TAVARAMERKKILAKI 10.1.1964/7  
Eduskunnan päätöksen mukaisesti säädetään:  
1 luku  
Yleiset säännökset (5.8.2016/616)  
1 § (5.8.2016/616)  
Tässä laissa säädetään yksinoikeudesta tavaroita ja palveluita varten elinkeinotoiminnassa 
käytettävään tavar amerkkiin. Tässä laissa säädetään myös yhteisön tavaramerkistä ja 
tavaramerkkien kansainvälisestä rekisteröinnistä.  
Mitä tässä laissa säädetään tavaroista, koskee myös palveluita.  
2 § (5.8.2016/616)  
Tavaramerkkinä voi olla mikä tahansa elinkeinotoiminnassa käytettävä erottamiskykyinen 
merkki, joka voidaan esittää graafisesti.  
3 § (5.8.2016/616)  
Merkin katsotaan olevan erottamiskykyinen, jos sen avulla voidaan elinkeinotoiminnassa 
erottaa tavarat toisen tavaroista. Tavaran lajia, laatua, paljoutta , käyttötarkoitusta, hintaa 
taikka valmistuspaikkaa tai -aikaa joko yksinomaan tai ainoastaan vähäisin muunteluin tai 
lisäyksin ilmaisevaa merkkiä ei sellaisenaan ole katsottava erottamiskykyiseksi. 
Arvosteltaessa merkin erottamiskykyä on kiinnitettävä huo miota kaikkiin asianhaaroihin ja 
erityisesti siihen, kuinka kauan ja miten laajalti merkkiä on käytetty.  
4 § (5.8.2016/616)  
Yksinoikeus tavaramerkkiin saadaan rekisteröimällä se 2 luvussa tarkoitettuun 
tavaramerkkirekisteriin.  
4 a § (5.8.2016/616)  
Yksinoikeus tavaramerkkiin voidaan saada ilman rekisteröintiä, kun tavaramerkki on 
vakiinnutettu.  
Vakiinnuttamisella voidaan saada yksinoikeus myös muuhun kuin 2 §:ssä tarkoitettuun 
elinkeinotoiminnassa käytettävään merkkiin.  
Tavaramerkki katsotaan vakiin nutetuksi, jos se on Suomessa asianomaisissa elinkeino - tai 
kuluttajapiireissä yleisesti tunnettu haltijan tavaroiden erityisenä merkkinä.  
5 § (5.8.2016/616)  Yksinoikeutta ei voi saada sellaiseen merkkiin, joka muodostuu yksinomaan tavaran 
luonteenomaisesta muodosta, teknisen tuloksen saavuttamiseksi välttämättömästä tavaran 
muodosta tai tavaran arvoon olennaisesti vaikuttavast a muodosta.  
5 a § (5.8.2016/616)  
Tavaramerkkiin ei saa ottaa toisen nimeä eikä toiminimeä. Tavaramerkkiin ei myöskään saa 
ottaa toisen aputoiminimeä eikä toissijaista tunnusta, paitsi jos näiltä puuttuu erottamiskyky 
tai kysymys on eri toimialoista tai tavaralajeista.  
6 § (5.8.2016/616)  
Yksinoikeus tavaramerkkiin sisältää jäljempänä säädetyin poikkeuksin sen, ettei muu kuin 
tavaramerkin haltija saa ilman tämän suostumusta käyttää elinkeinotoiminnassaan 
tavaroittensa tunnuksena:  
1) merkkiä, joka on sama kuin samoja tavaroita varten suojattu tavaramerkki;  
2) merkkiä, joka sen vuoksi, että se on sama tai samankaltainen kuin samoja tai 
samankaltaisia tavaroita varten suojattu tavaramerkki, aiheuttaa yleisön keskuudessa 
sekaannusvaar an, joka sisältää myös vaaran merkin ja tavaramerkin välisestä 
mielleyhtymästä.  
Jos tavaramerkki on Suomessa laajalti tunnettu ja merkin aiheeton käyttö merkitsee 
tavaramerkin erottamiskyvyn tai maineen epäoikeutettua hyväksi käyttämistä taikka on 
haitaksi  tavaramerkin erottamiskyvylle tai maineelle, kukaan muu kuin se, jolla on 
yksinoikeus tavaramerkkiin, ei saa ilman tämän suostumusta käyttää elinkeinotoiminnassa 
merkkiä, joka on sama tai samankaltainen kuin laajalti tunnettu tavaramerkki, vaikka tavarat,  
joita varten merkki on, eivät ole samoja tai samankaltaisia kuin ne, joita varten laajalti 
tunnettu tavaramerkki on suojattu.  
Käyttämiseksi elinkeinotoiminnassa katsotaan:  
1) merkin paneminen tavaroihin tai niiden päällyksiin;  
2) tavaroiden tarjoaminen tai liikkeelle laskeminen tai niiden varastoiminen tällaista 
tarkoitusta varten merkkiä käyttäen;  
3) tavaroiden maahantuonti tai maastavienti merkkiä käyttäen taikka maahantuonti edelleen 
kolmanteen maahan kuljetettavaksi;  
4) merkin käyttäminen liikeasia kirjoissa markkinoinnissa;  
5) merkin muu vastaava käyttäminen.  
Edellä 3 momentissa tarkoitetuksi merkin käyttämiseksi elinkeinotoiminnassa katsotaan myös 
suullinen käyttäminen.  
7 § (5.8.2016/616)  Yksinoikeus tavaramerkkiin ei estä toista käyttämästä elinkeinotoiminnassa hyvän liiketavan 
mukaisesti:  
1) omaa nimeään, toiminimeään, aputoiminimeään, toissijaista tunnustaan tai osoi tettaan;  
2) tavaroiden lajia, laatua, määrää, käyttötarkoitusta, arvoa tai maantieteellistä alkuperää, 
tavaroiden valmistusajankohtaa taikka muuta tavaroiden ominaisuutta osoittavaa merkintää;  
3) tavaramerkkiä, jos sen käyttäminen on tarpeen tavaran käyttö tarkoituksen osoittamiseksi.  
8 § (5.8.2016/616)  
Tavaramerkin haltija saa kieltää tavaramerkin käyttämisen tavaroissa, jotka hän tai hänen 
suostumuksellaan joku muu on saattanut markkinoille Euroopan talousalueella kyseistä 
tavaramerkkiä käyttäen vain, jos tavaroihin on tehty muutoksia tai niitä on huononnettu sen 
jälkeen, kun ne on saatettu markkinoille tai tavaramerkin haltija lla on muu perusteltu syy 
kieltää tavaramerkin käyttäminen.  
9 § (5.8.2016/616)  
Jos useat vaativat yksinoikeutta tavaramerkk eihin, jotka ovat 6 §:ssä tarkoitetulla tavalla 
samoja tai samankaltaisia, etusija on sillä, joka voi vedota aikaisimpaan oikeusperusteeseen, 
ellei muuta johdu siitä, mitä 10 tai 10 a §:ssä säädetään.  
10 § (5.8.2016/616)  
Yksinoikeus rekisteröityyn tavaramerkkiin säilyy aikaisemmin rekisteröidyn tai 
vakiinnutetun tavaramerkin rinnalla, jos rekisteröintiä on haettu vilpittömässä mielessä eikä 
aikaisemmin rekisteröidyn tai vakiinnutetun tavaramerkin haltija ole ryhtynyt toimenpiteisiin 
myöhemmin rekisteröidyn tavaramerkin käytön estämiseksi, vaikka hän on viiden vuoden 
ajan ollut sen käytöstä tietoinen.  
