції , введення  нових  продуктів ), про що оператор  ринку  
зобов ’язаний  повідомити  компетентний  орган  протягом  20 календарних  днів. 
Стаття  19. Вимоги   до державного  контролю   
1. Державний  контроль  проводиться  регулярно , має бути  ризик -
орієнтованим , проводиться  із належною  частотою , що є достатньою  для 
досягнення  цілей  цього  Закону . 
2. Процедури  державного  контролю  повинні  відповідати  таким  вимогам : 
1) проведення  процедур  повинно  відповідати  міжнародним  стандартам , 
інструкціям  та рекомендаціям  відповідних  міжнародних  організацій  та 
здійснюватися  у порядку , визначеному  цим Законом ; 
2) виконуватися  в межах  законодавчо  встановлених  строків ; 
3) відбір  зразків  обмежується  обсягами , встановленими  відповідними  
нормативно -правовими  актами ; 
4) заявника , який  звертається  із заявою  про проведення  процедур  
державного  контролю , інспектування  та ухваленння  негайно  інформують  про 
будь -які недоліки  поданої  заяви ; 
5) результати  проведення  контролю , інспектування  та ухвалення  
повідомляються  у строк  не більше  двох  робочих  днів заявникові  у письмовій  
формі  в повному  обсязі ; 
6) заявнику  за його  запитом  повідомляється  про очікуваний  час завершення  
таких  процедур ; 
7) зазначені  процедури  рівною  мірою  застосовуються  до об’єктів  санітарних  
заходів  іноземного  та вітчизняного  походження ; 25 
 8) затверджені  процедури , включаючи  процедури , що забезпечують  
відповідність  харчового  продукту , що був змінений  (підданий  обробці , переробці  
або змінений  в інший  спосіб ), вимогам  санітарних  заходів , а також  подання  
оприлюднення  інформації , необхідної  для проведення  процедур , обмежують  
обсягами , що необхідні  для здійснення  санітарних  заходів ; 
9) забезпечується  конфіденційність  поданої  заявником  інформації ; 
10) розмір  плати , що стягується  за процедури  контролю , інспектування  та 
ухвалення , є однаковою  для об’єктів  санітарних  заходів  та кормів  вітчизняного  та 
іноземного  походження ; 
11) під час відбору  зразків  та проведення  процедур  щодо  використання  
потужностей  повинні  бути  зведені  до мінімуму  пов’язані  з цим незручності  та 
додержані  принципи  недискримінаційності  стосовно  імпортних , експортних  чи 
вітчизняних  об’єктів  санітарних  заходів  та кормів ; 
12) методи , які застосовуються  для здійснення  державного  контролю , 
повинні  відповідати  визначеним  цілям . 
3. Під час здійснення  державного  контролю  враховуються : 
1) ідентифіковані  ризики , пов'язані  з харчовими  продуктами , кормами , 
побічними  продуктами  тваринного  походження  або живими  тваринами , 
діяльністю  операторів  ринку , використанням  харчових  продуктів  або кормів , або 
будь -яких  процесів , матеріалів , речовин , діяльності  або операцій , які можуть  
вплинути  на безпечність  харчових  продуктів  та/або кормів , здоров ’я та 
благополуччя  тварин ; 
2) попередні  записи  операторів  ринку  щодо  відповідності  законодавству  про 
харчові  продукти  та корми , законодавству  про здоров ’я та благополуччя  тварин ; 
3) результативність  будь -яких  внутрішніх  перевірок , проведених  
оператором  ринку ; 
4) будь -яка інформація , яка може  свідчити  про існування  невідповідності . 
4. Методи , які використовуються  при здійсненні  державного  контролю , 
повинні  відповідати  поставленим  цілям . 
5. Державний  контроль  здійснюється  без попередження  оператора  ринку , 
під час роботи  потужності . Виключення  становлять  випадки , коли  завчасне  
повідомлення  є важливим  фактором  забезпечення  результативності  контролю , 
зокрема , у випадках  планування  проведення  аудиту  постійно  діючих  процедур , 
що засновані  на принципах  НАССР . 26 
 6. Державний  контроль  може  проводитися  позапланово  у випадку  
виявлення  невідповідностей  законодавству  про харчові  продукти  та корми , 
законодавству  про здоров ’я та благополуччя  тварин  операторами  ринку  у 
встановлених  законом  випадках . 
7. Державний  контроль  здійснюється  на будь -якій стадії  виробництва  та/або 
обігу  харчових  продуктів , кормів  та тварин , призначених  для виробництва  
харчових  продуктів .  
8. Періодичність  проведення  державного  контролю  будь -якої конкретної  
потужності  ґрунтується  на ризик  орієнтованому  підході  та має, зокрема , 
відображати : 
1) визначені  ризики , пов’язані  з об’єктом  санітарних  заходів  та/або 
кормами , або потужностями , а також  з технологією  виробництва  та/або 
переробки ; 
2) результати  попереднього  державного  контролю ; 
3) результативність  процедур , які застосовуються  оператором  ринку  для 
забезпечення  дотримання  законодавства  про харчові  продукти  та корми , здоров ’я 
та благополуччя  тварин . 
9. Заходи  державного  контролю  повинні  бути  однаковими  як до харчових  
продуктів /кормів , тварин , призначених  для внутрішнього  ринку , так і для 
харчових  продуктів /кормів , тварин , призначених  експорту /імпорту .  
10. Державний  контроль  здійснюється  із застосуванням  форм  актів  
державного  контролю . Форма  акта державного  контролю  має містити  перелік  
питань  для перевірки  виконання  вимог  законодавства   про харчові  продукти  та 
корми , здоров ’я та благополуччя  тварин . Кожне  питання , що підлягає  перевірці , 
повинно  мати  посилання  на конкретну  вимогу  нормативно -правового  акта 
(статтю , пункт , підпункт , абзац  тощо ), яка підлягає  виконанню  (дотриманню ). 
Перелік  питань  для перевірки , що включені  до форм  актів  державного  контролю , 
є вичерпними . 
11. Забороняється  перевіряти  питання , які: 
не містять  посилань  на конкретну  вимогу  законодавства  України  (статтю , 
пункт , підпункт , абзац  тощо ), яка підлягає  виконанню  (дотриманню ); 
питання , що мають  посилання  на вимоги  законодавства , які офіційно  не є 
загальнодоступними  (відсутнє  у відкритому  та безоплатному  доступі  для 
широкого  загалу ). 
12. Здійснення  державного  контролю  без застосування  форми  акта 
державного  контролю  заборонено . 27 
 13. Форма  акта державного  контролю  затверджується  центральним  органом  
виконавчої  влади , що забезпечує  формування  державної  політики  з питань  
продовольчої  безпеки  держави  в сфері  здійсненя  державного  контролю . 
Стаття  20. Заходи  державного  контролю  та види  діяльності  
1. Державний  контроль  здійснюється  за допомогою  таких  форм , як 
моніторинг , нагляд , перевірка , аудит , інспектування , відбір  зразків  та дослідження  
(випробування ) тощо . 
2. До заходів  державного  контролю , зокрема , відноситься : 
1) вивчення  системи  контролю , яка діє у оператора  ринку , та  отримані  
результати ; 
2) проведення  інспектування  потужностей , їх оточення , приміщень , офісів , 
обладнання  та інвентарю , транспортних  засобів , а також  харчових  продуктів  та 
кормів ; сировини , інгредієнтів , допоміжних  матеріалів  для переробки  та інших  
продуктів , які використовуються  для підготування  та виробництва  харчових  
продуктів  та кормів ; напівфабрикатів ; предметів  та матеріалів , що контактують  з 
харчовими  продуктами ; засобів  та процесів  прибирання  та догляду ; маркування , 
представлення  та реклами ;  
3) перевірка  умов  гігієни  на потужностях  з виробництва  харчових  продуктів  
та кормів , та потужностях  з утримання  тварин ; 
4) оцінка  процедур  належної  практики  виробництва , належної  практики  
гігієни , належної  фермерської  практики  та постійно  діючих  процедур , заснованих  
на принципах  HACCP; 
5) вивчення  документів  та інших  записів , які мають  відношення  до оцінки  
відповідності  законодавству  про харчові  продукти  та корми , здоров ’я та 
благополуччя  тварин ; 
6) спілкування  з посадовими  особами  операторів  ринку  та/або персоналом  
потужностей ; 
7) вивчення  даних , записаних  вимірювальними  приладами  операторів  
ринку , та/або персоналом  потужностей ; 
8) заходи  контролю , здійснені  вимірювальними  приладами  компетентного  
органу , щоб перевірити  дані, які були  зроблені  операторами  ринку ; 
9) відбір  зразків  та лабораторні  дослідження  (випробування ). 
Стаття  21. Відбір  зразків  
1. Якщо  під час проведення  державного  контролю , за оцінкою  державного  
інспектора , існують  підстави  вважати , що харчовий  продукт , інший  об’єкт 28 
 санітарних  заходів , або корм , є небезпечним  та/або неправильно  маркованим , 
державний  інспектор  відбирає  зразки  об’єкта без надання  компенсації  власнику  та 
видає  розпорядження  про тимчасову  заборону  обігу  такого  харчового  продукту  
або іншого  об’єкта санітарних  заходів , або корму , про що інформує  головного  
державного  інспектора  чи його  заступників . 
2. Зразки  об’єктів  санітарних  заходів  або кормів , відібрані  у зв’язку з 
підозрою  або встановленням  факту  їх небезпечності  чи непридатності  до 
споживання , повинні  негайно  направлятися  до акредитованої  лабораторії  для 
проведення  досліджень  (випробувань ). Акредитована  лабораторія  після  
проведення  досліджень  (випробувань ) повинна  негайно  надати  звіт про 
результати  дослідження  головному  державному  інспектору  та/або його  
заступникам  для прийняття  рішення  щодо  подальшого  поводження  із зазначеним  
об’єктом  санітарних  заходів  або кормом . 
3. Після  отримання  результатів  лабораторного  дослідження  (випробування ) 
зразків  головний  державний  інспектор  чи його  заступники  приймають  рішення  
щодо  на дій, яких  необхідно  вжити  відповідно  до положень  частин  4-5 цього  
Закону . 
4. Якщо  на підставі  лабораторних  досліджень  (випробувань ) харчового  
продукту , корму  або іншого  об’єкта санітарних  заходів  виявляється  порушення  
законодавства  про харчові  продукти  та корми , законодавства  про здоров "я та 
благополуччя  тварин , головний  державний  інспектор  чи його  заступники  повинні  
вжити  таких  заходів : 
1) у разі неправильного  маркування  - видати  постанову  про виправлення  
маркування ; 
2) у разі непридатності  до споживання : 
якщо  харчовий  продукт  не є таким , що створює  загрозу  здоров ’ю людини , 
або інший  об’єкт санітарних  заходів  можна  зробити  придатним  для використання  
у виробництві  харчових  продуктів  або для іншого  використання , а корм  для 
тварин  можна  зробити  придатним , для іншої , ніж споживання  твариною , цілі - 
видати  постанову  про його  обробку , переробку  або утилізацію  (зміну  
призначеного  використання ) протягом  погодженого  з оператором  ринку  строку  
під контролем  компетентного  органу ;  
якщо  харчовий  продукт  та/або інший  об’єкт санітарних  заходів  є 
небезпечним  для споживання  людиною , але безпечним  для іншого  використання  - 
видати  постанову  про вилучення  з обігу  протягом  погодженого  з оператором  
ринку  строку  та заборону  використання  за призначенням .  29 
 5. Якщо  лабораторне  дослідження  (випробування ) підтверджує , що 
харчовий  продукт  та/або інший  об’єкт санітарних  заходів  є небезпечним  для 
споживання  людиною  та для іншого  використання , а корм  для тварини  не можна  
зробити  придатним  для іншого , ніж споживання  твариною , використання  – 
головний  державний  інспектор  чи його  заступники  видають  постанову  про 
вилучення  цього  об’єкта з використання  або обігу  та зобов ’язує власника  цього  
об’єкта знищити  цей об’єкт під наглядом  державного  інспектора , що є посадовою  
особою  компетентного  органу . 
6. Рішення  щодо  подальшого  поводження  з харчовим  продуктом  та/або 
іншим  об’єктом  санітарних  заходів , або кормом , зразки  якого  були  відібрані  у 
зв’язку з підозрою  або встановленням  факту  їх небезпечності  або непридатності  
до споживання , повинно  бути  доведено  до відома  оператора  ринку  протягом  
одного  робочого  дня після  отримання  звіту  лабораторії , зазначеного  у частині  
п’ятій цієї статті .  
7. Компетентний  орган  повідомляє  про своє рішення  щодо  вантажів  із 
харчовими  продуктами  або кормами  митний  орган , з яким  він співпрацює  з метою  
організації  заходів  державного  контролю  харчових  продуктів  та кормів , які 
ввозяться  (пересилаються ) на митну  територію  України .  
8. Повернення  вантажу  із харчовими  продуктами  або кормами  до країни , з 
якої надійшов  вантаж , дозволяється   лише  за умови , що: 
1) пункт  призначення  був погоджений  з оператором  ринку  харчових  
продуктів  або кормів , відповідальним  за вантаж ; 
2) оператор  ринку  харчових  продуктів  або кормів  першими  повідомив  
країну  походження  або країну  призначення  (якщо  відрізняються ) про причини , які 
не дозволяють  введення  в обіг (чи обіг) цих харчових  продуктів  або кормів  на 
території  України ;  
3) якщо  країна  призначення  не є країною  походження , компетентний  орган  
країни  призначення  повідомив  компетентний  орган  України  про його  готовність  
прийняти  вантаж ; 
4) без шкоди  законодавству , яке застосовується  щодо  кінцевого  терміну  
подання  заяви  щодо  проведення  додаткового  експертного  висновку  та якщо  
результати  заходів  державного  контролю  не виключають  такої  можливості , 
повернення  вантажу  має відбутися  протягом  60 днів після  прийняття  компетентним  
органом  України  рішення  про призначення  вантажу , якщо  не було  застосовано  
правових  дій. Якщо  після  завершення  60-ти денного  строку  повернення  не 
відбулося , вантаж  із харчовими  продуктами  або кормами  знищується , якщо  не 
існує  поважної  причини  затримки ; 30 
 5) компетентний  орган  передає  вантаж  із харчовими  продуктами  або 
кормами  на офіційне  затримання , очікуючи  на повернення  вантажу  або 
підтвердження  причин  для надання  відмови  у ввезенні  цього  на митну  територію  
України . 
9. Митний  орган  України  не дозволяє  ввезення  на територію  України  
вантажів  із кормами  та продуктами  тваринного  походження , а також  із кормами  
та продуктами  нетваринного  походження , які підлягають  підвищеному  рівню  
заходів  державного  контролю , без отримання  на це дозволу  (шляхом  заповнення  
відповідної  графи  у документі , що супроводжує  вантаж )  компетентного  органу . 
10. Витрати , пов’язані  із діями , зазначеними  у частинах  1-5 цієї статті , 
покладаються  на операторів  ринку  харчових  продуктів  або кормів , які ввозять  
(пересилають ) ці продукти  та корми  на митну  територію  України  або їх 
представників . 
Розділ  ІV 
ПЛАНУВАННЯ  ДЕРЖАВНОГО  КОНТРОЛЮ  
Стаття  22. Довгостроковий  національний  план  державного  контролю   
1. Довгостроковий  національний  план  державного  контролю  затверджується  
центральним  органом  виконавчої  влади , що забезпечує  формування  державної  
політики  з питань  продовольчої  безпеки  держави . 
2. Довгостроковий  національний  план  державного  контролю  має містити  
загальну  інформацію  про структуру  та організацію  системи  державного  контролю  
харчових  продуктів  та кормів , здоров ’я та благополуччя  тварин , зокрема : 
1) стратегічні  цілі цього  плану  та опис  того, яким  чином  зазначені  цілі 
враховані  під час встановлення  пріоритетів  державного  контролю  та розподілу  
ресурсів  для його  виконання ; 
2) поділ  діяльності  операторів  ринків  на категорії  відповідно  до ризиків ; 
3) загальну  організацію  та управління  державним  контролем  на 
центральному  та інших  рівнях , включаючи  здійснення  державного  контролю  
окремих  потужностей ; 
4) системи  контролю , які застосовуються  у різних  галузях , та координація  
діяльності  між різними  структурними  одиницями  компетентного  органу , 
відповідальними  за здійснення  державного  контролю ; 
5) делегування  заходів  державного  контролю  у встановлених  законом  
випадках ; 
6) навчання  персоналу , який  здійснює  державний  контроль ; 31 
 7) процедури , необхідні  для здійснення  державного  контролю , які мають  
включати  структуру  компетентного  органу  та відносини  між компетентним  
органом  та органами , яким  він делегував  певні  заходи  державного  контролю ; цілі, 
які мають  бути  досягнуті ; завдання , повноваження  та обов ‘язки персоналу ; 
процедури  відбору  зразків ; види  контролю ; тлумачення  результатів  та подальші  
заходи ; програми  моніторингу  та нагляду ; дії, які мають  бути  вжиті  після  заходів  
державного  контролю ; співпраця  з іншими  службами , які можуть  мати  відповідні  
повноваження ; перевірка  придатності  методів  відбору  зразків , методів  дослідження  
(випробування ); будь -яка інша  діяльність  або інформація , необхідна  для 
ефективного  функціонування  заходів  державного  контролю ; 
8) організацію  та функціонування  планів  дій у разі надзвичайних  обставин  у 
випадку  хвороб  тварин , харчових  отруєнь  або забруднення  харчових  продуктів  
та/або кормів  та інших  ризиків  для здоров ’я людини ; 
9) організацію  співпраці  та взаємну  допомогу  між компетентним  органом  та 
контролюючими  органами ; 
10) механізми  координації  діяльності  між контролюючими  органами . 
3. Компетентний  орган  впроваджує  довгостроковий  національний  план  
державного  контролю  шляхом  складання , затвердження  та реалізації  річних  
програм  державного  контролю . 
4. Довгостроковий  національний  план  державного  контролю  обов ’язково  
переглядається  та до нього  вносяться  відповідні  зміни , якщо : 
1) відбулися  зміни  в законодавстві  про харчові  продукти  та корми , 
законодавстві  про здоров ’я та благополуччя  тварин ; 
2) виникли  нові хвороби  або інші ризики  для здоров ’я; 
3) відбулися  зміни  у структурі , управлінні  або функціях  компетентного  
органу ; 
4) результати  виконання  річної  програми  державного  контролю  свідчать  
про необхідність  внесення  змін у довгостроковий  план  державного  контролю ; 
5) отримано  нові наукові  або інші дані; 
6) існують  результати  аудиту  системи  державного  контролю , проведеного  
представниками  інших  держав . 
5. Перегляд  та внесення  змін до довгострокового  національного  плану  
контролю  відбуваються  не пізніше  трьох  місяців  із моменту  виникнення  
обставин , зазначених  у частині  четвертій  цієї статті . 
Стаття  23. Річна  программа  державного  контролю  32 
 1. Річна  програма  державного  контролю  розробляється  та затверджується  
компетентним  органом  до першого  грудня  поточного  року  на наступний  рік. 
2. Річна  програма  державного  контролю  має відповідати  довгостроковому  
національному  плану  державного  контролю . 
3. Річна  програма  державного  контролю  обов ’язково  переглядається  та до 
неї вносяться  зміни  відповідно  до положень  частини  5 та 6 статті  22 Закону . 
Стаття  24. План  дій у надзвичайних  обставинах   
1. План  дій  у надзвичайних  обставинах  по відношенню  до харчових  
продуктів  та/або кормів  (далі – план  дій), зазначений  у абзаці  5 частини  першої  
статті  8 цього  Закону , має містити  види  ситуацій , що становлять  прямий  або 
непрямий  ризик  для здоров 'я людини , який  походить  від харчових  продуктів  
та/або кормів  для тварин , який  не можна  попередити , усунути  чи зменшити  до 
прийнятного  рівня  існуючими  заходами .  
2. Для імплементації  плану  дій компетентний  орган  має розробити  робочий  
план  дій, в якому  передбачаються  заходи , які необхідно  без затримки  запровадити , 
якщо  виявляється , що харчові  продукти  та/або корми  становлять  серйозний  ризик  
для здоров ’я людини  або тварин  прямо  або через  довкілля . 
3. План  дій має містити : 
назву  органів , які повинні  бути  задіяні  за таких  обставин ; 
повноваження  та обов ’язки цих органів ;  
процедури  обміну  інформацією  між відповідними  сторонами . 
4. План  дій має переглядатися , беручи  до уваги  зміни  у структурі  
компетентного  органу  та досвід , набутий  під час моделювання  можливого  
настання  таких  обставин . 
Стаття  25. Розподіл  операторів  ринку  за групами  ризику  та 
періодичність  державного  контролю  
1. Оцінювання  операторів  ринку  здійснюється  шляхом  перевірок  – аудитів  
та інспектувань . 
2. Аудит  проводиться  персоналом  компетентного  органу , який  має 
відповідну  кваліфікацію , на основі  переліку  питань  та методики  проведення  
аудиту , які розробляються  та затверджуються  компетентним  органом .  
3. Під час аудиту  здійснюється  комплексна  перевірка  виконання  критеріїв  
оцінювання  операторів  ринку  та ефективного  функціонування  всієї  системи  
забезпечення  безпечності  продуктів . 33 
 4. Аудит  включає  в себе перевірку : 
документації ; 
ведення  записів ; 
критеріїв  оцінювання  потужностей ; 
проведення  всіх процесів , що впливають  на безпечність  продукту  чи його  
відповідність  законодавству ; 
системи  внутрішнього  контролю  процесів  оператором  ринку ;  
аналізу  оператором  ринку  виявлених  невідповідностей ; 
кваліфікацію  персоналу . 
5. За результатами  проведеного  аудиту  потужності  присвоюється  категорія  
ризику , згідно  якої встановлюється  періодичність  проведення  перевірок . 
6. Інспектування  проводяться  за результатами  оцінки  ризику , яка охоплює  
спосіб , частоту  та вид інспектувань .  
7. Під час інспектування  перевіряється  виконання  оператором  ринку  певних  
вимог  законодавства  та окремих  критеріїв  оцінювання , серед  яких : 
вимоги  гігієни ;  
належна  практика  виробництва ; 
впровадження  плану  корегувальних  дій за результатами  попередніх  
перевірок ; 
швидке  реагування  на скарги  споживачів ; 
інциденти  з безпечністю  продуктів ; 
виявлені  невідповідності .  
8. При віднесення  оператора  ринку  до певної  категорії  береться  до уваги  
ризик , який  може  становити  оператор  ринку , результати  попередніх  інспектувань  
та аудитів , лабораторного  моніторингу , виконання  вимог  законодавства . 
Оператори  ринку  інспектуються  відповідно  до затвердженого  плану , який  
розробляється  компетентним  органом , без попереднього  повідомлення  про це. 
Методики  проведення  інспектувань  та вимоги  до кваліфікації  інспекторів  
затверджуються  центральним  органом  виконавчої  влади , що забезпечує  
формування  державної  політики  з питань  продовольчої  безпеки  держави . 
Стаття  26. Звіт щодо  виконання   довгострокового  національного  плану  
державного  контролю  та річного  плану  державного  контролю  34 
 1. Компетентний  орган  щорічно  не пізніше  1 червня  поточного  року  надає  
центральному  органу  виконавчої  влади , що забезпечує  формування  державної  
політики  з питань  продовольчої  безпеки  держави  звіт про стан виконання  
довгострокового  національного  плану  державного  контролю  за попередній  рік та 
річного  плану  державного  контролю  і здійснює  їх оприлюднення  шляхом  
розміщення  на офіційному  сайті . 
2. Ці звіти  мають  містити  таку інформацію : 
1) зміни , що були  внесені  в довгостроковий  національний  план  державного  
контролю  за звітний  рік, а також  перелік  всіх обставин , що спричинили  перегляд  
плану , і обґрунтування  внесених  змін; 
2) зміни , що були  внесені  в річний  план  державного  контролю  за звітний  
рік, а також  перелік  всіх обставин , що спричинили  перегляд  плану , і 
обґрунтування  внесених  змін; 
3) аналіз  результатів  державного  контролю ,  проведеного  за попередній  рік;  
4) характер  та кількість  встановлених  випадків  невідповідності ; 
5) заходи , вжиті  для забезпечення  ефективного  функціонування  
багаторічного  національного  плану  державного  контролю , включаючи  примусові  
заходи  та їх результати ; 
6) заходи  у разі підозри  або виявлення  невідповідності .  
 