Jos myöhemmin rekisteröityä tavaramerkkiä on käytetty ainoastaan osassa niistä tavaroista, 
joita varten se on rekisteröity, yksinoikeus koskee tavaramerkin käyttöä vain kyseisten 
tavaroiden osalta.  
10 a § (5.8.2016/616)  
Yksinoikeus vakiinnutettuun tavaramerkkiin säilyy aikaisemmin rekisteröidyn tai 
vakiinnutetun tavaramerkin rinnalla, jos aikaisemmin rekisteröidyn tai vakiinnutetun 
tavaramerkin haltija ei  ole kohtuullisessa ajassa ryhtynyt toimenpiteisiin myöhemmin 
vakiinnutetun tavaramerkin käytön estämiseksi ja myöhemmin vakiinnutettu merkki on otettu 
käyttöön vilpittömässä mielessä.  
Jos aikaisemmin rekisteröity tai vakiinnutettu tavaramerkki on laajalti  tunnettu Suomessa, 
1 momentissa tarkoitettuna kohtuullisena aikana pidetään viittä vuotta siitä, kun aikaisemmin 
rekisteröidyn tai vakiinnutetun tavaramerkin haltija sai tietää myöhemmin vakiinnutetun 
tavaramerkin käytöstä.  
11 § (5.8.2016/616)  Jos 7 §:n 1 kohdassa tai 10 taikka 10 a §:ssä tarkoitetuissa tapauksissa havaitaan 
kohtuulliseksi, markkinaoikeus määrää, että toista tavaramerkkiä tai kumpaakin niistä 
saadaan käyttää vain määrätyllä tavalla muodostettuna, lisäämällä siihen paikannimi tai 
haltijan nimi taikka rajaamalla sen käyttö koskemaan tiettyjä tavaroita tai tiettyä aluetta 
taikka muulla vastaavalla tavalla.  
11 a §  (5.8.2016/616)  
Sanakirjan, käsikirjan, oppikirjan tai muun vastaavan painotuotteen tekijä, päätoimittaja, 
julkaisija ja kus tantaja ovat velvolliset rekisteröidyn tavaramerkin haltijan pyynnöstä 
huolehtimaan siitä, ettei tavaramerkkiä toisinneta julkaisussa ilmoittamatta, että tavaramerkki 
on rekisteröity. Mitä edellä tässä momentissa säädetään, sovelletaan myös julkaisun 
levittämiseen tietoverkon välityksellä tai muulla sähköisellä tavalla.  
Joka laiminlyö noudattaa, mitä 1 momentissa säädetään, on velvollinen huolehtimaan siitä, 
että oikaisu julkaistaan sillä tavoin ja siinä laajuudessa kuin on kohtuullista, sekä 
kustantamaan t ällaisen oikaisun.  
Tavaramerkin rekisteröintiä koskeva 1 momentissa tarkoitettu ilmoittamisvelvollisuus 
voidaan katsoa täytetyksi silloin, kun tavaramerkin yhteyteen merkitään tunnus®.  
2 luku  
Tavaramerkkien rekisteröinti  
12 §  
Tavaramerkkirekisteriä pitää patentti - ja rekisterihallitus.  
13 § (5.8.2016/616)  
Merkki, joka ei ole 3 §:n mukaisesti erottamiskykyinen tai johon ei 5 §:n nojalla voi saada 
yksinoikeutta, ei täytä rekisteröinnin edellytyksiä.  
Tavaramerkiltä ei kuitenkaan erottamiskyvyn puuttumisen perusteella sa a evätä 
rekisteröintiä, jos tavaramerkki on ennen rekisteröintihakemuksen tekopäivää käytössä tullut 
erottamiskykyiseksi.  
14 § (5.8.2016/616)  
Tavaramerkkiä ei rekisteröidä, jos:  
1) se on lain, yleisen järjestyksen tai hyvän tavan vastainen;  
2) se on omiaan johtamaan yleisöä harhaan;  
3) siihen on ilman asianomaista lupaa otettu valtion vaakuna, lippu tai muu tunnuskuva, 
rekiste röitävän merkin käyttökohteena olevia tai niiden kaltaisia tavaroita koskeva virallinen 
tarkastus - tai takuumerkki taikka tarkastus - tai takuuleima, suomalainen kunnanvaakuna 
taikka kansainvälisen, valtioiden välisen järjestön lippu, vaakuna tai muu tunnus kuva, nimitys tai nimen lyhennys taikka muu kuvio, nimitys tai nimen lyhenne, jos sen ottaminen 
tavaramerkkiin voi aiheuttaa vaaran siitä, että yleisö sekoittaa tavaramerkin sanotunlaiseen 
tunnuskuvaan, merkkiin, leimaan, nimitykseen tai nimen lyhenteeseen ; 
4) se muodostuu jostakin tai sisältää jotakin, joka on omiaan aiheuttamaan käsityksen, että 
kyseessä on toisen suojattu toiminimi taikka sellainen toisen aputoiminimi tai toissijainen 
tunnus, jota tarkoitetaan 5 a §:ssä, taikka toisen nimi tai muotokuva,  jollei nimi tai 
muotokuva ilmeisesti tarkoita jotakuta kauan sitten kuollutta;  
5) se muodostuu jostakin tai sisältää jotakin, joka on omiaan aiheuttamaan käsityksen, että 
kyseessä on toisen suojatun kirjallisen tai taiteellisen teoksen nimi, jos se on eri koislaatuinen, 
tai joka loukkaa toisen tekijänoikeutta teokseen tai toisen oikeutta valokuvaan tai suojattuun 
malliin;  
6) se aiheuttaa vaaran, että yleisö sekoittaa sen toisen elinkeinonharjoittajan nimeen, 
suojattuun toiminimeen tai aputoiminimeen siten, että sekoitettavuuteen voitaisiin vedota 
toiminimilain (128/1979) 5 §:n  nojalla;  
7) aiemman tavaramerkin haltijalla on yksinoikeus merkin käyttämiseen tavaroiden 
tunnuksena elinkeinotoiminnassa;  
8) tavaramerkin hakija on tehnyt rekisteröintihakemuksen vilpillisessä mielessä;  
9) se aiheuttaa sekaannusvaaran Suomessa tai Euroopan unionissa suojatun kasvilajikkeen 
lajikenimeen;  
10) rekisteröinnille on maataloustuotteid en ja elintarvikkeiden laatujärjestelmistä annetussa 
Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksessa (EU) N:o 1151/2012, maataloustuotteiden 
yhteisestä markkinajärjestelystä ja neuvoston asetusten (ETY) N:o 992/72, (ETY) N:o 
234/79, (EY) N:o 1037/2001 ja (EY ) N:o 1234/2007 kumoamisesta annetussa Euroopan 
parlamentin ja neuvoston asetuksessa (EU) N:o 1308/2013, tislattujen alkoholijuomien 
määritelmistä, kuvauksesta, esittelystä, merkinnöistä ja maantieteellisten merkintöjen 
suojaamisesta sekä neuvoston asetuks en (ETY) N:o 1576/89 kumoamisesta annetussa 
Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksessa (EY) N:o 110/2008 tai maustettujen 
viinituotteiden määritelmästä, kuvauksesta, esittelystä, merkinnöistä ja maantieteellisten 
merkintöjen suojasta sekä neuvoston aset uksen (ETY) N:o  1601/91 kumoamisesta annetussa 
Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksessa (EU) N:o  251/2014 tarkoitettu este.  
Edellä 1 momentin 7 kohdassa aiemmalla tavaramerkillä tarkoitetaan:  
1) kansallista tavaramerkkiä, joka on rekisteröity aiemman hakemuksen perusteella tai jolla 
on muuten aiempi etuoikeus kuin tavaramerkin hakijalla;  
2) Suomessa tai Euroopan unionissa voimassa olevaa kansainvälisen rekisteröinnin 
suojaamaa tavaramerkkiä, jolla tämän rekisteröinnin perusteella on Suomessa tai Euroop an 
unionissa aikaisempi oikeus kuin tavaramerkin hakijalla;  3) 57 §:ssä tarkoitettua yhteisön tavaramerkkiä, joka on rekisteröity tavaramerkkihakemusta 
aikaisemman hakemuksen perusteella, tai jolla on 57 §:ssä mainitun neuvoston asetuksen 34 
tai 35 artikla n mukainen aiemmuus Suomesta;  
4) tavaramerkkiä, joka on vakiinnutettu silloin, kun rekisteröintiä haetaan.  
Niissä tapauksissa, joita 1 momentin 4 –8 kohdassa tarkoitetaan, tavaramerkki voidaan 
rekisteröidä, jos se, jonka oikeudesta on kyse, suostuu siihen, eikä 1 momentista muutoin 
johdu estettä rekisteröinnille.  
15 §  
Rekisteröinnillä saatu yksinoikeus tavaramerkkiin ei käsitä sellaista merkin os aa, jota ei 
sinänsä voida rekisteröidä.  
Jos merkkiin sisältyy sellainen osa ja erityistä syytä on otaksua, että merkin rekisteröinti voi 
aiheuttaa epätietoisuutta yksinoikeuden laajuudesta, voidaan rekisteröitäessä tämä osa 
nimenomaan erottaa suojan piiris tä. 
Jos myöhemmin osoittautuu, että suojan piiristä erotettu merkin osa on tullut 
rekisteröimiskelpoiseksi, voidaan toimittaa uusi rekisteröinti, joka kohdistuu tähän merkin 
osaan tai merkkiin kokonaisuudessaan ilman edellä sanottua rajoitusta.  
16 §  
Tavaramerkki rekisteröidään yhteen tai useampaan tavaraluokkaan. Tavaramerkkiluokituksen 
vahvistaa patentti - ja rekisterihallitus.  
17 § (16.12.1983/996)  
Tavaramerkin rekisteröintiä on haettava kirjallisesti rekisteriviranomaiselta. Hakemuksessa 
tulee ilmoittaa hakijan ni mi tai toiminimi sekä tavarat ja luokat, jotka merkki käsittää. Merkki 
on hakemuksessa selvästi osoitettava. (22.12.1995/171 5) 
Hakemusta tehtäessä on suoritettava hakemusmaksu. Hakemus katsotaan tehdyksi vasta, kun 
maksu on suoritettu. (25.1.1993/3 9) 
17 a § (21.1.2000/56)  
Jos hakemus koskee useita tavaroita, osa niistä voidaan hakijan pyynnöstä erottaa yhdeksi tai 
useammaksi hakemukseksi siten kuin asetuksella tarkemmin säädetään. Näiden hakemusten 
hakemispäivänä pidetään alkuperäisen hakemuksen hakemispäivää. Jos joillakin alkuperäisen 
hakemuksen tavaroilla on hakemispäivää aikaisempi etuoikeus, etuoikeus seuraa jaos sa näitä 
tavaroita.  
Mitä 1 momentissa on sanottu hakemuksesta, koskee soveltuvin osin myös rekisteröintiä.  
18 §  Jos tavaramerkkiä, jota hakija on ensimmäisen kerran käyttänyt kansainvälisessä näyttelyssä 
esiteltyä tavaraa varten, haetaan rekisteröitäväksi kuuden kuukauden kuluessa siitä päivästä, 
jona tavara ensiksi pantiin näytteille, on hakemus muihin hakemuksiin tai muiden 
tunnusmerkkien käytt öön verraten katsottava tehdyksi mainittuna päivänä.  
19 §  
Jollei hakija noudata, mitä hakemuksen tekemisestä on määrätty, tai jos 
rekisterivira nomainen havaitsee, ettei hakemusta muusta syystä voida hyväksyä, 
velvoitettakoon hakija määräajassa antamaan lausumansa tai tekemään oikaisu, uhalla että 
hakemus jätetään sillensä.  
Milloin rekisteriviranomainen katsoo, ettei hakemus ole hyväksyttävissä la usuman antamisen 
jälkeenkään, hakemus on hylättävä siltä osin kuin on olemassa este sen hyväksymiselle, jollei 
ole aihetta uuden määräajan antamiseen. (21.1.2000/56)  
20 § (22.12.1995/1715)  
Jos hakemus täyttää sille asetetut vaatimukset eikä asia ssa ole ilmennyt estettä 
rekisteröinnille, rekisteriviranomaisen on rekisteröitävä tavaramerkki ja rekisteröinnistä on 
kuulutettava.  
Väite rekisteröintiä vastaan on tehtävä kirjallisesti rekisteriviranomaiselle kahden kuukauden 
kuluessa kuuluttamispäivästä . 
Vaikka väitteentekijä peruuttaa väitteen, asia voidaan tutkia, jos siihen on erityisiä syitä.  
21 § (22.12.1995/1715)  
Väitteen jälkeen rekisteriviranomainen kumoaa rekisteröinnin siltä osin kuin on olemassa este 
rekisteröinnille. Kun päätös rekisteröinnin kumoamisesta on saanut lainvoiman, päätöksestä 
on kuulutettava. (21.1.2000/56)  
Rekisteriviranomainen hylkää väitteen, jos rekisteröinnille ei ole estettä.  
22 §  
Rekisteröinti on voimassa siitä päivästä, jona hakemus on tehty, siihen saakka kunnes 
kymmenen vuotta on kulunut rekisteröintipäivästä.  
Rekisteröinti uudistetaan merkin haltijan hakemuksesta, kulloinkin kymmeneksi vuodeksi 
edellisen rekisteröintikauden päättymisestä.  
Rekisteröinti voidaan uudistaa aikaisintaan vuotta ennen rekisteröintikauden päättymistä ja 
viimeistään kuuden kuukauden kuluessa sen päättymisestä. (22.12.1995/1715)  
Uudistamista on haettava kirjallisesti rekisteriviranomaiselta, jos uudistamisen yhteydessä 
halutaan tehdä rekisterimerkintöihin muutos tai jos rekisteriin ei ole merk itty, mihin luokkiin 
tavarat kuuluvat. Muutoin rekisteröinti katsotaan uudistetuksi, kun uudistamismaksu on 
suoritettu. (22.12.1995/1715)  Hakemuksen käsittelyyn sovelletaan vastaavasti 19 §:n säännöksiä. (22.12.1995/1715)  
23 §  
Rekisteröidyn tavaramerkin haltijan hakemuksesta voidaan rekisterissä tehdä merkkiin 
sellaisia vähäisiä muutoksia, joista huolimatta merkin kokonaisvaikutelma  pysyy entisellään.  
3 luku  
Oikeussuojan lakkaaminen ja rekisteröinnin mitättömyys  
24 §  
Jollei rekisteröidyn tavaramerkin haltija ole hakenut re kisteröinnin uudistamista niin kuin 22 
§:ssä on sanottu, on merkki poistettava rekisteristä.  
Tavaramerkki on niin ikään poistettava rekisteristä, milloin merkin haltija rekisteröinnin 
voimassa ollessa sitä pyytää. Jos rekisterimerkinnän mukaan merkkiin on perustettu 
panttioikeus, älköön rekisteristä poistamista toimitettako ilman pantinhaltijan suostumusta.  
Merkin haltijan hakemuksesta voidaan supistaa niiden tavaroiden tai tavaraluokkien luetteloa, 
joita rekisteröinti tarkoittaa. Pantinhaltijan suostumukse sta olkoon noudatettavana, mitä 2 
momentissa on sanottu.  