Розділ  V 
ДЕРЖАВНИЙ  КОНТРОЛЬ  ХАРЧОВИХ  ПРОДУКТІВ  ТА КОРМІВ , 
ШО ВВОЗЯТЬСЯ  (ПЕРЕСИЛАЮТЬСЯ )  
НА МИТНУ  ТЕРИТОРІЮ  УКРАЇНИ  
Стаття  27. Загальні  вимоги  щодо  ввезення  (пересилання ) харчових  
продуктів  та кормів  на митну  територію  України  
 1.  Компетентний  орган  України  може  вимагати  від країн, які планують  ввозити  
(пересилати ) харчові  продукти  та корми  на митну  територію  України , надавати  
наступну  інформацію  щодо  загальної  організації  та управління  системою  
державного  контролю : 
1) будь -яке законодавство  в сфері  санітарних  або фітосанітарних  заходів , яке 
діє на території  цієї держави ; 
2) будь -які існуючі  процедури  контролю , виробництва  та карантинної  
обробки , допустимого  рівня  пестицидів  та процедури  реєстрації  харчових  добавок ; 
3) процедури  оцінки  ризику , фактори , які беруться  до уваги , а також  35 
 визначення  належного  рівня  санітарного  або фітосанітарного  захисту ; 
4) результати  заходів  державного  контролю  країни -експортера , щодо  
харчових  продуктів  та кормів , які планується  ввезти  (переслати ) на митну  
територію  України ; 
5) важливі  зміни  у структурі  та функціонуванні  державної  системи  
контролю . 
2.  Інформація , зазначена  у частині  першій  цієї статті , має бути  пропорційною  
природі  харчових  продуктів  та кормів , що будуть  ввозитися  в Україну , і може  
враховувати  особливу  ситуацію  та структуру   країни -експортера .  
3. Якщо  третя  країна  не надає  зазначену  вище  інформацію  або якщо  така 
інформація  не є належною , компетентний  орган  може  встановити  особливі  вимоги  
щодо  ввезення  (пересилання ) харчових  продуктів  та кормів  на митну  територію  
України  для кожного  окремого  випадку  та виключно  на тимчасовій  основі  після  
консультації  із цією  країною . 
Стаття  28. Державний  контроль  харчових  продуктів  та кормів  
нетваринного  походження  
1. Компетентний  орган  здійснює  регулярні  заходи  державного  контролю  
харчових  продуктів  та кормів  нетваринного  походження , які ввозяться  
(пересилаються ) на митну  територію  України . Зазначені  заходи  здійснюються  
відповідно  до довгострокового  національного  плану  державного  контролю , та  з 
урахуванням  потенційних  ризиків . Заходи  державного  контролю  мають  
охоплювати  всі аспекти  законодавства  про харчові  продукти  та корми . 
2. Заходи , зазначені  у частині  першій  цієї статті , виконуються  у 
встановленому  місці , зокрема , у пунктах  пропуску  товарів  на державному  кордоні  
України , складах , приміщеннях  оператора  харчових  продуктів  та/або кормів , який  
їх ввозить  (пересилає ) на митну  територію  України , або інших  пунктах  обігу  
харчових  продуктів  та/або кормів .  
3. Заходи , зазначені  у частині  першій  цієї статті , включають  щонайменше  
систематичну  перевірку  документів , вибіркову  перевірку  відповідності  та за 
необхідності  фізичну  перевірку . 
4. Частота  фізичних  перевірок  залежить  від: 
1) ризиків , пов’язаних  з різними  видами  харчових  продуктів  та кормів  
нетваринного  походження ; 
2) записів  щодо  відповідності  вимогам  стосовно  харчових  продуктів  та 
кормів , які ввозяться  (пересилаються ) на митну  територію  України , потужностями  
походження  та операторами  ринку  харчових  продуктів  та/або кормів , які їх ввозять  36 
 (пересилають ) на митну  територію  України , або експортують ; 
3) заходів  контролю , які здійснив  оператор  ринку  харчових  продуктів  та/або 
кормів , які їх ввозить  (пересилає ) на митну  територію  України ;  
4) гарантій , які надав  компетентний  орган  країни  походження . 
5. Компетентний  орган  здійснює  заходи  підвищеного  державного  контролю  
харчових  продуктів  та кормів  нетваринного  походження  у встановлених  цим 
Законом  випадках .   
6. Якщо  у результаті  передбачених  перевірок  виникає  підозра  щодо  
невідповідності  вантажу  встановленим  вимогам , до такого  вантажу  застосовуються  
положення , встановлені  частинами  першою -восьмою  статті  21 цього  Закону .  
Стаття  29. Пункти  пропуску  на державному  кордоні  та попереднє  
повідомлення  для харчових  продуктів  та кормів  нетваринного  походження  
1. Заходи  державного  контролю  харчових  продуктів  та кормів  нетваринного  
походження  здійснюються  на призначених  пунктах  пропуску  на державному  
кордоні , які мають  відповідні  потужності  для здійснення  контролю  різних  типів  
харчових  продуктів  та кормів  нетваринного  походження .   
2. Оператор  ринку , який  ввозить  (пересилає ) на митну  територію  України  
зазначені  харчові  продукти  або корми  нетваринного  походження , повинен  надати  
попереднє  повідомлення  про це та опис  товарів  у вантажі  на відповідний  пункт  
пропуску .  
3. Компетентний  орган  публікує  перелік  призначених  пунктів  пропуску  на 
своєму  офіційному  веб-сайті .  
Розділ  VI 
ДЕРЖАВНИЙ  КОНТРОЛЬ  ПРОДУКТІВ , ЩО ВВОЗЯТЬСЯ  
(ПЕРЕСИЛАЮТЬСЯ ) НА МИТНУ  ТЕРИТОРІЮ  УКРАЇНИ  
Стаття  30. Вимоги  щодо  ввезення  (пересилання ) продуктів  на митну  
територію  України  
1. Дія цьогоРозділу  поширюється  на:  
1) продукти  тваринного  походження , 
2) побічні  продукти  тваринного  походження , які не призначені  для 
споживання  людиною ;  
3) живі  тварини , призначені  для споживання  людиною ;  
4) продукти  рослинного  походження . 37 
 2. Продукти , які ввозяться  (пересилаються ) на митну  територію  України  
підлягають  обов ’язковим  заходам  державного  контролю , який  здійснюється   
державним  інспектором  компетентного  органу  на прикордонному  інспекційному  
пості .  
3. Вантаж  із продуктами , який  ввозиться  (пересилається ) на митну  
територію  України , має супроводжуватися  оригіналом  ветеринарного  сертифіката  
або оригіналами  відповідних  документів , які вимагаються  згідно  з 
законодавством . Оригінал  сертифіката  або документів  залишаються  на 
прикордонному  інспекційному  посту .  
4. Оператор  ринку , відповідальний  за зазначені  продукти , має надати  
наперед  усю необхідну  інформацію  (опис  продуктів  у вантажу , міжнародний  
сертифікат , за необхідності , або інші документи , передбачені  законодавством ) 
щодо  вантажу  відповідному  державному  інспектору  компетентного  органу , який  
знаходиться  на зазначеному  прикордонному  інспекційному  пості . Зазначена  
інформація  перевіряється  державним  інспектором  компетентного  органу , який  
знаходиться  на зазначеному  прикордонному  інспекційному  пості , у базі даних , 
яка має бути  створена  для виконання  положень , передбачених  цим Законом .  
5. Кожен  вантаж  із продуктами , який  ввозиться  (пересилається ) на митну  
територію  України , підлягає  перевірці  на відповідність  та фізичній  перевірці . 
6. Митні  органи , яким  географічно  підпорядковується  прикордонний  
інспекційний  пост , дозволяють , встановлене  митними  органами  поводження  або 
використання  вантажу  за призначенням  тільки  згідно  із умовами , зазначеними  у  
ветеринарному  свідоцтві , яке видається  державним  інспектором , який  
знаходиться  на прикордонному  інспекційному  пості , коли  вантаж  пройшов  усі 
необхідні  перевірки , передбачені  законом .  
7. Кожен  вантаж  підлягає  перевірці  документів  незалежно  від 
затвердженого  митницею  поводження  або використання  вантажу  за 
призначенням , у тому  числі  із метою  встановлення , що інформація , яка міститься  
у сертифікатах  або документах , що мають  супроводжувати  вантаж , відповідає  
інформації , яка була  надіслана  згідно  з частиною  четвертою  цієї статті .  
8. Продукти , для яких  встановлене  митними  органами  поводження  або 
використання  вантажу  за призначенням  відповідно  до митного  законодавства , 
відрізняється  від вимог , передбачених  цією  статтею  та частиною  третьою  статті  
35, підлягають  перевірці  на відповідність  та фізичній  перевірці  для того, щоб 
визначити  їх відповідність  вимогам  імпорту , якщо  тільки  вони  не мають  бути  
знищені  або повернуті . 
Стаття  31. Перевірки  продуктів  на кордоні  38 
 1. Державний  інспектор  компетентного  органу , який  знаходиться  на 
прикордонному  інспекційному  пості , здійснює  наступні  перевірки  вантажів : 
1) перевірка  відповідності  кожного  вантажу  із продуктами , щоб встановити , 
що продукти  відповідають  інформації , що надається  у сертифікатах  або інших  
документах , що супроводжують  вантаж . Зазначена  перевірка  включає : у випадку  
продуктів  тваринного  походження , які ввозяться  у контейнерах , перевірку  на 
предмет  того, що пломби , встановлені  представником  компетентного  органу , 
якщо  це вимагається  законодавством , є неушкодженими , та, що інформація , яка 
міститься  на них, відповідає  тій, що міститься  у сертифікаті  або іншому  
документі , який  супроводжує  вантаж ; в інших  випадках  для усіх типів  продуктів  – 
перевірку  наявності  печаток , офіційних  позначок  та позначки  придатності  , які 
вказують  країну  та потужність  походження  цих продуктів  на предмет  того, що чи 
відповідають  вони  печаткам  та позначкам , що містяться  на сертифікаті  або на 
документі ; у випадку  первинно  запакованих  або запакованих  продуктів  – 
перевірку  спеціального  маркування , передбаченого  законодавством  про харчові  
продукти ; 
2) фізичну  перевірку  кожного  вантажу  із продуктами , щоб встановити , що 
продукти  задовольняють  встановлені  законодавством  вимоги  та знаходяться  у 
належному  для використання  стані  з метою , зазначеною  у сертифікаті  або 
документі , які супроводжують  вантаж . 
2. Після  завершення  необхідних  перевірок  державний  інспектор  видає  
ветеринарне  свідоцтво  встановленого  зразка  на вантаж  із зазначеними  
продуктами , , зазначаючи  результати  перевірки .  
3. Ветеринарне  свідоцтво , зазначене  у частині  другій  цієї статті , має 
супроводжувати  вантаж  із продуктами :  
1) протягом  усього  перебування  вантажу  під митним  наглядом ; 
2) у випадку  ввезення  (пересилання ) – до першої  потужності  з виробництва , 
переробки  або зберігання . 
4. У випадку  поділу  вантажу  на частини , до кожної  з них застосовуються  
положення  частин  другої -третьої  цієї статті .  
5. Коли  перевірки , передбачені  цим розділом , дають  підстави  вважати , що 
вимоги , встановлені  законодавством  про харчові  продукти  серйозно  або 
регулярно  порушувалися , компетентний  орган  вживає  наступних  заходів  по 
відношенню  до продуктів , що мають  відношення  до зазначеного : 
1) повідомляє  про природу  таких  продуктів  та про відповідні  вантажі  інші 
прикордонні  інспекційні  пости ;   39 
 2) здійснює  більш  часті  та детальні  перевірки  всіх вантажів  із продуктами , 
що мають  таке ж походження . Зокрема , наступні  10 вантажів  із продуктами  того 
ж походження  повинні  бути  затримані  на прикордонному  інспекційному  посту  з 
метою  фізичної  перевірки , включаючи  відбір  зразків  та лабораторні  дослідження  
(випробування ). У випадку , коли  такі додаткові  перевірки  підтверджують  
невідповідність  законодавству  про харчові  продукти , до вантажу  із продуктами  
або його  частини  застосовуються  положення  частини  другої  статті  33;   
3) здійснює  усі необхідні  розслідування  для того, щоб визначити  причини  та 
походження  виявлених  порушень . 
Стаття  32. Фізична  перевірка  продуктів   
1. Мета  фізичної  перевірки  продуктів  полягає  у встановленні , що продукти  
відповідають  цілям , зазначеним  у сертифікаті  або у іншому  документі . Гарантії  
походження , зазначені  країною  походження , повинні  відповідно  перевірятися  з 
одночасним  забезпеченням  того, щоб наступне  перевезення  продукту  не змінило  
б початкової  умови , яку було  гарантовано , за допомогою :  
1) сенсорного  огляду : на запах , колір , консистенцію , смак ; 
2) простих  фізичних  та хімічних  досліджень : розрізання , підігрівання , 
приготування ; 
3) лабораторні  дослідження  (випробування )  для встановлення  наявності  
залишків , патогенів , забруднювачів , доказів  непридатності  продукту . 
2. Незалежно  від типу  продукту  мають  бути  здійснені  наступні  дії: 
1) перевірка  умов  та засобів  перевезення  для визначення , зокрема , будь -
яких  недоліків  або переривання  ланцюга  холодного  зберігання ; 
2) порівняння  дійсної  ваги вантажу  та ваги, зазначеної  у сертифікаті  або в 
іншому  документі , та зважування  усього  вантажу  ( за необхідності );  
3) перевірка  пакувальних  матеріалів  та маркування  на упаковці  на їх 
відповідність  законодавству ; 
4) перевірка  температури , що вимагається  законодавством , на предмет  її 
дотримання  під час перевезення  продукту ; 
5) у випадку  насипних  продуктів  – перевірка  усіх упаковок  та зразків  перед  
проведенням  сенсорного  огляду , фізичних , хімічних  та лабораторних  досліджень  
(випробувань ). Випробування  повинні  здійснюватися  по відношенню  до усіх 
зразків , відібраних  з вантажу , який  може  бути  частково  розвантажений , якщо  це 
необхідно , для забезпечення  доступу  до всіх його  частин . Огляд  повинен  осягати  
1% предметів  або упаковок  у вантажу , починаючи  з мінімальної  кількості  у два 40 
 предмети /упаковки  до максимальної  кількості  у десять . В залежності  від 
продуктів  та обставин  компетентний  орган  може  наполягати  на проведенні  більш  
розширеної  перевірки . У випадку  насипних  продуктів  щонайменше  п‘ять зразків  з 
різних  частин  вантажу  має бути  відібрано ; 
3. У випадку , коли  здійснюється  дослідження  (випробування ) випадково  
відібраних  зразків , а результати  не можуть  бути  отримані  негайно  і не існує  
безпосередньої  небезпеки  здоров ‘ю людей  або тварин , вантаж  із продуктами  може  
вводитися  у вільний  обіг. У випадку , коли  лабораторні  дослідження  
(випробування ) здійснюються  за підозрою  щодо  порушення  або за причини  того, 
що попередні  дослідження  (випробування ) дали  позитивні  результати , вантаж  із 
продуктами  не відпускається  у вільний  обіг, поки  не надійдуть  негативні  
результати  досліджень  (випробувань ). 
4. Транспортні  засоби  повинні  повністю  розвантажуватися  тільки  у 
наступних  випадках : 
1) вантаж  завантажено  у такий  спосіб , що одержати  доступ  до усього  
вантажу  за допомогою  лише  одного  часткового  розвантаження  неможливо ; 
2) під час перевірки  зразків  було  виявлено  порушення ; 
3) у попередніх  вантажах  цього  оператора  ринку  були  виявлені  порушення ; 
4) існує  обгрунтована  підозра  про наявність  порушення ; 
5. Після  закінчення  фізичної  перевірки , компетентний  орган  підтверджує  
перевірку  шляхом  закриття  та офіційного  завірення  печаткою  усіх відкритих  
упаковок  та шляхом  повторного  опломбування  усіх контейнерів  із занесенням  
номеру  пломби  у прикордонний  транзитний  документ . 
6. Після  проходження  усіх необхідних  перевірок  державний  інспектор  
прикордонного  інспекційного  посту  видає  ветеринарне  свідоцтво  на цей вантаж  
встановленого  зразка  із зазначенням  результатів  перевірки . 
Стаття  33. Зменшення  частоти  фізичних  перевірок  
1. Компетентний  орган  може  встановити  меншу  частоту  фізичних  перевірок  
вантажів  із продуктами , які ввозяться  (пересилаються ) на митну  територію  
України , беручи  до уваги  результати  попередніх  перевірок  вантажів , які 
відповідають  наступним  вимогам : 
1) походять  з країн , що надають  відповідні  гарантії  здоров ’я та 
благополуччя  тварин  у зоні походження  цих продуктів ; 
2) походять  із потужностей , які входять  до реєстру  потужностей  для 
ввезення  (пересилання ) в Україну  харчових  продуктів ;   41 
 3) було  видано  ветеринарне  свідоцтво  для зазначених  продуктів .  
2. Компетентний  орган  перед  прийняттям  рішення  щодо  зменшення  
кількості  фізичних  перевірок  повинен  оцінити  наступне :  
1) гарантії , що надаються  країною  щодо  всієї  території  або її частини  по 
відношенню  до відповідності  встановленим  вимогам , включаючи  ті, що 
стосуються  залишків ;  
2) стан здоров ’я тварин  у відповідній  країні ; 
3) загальний  стан здоров ’я у країні ; 
4) заходи , що застосовуються  у країні  в сфері  моніторингу  та боротьби  з 
хворобами ; 
5) структура , професійні  навички , незалежність  та кваліфікація  персоналу  
ветеринарної  служби  та інших  компетентних  служб  країни  походження  вантажу ; 
6) відповідність  мінімальним  вимогам  щодо  гігієни  виробництва ; 
7) тип продукту  та його  потенційний  ризик  для здоров ’я; 
8) результати  інспектувань  компетентного  органу , проведених  на цих 
потужностях  у країнах  або національних  інспектувань ; 
9) результати  здійснених  перевірок  при ввезенні  (пересиланні ) продуктів  на 
митну  територію  України ; 
10) аналіз  ризику , який  здійснюється  по відношенню  до зазначених  
продуктів , їх представлення  або види  транспорту , що використовується  . 
3. Зменшення  частоти  фізичних  перевірок  також   здійснюється  в рамках  
угоди  про еквівалентність , що укладається  між компетентним  органом  та 
компетентним  органом  відповідної  країни . 
Стаття  34. Вимоги  до транзиту  (переміщення ) вантажів  із продуктами  
через  територію  України  
1. Компетентний  орган  дозволяє  переміщення  вантажів  із продуктами  через  
територію  України  лише  за наступних  умов :  
1) вантаж  із продуктами  надходить  із країни , продукти  з якої не заборонені  
до ввезення  на територію  України  та призначаються  для іншої  третьої  країни . Ця 
вимога  не застосовується  до перевантаження  вантажу  із продуктами  з одного  
літака  на інший , або з одного  судна  на інше  в межах  митної  зони  одного  й того ж 
самого  порту  або аеропорту  з метою  подальшого  переміщення  без зупинок  на 
території  України ; 42 
 2) таке перевезення  попередньо  було  дозволено  державним  інспектором  
відповідного  прикордонного  інспекційного  посту ; 
3) особа , відповідальна  за вантаж  заздалегідь  гарантує  повернення  вантажу  
із продуктами , якщо  у ввезенні  зазначених  продуктів  буде  відмовлено , та 
розпорядиться  вантажем  відповідно  до вимог  статті  41 цього  Закону .  
2. Рішення  щодо  переміщення , зазначене  у частині  першій  цієї статті , 
приймається  за умови  відповідності  наступним  вимогам : 
1) вантаж  із продуктами , що надходить  на прикордонний  інспекційний  пост  
супроводжується  документами , зазначеними  у частині  другій  статті  30, разом  із 
завіреними  перекладами  таких  документів , за необхідності ; 
2) вантаж  із продуктами  на зазначеному  прикордонному  інспекційному  
посту  надається  для перевірки  документів  та перевірки  відповідності .  
3. Компетентний  орган  може  дозволити  не здійснювати  перевірку  
документів  та перевірки  на відповідність  для морських  та повітряних  перевезень  
якщо :  
1) вантаж  із продуктами  не розвантажується , а перевірка  документів  
зводиться  до вивчення  товарно -транспортних  документів ;  
2) вантаж  перевантажується  із одного  літака  на інший  або з одного  судна  на 
інше  у межах  митної  зони  одного  й того ж самого  порту  або аеропорту .  
4. У виключних  випадках , які можуть  представляти  ризик  для здоров ’я 
людини  або тварин , або якщо  існує  підозра  щодо  порушень , додаткові  фізичні  
перевірки  мають  бути  здійснені : 
якщо  вантаж  надходить  на територію  України  автошляхами , залізницею  або 
водними  шляхами , він:  
1) або переміщується  під митним  наглядом  відповідно  до встановлених  
процедур  до прикордонного  інспекційного  посту , де він залишить  територію  
України  та супроводжується  документами , які вимагаються  пунктом   першим  
частини  другої  цієї статті  та ветеринарним  свідоцтвом , виданим  державним   
інспектором , в якому  зазначається  прикордонний  інспекційний  пост , через  який  
вантаж  залишить  територію  України ;  
2) або переміщується  без розвантаження  вантажу  або його  поділу  після  
того, як цей вантаж  залишив  прикордонний  інспекційний  пост , через  який  його  
було  ввезено . Транспортні  засоби  або контейнери  мають  бути  опломбовані  
відповідним  уповноваженим  органом  країни  походження . Під час переміщення  не 
дозволяється  жодних  дій з вантажем ;  43 
 3) або залишає  територію  України  через  прикордонний  інспекційний  пост  
протягом  30 днів з моменту  ввезення  на територію  України  через  прикордонний  
інспекційний  пост ; 
5. Державний  інспектор , який  дозволяє  переміщення  вантажу , повідомляє  
про це державного  інспектора  прикордонного  інспекційного  посту , через  який  
вантаж  із продуктами  має залишити  територію  України , шляхом  використання  
інформаційної  системи ; 
6. Державний  інспектор  прикордонного  інспекційного  посту , через  який  
вантаж  із продуктами  залишає  територію  України , засвідчує  на ветеринарному  
свідоцтві , зазначеному  у частині  п’ятій статті  32 про те, що зазначений  вантаж  із 
продуктами  залишив  територію  України , та надсилає  копію  цього  документу  до 
прикордонного  інспекційного  посту , через  який  було  ввезено  вантаж  із 
продуктами , факсом  або у будь -який  інший  спосіб .  
7. Якщо  державного  інспектора  прикордонного  інспекційного  посту , через  
який  було  ввезено  вантаж  із продуктами , не було  повідомлено  про залишення  