25 § (5.8.2016/616)  
Jos tavaramerkki on rekisteröity vastoin tätä l akia, rekisteröinti on mitätön, jollei muuta johdu 
10 tai 10 a §:ssä tarkoitetusta seikasta tai muusta olosuhteiden muuttumisesta.  
26 § (25.1.1993/39)  
Yksinoikeus tavaramerkkiin menetetään:  
1) jos merkki rekisteröinnin tai vakiintumisen tapahduttua ilmeisesti on menettänyt kykynsä 
erottaa merkin haltijan tavarat muiden tavaroista; tai  
2) jos merkki rekisteröinnin tai vakiintumisen tapahduttua on tullut harhaanjohtavaksi taikka 
lain, yleisen järjestyksen tai hyvän tavan vastaiseksi.  
Tavaramerkin rekisteröinti menetetään, jos merkkiä ei ole käytetty viimeisten viiden vuoden 
aikana eikä haltija osoita siihen hyväksyttävää  syytä. Tavaramerkin käyttö haltijan 
suostumuksella rinnastetaan haltijan toimesta tapahtuvaan tavaramerkin käyttöön. 
Rekisteröinnin menettämistä ei voida kuitenkaan vaatia, jos merkkiä on käytetty viiden 
vuoden käyttämättömyysjakson päättymisen jälkeen, m utta ennen menettämistä koskevan 
vaatimuksen tekemistä. Tällöin ei kuitenkaan oteta huomioon sellaista merkin käyttöä, joka 
on tapahtunut menettämistä koskevan vaatimuksen tekemistä edeltäneiden kolmen 
kuukauden kuluessa, jos käytön valmistelut aloitetaan vasta, kun haltija on tullut tietoiseksi 
siitä, että menettämistä koskeva vaatimus voidaan tehdä. (22.12.1995/1715)  Jos rekisteröinnin menettämisperuste koskee vain joitakin niistä tavaroista, joita varten 
tavaramerkki on rekisteröity, rekisteröinti menetetään vain näiden tavaroiden osalta.  
27 §  
Rekisteröinnin mitättömäksi julistamisesta ja tavaramerkin menettämisestä päättää 
tuomioistuin, kun siitä tehdään kanne merkin haltijaa vast aan. 
Kannetta, jota 1 momentissa tarkoitetaan, saa ajaa jokainen, joka kärsii haittaa 
rekisteröinnistä. Jos kanne perustuu 13 §:ssä, 14 §:n 1 momentin 1 –3 kohdassa tai 26 §:ssä 
olevaan säännökseen, saa kannetta ajaa myös virallinen syyttäjä tai asianomaist en elinkeinon - 
tai ammatinharjoittajien etuja valvova yhteisö.  
Kantajan pyynnöstä tehtäköön kanteen vireillepanosta merkintä tavaramerkkirekisteriin.  
4 luku  
Erityisiä säännöksiä ulkomaalaisten ja ulkomaisten tavaramerkkien suojasta  
28 §  
Jos joku, joka ei harjoita elinkeinoa Suomessa, hakee tavaramerkin rekisteröintiä, on 
hakemukseen liitettävä todistus siitä, että hakija on saanut saman merkin sa manlaisia 
tavaralajeja varten rekisteröidyksi siinä vieraassa valtiossa, jossa hakija harjoittaa elinkeinoa 
tai hänellä on kotipaikka tai jonka kansalainen hän on.  
Sellaista todistusta kuin 1 momentissa tarkoitetaan älköön kuitenkaan vaadittako, jos 
vastaa vaa selvitystä ei vieraassa valtiossa vaadita siltä, joka on Suomen kansalainen tai jolla 
on täällä kotipaikka tai joka harjoittaa täällä elinkeinoa.  
29 §  
Tavaramerkki, joka on rekisteröity vieraassa valtiossa, voidaan vastavuoroisuuden 
edellytyksellä rekisteröidä Suomessa sellaisena kuin se on rekisteröitynä vieraassa valtiossa, 
mikäli rekisteröiminen ei ole ristiriidassa 13 tai 14 §:ssä olevien  säännösten kanssa tai 
tavaramerkki ole menettänyt erottamiskykyään. (25.1.1993/39)  
Sen estämättä, mitä 1 momentissa on sano ttu, saadaan ulkomaista tavaramerkkiä 
rekisteröitäessä vastavuoroisuuden ehdolla tehdä merkkiin vähäisiä muutoksia, joiden 
johdosta merkin kokonaisvaikutelma ei muutu.  
30 § (16.12.1983/996)  
Asetuksella voidaan säätää, että tässä maassa tehty rekisteröintihakemus on, milloin 
tavaramerkin rekisteröintiä on aikaisemmin haettu valtakunnan ulkopuolella, hakijan 
pyynnöstä katsottav a tehdyksi muihin hakemuksiin tai muihin käyttöön otettujen tavaran 
tunnusmerkkeihin nähden samanaikaisesti kuin valtakunnan ulkopuolella tehty hakemus.  
Asetuksella voidaan myös säätää niistä ehdoista, joilla 1 momentissa tarkoitettu etuoikeus 
saadaan.  31 § (26.11.2010/1016)  
Tavaramerkin hakijalla, jolla ei ole kotipaikkaa Suomessa, tulee olla Euroopan talousalueella 
asuva a siamies, joka on oikeutettu edustamaan häntä hakemusta koskevissa asioissa.  
Rekisteröidyn tavaramerkin haltijalla, jolla ei ole kotipaikkaa Suomessa, tulee olla Euroopan 
talousalueella asuva asiamies, joka on oikeutettu edustamaan häntä tavaramerkkiä koske vissa 
asioissa ja jolla on oikeus hänen puolestaan ottaa vastaan haasteen tiedoksiantoja, kutsuja ja 
muita asiakirjoja tavaramerkkiä koskevissa asioissa lukuun ottamatta rikosasioita koskevaa 
haastetta ja määräystä, jolla asianosainen on velvoitettu henkil ökohtaisesti saapumaan 
oikeuteen. Tavaramerkin haltijan asiamiehestä on tehtävä merkintä tavaramerkkirekisteriin.  
Jollei tavaramerkin hakijalla tai rekisteröidyn tavaramerkin haltijalla ole asianmukaisesti 
valtuutettua asiamiestä, on rekisteriviranomaisen hakijan tai merkin haltijan viimeksi 
ilmoitettua osoitetta käyttäen kehotettava tätä tekemään oikaisu määräajassa uhalla, että 
hakemus katsotaan peruutetuksi tai merkki poistetaan rekisteristä. Jollei 
rekisteriviranomaisen tiedossa ole hakijan tai merkin h altijan osoitetta, kuulutetaan asiasta 
tavaramerkkilehdessä.  
Väitteentekijällä, jolla ei ole kotipaikkaa Suomessa, tulee olla Euroopan talousalueella asuva 
asiamies, joka edustaa väitteentekijää väiteasiassa.  
Asiamiehenä voi olla myös yhteisö, jolla on kot ipaikka Euroopan talousalueella.  
5 luku  
Luovutus ja käyttölupa  
32 §  
Tavaramerkki voidaan luovuttaa toiselle. Luovutus saattaa käsittää joko kaikki ne tavaralajit, 
joita varten merkki on rekisteröity tai vakiinnutettu, taikka osan niistä.  
Milloin luovutetaan liike, johon kuuluu tavaramerkki, seuraa merkki liikettä, jollei ole tehty 
ehtoa siitä, että merkki pysyy luovuttajalla tai että niin luovuttaja kuin liikkeen uusi omistaja 
saavat käyttää merkkiä tavarain eri lajeja varten.  
33 §  
Rekisteröidyn tavaramerkin luovutuksesta on pyyn nöstä tehtävä merkintä 
tavaramerkkirekisteriin. Jos rekisteriviranomainen havaitsee, että luovutuksen nojalla 
tapahtuva tavaramerkin käyttäminen ilmeisesti on omiaan johtamaan harhaan yleisöä, on 
merkintä kuitenkin evättävä, mikäli sanottua haittaa ei pois teta siten, että tavaramerkkiin 
tehdään jokin muutos tai lisäys.  
Luovutus, jota ei ole merkitty rekisteriin, ei ole voimassa kolmatta kohtaan, joka 
vilpittömässä mielessä on saanut oikeuden tavaramerkkiin.  Jos joku tahtoo panna tavaramerkkioikeutensa panti ksi, on siitä sovittava kirjallisesti ja 
sopimuksesta tehtävä merkintä rekisteriin. Panttioikeutta ei synny, ennenkuin merkintä on 
tehty.  
34 §  
Rekisteröidyn tavaramerkin haltija voi, luovuttamatta itse merkkioikeutta, oikeuttaa toisen 
elinkeinotoiminnassa käyttämään tavaramerkkiä. Käyttölupa voi koskea koko maata tai 
jotakin sen osaa ja se voi tarkoittaa joko kaikkia rekisteröinnillä suojattuja t avaroita tai osaa 
niistä. Käyttöluvanhaltijoita voi olla yksi tai useampia. Käyttöluvasta on pyynnöstä tehtävä 
merkintä tavaramerkkirekisteriin. Rekisteriviranomainen voi kuitenkin evätä merkinnän, jos 
käyttölupaan perustuva merkin käyttäminen ilmeisesti o n omiaan johtamaan yleisöä harhaan. 
Kun käyttöluvan näytetään lakanneen, on merkintä poistettava rekisteristä. (25.1.1993/39)  
Käyttölupa, jota ei ole merkitty rekisteriin, ei ole voimassa kolmatta kohtaan, joka 
vilpittömässä mielessä on saanut oikeuden merkkiin.  
Ellei toisin ole sovittu, älköön käyttöluvan saaja luovuttako edelleen oikeuttaan.  
35 §  
Oikeutta tavaramerkkiin ei saa ulosmitata, ellei siihen ole perustettu panttioikeutta.  
Jos merkin haltijan omaisuus luovutetaan konkurssiin, kuuluu tavaramerkkioikeus 
konku rssipesään.  
6 luku  
Harhaanjohtavien tavaran tunnusmerkkien käytön kieltäminen  
36 §  
Jos tavaran tunnusmerkki luovutuksen tai käyttöluvan antamis en jälkeen tulee 
harhaanjohtavaksi merkin uuden haltijan tai käyttöluvan saajan käyttämänä, voi tuomioistuin 
siinä laajuudessa kuin tarpeelliseksi havaitaan kieltää häntä käyttämästä merkkiä.  
Käyttö voidaan kieltää muulloinkin, jos merkki on harhaanjohtava  taikka jos sen haltija tai 
toinen hänen suostumuksellaan käyttää merkkiä sillä tavoin, että yleisöä johdetaan harhaan.  
Kannetta tämän pykälän perusteella voi ajaa virallinen syyttäjä, jokainen, joka kärsii haittaa 
tunnusmerkin käyttämisestä, sekä asianoma isten elinkeinon - tai ammatinharjoittajien etuja 
valvova yhteisö.  
37 §  
Kieltäessään 36 §:n nojalla tavaran tunnusmerkin käyttämisen oikeus voi sen mukaan kuin 
havaitaan kohtuulliseksi määrätä, että tunnusmerkki, joka sanotussa säännöksessä olevan 
kiellon vastaisesti on pantu tavaraan, päällykseen, mainoslehtiseen, liikeasiakirjaan tai 
muuhun sellaiseen, on poistettava tai niin muutettava, ettei s e enää ole harhaanjohtava. Jollei tällainen toimenpide ole muutoin toteutettavissa, määrättäköön merkitty omaisuus 
hävitettäväksi tai tietyin tavoin muutettavaksi.  
Omaisuus, jota 1 momentissa tarkoitetaan, voidaan siinä mainittua määräystä odotettaessa 
ottaa takavarikkoon; tällöin on vastaavasti sovellettava, mitä takavarikosta rikosasioissa 
yleensä on säädetty.  
6 a luku (22.12 .1995/1699)  
(22.12.1995/1699)  
6 a luku on kumottu L:lla 22.12.1995/1699 . 
7 luku  
Seuraamukset tavaramerkkioikeuden loukkaamisesta  
38 § (21.7.2006/680)  
Jos joku loukkaa oikeutta tavaran tunnusmerkkiin, tuomioistuin voi kieltää häntä jatkamasta 
tai toistamasta  tekoa.  
Joka tahallaan tai huolimattomuudesta loukkaa oikeutta tavaran tunnusmerkkiin, on 
velvollinen suorittamaan loukatulle kohtuullisen hyvityksen merkin käyttämisestä sekä 
korvauksen kaikesta vahingosta, jonka loukkaus aiheuttaa. Jos huolimattomuus on vain 
lievää, korvausta vahingosta voidaan sovitella.  
Jos huolimattomuuttakaan ei ole, loukkaaja on velvollinen suorittamaan kohtuullisen 
hyvityksen merkin käyttämisestä.  
39 §  
Joka tahallaan loukkaa tavaran tunnusmerkin haltijalle tämän lain mukaan kuuluvaa oikeutta, 
on tuomittava, jollei teko ole rangaistava rikoslain 49 luvun 2 §:ssä  tarkoitettuna 
teollisoikeusrikoksena, tavaramerkkirikkomuksesta  sakkoon. (21.4.1995/716)  
Syytett ä 1 momentissa mainitusta rikoksesta älköön virallinen syyttäjä tehkö, ellei 
asianomistaja ole ilmoittanut rikosta syytteeseen pantavaksi.  
Milloin kysymys on rekisteröidystä tavaramerkistä, älköön rangaistusta tuomittako, ellei 
loukkaus ole tapahtunut reki steröintipäivän jälkeen.  
40 § (21.7.2006/680)  
Hyvitystä ja korvausta vahingosta voidaan 38 §:n nojalla vaatia ainoastaan vi iden viimeisen 
vuoden ajalta ennen kanteen vireillepanoa. Oikeus hyvitykseen ja korvaukseen vahingosta on 
menetetty, jos sitä koskevaa kannetta ei ole pantu vireille mainitun ajan kuluessa.  Jos kysymys on rekisteröinnillä suojatusta tavaramerkistä, hyvitys tä ja korvausta vahingosta 
voidaan 1 momentin estämättä vaatia ennen rekisteröintipäivää tapahtuneen loukkauksen 
johdosta, jos kanne pannaan vireille vuoden kuluessa rekisteröintipäivästä.  
41 §  
Sen vaatimuksesta, jonka oikeutta tavaran tunnusmerkkiin on loukattu, tuomioistuin voi, 
mikäli kohtuulliseksi havaitaan, määrätä, että tunnusmerkki, joka oikeudettomasti on pantu 
tavaraan, päällykseen, mai noslehtiseen, liikeasiakirjaan tai muuhun sellaiseen, on poistettava 
tai niin muutettava, ettei sitä enää voida käyttää väärin. Jollei tällainen toimenpide ole 
muutoin toteutettavissa, määrättäköön merkitty omaisuus hävitettäväksi tai tietyin tavoin 
muutet tavaksi. Tällöin tuomioistuin myös voi, vaatimuksesta, määrätä omaisuuden 
korvauksesta luovutettavaksi loukatulle.  