території  України  цим вантажем  у 30 денний  строк , він передає  питання  на 
розгляд  компетентного  митного  органу , який  здійснює  необхідне  розслідування  
для того, щоб визначити  дійсне  призначення  вантажу . 
8. Усі витрати , що пов’язані  із виконанням  положень  цієї статті , 
покладаються  на особу , відповідальну  за вантаж , або її представника . 
9. Має бути  забезпечено  належний  обмін  інформацією  між прикордонними  
інспекційними  постами , через  які надходить  вантаж  із продуктами  на територію  
України  та через  які він її залишає . 
Стаття  35. Вантажі , що призначаються  до митних  складів , вільних  
митних  зон   
1. Вантажі , що надходять  з іншої  країни  та призначаються  для переміщення  
до митного  складу , вільної  митної  зони  приймаються  до перевірки  компетентним  
органом , якщо  особа , відповідальна  за вантаж , надіслала  попереднє   повідомлення  
відповідному  державному  інспектору  прикордонного  інспекційного  посту , про те, 
що зазначені  продукти  у вантажу  призначаються  для їх введення  в обіг на 
території  України , або вказано  інше  кінцеве  призначення , та чи відповідають  
продукти  умовам  імпорту . 
У випадку  відсутності  чіткого  зазначення  їхнього  кінцевого  призначення , 
продукти  у вантажу  вважаються  такими , що призначаються  для введення  в обіг на 
території  України . 44 
 2. На прикордонному  інспекційному  посту , через  який  вони  ввозяться , 
вантажі  із продуктами , зазначеними  у частині  першій  цієї статті , підлягають  
перевірці  документів , перевірці  на відповідність  та фізичній  перевірці  для того, 
щоб визначити , чи відповідають  вони  зазначеним  умовам  імпорту . За винятком  
випадків , коли  існує  підозра  в існуванні  ризику  для здоров ‘я тварин  або людини , 
фізична  перевірка  не є обов ‘язковою , якщо  перевірка  документів  виявить , що 
продукти  у вантажі  відповідають  вимогам  законодавства  України . Зазначені  
продукти  мають  супроводжуватися  документами , зазначеними  у частині  другій  
статті  30. За необхідності , мають  додаватися  завірені  переклади  таких  документів . 
3. Якщо  у результаті  перевірок , зазначених  у частині  другій  цієї статті , 
виявлено  відповідність  вантажу  вимогам  законодавства  України , державний  
інспектор   прикордонного  інспекційного  посту  видає  ветеринарне  свідоцтво , 
зазначене  у частині  другій  статті   31, а також  видаються  інші митні  документи . 
Компетентний  орган  та митний  орган  прикордонного  інспекційного  посту  
дозволяють  ввезення  вантажу  до митного  складу , вільної  митної  зони . Такий  
вантаж  вважається  таким , що може  у подальшому  вводитися  в обіг.  
4. Якщо  у результаті  перевірок , зазначених  у частині  другій  цієї статті , 
виявлено  невідповідність  вантажу  вимогам  законодавства  України , державний  
інспектор   прикордонного  інспекційного  посту  видає  ветеринарне  свідоцтво , 
зазначене  у частині  другій  статті  31, а також  видаються  інші митні  документи . 
Митний  та компетентний  органи  прикордонного  інспекційного  посту  може  у 
таких  випадках  дозволити  ввезення  вантажу  до митного  складу , вільної  митної  
зони  лише  за умови , коли  вантаж  відповідає  наступним  вимогам : 
1) продукти  не походять  із країни , ввезення  з якої цих продуктів  
заборонено ; 
2) склади  на митних  складах , у вільних  митних  зонах  повинні  бути  
затверджені  компетентним  органом  для зберігання  продуктів  відповідно  до вимог  
статті  36.  
Якщо  перевірки , зазначені  у частині  другій  цієї статті , виявляють , що особа , 
відповідальна  за вантаж  , подала  невірну  інформацію , яка вимагається  згідно   з 
частиною  1 цієї статті , то вантаж  із продуктами  підлягає  дії статті  40.  
5. Компетентні  органи  вживають  усіх необхідних  заходів  для: 
1) забезпечення  умов  для затвердження  складів ; 
2) запобігання  зберіганню  продуктів , що не відповідають  встановленим  
законодавством  вимогам , у тих самих  приміщеннях  або у тій же закритій  зоні, що 
й ті, що відповідають  зазначеним  вимогам ; 45 
 3) забезпечення  ефективних  перевірок  вантажів , що ввозяться  на склад  та 
залишають  його , та протягом  тих годин , коли  вантаж  є доступним  для огляду , 
забезпечення  нагляду  з боку  компетентного  (ветеринарного ) органу . 
Компетентний  орган  гарантує ,  що вантаж , який  не відповідає  вимогам  
законодавства  України , не залишить  приміщення , де він зберігається , без дозволу  
останнього ; 
4) здійснення  усіх перевірок , необхідних  для запобігання  будь -якої підміни  
та/або заміни  продуктів , що зберігаються  на складі , або будь -якої зміни  у 
пакуванні , підготовці  до введення  в обіг або переробці .  
6. Компетентний  орган  може  відмовити  ввезення  вантажу  до митних  
складів , вільних  митних  зон, якщо  вантаж  не відповідає  вимогам  законодавства  
про харчові  продукти , здоров 'я та благополуччя  тварин .  
7. Вантажі  із продуктами  не  підлягають  ввезенню  до митних  складів , 
вільних  митних  зон до тих пір, поки  не будуть  опломбовані  митним  органом .  
8. Вантажі  із продуктами , зазначеними  у частині  четвертій  цієї статті , 
можуть  залишити  митні  склади , вільні  митні  зони  тільки  для того, щоб бути  
вивезеними  до іншої  країни , або для знищення  за умови , що: 
1) вивезення  до третьої  країни  здійснюється  згідно  з вимогами  пункту  3 
частини  першої  та пунктів  1, 2, 3 та 4 частини  другої  статті  34; 
2) перевезення  до місця  знищення  відбувається  після  того, як зазначені  
продукти  у вантажу  змінили  свої властивості .  
Зазначені  вантажі  потім  пересилаються  за таких  умов , щоб забезпечити  
здійснення  перевезення  без розвантаження  товарів  під наглядом  компетентного  
органу  у герметичних  транспортних  засобах  або контейнерах , опломбованих  
компетентним  органом . Зазначені  вантажі  із продуктами  не можуть  
переміщуватися  між складами , зазначеними  у цій статті .  
9. Усі витрати , які виникають  згідно  з цією  статтею , включаючи  вартість  
інспектувань  та перевірок , які вимагаються , покладаються  на особу , 
відповідальну  за вантаж   без подальшої  компенсації  з боку  держави .  
10. Компетентний  орган  складає  та оприлюднює  перелік  затверджених  
митних  складів , вільних  митних  зон. 
11. На виконання  положень  цієї статті  компетентним  органом  спільно  із 
митними  органами  видаються  відповідні  накази  про процедури  перевірок , які 
мають  здійснюватися  при надходженні  та при відправленні  вантажів  до таких  зон 
або складів  або з них, про порядок  перевезення  вантажів  із продуктами  між 46 
 такими  зонами  або складами , про умови  зберігання  продуктів  та дозволене  
поводження  із цими  продуктами .  
Стаття  36. Затвердження  митних  складів , складів  у вільних  митних  
зонах  для зберігання  продуктів   
1. Митні  склади , склади  у вільнихх  митних  зонах  для того, щоб бути  
затвердженими  для зберігання  продуктів , мають  відповідати  наступним  вимогам : 
1) являти  собою  закритий  простір  з пунктами  входу  та виходу , що 
знаходяться  під постійним  контролем  керівництва  складу . Якщо  склад  
розташовано  у вільній  митній  зоні, уся зона  повинна  бути  закритою  та перебувати  
під постійним  митним  контролем ; 
2) мають  відповідати  умовам  затвердження , встановленим  митним  
законодавством  України  щодо  складів  для зберігання  зазначених  продуктів , за 
наявності ; 
3) повинні  мати  звітність  щодо  щоденного  зберігання  партій  продуктів , що 
ввозяться  на склад  та залишають  його , із зазначенням  деталей  щодо  характеру  та 
кількості  продуктів  у вантажі , назви /ім’я та адресу  одержувача . Такі записи  мають  
зберігатися  принаймні  три роки ; 
4) повинні  мати  приміщення  для зберігання  та/або холодильні  приміщення , 
які дозволяють  окреме  зберігання  продуктів , які не відповідають  законодавству  
про харчові  продукти , законодавству  про здоров ’я та благополуччя  тварин . У разі 
існуючих  складів  компетентний  орган  може  дозволити  окреме  зберігання  таких  
продуктів  у тих же приміщеннях , коли  продукти , що не відповідають  вимогам  
законодавства , зберігаються  на замкнених  огороджених  територіях ; 
5) повинні  мати  приміщення  для персоналу , який  здійснює  перевірки , 
зазначені  у частині  другій  статті  35. 
2. У разі не відповідності  вимогам , передбаченим  частиною  першою  цієї 
статті , компетентний  орган  може  відкликати  своє затвердження  до усунення  
невідповідностей . 
Стаття  37. Прикордонні  інспекційні  пости  
1. Прикордонні  інспекційні  пости  повинні : 
1) бути  розташовані  у пунктах  пропуску  на державному  кордоні  України  та 
у зоні, яка визначена  митним  органом . У випадку  географічних  обмежувальних  
чинників  (наприклад , розвантажувальна  пристань  або гірський  перевал ) можливе  
розташування  прикордонного  інспекційного  посту  на певній  відстані  від пункту  
пропуску , а у випадку  із залізничним  транспортом  – на першій  станції , визначеній  
компетентним  органом ; 47 
 2) перебувати  під наглядом  державного  інспектора  цього  інспекційного  
посту , який  є відповідальним  за проведення  перевірок . Державному  інспектору  
може  допомагати  спеціально  навчений  допоміжний  персонал . Державний  
інспектор  забезпечує  своєчасне  занесення  усієї  нової  інформації  до бази  даних , 
зазначеної  у частині  другій  статті  30 цього  Закону .  
2. Перелік  прикордонних  інспекційних  постів  може  змінюватися  або 
доповнюватися  у наступних  випадках : 
1) шляхом  додання  будь -яких  нових  прикордонних  інспекційних  постів , які 
були  перевірені  компетентним  органом  на відповідність  вимогам  статті  30 цього  
Закону ; 
2) шляхом  вилучення  прикордонного  інспекційного  поста  із переліку  у 
випадку , коли  було  виявлено , що він не відповідає  вимогам  статті  30 цього  Закону  
під час перевірки , здійсненої  компетентним  органом , особливо  у випадках , коли  
перевірка  виявила  серйозний  ризик  для здоров ’я людини  або тварини . 
3. Компетентний  орган  повинен  призупинити  затвердження  прикордонного  
інспекційного  посту  у серйозних  випадках , особливо  на підставах  захисту  
здоров ’я людини  або тварини . Прикордонний  інспекційний  пост  може  бути  
повернений  у перелік  тільки  після  перевірки  на відповідність  вимогам  статті  38 
цього  Закону .  
4. Компетентний  орган  складає  та оприлюднює  перелік  затверджених  
прикордонних  інспекційних  постів , включаючи  випадки , в яких  затвердження  
було  тимчасово  призупинено . 
Стаття  38. Вимоги  до затвердження  прикордонних  інспекційних  постів    
1. Для того, щоб бути  затвердженим  прикордонний  інспекційний  пост  
повинен  відповідати  наступним  вимогам :  
1) наявність  персоналу , необхідного  для перевірки  документів  (сертифікатів  
або будь -яких  інших  документів , які вимагаються  згідно  із законодавством ), що 
супроводжують  продукти ; 
2) наявність  достатньої  кількості  з відношення  до кількості  продуктів , які 
надходять  на цей прикордонний  інспекційний  пост , державних  інспекторів  та 
допоміжного  персоналу , спеціально  навченого  для здійснення  перевірок  на 
предмет  того, чи відповідають  продукти  документам , які їх супроводжують  та 
систематичних  фізичних  перевірок  кожного  вантажу  із продуктами ; 
3) наявність  достатньої  кількості  персоналу  для відбору  та обробки  
вибіркових  зразків  вантажів  із продуктами , які надходять  на зазначений  
прикордонний  інспекційний  пост ; 48 
 4) наявність  достатньо  великих  приміщень  у розпорядженні  персоналу , 
відповідального  за здійснення  перевірок ; 
5) наявність  приміщень  та обладнання , які відповідають  вимогам  гігієни , 
для проведення  поточних  досліджень  та відбору  зразків  відповідно  до 
законодавства ; 
6) доступ  до послуг  лабораторії , здатної  здійснювати  спеціальні  
дослідження  (випробування ) зразків , відібраних  на цьому  прикордонному  
інспекційному  посту ; 
7) наявність  приміщень  та холодильних  камер  для зберігання  частин  
вантажу , відібраних  для досліджень  (випробувань ), та/або продуктів , які не було  
дозволено  для введення  в обіг прикордонним   інспектором  цього  прикордонного  
інспекційного  посту ; 
8) наявність  відповідного  обладнання  для швидкого  обміну  інформацією , 
зокрема , з іншими  прикордонними  інспекційними  постами  через  
комп ‘ютеризовану  систему , передбачену  цим Законом ; 
9) наявність  доступу  до послуг  потужностей , які здійснюють  знищення  
та\або переробку  відходів  тваринного  походження . 
Стаття  39. Реімпорт  вантажів  із продуктами  або кормами  
1. Компетентний  орган  дозволяє  реімпорт  вантажів  із продуктами , які 
походять  з України , та яким  було  відмовлено  у ввезенні  іншою  країною , якщо : 
1) продукти  супроводжуються  оригіналом  ветеринарного  документа  або 
копією , завіреною  компетентним  органом , який  видав  ветеринарний  документ , що 
супроводжує  продукти , а також  документом , в якому  зазначаються  підстави  
відмови  у ввезенні  та гарантується , що вимоги  зберігання  та перевезення  
продуктів  були  дотримані  та що зазначені  продукти  не підлягали  жодній  
переробці , обробці , зміні  стану  та іншому  поводженню  із ними ; у випадку  з 
опломбованими  контейнерами  необхідна  наявність  документа  перевізника , в 
якому  зазначається , що вміст  контейнеру  не підлягав  жодній  переробці , обробці , 
зміні  стану  та іншому  поводженню  або розвантаженню ; 
2) зазначені  продукти  проходять  перевірку  документів  та перевірку  
відповідності , а у випадках , передбачених  пунктами  1, 2, 3 частини  четвертої  
статті  40, - фізичну  перевірку ;    
3) вантаж  із продуктами  повертається  безпосередньо  до потужності  
походження , якщо  вантаж  під час перевезення  перебуває  під наглядом  
компетентного  органу  у герметичних  транспортних  засобах  або контейнерах , 
опломбованих  компетентним  органом , державний  інспектор  прикордонного  49 
 інспекційного  посту , через  який  ввозиться  вантаж , повідомляє  відповідного  
державного  інспектора , відповідального  за потужність  походження  продуктів  у 
вантажу .  
2. Вантаж  із продуктами , які дозволені  до реімпорту , перевозяться  до 
потужності  походження  у герметичних  транспортних  засобах  або контейнерах , 
опломбованих  компетентним  органом  у такий  спосіб , що пломба  буде  
пошкоджена  при будь -якому  відчиненні  транспортного  засобу . Державний  
інспектор  прикордонного  інспекційного  посту , через  який  ввозиться  вантаж , 
повідомляє   про це відповідного  інспектора , відповідального  за потужність  
походження  продуктів .  
3. Державний  інспектор  прикордонного  інспекційного  посту , який  дозволяє  
перевезення , повідомляє  компетентний  орган  місця  призначення  вантажу  через  
комп 'ютеризовану  систему  бази  даних . 
4. Усі витрати , які виникають  згідно  із цією  статтеюі , включаючи  вартість  
інспектувань  та перевірок , які вимагаються , покладаються  на особу , 
відповідальну  за вантаж  без компенсації  з боку  держави .  
Стаття  40. Поводження  із вантажами , які не відповідають  
встановленим  вимогам  
1. Вантажі  із продуктами , які було  ввезені  на територію  України  без їх 
надання  для проведення  відповідних  перевірок , передбачених  статтею  30, мають  
бути  затримані . Компетентний  орган  має вирішити  чи знищувати  цей вантаж  
згідно  із вимогами  пункту  2 частини  другої  цієї статті  або відіслати  їх назад  згідно  
із положеннями  пункту  1 частини  другої  цієї статті , або прийняти  інше  рішення  
щодо  цього  вантажу .  
2. Якщо  у результаті  відповідних  перевірок  продуктів  у вантажу  
виявляється , що вони  не відповідають  вимогам  імпорту , або виявляється  
невідповідність , компетентний  орган , після  консультацій  із особою , 
відповідальною  за вантаж , вирішує :  
1) вивезти  вантаж  за межі  території  України  з прикордонного  інспекційного  
посту  до місця , погодженого  із особою , відповідальною  за вантаж   з 
використанням  того ж транспортного  засобу  у строк , що не перевищує  60 діб, але 
у термін , що не перевищує  строк  придатності , якщо  цьому  не заважають  
результати  перевірок . При цьому  ветеринарні  сертифікати  або інші документи , що 
супроводжують  вантаж , вважаються  недійсними  для того, щоб унеможливити  
повторне  ввезення  через  інший  прикордонний  інспекційний  пост ; 
2) якщо  вивезення  є неможливим , або 60-денний  строк , зазначений  у пункті  
1 цієї частини  закінчився , або особа , відповідальна  за вантаж , надає  свою  50 
 безпосередню  згоду  на це, знищити  продукти  у місцях , передбачених  для цієї 
мети , що є найближчими  до прикордонного  інспекційного  посту  відповідно  до 
законодавства  Під час очікування  на вивезення  продуктів , зазначених  у цьому  
пункті , або підтвердження  причин  для відмови  у ввезенні , компетентний  орган  
зберігає  зазначені  продукти  під своїм  наглядом  за рахунок  особи , відповідальної  
за вантаж . 
3. Особа , відповідальна  за вантаж , або її представник  беруть  на себе 
витрати , що пов’язані  з вивезенням  вантажу , його  знищенням  або використанням  
продукту  в інших  цілях .  
4. Державний  інспектор  прикордонного  інспекційного  посту  здійснює  будь -
які перевірки , які він вважає  доцільними , для того, щоб підтвердити  або 
спростувати  підозру  щодо : 
1) відповідності  або дійсного  місця  призначення  продукту ; 
2) відповідності  зазначеного  продукту  гарантіям , встановленим  
законодавством  для цього  типу  продукту ; 
3) відповідності  гарантіям  щодо  здоров ’я тварин  або людини , передбаченим  
законодавством .  
5. Перевірені  продукти , зазначені  у частині  четвертій  цієї статті , 
залишаються  під наглядом  компетентного  органу  до отримання  результатів  
перевірок . У випадку  підтвердження  підозри  до продуктів  такого  ж походження  
перевірки  можуть  застосовуватися  частіше  згідно  з положеннями  статей  30-31 
цього  Закону .  
6. На виконання  положень  частин  першої -другої  цієї статті  видаються  
відповідні  нормативні  документи .  
Стаття  41. Заборона  ввезення  вантажів  
1. Компетентний  орган  у випадку  спалаху  хвороб  тварин  на території  іншої  
держави , які можуть  становити  загрозу  здоров ’ю людини  або тварин  в Україні , 
або у результаті  перевірок , проведених  на прикордонному  у інспекційному  посту , 
може  ухвалити  один  із наступних  заходів  в залежності  від серйозності  ситуації : 
1) зупинити  ввезення  (пересилання ) зі всієї  зазначеної  країни  або її частини , 
та за необхідності  з країни  транзиту ; 
2) встановити  спеціальні  умови  по відношенню  до продуктів , що надходять  
з цієї країни  або її частини ;  
в) встановити  на підставі  отриманих  результатів  перевірок  вимоги  до 
перевірок , які будуть  спрямовані  на виявлення  ризиків  для здоров ’я людини  та 51 
 тварин , та відповідно  до отриманих  результатів  збільшити  частоту  фізичних  
перевірок .   
2. Якщо  результат  будь -якої з перевірок , передбачених  цим розділом , вказує  
на те, що вантаж  із продуктами  може  становити  небезпеку  для здоров ’я людини  
або тварин , державний  інспектор  прикордонного  інспекційного  посту  негайно  
вживає  наступних  заходів : 
1) затримує  зазначений  вантаж  із продуктами ; 
2) негайно  повідомляє  інші прикордонні  інспекційні  пости  та компетентний  
орган  про зазначену  ситуацію  та про походження  продуктів . 
3. Представники  компетентного  органу  можуть  негайно  відвідати  зазначену  
третю  країну .  
Стаття  42. Вимоги  до сертифіката , який  супроводжує  вантаж  із 
продуктами  тваринного  походження , призначеними  для ввезення  на митну  
територію  України  
1. Сертифікат , який  супроводжує  вантаж  із продуктами  тваринного  
походження , має бути  підписаний  та завірений  печаткою  компетентного  органу  
країни -відправлення . Ця вимога  застосовується  до кожного  аркуша  сертифіката , 
якщо  він складається  з більш  ніж одного  аркуша . У випадку  рибопереробних  
суден  компетентний  орган  може  дозволити  капітану  або іншому  офіцеру  корабля  
підписати  сертифікат . 
2. Сертифікат  повинен  бути  складений  офіційною  мовою  або мовами  
країни -відправлення  та України , або супроводжуватись  завіреним  перекладом  на 
українську  мову .  
3. Оригінал  сертифіката  повинен  супроводжувати  вантаж  під час перетину  
державного  кордону  України . 
4. Сертифікат  має складатись  одним  з наступних  способів : 
1) одного  аркушу  паперу ;  
2) двох  або більше  сторінок , що є частиною  єдиного  та неподільного  
аркушу  паперу ;    
3) послідовності  сторінок , пронумерованих  у такий  спосіб , щоб можна  було  
зазначити , що це окрема  сторінка  певної  послідовності  (наприклад , “ сторінка  2 з 
4 сторінок ). 
5. Сертифікат  повинен  мати  унікальний  ідентифікаційний  номер . Якщо  
сертифікат  складається  з послідовності  сторінок , кожна  сторінка  повинна  
зазначати  цей номер .  52 
 6. Сертифікат  повинен  бути  виданий  до того, як вантаж , якого  він 
стосується , не буде  підпадати  під дію контролю  компетентного  органу  країни -
відправлення . 
 