Tässä tarkoitettu omaisuus voidaan, olkoonpa loukkaus tahallinen tai ei, virallisen syyttäjän 
tai oikeuden niin päättäessä, ottaa takavarikko on, jos loukattu sitä vaatii ja asettaa, milloin se 
katsotaan tarpeelliseksi, hyväksyttävän vakuuden siitä vahingosta, mikä takavarikosta saattaa 
koitua vastapuolelle, sekä takavarikosta johtuvista kustannuksista; tällöin on muutoin 
vastaavasti sovellettav a mitä takavarikosta rikosasioissa yleensä on säädetty.  
41 a § (21.7.2006/680)  
Tuomioistuin voi tavaramerkin loukkausta koskevassa riita -asiassa kantajan vaatimuksesta 
määrätä, että vastaajan on korvattava kustannukset, jotka kantajalle aiheutuvat siitä, että hän 
soveltuvin toimin julkistaa tietoja lainvoimaisesta tuomiosta, jossa vastaajan on todettu 
loukanneen tavaramerkk ioikeutta. Määräystä ei saa antaa, jos tietojen levittämistä on muussa 
laissa rajoitettu. Harkitessaan määräyksen antamista ja määräyksen sisältöä tuomioistuimen 
tulee ottaa huomioon julkistamisen yleinen merkitys, loukkauksen laatu ja laajuus, 
julkistamis esta aiheutuvat kustannukset ja muut vastaavat seikat.  
Tuomioistuin määrää vastaajan korvattavien kohtuullisten julkistamiskustannusten 
enimmäismäärän. Kantajalla ei ole oikeutta korvaukseen, jos tietoja tuomiosta ei ole 
julkistettu tuomioistuimen määräämä ssä ajassa lainvoimaiseksi tulleen tuomion antamisesta.  
8 luku  
Oikeudenkäynti tavaramerkkiasioissa  
42 § (31.1.2013/107)  
Tähän lakiin perustuvat riita - ja hakemusasiat käsitellään markkinaoikeudessa.  
Jäljempänä 57 §:n 1 momentissa mainitussa neuvoston asetuksessa tarkoitettuna yhteisön 
tavaramerkkituomioistuimena toimii markkinaoikeus.  
Riita - ja hakemusasioiden käsittelystä mar kkinaoikeudessa säädetään oikeudenkäynnistä 
markkinaoikeudessa annetussa laissa (100/2013) . 
43 § (31.1.2013/107)  Syyte rikoslain 49 luvun 2 §:ssä  tarkoitetusta oikeutta tavaran tunnusmerkkiin loukkaavasta 
teollisoikeusrikoksesta ja tämän lain 39 §:n 1 momentissa tarkoitetusta 
tavaramerkkirikkomuksesta käsitellään Helsingin käräjäoikeudessa.  
Edellä 1 momentissa tarkoitetun syyteasian yhteydessä void aan käsitellä syytteessä 
tarkoitetusta rikoksesta johtuva 38 §:n 2 ja 3 momentin mukainen korvaus - ja 
hyvitysvaatimus sekä 41 §:n mukainen vaatimus sen estämättä, mitä 42 §:ssä säädetään.  
Tuomioistuin pysyy toimivaltaisena tutkimaan 2 momentissa tarkoitetu n vaatimuksen, vaikka 
toimivallan perustaneissa olosuhteissa tapahtuu muutos vaatimuksen esittämisen jälkeen.  
43 a § (31.1.201 3/107)  
Edellä 43 §:ssä tarkoitettua asiaa käsittelevän tuomioistuimen oikeuteen pyytää lausunto 
rekisteriviranomaiselta sovelletaan, mitä oikeudenkäynnistä markkinaoikeudessa annetun lain 
4 luvun 22 §:ssä säädetään markkinaoikeuden oikeudesta pyytää lau sunto.  
43 b § (25.8.2016/716)  
Käsitellessään 43 §:ssä tarkoitettua asiaa käräjäoikeudella voi olla apunaan asiantuntijoina 
enintään kaksi tuomioistuinlain (673/2016) 17 luvun 10 §:n  2 momentissa tarkoitettua 
asiantuntijajäsentä.  
Asiantuntijan on annettava kirjallinen lausunto käräjäoikeude n hänelle tekemistä 
kysymyksistä. Asiantuntijalla on oikeus tehdä kysymyksiä asianosaisille ja todistajille. Ennen 
asian ratkaisemista käräjäoikeuden on varattava asianosaisille tilaisuus lausua asiantuntijan 
lausunnosta.  
Asiantuntijan oikeudesta palkkioon  säädetään tuomioistuinlain 17 luvun 22 §:ssä.  
44 § (31.1.2013/107)  
Edellä 43 §:ssä tarkoitettua asiaa käsittelevän tuomio istuimen velvollisuuteen ilmoittaa 
ratkaisusta rekisteriviranomaiselle sovelletaan, mitä oikeudenkäynnistä markkinaoikeudessa 
annetun lain 4 luvun 23 §:ssä säädetään markkinaoikeuden velvollisuudesta ilmoittaa 
ratkaisusta.  
45 §  
Jos jollekulle on annettu yksinomainen oikeus rekisteröidyn tavaramerkin käyttämiseen tässä 
maassa ja sellaisesta käyttöluvasta on tehty merkintä tavaramerkkirekisteriin, on 
tavaramerkkioikeuden loukkaamista koskevissa asioissa sekä merkin haltijaa että käyttöluvan 
saajaa pidettävä asianomistajina.  
2 momentti on kumottu L:lla 31.1.2013/107 .  
Mitä tässä pykälässä on sanottu, sovellettakoon siinäkin tapauksessa, että merkin haltija 
antaessaan toiselle yksinomaisen käyttöluvan on pidättänyt itselleen 
rinnakkaiskäyttöoikeuden.  46 §  
Kanne, jolla tarkoitetaan saada todetuksi, onko oikeus tavaran tunnusmerkkiin olemassa tai 
onko tietty menettely sellaista oikeutta loukkaava, voidaan ottaa tuomioistuimessa 
käsiteltäväksi, jos asianlaidast a on epätietoisuutta ja tästä on haittaa kantajalle.  
Tällaiseen asiaan on vastaavasti sovellettava, mitä 45 §:ssä on säädetty.  
47 §  
Kannetta, j ossa on vaadittu tavaramerkin rekisteröinnin julistamista mitättömäksi, saa ajaa 
alkuperäiseen vastaajaan kohdistettuna siinäkin tapauksessa, että tavaramerkki on 
oikeudenkäynnin vireille panemisen jälkeen luovutettu toiselle, ja olkoon tuomio, jolla kanne  
on hyväksytty, voimassa myös viimeksi mainittua kohtaan. Mitä tässä on sanottu, 
sovellettakoon vastaavasti, kun kysymys on tavaramerkin menetetyksi julistamista 
tarkoittavasta kanteesta.  
48 § (31.1.2013/107)  
48 § on kumottu L:lla 31.1.2013/107 . 
48 a § (21.7.2006/680)  
Tuomioistuin voi 38 §:n 1 momentissa tarkoitettua kannetta käsitellessään 
tavaramerkkioikeuden haltijan vaatimuksesta määrätä lähettimen, palvelime n tai muun 
sellaisen laitteen ylläpitäjän taikka muun välittäjänä toimivan palvelun tarjoajan sakon uhalla 
keskeyttämään tavaramerkkiä loukkaavaksi väitetyn käytön ( keskeyttämismääräys ), jollei sitä 
voida pitää kohtuuttomana ottaen huomioon tavaramerkin vä itetyn loukkaajan, välittäjän ja 
tavaramerkkioikeuden haltijan oikeudet.  