Розділ  VII 
ДЕРЖАВНИЙ  КОНТРОЛЬ   ХАРЧОВИХ  ПРОДУКТІВ  ТА КОРМІВ  
НЕТВАРИННОГО  ПОХОДЖЕННЯ , ЩО ВВОЗЯТЬСЯ  
(ПЕРЕСИЛАЮТЬСЯ )  НА МИТНУ  ТЕРИТОРІЮ  УКРАЇНИ  
Стаття  43. Основні  принципи  здійснення  підвищеного  державного  
контролю  харчових  продуктів  та кормів  нетваринного  походження  
1. Компетентний  орган  застосовує  підвищений  рівень  заходів  державного  
контролю  у пунктах  пропуску  на державному  кордоні  України  до певних  харчових  
продуктів  та кормів  нетваринного  походження  .  
2. Компетентний  орган  складає  перелік  харчових  продуктів  та кормів  
нетваринного  походження , які підлягають  підвищеному  рівню  заходів  державного  
контролю  у пунктах  пропуску  на державному  кордоні  України , беручи  до уваги  
відомі  або виникаючі  ризики , які можуть  становити  ці харчові  продукти  або 
корми . Під час розроблення  переліку  беруться  до уваги  певні  критерії , які 
дозволяють  визначити  відомі  та виникаючі  ризики , пов’язані  із певними  
харчовими  продуктами  та кормами  нетваринного  походження . Зазначений  Перелік  
підлягає  постійному  оновленню , не менше  одного  разу в квартал , у світлі  
надходження  нової  інформації , в тому  числі  від інших  країн , Офісу  з питань  
харчових  продуктів  і ветеринарії  (FVO) та наукової  оцінки .  
3. Відповідно  до положень  статті  28 оператор  ринку , який  ввозить  
(пересилає ) на митну  територію  України  зазначені  харчові  продукти  або корми , 
повинен  надати  попереднє  повідомлення  про це та опис  товарів  у вантажі  на 
відповідний  призначений  пункт  пропуску . Для ввезення  зазначених  харчових  
продуктів  та кормів  компетентний  орган  застосовує  загальний  документ  на 
ввезення , який  має використовуватися  на усіх пунктах  пропуску  та бути  
доступним  митним  органам , коли  вантаж  декларується  для введення  в обіг на 
території  України .  
4. Загальний  документ  на ввезення , зазначений  у частині  третій  цієї статті  
розробляється  компетентним  органом .  Цей документ  заповнюється  українською  
мовою  та має супроводжувати  вантаж  після  його  підписання  та завірення  
печаткою  відповідно  до положень  частини  шостої  цієї статті , до тих пір, поки  цей 
вантаж  не дістане  місця  призначення , зазначеному  у документі  на ввезення . 53 
 5. Компетентний  орган  під час підвищеного  державного  контролю  здійснює  
наступне : 
1) перевірку  документів  усіх вантажів  протягом  двох  робочих  днів із дня 
надходження  вантажу  на призначений  пункт  пропуску , якщо  тільки  не настануть  
виняткові  та невідворотні  обставини ; 
2) перевірку  відповідності  та фізичні  перевірки , включаючи  лабораторні  
дослідження  (випробування ) із встановленою  у переліку  частотою  та у такий  
спосіб , щоб оператор  ринку  не міг передбачити , який  вантаж  буде  підданий  цим 
перевіркам . Результати  перевірок  мають  бути  доступними  так швидко , як це 
технічно  є можливим . 
6. Після  завершення  перевірок , зазначених  у частині  п’ятій цієї статті , 
компетентний  орган : 
а) заповнює  відповідну  частину  загального  документа  на ввезення , підписує  
його  та завіряє  печаткою ; 
б) робить  та зберігає  підписану  та завірену  печаткою  копію  цього  загального  
документа  на ввезення . 
Повністю  заповнений  загальний  документ  на ввезення  або його  електронний  
еквівалент  (після  проходження  усіх необхідних  перевірок  та отримання  
позитивних  результатів  досліджень  (випробувань ) надається  для огляду  митним  
органам  оператором  ринку , після  чого  дозволяється  випуск  цих продуктів   в обіг. 
7. Компетентний  орган  може  дозволити  подальше  переміщення  вантажу , не 
очікуючи  надходження  результатів  фізичної  перевірки . У такому  випадку  
державний  інспектор  призначеного  пункту  пропуску  інформує  державного  
інспектора  у пункті  призначення  вантажу  при наявності  достатніх  доказів , що цей 
вантаж  буде  залишатися  під постійним  контролем  компетентного  органу  та не 
зможе  бути  підданий  жодним  діям до моменту  надходження  результатів  фізичних  
перевірок . В цьому  випадку  вантаж  супроводжується  завіреною  копією  оригіналу  
загального  документа  на ввезення . 
8. Вантаж  не може  бути  розділено  до тих пір, поки  усі заходи  підвищеного  
державного  контролю  не будуть  завершені , та загальний  документ  на ввезення  не 
буде  належним  чином  заповнено  компетентним  органом . Якщо  в подальшому  
вантаж  буде  розподілено , кожна  частина  вантажу  має супроводжуватися  
автентичною  копією  загального  документа  на ввезення  до моменту  надання  
дозволу  на введеннявантажу  в обіг. 
9. У випадку  виявлення  невідповідності  під час здійснення  заходів  
підвищеного  державного  контролю , вантаж  підлягає  діям, передбаченим  статтею  54 
 21 цього  Закону . 
10. На виконання  положень  цієї статті  розробляються  та приймаються  
необхідні  підзаконні  акти . 
Стаття  44. Призначені  пункти  пропуску  
1. Призначені  пукти  пропуску  повинні  відповідати  наступним  вимогам :  
1) наявність  достатньої  кількості  навченого  та кваліфікованого  персоналу  
для здійснення  відповідних  перевірок  вантажів ; 
2) наявність  достатньої  кількості  приміщень  для здійснення  необхідних  
перевірок  в розпорядженні  компетентного  органу ; 
3) наявність  детальних  інструкцій  щодо  проведення  досліджень  та 
надсилання  зразків  до уповноважених  лабораторій ; 
4) наявність  потужностей  для зберігання  вантажів  (вантажів  у контейнерах ) 
в належних  умовах  під час затримання  вантажу  та/або очікування  результатів  
досліджень  (випробувань ), а також  наявність  достатньої  кількості  приміщень  для 
зберігання , включаючи  зберігання  в охолодженому  стані , у випадках , коли  
контроль  температури  вимагається  через  природу  вантажу ;  
5) наявність  обладнання  для розвантажування  та для проведення  відбору  
зразків  для досліджень  (випробувань ); 
6) можливість  здійснювати  розвантажування  та відбір  зразків  у захищеному  
місці  (за необхідності ); 
7) уповноважені  лабораторії , які здійснюють  дослідження  (випробування ) 
зразків , відібраних  відповідно  до положень  пункту  в частини  першій  цієї статті , 
повинні  знаходитися  якомога  ближче  до цього  пункту  пропуску .  
2. Компетентний  орган  складає , публікує  на офіційному  сайті  в Інтернеті  та 
постійно  оновлює  список  призначених  пунктів  пропуску  для кожного  виду  
харчових  продуктів  та кормів  нетваринного  походження , які входять  до переліку , 
зазначеному  у частині  другій  статті  43 цього  Закону . 
Стаття  45. Обов ’язки  операторів  ринку  при ввезенні  (пересиланні ) 
харчових  продуктів  та кормів  нетваринного  походження  
1. Оператор  ринку  повинен  надати  попереднє  повідомлення  про очікувану  
дату  та час надходження  вантажу  та вид вантажу  на відповідний  призначений  
пункт  пропуску . З цією  метою  оператор  заповнює  частину  першу  документа  на 
ввезення , передбаченого  частиною  третьою  статті  43 цього  Закону , та надсилає  
зазначений  документ  на відповідний  призначений  пункт  пропуску  щонайменше  за 
один  робочий  день  до надходження  такого  вантажу  на призначений  пункт  55 
 пропуску . 
2. Оператор  ринку  у випадках , якщо  певні  характеристики  вантажу  є досить  
специфічними , забезпечує : 
1) наявність  достатньої  кількості  людських  ресурсів  та засобів  логістики  для 
розвантажування  вантажу  для проведення  заходів  державного  контролю ; 
2) наявність  належного  обладнання  для відбору  зразків  для досліджень  
(випробувань ), певного  транспорту  та/або пакувальних  форм , якщо  відбір  зразків  
продуктів  із цього  вантажу  не може  бути  здійснено  за допомогою  звичайного  
обладнання  для відбору  зразків .  
3. Усі витрати , які виникають  згідно  з цим розділом , пов’язані  із 
проведенням  підвищеного  державного  контролю , покладаються  на операторів  
ринку , відповідальних  за вантаж  без подальшої  компенсації  з боку  держави .  
 
Розділ  VIII 
ДЕРЖАВНИЙ  КОНТРОЛЬ  ХАРЧОВИХ  ПРОДУКТІВ   
ТВАРИННОГО  ПОХОДЖЕННЯ  
 
Стаття  46.  Державний  контроль  харчових  продуктів  тваринного  
походження  
1. Дія цього  Розділу  не поширюється : 
а) на харчові  продукти , що містять  як продукти  рослинного  походження , так 
і перероблені  продукти  тваринного  походження . Проте , перероблені  продукти  
тваринного  походження , які використовуються  для вироблення  таких  харчових  
продуктів , підлягають  положенням  щодо  гігієни  відповідного  законодавства  
б) на роздрібну  торгівлю , якщо  інше  прямо  не зазначено .  
2. Компетентний  орган  забезпечує :: 
1) державний  контроль  свіжого  м'яса згідно  із вимогами  статей  47, 48, 49 
цього  Закону ; 
2) державного  контролю  виробництва  та розміщення  на ринку  живих  
двостулкових  молюсків , живих  голкошкірих , живих  кишковопорожнинних  та 
живих  морських  черевоногих  молюсків  згідно  із вимогами  статті  54 цього  Закону ;   
3) державного  контролю  риби  та рибних  продуктів   згідно  із вимогами  
статті  55 цього  Закону ; 
4) державного  контролю  сирого  молока  та молочних  продуктів   згідно  із 
вимогами  статті  56 цього  Закону . 56 
 3. Державний  ветеринарний  інспектор  проводить  інспектування  на бійнях , 
підприємствах  з переробки  диких  тварин  та потужностях  з розбирання  та 
обвалювання  м'яса, які розміщують  свіже  м’ясо на ринку  відповідно  до вимог , 
встановлених  частиною  третьою  статті  47.  
4. Нанесення  позначки  придатності  на туші  свійських  копитних  тварин , 
диких  ссавців , вирощених  на фермі , крім  зайцеподібних , на туші  великих  диких  
тварин , а також  на напівтуші , четвертини  та шматки , отримані  шляхом  
розроблення  напівтуш  на три шматки , здійснюються  на бійні  та підприємствах  з 
переробки  диких  тварин  відповідно  до вимог  статті  48 цього  Закону . Позначку  
придатності  наносить   державний  ветеринарний  інспектор , якщо  під час 
державного  контролю  не було  виявлено  жодних  невідповідностей , які можуть  
зробити  м’ясо непридатним  для споживання  людиною . 
5. Після  проведення  контролю , зазначеного  у частинах  другій  та третій  цієї 
статті , державний  ветеринарний  інспектор  вживає  належних  заходів  згідно  із 
вимогами  статті  49, зокрема , стосовно :  
повідомлення  результатів  інспектування ;  
рішень  щодо  інформації , що стосується  харчового  ланцюга ; рішень  щодо  
живих  тварин ; рішень  щодо  благополуччя  тварин ; рішень  щодо  м’яса. 
6.Помічник  державного  ветеринарного  інспектора  може  допомагати  
державному  ветеринарному  інспектору  під час здійснення  державного  контролю , 
що проводиться  відповідно  до вимог  статей  47- 49 .  
7. Особливі  вимоги  щодо  передзабійного  та післязабійного  огляду  тварин , а 
також  форма  свідоцтва  встановлюються  компетентним  органом  у підзаконному  
акті. 
 
Стаття . 47. Завдання  державного  ветеринарного  інспектора  при 
здійсненні  державного  контролю  свіжого  м’яса 
1. Державний  ветеринарний  інспектор  під час аудиту , з урахуванням  
загальних  принципів  здійснення  державного  контролю , передбачених  цим 
Законом , перевіряє  відповідність  власних  процедур  оператора  ринку  стосовно  
будь -якого  збирання , транспортування , зберігання , поводження , переробки , 
використання  та знищення  побічних  продуктів  тваринного  походження , 
включаючи  специфічні  ризикові  матеріали , за які відповідальний  цей оператор  
харчових  продуктів . 57 
 2. Державний  ветеринарний  інспектор , крім  аудиту  процедур , що 
ґрунтуються  на принципах  НАССР ,  перевіряє , щоб процедури  оператора  ринку  
гарантували , що м’ясо: 
1) не має патофізіологічних  аномалій  або змін; 
2) не має забруднення ;  
3) не містить  специфічних  ризикових  матеріалів , за виключенням  випадків , 
встановлених  законодавством .  
3. Державний  ветеринарний  інспектор  під час інспектування , з урахуванням  
загальних  принципів  здійснення  державного  контролю , передбачених  цим 
Законом , та беручи  до уваги  результати  аудиту   щодо  інформації  про харчовий  
ланцюг  має : 
1) перевірити  та проаналізувати  відповідну  інформацію  з реєстрів  
господарств  походження  тварин , що призначені  до забою , та звернути  увагу  на 
задокументовані  результати  цієї перевірки  та аналізу  під час проведення  перед  та 
післязабійного  огляду ; 
2) враховувати  сертифікати  (свідоцтва ), що супроводжують  тварин , та будь -
які інші документи , видані  ветеринарами , які здійснюють  контроль  на рівні  
первинного  виробництва , включаючи  державних  ветеринарних  інспекторів  та 
призначених  ветеринарів  ветеринарних  інспекторів ; 
3) брати  до уваги , якщо  оператор  ринку  вживає  додаткових  заходів  для 
гарантування  безпечності  харчових  продуктів  шляхом  впровадження  
інтегрованих  систем , власних  систем  контролю , сертифікації  незалежною  третьою  
стороною  або іншими  засобами , та коли  ці заходи  задокументовані  та можна  чітко  
ідентифікувати  тварин , що охоплені  цими  системами , під час інспектування  та 
перегляду  процедур , що ґрунтуються  на принципах  НАССР . 
4. Державний  ветеринарний  інспектор  під час інспектування , з урахуванням  
загальних  принципів  здійснення  державного  контролю , передбачених  цим 
Законом , та беручи  до уваги  результати  аудиту  щодо  передзабійного  огляду , має:  
1) здійснити  передзабійний  огляд  тварин , призначених  для забою  впродовж  
24 годин  після  прибуття  тварин  на бійню  та раніше  ніж за 24 години  до забою . 
Державний  ветеринарний  інспектор  може  вимагати  проведення  огляду  в будь -
який  інший  час. Передзабійний  огляд  по відношенню  до певної  тварини , зокрема , 
повинен  виявити , чи не має ознак  того, що благополуччю  тварин  загрожувала  
небезпека ; чи не має стану , що може  негативно  вплинути  на здоров ’я людини  або 
тварин , звертаючи  особливу  увагу  на виявлення  зоонозних  захворювань  та 
спискових  хвороб  МЕБ ; 58 
 2)  крім  звичайного  передзабійного  огляду , проводити  клінічний  огляд  всіх 
тварин , яких  оператор  ринку  або помічник  державного  ветеринарного  інспектора  
могли  відсторонити ;  
3) вивчити  документ , який  виданий  державним  ветеринарним  інспектором  
або компетентною  особою , відповідно  до законодавства , що супроводжує  тушу  
тварини , у разі вимушеного  забою  за межами  бійні  та якщо  йдеться  про 
впольованих  диких  тварин , на бійні  або на потужності  з переробки  диких  тварин ;  
4) якщо  це передбачено   вимогами  законодавства , передзабійний  огляд  
може  проводитись  у господарстві  походження . У цьому  випадку  державний  
ветеринарний  інспектор  бійні  проводить  передзабійний  огляд .  
5. Державний  ветеринарний  інспектор  під час інспектування , з урахуванням  
загальних  принципів  здійснення  державного  контролю , передбачених  цим 
Законом , та беручи  до уваги  результати  аудиту , щодо  благополуччя  тварин  має  
перевірити  дотримання  відповідного  законодавства  щодо  благополуччя  тварин , а 
саме  правил  охорони  тварин  під час забою  та транспортування . 
6. Державний  ветеринарний  інспектор  під час інспектування , з урахуванням  
загальних  принципів  здійснення  державного  контролю , передбачених  цим 
Законом , та беручи  до уваги  результати  аудиту , щодо  після  забійного  огляду  має:  
1) здійснити  післязабійний  огляд  туші  та нутрощів  з цієї туші  одразу  після  
забою . Усі зовнішні  поверхні  мають  бути  оглянуті . Для цієї потреби  може  
вимагатись  мінімальне  поводження  із тушами  та нутрощами  або можуть  
вимагатися  особливі  технічні  приміщення . Державний  ветеринарний  інспектор  
має вертати  особливу  увагу  на виявлення  зоонозних  захворювань  та спискових  
хвороб  МЕБ . Швидкість  забійного  конвеєру  та кількість  персоналу , що проводить  
інспектування , мають  дозволяти  належне  проведення  огляду ; 
2) здійснити  додатковий  огляд , такий  як пальпація  та розтин  частин  туш та 
нутрощів , а також  лабораторні  дослідження  (випробування ),  якщо  це є 
необхідним  для: встановлення  остаточного  діагнозу ; виявлення  наявності  хвороби  
тварини ; або присутності  залишків  або забруднюючих  речовин , кількість  яких  
перевищує  допустимі  рівні ; або невідповідності  мікробіологічним  критеріям ; або 
наявності  інших  факторів , через  які м’ясо може  бути  визнано  непридатним  для 
споживання  людиною  або піддано  обмеженням  на його  використання , особливо  у 
випадку  із тваринами , що були  вимушено  забиті ; 
3) вимагати , щоб туші  свійських  однокопитих , великої  рогатої  худоби  віком  
понад  шість  місяців  та свійські  свині  віком  понад  чотири  тижні  підлягали  
післязабійному  огляду  у розділеному  на напівтуші  вздовж  спинного  хребту  
вигляді . Якщо  це є необхідним  для огляду , державний  ветеринарний  інспектор  59 
 може  також  вимагати , щоб будь -яку голову  або будь -яку тушу  було  розділено  
вздовж .; 
4) вжити  застережних  заходів  для зведення  до мінімуму  можливості  
забруднення  м’яса внаслідок  таких  дій, як пальпація , розрізання  або розділення  
під час зазначеного  огляду ; 
5) здійснити  у разі вимушеного  забою  післязабійний  огляд  якнайшвидше  
відповідно  до пунктів  1-4 до того, як їх буде  дозволено  вводити  в обіг з метою  
подальшого  споживання  людиною  .  
7. Державний  ветеринарний  інспектор  під час інспектування , з урахуванням  
загальних  принципів  здійснення  державного  контролю  ризикових  матеріалів  та 
інших  побічних  продуктів  тваринного  походження , має перевірити  видалення , 
відокремлення  та за необхідності  маркування  таких  продуктів  згідно  із 
відповідним  законодавством  стосовно  специфічних  ризикових  матеріалів  та 
побічних  продуктів  тваринного  походження . Державний  ветеринарний  інспектор  
має забезпечити , щоб оператор  ринку  вжив  усіх необхідних  заходів  для 
уникнення  забруднення  м’яса специфічним  ризиковим  матеріалом  під час забою  
(включаючи  оглушення ) та видалення  специфічних  ризикових  матеріалів . 
8. Державний  ветеринарний  інспектор  під час інспектування , з урахуванням  
загальних  принципів  здійснення  державного  контролю , передбачених  цим 
Законом , та беручи  до уваги  результати  аудиту  щодо  лабораторних  досліджень  
(випробувань ), має:  
1) забезпечити  відбір  зразків  та їх належне  маркування , поводження  та 
відправку  до належної  лабораторії  у рамках : 
- моніторингу  та контролю  зоонозів  та їх збудників ; 
- особливих  лабораторних  досліджень  (випробувань ) для виявлення  
трансмісивної  губчатої  енцефалопатії ; 
- виявлення  недозволених  речовин  або продуктів  та контролю  за 
речовинами , що підлягають  регулюванню ;   
- виявлення  захворювань , що внесені  до спискових  хвороб  МЕБ ;  
2) забезпечити  проведення  будь -яких  інших  необхідних  лабораторних  
досліджень  (випробувань ). 
 