Ennen 38 §:n 1 momentissa tarkoitetun kanteen nostamista tuomioistuin voi 
tavaramerkkioikeuden haltijan hakemuksesta antaa keskeyttämismääräyksen, jos sen 
antamiselle on 1 momentissa mainitut edellytykset ja jos on ilmeistä, että 
tavaramerkkioikeuden haltijan oikeuksien toteutuminen muutoin vakavasti vaarantuisi. 
Tuomioistuimen on varattava sekä sille, jolle määräystä on haettu annettavaksi, että sille, 
jonka väitetään loukkaavan oikeu tta tavaran tunnusmerkkiin, tilaisuus tulla kuulluksi. 
Tiedoksianto sille, jolle määräystä on haettu annettavaksi, voidaan toimittaa postitse taikka 
telekopiota tai sähköpostia käyttäen. (31.1.2013/107)  
Tuomioistuin voi pyynnöstä antaa 2 momentissa tarkoitetun keskeyttämismääräyksen 
väliaikaisena väitettyä loukkaajaa kuulematta, jos asian kiireellisyys sitä välttämättä vaatii.  
Määräys on voimassa, kunnes toisin määrätään. Väitetylle loukkaajalle on määräyksen 
antamisen jälkeen viipymättä varattava tilaisuus tulla kuulluksi. Kun väitettyä loukkaajaa on 
kuultu, tuomioistuimen on viipymättä päätettävä, pidetäänkö määräys voimassa vai 
peruutetaanko se.  
Tämän pykälän nojalla annettu keskeyttämismääräys ei saa vaarantaa kolmannen oikeutta 
lähettää ja vastaanottaa viestejä. Keskeyttämismääräys tulee voimaan, kun hakija asettaa 
ulosottomiehelle ulosottokaaren (705/2007) 8 luvun 2 §:ssä  tarkoitetun vakuuden. 
Mahdollisuudesta vapautua vakuuden asettamisesta säädetään oikeudenkäymiskaaren 7 luvun 7 §:ssä . Edellä 2 tai 3 momentin nojalla annettu keskeyttämismääräys raukeaa, jollei 38 §:n 1 
momentissa tarkoitettua kannetta nosteta tuo mioistuimessa kuukauden kuluessa määräyksen 
antamisesta. (31.1.2013/107)  
Keskeyttämismääräystä vaatineen on korvattava sill e, jolle määräys on annettu, samoin kuin 
väitetylle loukkaajalle määräyksen täytäntöönpanosta aiheutunut vahinko sekä asiassa 
aiheutuneet kulut, jos 38 §:n 1 momentissa tarkoitettu kanne hylätään tai jätetään tutkimatta 
taikka jos asian käsittely jätetään sillensä sen vuoksi, että kantaja on peruuttanut kanteensa tai 
jäänyt saapumatta tuomioistuimeen. Sama on voimassa, jos keskeyttämismääräys 3 
momentin nojalla peruutetaan tai 4 momentin nojalla raukeaa. Vahingon ja kulujen 
korvaamista koskevan kanteen nost amisessa noudatetaan, mitä oikeudenkäymiskaaren 7 
luvun 12 §:ssä  säädetään.  
49 § (31.1.2013/107)  
49 § on kumottu L:lla 31.1.2013/107 . 
9 luku  
Kuuluttamisesta, tiedoksiannosta, valituksesta ja päätöksen poi stamisesta 
(22.12.1995/1715)  
50 § (22.12.1995/1715)  
Paitsi 20 ja 21 §:ssä tarkoitetuissa tapauksissa kuuluttaminen on toimitettava, kun 
rekisteröityä merkkiä muutetaan 23 §:n nojalla, rekisteröinti poistetaan 24 –26, 31 tai 52 §:n 
nojalla taik ka rekisteriin tehdään merkintä luovutuksesta 33 §:n nojalla tai käyttöluvasta 34 
§:n nojalla.  
50 a § (25.1.1993/39)  
Jos pää töstä ei ole saatu annettua tiedoksi hakijalle tämän ilmoittamaan osoitteeseen, 
tiedoksianto voi tapahtua kuuluttamalla asiasta tavaramerkkilehdessä.  
51 § (31.1.2013/107)  
Muutosta rekisteriviranomaisen lopulliseen päätökseen tavaramerkkiasiassa voi hakea hakija, 
jos päätös on hänelle vastainen tai asia on jätetty sillensä. Rekisteröintiä vastaan tehdyn 
väitteen johdosta rekisteriviranomaisen tekemään lopulliseen päätökseen saa hakea muutosta 
se, jolle päätös on vastainen.  
51 a § (5.8.2016/616)  
Muutoksenhausta Patentti - ja rekisterihallituksen päätökseen tavaramerkkiä koskevassa 
asiassa säädetään Patentti - ja rekisterihallituksesta annetun lain (578/2013) 6 §: ssä. 
52 § (22.12.1995/1715)  
Jos rekisteriviranomainen saa 53 §:ssä tarkoitetulta kansainväliseltä toimistolta ilmoituk sen 
kansainvälisestä rekisteröinnistä, jonka suojan alkamispäivä on aikaisempi kuin samaa merkkiä koskevan suomalaisen rekisteröinnin suojan alkamispäivä ja kansainvälisen 
rekisteröinnin käsittämät tavarat ovat samat tai osittain samat kuin suomalaisen 
rekisteröinnin, rekisteriviranomaisen tulee poistaa päätöksensä suomalaisesta rekisteröinnistä 
ja ratkaista asia uudelleen.  
Mitä 1 momentissa on sanottu, on sovellettava vastaavasti, jos rekisteriviranomainen saa 57 
§:ssä mainitulta yhteisön tavaramerkkiviras tolta ilmoituksen hakemuksesta yhteisön 
tavaramerkiksi tai 57 a §:ssä tarkoitetusta hakemuksesta tavaramerkin rekisteröimiseksi 
Suomessa. (21.1.2000/56)  
Jos rekisteriviranomainen toteaa rekisteröintipäätöksen jälkeen ennen väiteajan päättymistä, 
että rekisteröintipäätös perustuu ilmeiseen käsittelyvirheeseen, rekisteriviranomainen voi 
poistaa virheellisen päätöksensä ja ratkais ta asian uudelleen.  
10 luku (22.12.1995/1715)  
Tavaramerkkien kansainvälinen rekisteröinti  
53 § (22.12.1995/1715)  
Tavaramerkin kansainvälisellä rekisteröinnillä tarkoitetaan Maailman henkisen omaisuuden 
järjestön kansainvälisen toimiston suori ttamaa tavaramerkin rekisteröintiä, joka on toimitettu 
14 päivänä huhtikuuta 1891 tehtyyn tavaramerkkien kansainvälistä rekisteröintiä koskevaan 
sopimukseen liittyvän 27 päivänä kesäkuuta 1989 tehdyn Madridin pöytäkirjan mukaisesti.  
Patentti - ja rekisterih allitus huolehtii Suomessa kansainvälistä rekisteröintiä koskevista 
tehtävistä ja pitää luetteloa Suomessa voimassa olevista kansainvälisistä rekisteröinneistä.  
54 § (21.12.2004/1220)  
Jos Suomen kansalainen tai se, jolla on Suomessa kotipaikka tai todellinen ja toimiva 
teollisuuslaitos tai kauppaliike, haluaa hakea Suomessa voimassa olevaan rekisteröintiin tai 
vireillä oleva an hakemukseen perustuvaa kansainvälistä rekisteröintiä, hänen tulee tehdä 
hakemus kansainvälisestä rekisteröinnistä Patentti - ja rekisterihallitukselle.  
Jos kansainvälistä rekisteröintiä koskevan hakemuksen perusteena on 57 §:ssä tarkoitettu 
yhteisön tavaramerkki tai sitä koskeva hakemus, kansainvälistä rekisteröintiä haetaan 
yhteisön tavaramerkkivirastolta.  