Стаття  48. Вимоги  до позначки  придатності  
1. Державний  ветеринарний  інспектор  здійснює  нанесення  позначки  
придатності . 60 
 2. Позначка  придатності  наноситься  лише  на тварин  (свійських  копитних  
тварин , диких  ссавців , вирощених  на фермі , відмінних  від зайцеподібних , та 
великих  диких  тварин ), які були  піддані  перед  та післязабійному  огляду  
відповідно  до вимог  законодавства  та коли  відсутні  причини , через  які це м’ясо 
може  визнатися  непридатним  для споживання  людиною . Позначка  придатності  
може  бути  нанесена  до отримання  результатів  будь -яких  досліджень  
(випробувань ) на трихінельоз , якщо   державний  ветеринарний  інспектор  має 
впевненість , що м’ясо відповідних  тварин  буде  розміщено  на ринку  лише  у разі 
отримання  задовільних  результатів  досліджень  (випробувань ).  
3. Позначка  придатності  ставиться  на зовнішню  поверхню  туші  шляхом  
нанесення  позначки  чорнилом  або гарячим  клеймуванням . Якщо  тушу  розділяють  
на напівтуші  чи четвертини , або напівтуші  розділяють  на три частини , на кожну  з 
цих частин  наноситься  позначка  придатності . 
 4. Позначка  придатності  повинна  мати  овальну  форму  завширшки  
принаймні  6,5 см і заввишки  4,5 см та містити  наступну  інформацію  дуже  
розбірливими  символами : назву  країни , де знаходиться  потужність , яка може  бути  
написана  повністю  великими  літерами  або зазначена  як код з двох  літер , згідно  із 
відповідним  стандартом  ISO;  реєстраційний  номер  затвердженої  бійні .  Літери  
мають  бути  заввишки  принаймні  0,8 см, а цифри  принаймні  1 см. Розміри  та 
символи  позначки  можуть  бути  зменшені  для  позначки  придатності  овець , кіз та 
поросят .  Барвники , що використовуються  для  позначки  придатності , повинні  
бути  дозволеними  до використання  у харчових  продуктах  згідно  із відповідним  
законодавством . 
5. Позначка  придатности  може  включати  зазначення  державного  
ветеринарного  інспектора , який  провів  огляд  м’яса.  
6. М’ясо тварин , що були  вимушено  забиті  за межами  бійні , повинні  мати  
особливу  позначку  придатності , яку не можливо  сплутати  із зазначеною  
позначкою  придатності .  
7. Позначка  придатності  не наноситься  на м’ясо диких  тварин , з яких  не 
було  знято  шкіру .  
8. Якщо  з туші  дикої  тварини  шкіру  було  знято  на підприємстві  з переробки  
диких  тварин  та після  проходження  післязабійного  огляду  тушу  було  визнано  
придатною  до споживання  людиною , на неї наноситься  позначка  придатності .  
Стаття  49. Дії державного  ветеринарного  інспектора  після  здійснення  
державного  контролю  свіжого  м’яса 
1. Державний  ветеринарний  інспектор  веде записи  результатів  
інспектування  та оцінює  їх.  61 
 2. Якщо  під час інспектування  виявлено  наявність  будь -якого  захворювання  
або патологічного  стану , що може  вплинути  на здоров ’я людини  або тварин , або 
піддати  ризику  благополуччя  тварин , державний  ветеринарний  інспектор  
повідомляє  про це оператора  ринку . 
3. Якщо  зазначена  проблема  виникла  під час первинного  виробництва , 
державний  ветеринарний  інспектор  повідомляє  ветеринара , що слідкує  за 
тваринами  господарства  походження , оператора  ринку , відповідального  за 
господарств  походження  (за умови , що така інформація  не зашкодить  
подальшому  судовому  провадженню ) та, якщо  доречно , компетентний  орган , 
відповідальний  за нагляд  за господарством  походження  або відповідною  
територією  полювання . Якщо  відповідні  тварини  були  розведені  в іншій  країні , 
державний  ветеринарний  інспектор  має повідомити  компетентний  орган  країни , в 
якій розташовано  підприємство .  
4. Результати  інспектувань  та досліджень  (випробувань ) вносяться  до 
відповідних  баз даних . 
5. Якщо  державний  ветеринарний  інспектор  під час проведення  
передзабійного  або післязабійного  огляду  або здійснення  будь -якої іншої  
інспекційної  діяльності , огляду  підозрює  присутність  збудників  інфекції  
спискових  хвороб  МЕБ , він має одразу  повідомити  компетентний  орган . Разом  із 
компетентним  органом  він має вжити  всіх необхідних  заходів  для попередження  
поширення  збудників  інфекції  відповідно  до законодавства .  
6. Державний  ветеринарний  інспектор  має перевіряти , що тварини  не будуть  
забиті , доки  оператор  бійні  не отримає  перевірену  інформацію  про харчовий  
ланцюг . 
7. Державний  ветеринарний  інспектор  може  дозволити  забій  тварин  на бійні  
за відсутності  належної  інформації  про харчовий  ланцюг  у випадку , якщо  вся 
належна  інформація  про харчовий  ланцюг  буде  надана  до того, як туша  буде  
визнана  придатною  для споживання  людиною . До остаточного  рішення  такі туші  
та відповідні  нутрощі  зберігаються  окремо  від іншого  м’яса. 
8. Якщо  належну  інформацію  про харчовий  ланцюг  не було  отримано  
протягом  24 годин  від часу  прибуття  тварин  на бійню , все м’ясо тварини  має бути  
визнано  непридатним  для споживання  людиною , незважаючи  на положення  
частини  сьомої  цієї статті . Якщо  тварина  досі не була  забита , її забивають  окремо  
від інших  тварин . 
9. Тварини  не можуть  бути  прийняті  на бійню , крім  як згідно  із відповідним  
законодавством  для усунення  ризиків  для здоров ’я людини  або тварин , якщо  62 
 записи , документи  або інша  інформація , що супроводжують  тварин , вказують  на 
те, що: 
1) тварини  походять  з господарства  або території  де заборонено  
переміщення  тварин  або існують  інші обмеження  з причин , пов’язаних  із 
здоров ’ям людини  або тварин ; 
2) правила  щодо  використання  ветеринарних  препаратів  не були  дотримані ;  
3) або існують  будь -які інші умови , які можуть  мати  шкідливий  вплив  на 
здоров ’я людини  або тварини . 
Якщо  тварини  вже знаходяться  на бійні , вони  мають  бути  забиті  окремо  від 
інших  тварин  та визнані  непридатними  для споживання  людиною . Якщо  
державний  ветеринарний  інспектор  вважає  за необхідне , державний  контроль  має 
бути  проведено  у господарстві  походження . 
10. Компетентний  орган  має вжити  відповідних  заходів , якщо  він виявляє , 
що записи , документи  або інша  інформація , що супроводжують  тварину , не 
відповідають  справжній  ситуації  у господарстві  походження  або стану  тварин , чи 
спрямовані  на навмисне  введення  в оману  державного  ветеринарного  інспектора . 
Компетентний  орган  вживає  заходів  проти  такого  оператора  ринку , що відповідає  
за господарство  походження  тварин , або будь -яких  інших  відповідних  осіб. Ці 
заходи  можуть  полягати  у здійсненні  додаткових  заходів  державного  контролю . 
Витрати , пов’язані  із проведенням  додаткових  заходів  державного  контролю , які 
виникли  на підставі  положень  цієї частини , покладаються  на оператора  ринку , 
відповідального  за господарств  походження  або будь -яку іншу  відповідну  особу .   
Стаття  50. Рішення  державного  ветеринарного  інспектора  щодо  живих  
тварин  під час здійснення  державного  контролю  
1. Державний  ветеринарний  інспектор  перевіряє , що оператор  ринку  
харчових  продуктів  виконує  вимоги  відповідного  законодавства   для того, щоб 
забезпечити , що: 
1) тварини , прийняті  для забою  для споживання  людиною , є належним  
чином  ідентифікованими . Державний  ветеринарний  інспектор  має забезпечити , 
щоб тварин , які не є ідентифікованими  належним  чином , було  забито  окремо  та 
визнано  непридатними  для споживання  людиною . Якщо  державний  ветеринарний  
інспектор  вважає  за необхідне , державний  контроль  має бути  проведено  у 
господарстві  походження ; 
2) тварини , стан шкіри  або шерсті  яких  являє  собою  ризик  зараження  м’яса 
під час забою , не були  забиті  для споживання  людиною , якщо  тільки  вони  не 
будуть  заздалегідь  вимиті . 63 
 2. Якщо  існують  вагомі  причини , пов’язані  із благополуччям  тварин , коні 
можуть  бути  забиті  на бійні  навіть  за умови , що інформацію  щодо  їх 
ідентифікації , яка вимагається  законодавством , не була  надана . Ця інформація  має 
бути  надана  до того, як туша  може  бути  визнана  придатною  для споживання  
людиною . Зазначені  вимоги  також  застосовуються  у випадку  вимушеного  забою  
тварин  за межами  бійні .  
3. Тварини , що мають  захворювання  або стан, що може  передатись  
тваринам  або людям  під час поводження  із м’ясом , або під час споживання  м’яса, 
а також  тварини , що мають  клінічні  ознаки  соматичного  захворювання  або 
кахексії , не повинні  забиватись  для споживання  людиною . Такі тварини  повинні  
бути  забиті  окремо  в умовах , за яких  інші тварини  або туші  не можуть  бути  
забруднені , та визнаються  непридатними  для споживання  людиною . 
4. Забій  тварин , відносно  яких  існує  підозра  про захворювання  або стан, що 
можуть  негативно  вплинути  на здоров ’я людини  або тварин , має бути  
відстрочено . Такі тварини  мають  пройти  детальний  передзабійний  огляд  з метою  
встановлення  діагнозу . Державний  ветеринарний  інспектор  може  прийняти  
рішення  про проведення  відбору  зразків  та лабораторних  досліджень  
(випробувань ) на додаток  до післязабійного  огляду . За необхідності  тварини  
мають  бути  забиті  окремо  від інших  тварин  або наприкінці  звичайного  забою , 
вживаючи  усіх необхідних  застережних  заходів  для уникнення  забруднення  
іншого  м’яса. 
5. До тварин , що можуть  містити  залишки  ветеринарних  препаратів , що 
перевищують  допустимі  рівні  або залишки  заборонених  речовин , застосовуються  
положення  відповідного  законодавства . 
6. Державний  ветеринарний  інспектор  встановлює  вимоги , згідно  з якими  з 
тваринами  слід поводитись  у відповідності  з особливими  положеннями  щодо  
викорінення  або боротьби  із певними  хворобами , такими  як туберкульоз , 
бруцельоз  або збудники  зоонозів , сальмонела , під його  безпосереднім  наглядом . 
Компетентний  орган  встановлює  вимоги , згідно  з якими  такі тварини  можуть  бути  
забиті . Ці вимоги  повинні  мати  на меті мінімізацію  забруднення  інших  тварин  та 
м’яса інших  тварин . 
7. Тварини , що доставлені  на бійню  для забою , мають  за загальним  
правилом  бути  забиті  на цій же бійні . У виняткових  обставинах , таких  як вихід  з 
ладу  обладнання  для забою , державний  ветеринарний  інспектор  може  дозволити  
пряме  перевезення  до іншої  бійні . 
Стаття  51. Рішення  державного  ветеринарного  інспектора  щодо  
благополуччя  тварин  під час здійснення  державного  контролю  64 
 1. Якщо  положення  стосовно  захисту  тварин  під час забою  не виконуються ,  
державний  ветеринарний  інспектор  перевіряє , що оператор  ринку  негайно  
застосує  корегувальні  заходи  та попередить  повторення  цієї ситуації . 
2. Якщо  державний  ветеринарний  інспектор  виявляє , що положення  щодо  
захисту  тварин  під час перевезення  не дотримуються , він має вжити  необхідних  
заходів  згідно  з відповідним  законодавством . 
3. Якщо  помічник  державного  ветеринарного  інспектора  здійснює  перевірки  
щодо  благополуччя  тварин  відповідно  до положень  цього  розділу  та у результаті  
таких  перевірок  було  встановлено  невідповідність  положенням  щодо  
благополуччя  тварин , він має негайно  повідомити  державного  ветеринарного  
інспектора  та за необхідності  у надзвичайних  випадках  вжити  необхідних  заходів , 
зазначених  у частинах  першій  та другій  цієї статт , до прибуття  державного  
ветеринарного  інспектора . 
 
Стаття  52. Рішення  державного  ветеринарного  інспектора  щодо  м’яса 
під час здійснення  державного  контролю  
1. Державний  ветеринарний  інспектор  визнає  м’ясо непридатним  для 
споживання  людиною , якщо  воно : 
1) походить  від тварин , що не були  піддані  передзабійному  огляду , за 
винятком  диких  тварин , які були  впольовані ; 
2) походить  від тварин , нутрощі  яких  не були  піддані  післязабійному  
огляду , якщо  інакше  прямо  не передбачено  цим Законом  або відповідним  
законодавством ; 
3) походить  від тварин , які вже були  мертвими  до забою , народжені  
мертвими , померли  в утробі  або забиті  у віці до 7 днів; 
4) отримано  внаслідок  вирізання  з туші  точок  забою ; 
5) походить  від тварин , заражених  списковою  хворобою  МЕБ , якщо  інакше  
не передбачено  відповідним  законодавством ; 
6) походить  від тварин , заражених  генералізованою  хворобою , такою  як 
генералізований  сепсис , піемія , токсемія  або віремія ; 
7) не відповідає  мікробіологічним  критеріям , що встановлені  відповідним  
законодавством ;  
8) демонструє  паразитичну  інвазію , якщо  інакше  не передбачено  
відповідним  законодавством ; 65 
 9) містить  залишки  або забруднювачі  у кількостях , що перевищують  
допустимі  рівні . Будь -яке перевищення  відповідного  рівня  має призводити , якщо  
застосовується , до проведення  додаткових  досліджень  (випробувань ); 
10) походить  від тварин  або туш, що містять  залишки  заборонених  речовин , 
або отримано  від тварин , яких  лікували  забороненими  речовинами ; 
11) було  незаконно  оброблено  речовинами , які убирають  забруднення ; 
12) було  незаконно  оброблено  іонізуючими  або ультрафіолетовими  
променями ; 
13) містить  сторонні  предмети  (крім  випадку  з дикими  тваринами , 
матеріалу , що використовують  для полювання  на тварин );  
14) перевищує  максимально  допустимий  рівень  радіоактивності , 
встановлений  згідно  з законодавством ; 
15) свідчить  про патофізіологічні  зміни ; аномалії  у консистенції ; 
недостатній  крововилив  (крім  диких  тварин ) або органолептичні  аномалії , 
зокрема  чіткий  статевий  запах ; 
16) походить  від виснажених  тварин ;  
17) містить  специфічні  ризикові  матеріали , що являють  собою  ризик , якщо  
інакше  не передбачено  законодавством ;  
18) демонструє  забруднення  землею , або інше  забруднення ; 
19) містить  кров , що може  являти  ризик  здоров ’ю людини  або тварин , 
внаслідок  стану  тварини , від якої вона  походить , або забруднення , що може  
статись  під час процесу  забою ; 
20) на думку  державного  ветеринарного  інспектора , після  вивчення  всієї  
відповідної  інформації  може  являти  ризик  здоров ’ю людини  або тварин  або є 
через  будь -які інші причини  непридатним  для споживання  людиною . 
2. Державний  ветеринарний  інспектор  може  встановити  вимоги  щодо  
використання  м’яса, що походить  від тварин , що були  вимушено  забиті  за межами  
бійні . 
Стаття  53. Присутність  державних  ветеринарних  інспекторів  на бійнях  
та потужностях  з розбирання  та обвалювання  м’яса  
1. Компетентний  орган  забезпечує  присутність  принаймні  одного  
державного  ветеринарного  інспектора : 
1) на бійні  під час передзабійного  та післязабійного  огляду ;  66 
 2) на підприємствах  з переробки  диких  тварин  під час післязабійного  
огляду . 
2. Компетентний  орган  може  змінювати  положення , зазначені  у частині  
першій  цієї статті , на певних  бійнях  та підприємствах  з розробки  диких  тварин , на 
підставі  аналізу  ризику  та випадків , передбачених  законодавством . У таких  
випадках : 
1) присутність  державного  ветеринарного  інспектора  не потрібна  протягом  
передзабійного  огляду  на бійні , якщо : державний  ветеринарний  інспектор  або 
призначений  ветеринарний  інспектор  здійснив  передзабійний  огляд  у 
господарстві  походження , перевірив  інформацію  щодо  харчового  ланцюга  та 
повідомив  результати  перевірки  помічнику  державного  ветеринарного  інспектора , 
що присутній  на бійні ; помічник  державного  ветеринарного  інспектора , що 
присутній  на бійні , пересвідчився  в тому , що інформація  стосовно  харчового  
ланцюга  не вказує  на будь -яку можливу  проблему  щодо  безпечності  харчових  
продуктів  та загального  стан здоров ’я тварин , а положення  щодо  благополуччя  
тварин  виконуються ; державний  ветеринарний  інспектор  регулярно  
переконується  в тому , що помічник  державного  ветеринарного  інспектора  
проводить  перевірки  належним  чином ; 
2) присутність  державного  ветеринарного  інспектора  не потрібна  впродовж  
всіх післязабійних  оглядів , якщо : помічник  державного  ветеринарного  інспектора  
проводить  післязабійний  огляд  та відсторонює  м’ясо з аномаліями  та все інше  
м’ясо від цієї ж тварини , а державний  ветеринарний  інспектор  потім  оглядає  все 
це м’ясо; помічник  державного  ветеринарного  інспектора  документує  всі 
процедури  державного  ветеринарного  інспектора  та отримані  результати  у спосіб , 
що дозволяє  державному  ветеринарному  інспектору  упевнитись  в дотриманні  
стандартів . У випадку  м’яса птиці  та зайцеподібних  помічник  державного  
ветеринарного  інспектора  може  відкласти  м’ясо з аномаліями  та відповідно  до 
положень , передбачених  законодавством , державний  ветеринарний  інспектор  не 
повинен  систематично  здійснювати  огляд  такого  м’яса. 
3. Положення , зазначені  у частині  другій  цієї статті , не застосовуються : 
а) до тварин , що були  вимушено  забиті ;  
б) до тварин , стосовно  яких  існує  підозра  у хворобі  або стані , що може  
негативно  вплинути  на здоров ’я людини ;   
в) до великої  рогатої  худоби , які походять  зі стад, які не були  офіційно  
визнані  вільними  від туберкульозу ; 
г) до великої  рогатої  худоби  та кіз, які походять  зі стад, які не були  офіційно  
визнані  вільними  від бруцельозу ;  67 
 д) у випадку  спалаху  спискових  хвороб  МЕБ .  
4. На потужностях  з розбирання  та обвалювання  м’яса компетентний  орган  
забезпечує  присутність  державного  ветеринарного  інспектора  або помічника  
державного  ветеринарного  інспектора  під час переробки   та обвалювання  м’яса з 
частотою , що є необхідною  для виконання  вимог  законодавства .  
5. Компетентний  орган  може  дозволити  персоналу  бійні  виконувати  дії 
помічників  державного  ветеринарного  інспектора  щодо  контролю  під час 
виробництва  м’яса птиці  та зайцеподібних  за таких  умов : 
1) якщо  підприємство  застосовує  належну  практику  гігієни  відповідно  до 
законодавства  та процедури , засновані  на принципах  НАССР  протягом  принаймні  
дванадцяти  місяців , компетентний  орган  може  дозволити  персоналу  
підприємства , що був підготовлений  таким  же чином , що й помічники  державного  
ветеринарного  інспектора , та здав той самий  тест, що б виконувати  завдання  
помічників  державного  ветеринарного  інспектора , або особливі  завдання , які 
йому  дозволено  виконувати . При цьому  персонал  має знаходитися  під наглядом , 
керівництвом  та відповідальністю  державного  ветеринарного  інспектора . При 
цьому  державний  ветеринарний  інспектор  має бути  присутнім  під час перед  
забійних  та післязабійних  оглядів , здійснювати  нагляд  цієї діяльністю  та 
проводити  перевірки  на професійну  придатність  персоналу  для забезпечення  того, 
що виконання  персоналом  завдань  бійні  відповідає  особливим  критеріям , що 
встановлені  компетентним  органом , та документує  результати  цих перевірок  на 
професійну  придатність . Детальні  правила  щодо  екзаменів  на професійну  
придатність  розробляються  компетентним  органом . Якщо  рівень  гігієни  на 
підприємстві  знижується  внаслідок  операцій , що виконує  цей персонал , або цей 
персонал  не виконує  свої завдання  належним  чином , або, якщо  цей персонал  
виконує  свою  роботу  таким  чином , що компетентний  орган  вважає  це 
незадовільним , цей персонал  має бути  замінено  помічниками  державного  
ветеринарного  інспектора ; 
2) компетентний  орган  вирішує  чи дозволяти  впровадження  системи , 
зазначеної  у пункті  1 частини  п’ятої цієї статті . Запровадження  цього  підходу  є 
факультативним . Якщо  компетентний  орган  не переконаний  у тому , що оператор  
ринку  задовольняє  вимоги , таку систему  заборонено  запроваджувати  на цьому  
підприємстві . З метою  з’ясування  цього  компетентний  орган  проводить  аналіз  
виробництва  та реєстрів  перевірок  та типу  діяльності , що здійснюють  на цьому  
підприємстві , а також  історії  дотримання  правил , компетенції , професійного  
ставлення  та відчуття  відповідальності  персоналу  бійні  щодо  безпечності  
харчових  продуктів  разом  з відповідною  інформацією . 68 
 6. Персонал  бійні , що отримав  особливу  підготовку , під наглядом  
державного  ветеринарного  інспектора  може  за відповідальності  та під наглядом  
останнього  виконувати  завдання  щодо  особливого  відбору  зразків  та досліджень  
(випробувань ) щодо  тварин  усіх видів .  
Стаття  54. Вимоги  до здійснення  державного  контролю  живих  
двостулкових  молюсків , живих  голкошкірих , живих  кишковопорожнинних   
1. Компетентний  орган  встановлює  місцезнаходження  та кордони  територій  
виробництва  та територій  повторного  заселення  двостулкових  молюсків , які він 
класифікує . За необхідності  така діяльність  може  здійснюватися  у співпраці  з 
оператором  ринку . 
2. Компетентний  орган  повинен  класифікувати  території  виробництва , на 
яких  він дозволяє  збирання  живих  двостулкових  молюсків  відповідно  до трьох  
класів  з огляду  на фекальне  забруднення : 
1) до територій  класу  А відносяться  території , на яких  живих  двостулкових  
молюсків  можна  збирати  для безпосереднього  споживання  людиною . Живі  
двостулкові  молюски , що походять  з цих територій , повинні  відповідати  вимогам  
відповідного  законодавства ; 
2) до територій  класу  В відносяться  території , на яких  живих  двостулкових  
молюсків  можна  збирати , але введення  в обіг для споживання  людиною  
дозволяється  лише  після  обробки  у центрі  очищення  або після  повторного  
заселення  з метою  дотримання  вимог  відповідного  законодавства . Живі  
двостулкові  молюски , що походять  з таких  територій , не повинні  перевищувати  в 
90% випадків  відібраних  зразків , 4600 E. coli на 100 г тіла та міжстулчастої  
рідини , а в 10%  випадків , що залишилися , не повинні  перевищувати  46 000 E.coli 
на 100 г тіла та міжстулчастої  рідини . Референс -метод  для цього  дослідження  
(випробування ) є метод  п’яти колб  і трьох  розчинів , дослідження  (випробування ) 
найбільш  вірогідної  кількості , яке зазначається  у стандарті  ISO 16649-3; 
3) до територій  класу  С відносяться  території , на яких  живих  двостулкових  
молюсків  можна  збирати , але вводити  в обіг можна  лише  після  повторного  
заселення  впродовж  тривалого  часу  з метою  дотримання  вимог  відповідного  
законодавства . Живі  двостулкові  молюски , що походять  з таких  територій , не 
повинні  перевищувати  46 000 E. coli на 100 г тіла та міжстулчастої  рідини .  
Референс -метод  для цього  дослідження  (випробування ) є метод  п’яти колб  і трьох  
розчинів , дослідження  (випробування ) найбільш  вірогідної  кількості , яке 
зазначається  у стандарті  ISO 16649-3.  
3. Якщо  компетентний  орган  класифікує  територію  виробництва  або  
територію  повторного  заселення , він повинен : 69 
 1) встановити  джерела  забруднення  людського  та тваринного  походження , 
які можуть  бути  джерелом  забруднення  території  виробництва ; 
2) розглянути  кількість  забруднюючих  органічних  речовин , які 
вивільняються  протягом  різних  пір року , відповідно  до сезонних  змін людського  
та тваринного  забруднення  в цій зоні, кількості  опадів  та очищення  стічних  вод; 
3) визначити  характер  циркуляції  забруднюючих  речовин  на основі  відомих  
схем ,  батиметрії  та циклу  припливів  на території  виробництва ;  
4) запровадити  програми  відбору  зразків  двостулкових  молюсків  на 
території  виробництва , що ґрунтується  на вивченні  встановлених  даних , разом  з 
кількістю  зразків , географічний  розподіл  точок  відбору  зразків  та частотності  
відбору  зразків , що має забезпечити  репрезентативність  результатів  дослідження  
(випробування ) щодо  відповідної  території . 
4. Території  виробництва  та повторного  заселення , які були  класифіковані , 
періодично  підлягають  моніторингу  з метою  перевірки  наступного : 
1) можливих  зловживань  стосовно  походження  та призначення  живих  
двостулкових  молюсків ;  
2) мікробіологічних  показників  живих  двостулкових  молюсків  відносно  
територій  виробництва  та  повторного  заселення ; 
3) присутності  планктону , що виробляє  токсини , у водах  виробництва  та 
повторного  заселення , біотоксинів  у живих  двостулкових  молюсків ;  
4) присутності  хімічних  забруднювачів  у живих  двостулкових  
молюсків . 
5. Плани  відбору  зразків  розробляються  для виконання  пунктів  2-4 
частини  четвертої  цієї статті . Вищезазначені  перевірки  мають  
проводитися  регулярно  або для кожного  окремого  випадку , якщо  періоди  
збирання  нерегулярні . Географічний  розподіл  точок  відбору  зразків  та 
частотність  відбору  зразків  повинні  забезпечувати  репрезентативність  
результатів  досліджень  (випробувань ) щодо  території , якої це стосується . 
6. План  відбору  зразків  для перевірки  мікробіологічних   показників  
живих  двостулкових  молюсків  повинен , зокрема , брати  до уваги :  
1) вірогідні  зміни  фекального  забруднення ; 
2) положення , що зазначені  у частині  третій  цієї статті . 
7. Плани  відбору  зразків , призначені  для перевірки  присутності  
планктону , що виробляє  токсини  у водах  виробництва  та повторного  
заселення , та біотоксинів  у живих  двостулкових  молюсках , повинні , 70 
 зокрема , брати  до уваги  можливі  зміни  у присутності  планктону , що 
містить  морські  біотоксини . Відбір  зразків  повинен  включати : 
1) періодичний  відбір  зразків  для виявлення  змін у складі  
планктону , що містить  токсини , та їх географічний  розподіл . Результати , 
що дозволяють  зробити  припущення  про накопичення  токсинів  у тілі 
молюсків , повинні  супроводжуватись  частішим  відбором  зразків ; 
2) періодичні  дослідження  (випробування ) на токсичність  молюсків  
з територій , що зазнали  впливу  та які є найбільш  сприйнятливі  до 
забруднення . 
8. Частота  відбору  зразків  для дослідження  (випробування ) на токсини , що 
присутні  у молюсках , повинна  зазвичай  здійснюватися  один  раз на тиждень  
впродовж  періодів , коли  дозволено  збирання . Частота  може  бути  зменшена  на 
окремих  територіях  або щодо  певних  типів  молюсків , якщо  оцінка  ризику  на 
присутність  токсинів  або фітопланктону  свідчить  про дуже  малий  ризик . Частота  
має бути  збільшена , якщо  така оцінка  свідчить  про те, що відбір  зразків  один  раз 
на тиждень ,  не є достатніми . Оцінка  ризику  має періодично  переглядатись  з 
метою  оцінки  ризику  появи  токсинів  у живих  молюсках  із зазначених  територій . 
Якщо  відомі  показники  накопичення  токсинів  до певної  групи  видів  на тій самій  
території , вид, що має найвищий  показник , може  використовуватись  як вид-
індикатор . Це дозволить  використання  всіх видів  групи , якщо  рівні  токсинів  у 
виді-індикаторі  є меншими  за регулятивні  межі . Якщо  рівні  токсинів  у виді-
індикаторі  перевищують  регулятивні  межі , збирання  інших  видів  має бути  
дозволено  лише , якщо  подальший  аналіз  інших  видів  демонструє , що рівні  
токсинів  є меншими  за межі . У випадку  моніторингу  планктону  зразки  мають  
бути  репрезентативними  стосовно  товщі  води  та надавати  інформацію  про 
присутність  токсичних  видів , а також  щодо  тенденцій  популяції . Якщо  виявлені  
зміни  у токсичних  популяціях , що може  призвести  до накопичення  токсинів , 
частота  відбору  зразків  молюсків  має бути  збільшена , або має бути  запроваджено  
попереджувальне  закриття  територій  до отримання  результатів  дослідження  
(випробування ) на токсини .  
9. Якщо  результати  відбору  зразків  демонструють , що норми  щодо  
молюсків  не дотримані  або, якщо  існує  ризик  здоров ’ю людини , компетентний  
орган  повинен  закрити  відповідну  територію  виробництва , попереджаючи  
збирання  живих  двостулкових  молюсків . В той же час компетентний  орган  може  
віднести  відповідну  територію  виробництва  до іншого  класу , як до В чи до С, 
якщо  вона  задовольняє  відповідні  критерії , передбачені   частиною  другою  цієї 
статті , та не становить  інших  ризиків  для здоров ’я людини . 71 
 10. Компетентний  орган  може  знов  відкрити  закриту  територію  
виробництва  лише  за умови , що вимоги   норм  щодо  молюсків  знов  виконуються . 
Якщо  компетентний  орган  закриває  територію  виробництва  через  присутність  
планктону  або перевищуючі  рівнів  токсинів  у молюсках , то для повторного  
відкриття  цієї територі , необхідно  отримати  щонайменше  два результати  
послідовних  досліджень  (випробувань ), що проведені  з інтервалом  і у 48 годин , 
які свідчать  про відповідність  регулятивній  межі . Компетентний  орган  під час 
прийняття  рішення  може  взяти  до уваги  інформацію  про тенденції  фітопланктону . 
Якщо  існують  надійні  дані про динаміку  токсичності  на певній  території  та за 
умови  наявності  нещодавніх  даних  про зменшення  тенденцій  токсичності , 
компетентний  орган  може  вирішити  знову  відкрити  територію , на якій результати  
лише  одного  відбору  зразків  нижчі  за межу . 
11. Компетентний  орган  здійснює  моніторинг  класифікованих  територій  
виробництва , на яких  він заборонив  збирання  двостулкових  молюсків  або висунув  
особливі  вимоги  щодо  збирання , для забезпечення  того, що продукти , шкідливі  
для здоров ’я людини , не вводилися  в обіг. 
12. На додаток  до моніторингу  територій  виробництва  та повторного  
заселення , зазначених  у частині  четвертій  цієї статті , повинна  бути  запроваджена  
система  контролю , що включає  лабораторні  дослідження  (випробування ) для 
підтвердження  відповідності  оператора  вимогам  щодо  кінцевого  продукту  на всіх 
етапах  виробництва , переробки  та розповсюдження . Система  контролю  має, 
зокрема , перевіряти , щоб рівні  морських  біотоксинів  та забруднювачів  не 
перевищували  безпечні  межі , та щоб мікробіологічні  показники  молюсків  не були  
небезпечним  фактором  для здоров ’я людини .  
13. Компетентний  орган  повинен : 
1) скласти  та оновлювати  перелік  затверджених  територій  виробництва  та 
повторного  заселення  із зазначенням  відомостей  щодо  їх місцезнаходження  та 
кордонів , а також  класу , до якого  віднесено  територію , на якій живі  двостулкові  
молюски  можуть  бути  зібрані  відповідно  до вимог  цієї статті . Зазначений  перелік  
має бути  доступним  усім зацікавленим  сторонам , а саме : виробникам , збирачам , 
операторам  центрів  очищення  та центрів  відвантаження ; 
2) повідомляти  зацікавлені  сторони  (виробників , збирачів , операторів  
центрів  очищення  та центрів  відвантаження ) про будь -які зміни  
місцезнаходження , кордонів  або класу  територій  виробництва , їх закриття  
незалежно  від того чи ці зміни  є тимчасові , чи остаточні ;  
в) діяти  швидко , якщо  заходи  контролю , передбаченого  цією  статтею , 
вказують  на те, що територія  виробництва  має бути  закрита , віднесена  до іншого  
класу  або знову  відкрита . 72 
 14. Для прийняття  рішення  щодо  класифікації , відкриття  чи закриття  
території  виробництва  компетентний  орган  може  взяти  до уваги  результати  
контролю , проведеного  операторами  ринку  або організаціями , що представляють  
операторів  ринку . У такому  випадку  компетентний  орган  призначає  лабораторію  
для проведення  досліджень  (випробувань ) та за необхідності  відбір  зразків  та 
дослідження  (випробування ) мають  здійснюватись  згідно  із протоколом , який  
погоджують  компетентний  орган  та оператор  ринку . 
15. Державний  контроль  морських  гребінців  та живих  морських  
черевоногих , які зібрані  за межами  класифікованих  територій  виробництва , 
здійснюється  на рибних  аукціонах , у центрах  відвантаження  та на переробних  
підприємствах . Такий  державний  контроль  має підтвердити  відповідність   норм  
щодо  живих  двостулкових  молюсків .  
Стаття  55. Вимоги  до здійснення  державного  контролю  риби  та рибних  
продуктів         
1. Офіційний  контроль  за виробництвом  та обігом  риби  та рибних  
продуктів , зокрема , включає : 
1) регулярні  перевірки  гігієнічних  умов  розвантаження  та першого  продажу ; 
2) інспектування  суден  та наземних  потужностей , включаючи  рибні  
аукціони  та оптові  ринки , з метою  перевірки , зокрема : 
- виконання  вимоги  щодо  затвердження , якщо  застосовується ; 
- належного  поводження  із рибою  та рибними  продуктами ; 
- відповідності  вимогам  щодо  гігієни  та температури ;  
- чистоти  підприємств , включаючи  судна , їх обладнання  та приміщення , а 
також  гігієни  персоналу ;  
- перевірки  умов  зберігання  та транспортування .  
2. Державний  контроль  суден  може  бути  здійснено , коли  судно  заходить  у 
порт  на території  України . Такий  контроль  стосується  всіх суден , що 
розвантажують  рибні  продукти  у портах  України , незалежно  від того, під яким  
прапором  воно  ходить .  
3. Для цілей  державного  контролю   риби  та рибних  продуктів : 
1) на всіх етапах  виробництва , переробки  та розповсюдження  мають  
проводитися  вибіркові  органолептичні  перевірки . Метою  таких  перевірок  є 
підтвердження  свіжості  риби  та рибних  продуктів . Якщо  органолептична  
експертиза  виявляє  будь -які сумніви  щодо  свіжості  рибних  продуктів , можуть  
бути  відібрані  зразки  та проведені  лабораторні  дослідження  (випробування ). 73 
 Якщо  органолептична  експертиза  дає підстави  підозрювати  присутність  інших  
умов , що можуть  вплинути  на здоров ’я людини , відповідні  зразки  мають  бути  
відібрані  з метою  перевірки  вище  зазначеного ; 
2) вибіркові  аналізи  на гістамін  мають  проводитися  з метою  перевірки  
відповідності  дозволеним  рівням , встановленим  згідно  з законодавством ; 
3) встановлюються  положення  з метою  контролю  за рівнями  залишків  та 
забруднювачів  відповідно  до законодавства ;  
4) за необхідності , здійснюються  мікробіологічні  перевірки  відповідно  до 
законодавства ; 
5) проводяться  вибіркові  дослідження  (випробування ) з метою  перевірки  
дотримання  законодавства  щодо  паразитів ; 
6) проводяться  перевірки  з метою   недопущення  обігу  рибних  продуктів , що 
походять  із отруйних  риб родин  Tetraodontidae, Mo lidae, Diodontidae та 
Canthigasteridae, а також  риби  та рибних  продуктів , що містять  біотоксини , такі як 
Ciguatera або інші види  токсинів , які є небезпечними  для здоров ’я людини .   
4. Риба  та рибні  продукти  визнаються  непридатними  для споживання  
людиною , якщо : 
1) у результаті  органолептичних , хімічних , фізичних  або мікробіологічних  
перевірок  або перевірок  на паразитів  було  виявлено , що вони  не відповідають  
вимогам  законодавства ; 
2) вони  містять  у своїх  їстівних  частинах  забруднювачі  або залишки  у 
кількостях , що перевищують  рівні , встановлені  законодавством , або на таких  
рівнях , що їх розраховане  вживання  в їжу, перевищує  допустимі  щоденні  чи 
щотижневі  рівні  споживання  для людини ; 
3) вони  походять  з  отруйної  риби  або рибних  продуктів , що не 
відповідають  вимогам  пункту  6 частини  третьої  цієї статті  щодо  біотоксинів ; 
4) компетентний  орган  вважає , що вони  становлять  ризик  для здоров ’я 
людини  чи тварин , або через  будь -яку іншу  причину  є непридатними  для 
споживання  людиною .   
Стаття  56. Вимоги  щодо  контролю  сирого  молока , молочних  продуктів , 
молозива  та продуктів , на основі  молозива   
1. У господарствах  з виробництва  молока  (молозива ) здійснюються  
перевірки  стану  здоров ’я тварин  та використання  ветеринарних  препаратів .  
2. Якщо  існують  підстави  вважати , що вимоги  щодо  здоров ’я тварин  не 
виконуються , перевіряється  загальний  стан здоров ’я тварин . 74 
 3. Господарства  з виробництва  молока  (молозива ) підлягають  державному  
контролю  з метою  підтвердження  виконання  вимог  гігієни . Якщо  виявлено , що 
умови  гігієни  є неналежними , компетентний  орган  має перевірити , що було  вжито  
належних  заходів  для виправлення  такої  ситуації . 
4. Компетентний  орган  має здійснювати  моніторинг  перевірок , які 
проводяться  щодо  сирого  молока  та молозива  відповідно  до законодавства . 
5. Відправка  молока  з господарств , які не дотримуються  критеріїв  щодо  
загального  бактеріологічного  забруднення  та/або критеріїв  підрахунку  
соматичних  клітин , призупиняється , якщо  оператор  ринку  не виправив  ситуацію  
впродовж  трьох  місяців  від дати  першого  повідомлення  компетентним  органом  
про недотримання  цих критеріїв . Компетентний  орган  може  застосувати  вимоги  
стосовно  обробки  та використання  такого  молока  або молозива , які є необхідними  
для захисту  здоров ’я людини . Таке  призупинення  або ці вимоги  застосовуються  
до того часу , доки  оператор  ринку  не надасть  доказів , що сире  молоко  або 
молозиво  знову  відповідають  встановленим  критеріям . 
Стаття  57. Державний  контроль  на агропродовольчому  ринку  
1. Цілі туші  свійської  птиці , кроликів  та малих  диких  тварин , риба , мед, 
яйця  і продукти  рослинного  походження  можуть   продаватися  на 
агропродовольчих  ринках  за умови  проведення  дослідження  (випробування ) 
перед  їх продажем  або у випадку  нанесення  на них позначки  придатності  
державним  ветеринарним  інспектором . Власник  зазначених  харчових  продуктів  
зобов ’язаний  надати  їх до уповноваженої  лабораторії . 
2. Відповідні  ветеринарні  документи  видаються  державним  інспектором  на 
кожну  тушу  або за необхідності  на партію  туш свійської  птиці , кроликів  та малих  
диких  тварин , на туши  яких  нанесено  позначку  придатності . 
5. На тушах , непридатних  для споживання  людиною , які на підставі  
результатів  лабораторних  досліджень  (випробувань ) можуть  використовуватися  
для споживання  тваринами , державний  інспектор  наносить  насічки  по поверхні  
усієї  туші , що вказують  на непридатність  продукту  для споживання  людиною . 
 
Розділ  IX 
ВИРІШЕННЯ  СПІРНИХ  ПИТАНЬ  
 
Стаття  58. Спірні  питання , що випливають  з правової  невизначеності  
1. Оператор  ринку  не несе відповідальність  за створену  органами  
державної  влади  правову  невизначеність . У разі правової  невизначеності  рішення  
приймається  в порядку , встановленому  частиною  другою  цієї статті . 75 
 2. У разі коли  норма  закону  чи іншого  акта законодавства  у сфері  
безпечності  та якості  харчових  продуктів  і кормів , здоров ’я та благополуччя  
тварин , або коли  норми  різних  законів  чи різних  актів  законодавства  у сфері  
безпечності  та якості  харчових  продуктів  і кормів , здоров ’я та благополуччя  
тварин  припускають  неоднозначне  (множинне ) трактування  прав  та/або 
обов ’язків  оператора  ринку  та/або інших  суб’єктів  державного  контролю , 
внаслідок  чого  є можливість  прийняти  рішення  на користь  як оператора  ринку , 
так і на користь  інших  суб’єктів  державного  контролю , рішення  приймається  на 
користь  оператора  ринку . 
 
Стаття  59. Спірні  питання , що випливають  з проведених  досліджень  
(випробувань ) 
1. У випадку  відбору  зразків  для цілей  державного  контролю  державний  
інспектор  зобов ’язаний  відібрати  і здійснити  відповідне  маркування  і 
пломбування  щонайменше  двох  зразків  один  з яких  має залишитися  у оператора  
ринку . Оператор  ринку  має право  провести  дослідження  (випробування ) цього  
зразку  у будь -якій акредитованій  лабораторії , в тому  числі , у випадку  виникнення  
спірної  ситуації . Якщо  за замовленням  контролюючого  органу  результат  
дослідження  (випробування ) стосовно  безпечності  для здоров ’я людей  або тварин  
перевищує  для даної  речовини  встановлений  законодавчими  або нормативними  
документами  максимальний  рівень  з урахуванням  похибки  вимірювань , а 
результати  досліджень  (випробувань ) в лабораторії  за замовленням  оператора  не 
перевищують  цей рівень , санкції  до оператора  застосовуються  тільки  за наявністю  
хоча  б одного  з таких  фактів : 
а) встановлений  причинно -наслідковий  зв’язок між отруєнням  споживача  
або споживачів  та вживанням  ним/ними  продукції , що належала  до партії , з якої 
були  відібрані  дані зразки ; 
б) проведені  після  повторного  відбору  зразків  з цієї ж партії  продукції  
дослідження  (випробування ) цих зразків  в тих самих  лабораторіях  показали  в 
обох  випадках  перевищення  встановленого  нормативно -правовими  актами  
максимально  допустимої  концентрації  небезпечного  фактору ; 
в) після  проведеного  внутрішнього  розслідування  в лабораторії , що 
здійснювала  дослідження  (випробування ) за замовленням  оператора , було  
виявлено  помилку /ки, що спричинила /ли отримання  некоректного  результату . 
2. Якщо  за замовленням  контролюючого  органу  результат  досліджень  
(випробувань ) стосовно  окремих  показників , що не відносяться  до показників  
безпечності , не відповідає  встановленому  для даної  речовини  законодавчими  або 76 
 нормативними  документами  рівню  з урахуванням  похибки  вимірювань , а 
результати  досліджень  (випробувань ) в лабораторії  за замовленням  оператора  
ринку  відповідають  цьому  рівню , санкції  до оператора  ринку  застосовуються  
тільки  за наявністю  хоча  б одного  з таких  фактів : 
а) встановлений  причинно -наслідковий  зв’язок між отруєнням  споживача  
або споживачів  та вживанням  ним/ними  продукції , що належала  до партії , з якої 
були  відібрані  дані зразки ; 
б) проведені  після  повторного  відбору  зразків  з цієї ж партії  продукції  
дослідження  (випробування ) цих зразків  в тих самих  лабораторіях  показали  в 
обох  випадках  невідповідність  встановленого  нормативно -правовими  актами  
рівня  з урахуванням  похибки  вимірювань ; 
в) після  проведеного  внутрішнього  розслідування  в лабораторії , що 
здійснювала  дослідження  (випробування ) за замовленням  оператора , було  
виявлено  помилку /ки, що спричинила /ли отримання  некоректного  результату . 
3. Оператор  ринку  має право  на оскарження . 
 
Стаття  60. Принципи  фінансування  державного  контролю   
1. Фінансування  державного  контролю  здійснюється  за рахунок  коштів  
державного  бюджету . Виключення  становить  державний  контроль , передбачений  
статтею  61 цього  Закону , який  фінансуються  за рахунок  операторів  ринку . 
2. Наведений  у статті  61 цього  Закону  перелік  випадків  державного  
контролю , за проведення  якого  стягується  плата , є вичерпним . 
Вимагання  оплати  державного  контролю , у випадках , що не передбачені  
статтею  61 цього  Закону , заборонено . 
Оператори  ринку  не зобов ’язані  оплачувати  державний  контролю , що не 
передбачено  статтею  61 цього  Закону . 
3. Вартість  державного  контролю  не може  перевищувати  фактичної  
собівартості  такого  контролю . 
Вартість  визначених  статтею  61 цього  Закону  окремих  видів  державного  
контролю  визначається  за методиками , що затверджуються  Кабінетом  Міністрів  
України . 
Методики  мають  базуватися  на розмірі  встановленого  законом  рівня  
прожиткового  мінімуму , бути  диференційованими  у залежності  від кількості  
тварин , обсягів  харчових  продуктів , продукції  тощо , а також  передбачати  
понижуючі  коефіцієнти  вартості  державного  контролю  у залежності  від 77 
 результативності  заходів  з управління  небезпечними  факторами , що 
здійснюються  на потужностях . 
4. Вартість  державного  контролю  підтверджується  калькуляцією , яка 
надається  оператору  ринку  протягом  трьох  робочих  днів з дня отримання  
контролюючим  органом  (суб’єктом ), лабораторією , референс -лабораторією , 
державним  інспектором  та/або призначеним  ветеринарним  інспектором  
відповідного  звернення . 
5. Забороняється  фінансування  державного  контролю  у формі  будь -якого  
непрямого  стягнення  з операторів  ринку  плати , в тому  числі  (але не виключно ) 
шляхом : 
1) покриття  будь -яких  витрат : 
контролюючого  органу  (суб’єкту); 
лабораторії , референс -лабораторії ; 
державного  інспектора , помічника  державного  ветеринарного  інспектора  
та/або призначеного  ветеринарного  інспектора ; 
2) надання  (отримання ) послуг  (робіт ) особам  та/або від осіб, зазначених  у 
пункті  1 частини  п’ятої цієї статті ; 
3)  надання  (отримання ) у володіння , користування  та/або розпорядження  
будь -яких  матеріальних  та/або нематеріальних  речей  особам  та/або від осіб, 
зазначених  у пункті  1 частини  п’ятої цієї статті . 
 
Стаття  61. Державний  контрол , що фінансується  за рахунок  операторів  
ринку  
1. За рахунок  операторів  ринку  фінансується  державний  контроль : 
1) об’єктів  санітарних  заходів , що ввозяться  (пересилаються ) на митну  
територію  України , вивозяться  (пересилаються ) з неї та транспортуються  
територією  України ; 
2) що здійснюється  у формі  дозабійного  і післязабійного  інспектування  
тварин  з наданням  відповідних  ветеринарних  документів , якщо  обов ’язковість  
проведення  такого  інспектування  встановлена  законодавством ; 
3) проведення  повторного  державного  контролю  з метою  оцінки  
результатів  заходів , що були  проведені  операторами  ринку  для усунення  
виявлених  раніше  порушень  законодавства . 78 
 Розділ  X 
ВІДПОВІДАЛЬНІСТЬ  ЗА ПОРУШЕННЯ  ВИМОГ  ЦЬОГО  ЗАКОНУ  
ТА ПОРЯДОК  ВІДШКОДУВАННЯ  ШКОДИ  (ЗБИТКІВ ) 
 
Стаття  62. Відповідальність  за порушення  вимог  цього  Закону   
1. За порушення  вимог  цього  Закону  винні  посадові  особи  несуть  
дисциплінарну , адміністративну , кримінальну , цивільно -правову , 
відповідальність , передбачену  законом . 
2. За порушення  вимог  цього  Закону  оператори  ринку  несуть  цивільно -
правову , адміністративно -господарську  відповідальність , передбачену  законом . 
 
Стаття  63. Відшкодування  заподіяної  шкоди  (завданих  збитків ) 
1. Відшкодування  заподіяної  оператором  ринку  шкоди  (завданих  збитків ) 
здійснюється  в порядку , встановленому  Цивільним  кодексом  України , 
Господарським  кодексом  України , Законом  України  "Про відповідальність  за 
шкоду , завдану  внаслідок  дефекту  в продукції ", іншими  законодавчими  актами . 
2. Відповідальність  операторів  ринку  за порушення  вимог  законодавства  
про харчові  продукти  та корми , здоров ’я та благополуччя  тварин  має бути  
ефективною , пропорційною  та переконливою .  
3. Відшкодування  заподіяної  (завданих ) незаконними  діями  посадових  осіб 
контролюючого  органу  (суб’єктів ) шкоди  (збитків ) здійснюється  в порядку , 
встановленому  Цивільним  кодексом  України . 
 
 
Розділ  XІ 
ПРИКІНЦЕВІ  ТА ПЕРЕХІДНІ  ПОЛОЖЕННЯ  
 
1. Цей Закон  набирає  чинності  через  шість  місяців  з дня його  
опублікування , крім  положень  статей  38 та 44, які набувають  чинності  через  5 
років  з дня опублікування  цього  Закону . До набуття  чинності  статтями  38 та 44 
цього  Закону , фізичні  перевірки  та перевірки  відповідності  можуть  здійснюватися  
в пунктах  пропуску , інших  ніж призначені  пункти  пропуску  або призначені  
прикордонні  інспекційні  пости . 79 
 2. У Законі  України  "Про основні  засади  державного  нагляду  (контролю ) у 
сфері  господарської  діяльності " (Відомості  Верховної  Ради  України , 2007 р., 
№ 29, ст. 389; 2010 р., № 38, ст. 510) частину  другу  статті  2 після  слів 
"провадження  господарської  діяльності  із зберігання  природного  газу" зазначити  
кому  та доповнити  словами  "державний  контроль  у сфері  безпечності  та якості  
харчових  продуктів  і кормів , здоров ’я та благополуччя  тварин ".  
3. До приведення  у відповідність  із Законом  України  "Про здійснення  
державного  контролю  харчових  продуктів , кормів , здоров ’я та благополуччя  
тварин " закони  та інші нормативно -правові  акти  застосовуються  у частині , що не 
суперечить  цьому  Закону . 
4. Кабінету  Міністрів  України  у тримісячний  термін  :  
1) подати  на розгляд  Верховної  Ради  України  пропозиції  щодо  внесення  
змін до законів  України , що випливають  із цього  Закону ; 
2) привести  у відповідність  із цим Законом  свої нормативно -правові  акти ; 
3) забезпечити  прийняття  міністерствами  та іншими  центральними  
органами  виконавчої  влади  України  нормативно -правових  актів , передбачених  
цим Законом ; 
4) забезпечити  перегляд  і скасування  міністерствами  та іншими  
центральними  органами  виконавчої  влади  України  їх нормативно -правових  актів , 
що не відповідають  цьому  Закону . 
 
 
Президент  України                                                                             В. ЯНУКОВИЧ