55 § (22.12.19 95/1715)  
Kansainvälinen hakemus on tehtävä kirjallisesti siten kuin erikseen määrätään. Hakemusta 
tehtäessä on suoritettava säädetty maksu.  
56 § (22.12.1995/1715)  
Rekisteriviranomainen tarkistaa, että kansainvälinen tavaramerkkihakemus vastaa hakijan 
suomalaista rek isteröintiä tai Suomessa vireillä olevaa hakemusta.  Jos 1 momentissa tarkoitettua vastaavuutta ei ole, rekisteriviranomainen velvoittaa hakijan 
määräajassa oikaisemaan kansainvälisen hakemuksen uhalla, että hakemus jätetään sillensä.  
Jos 1 momentin mukaine n vastaavuus on olemassa, rekisteriviranomainen liittää 
kansainväliseen hakemukseen todistuksen tästä ja toimittaa sen hakemuksen mukana 
kansainväliseen toimistoon ennen kuin kaksi kuukautta on kulunut hakemuksen 
tekemispäivästä.  
56 a § (22.12.1995/1715)  
Kun rekisteriviranomainen saa kansainväliseltä toimistolta ilmoituksen kansainvälisestä 
rekisteröinnistä, joka koskee Suom ea, rekisteriviranomainen tutkii, onko rekisteröinnille 
estettä.  
56 b § (22.12.1995/1715)  
Jos rekisteriviranomainen totea a, ettei kansainvälisen rekisteröinnin kohteena oleva 
tavaramerkki täytä tämän lain mukaisia rekisteröintiedellytyksiä, se ilmoittaa kansainväliselle 
toimistolle, ettei kansainvälinen rekisteröinti ole voimassa Suomessa. Rekisteriviranomainen 
lähettää ilmo ituksen perusteluineen kansainväliseen toimistoon 18 kuukauden kuluessa 56 a 
§:ssä tarkoitetusta kansainvälisen toimiston ilmoituksesta.  
Jos kansainvälisen rekisteröinnin haltijan rekisteriviranomaisen 1 momentissa tarkoitetun 
ilmoituksen johdosta antamass a lausumassa ei ole esitetty sellaisia seikkoja, joiden 
perusteella tavaramerkin voitaisiin katsoa täyttävän tämän lain mukaiset 
rekisteröintiedellytykset, rekisteriviranomainen tekee päätöksen, jonka mukaan 
kansainvälinen rekisteröinti ei ole voimassa Suo messa tai se on voimassa ainoastaan osittain. 
(21.1.2000/56)  
Jos kansainvälisen rekisteröinnin haltija ei ole määräajassa an tanut lausumaansa 
rekisteriviranomaisen 1 momentissa tarkoitetun ilmoituksen johdosta, kansainvälinen 
rekisteröinti ei tule voimaan Suomessa. Jos sanottu ilmoitus koski vain joitakin 
kansainvälisen rekisteröinnin tavaroita, kansainvälinen rekisteröinti tul ee voimaan Suomessa 
niille tavaroille, joita ilmoitus ei koskenut. (21.1.2000/56)  
56 c § (22.12.1995/1715)  
Jollei rekisteröinnille ole estettä, rekisteriviranomainen kuuluttaa 56 a §:ssä tarkoitetusta 
kansainvälisen toimiston ilmoituksesta siten  kuin 20 §:n 1 momentissa säädetään. 
Kuulutuksessa tulee olla kansainvälisen toimiston kansainväliselle rekisteröinnille antama 
päivä.  
Väite kansainvälistä rekisteröintiä vastaan Suomessa on tehtävä kirjallisesti 
rekisteriviranomaiselle kahden kuukauden ku luessa kuuluttamispäivästä.  
56 d § (5.8.2016/616)  
Patentti - ja rekisterihallitus lähettää ilmoituksen 56 c §:ssä tarkoitetus ta väitteestä ja sen 
perusteluista 53 §:ssä tarkoitetulle kansainväliselle toimistolle. Riippumatta siitä, onko kansainvälisen rekisteröinnin haltija antanut lausumansa ilmoituksen johdosta, Patentti - ja 
rekisterihallituksen on tutkittava väite.  
Patentti - ja rekisterihallituksen tulee tehdyn väitteen johdosta, jos rekisteröinti ei täytä tämän 
lain mukaisia rekisteröinnin edellytyksiä, tehdä päätös, että kansainvälinen rekisteröinti ei ole 
voimassa Suomessa. Jos rekisteröinti täyttää tämän lain mukaiset reki steröinnin edellytykset 
vain osittain, Patentti - ja rekisterihallituksen tulee tehdä päätös, että rekisteröinti on voimassa 
ainoastaan osittain. Patentti - ja rekisterihallituksen on hylättävä väite, jos kansainväliselle 
rekisteröinnille ei ole Suomessa est että. 
Jos Patentti - ja rekisterihallitus päättää, että kansainvälinen rekisteröinti ei ole voimassa 
Suomessa tai se on voimassa ainoastaan osittain, se tekee siitä merkinnän 53 §:n 2 
momentissa tarkoitettuun luetteloon ja kuuluttaa päätöksestä, kun se on t ullut 
lainvoimaiseksi.  
56 e § (22.12.1995/1715)  
Tavaramerkin kansainvälinen rekisteröinti, joka koskee Suomea, on voimass a 56 c §:n 1 
momentissa tarkoitetusta kansainvälisen toimiston antamasta päivästä alkaen. 
Kansainväliseen rekisteröintiin sovelletaan soveltuvin osin tämän lain säännöksiä ja sen 
nojalla annettuja määräyksiä.  
56 f § (26.11.2010/1016)  
Jos kansainvälisen rekisteröinnin haltija, jolla ei ole kotipaikkaa Suomessa, haluaa antaa 
lausuman patentti - ja rekisterihallitukselle, hänen tulee käyttää Euroopan talousalueella 
asuvaa asiamiestä. Asiamiehenä voi olla myös yhteisö, jolla on kotipaikka Euroopan 
talousalueella.  
56 g § (22.12.1995/1715)  
Jos Suomessa rekisteröidyn tavaramerkin haltijalla on samaa merkkiä koskeva Suomessa 
voimassa oleva kansainvälinen rekisteröinti, tavaramerkin kansainvälinen rekisteröinti korvaa 
suomalaisen rekisteröinnin, jos kaik ki suomalaisen rekisteröinnin käsittämät tavarat sisältyvät 
kansainvälisen rekisteröinnin tavaraluetteloon.  
Rekisteriviranomainen merkitsee pyynnöstä rekisteriin, että tavaramerkin kansainvälinen 
rekisteröinti on voimassa, ja kuuluttaa siitä.  
56 h § (22.12.1995/1715)  
Jos tavaramerkki poistetaan osittain tai kokonaan kansainvälisestä rekisteristä, 
rekisteriviranomainen poistaa sen pitämästään luettelosta vastaavilta osin ja kuuluttaa 
poistamisesta.  
56 i § (22.12.1995/1715)  
Jos Suomessa voimassa olevan kansainvälisen rekisteröinnin voimassaolo lakkaa viiden 
vuoden kuluessa 56 c §:n 1 momentissa tarkoitetusta päivästä sen vuoksi, että kansainvälisen 
rekisteröinnin perusteena olevan kansallisen rekisteröinnin voimassaolo tai ka nsallisen hakemuksen vireilläolo on lakannut, ja tavaramerkin haltija hakee saman tavaramerkin 
rekisteröintiä Suomessa, katsotaan tällainen hakemus tehdyksi 56 c §:n 1 momentissa 
tarkoitettuna päivänä sillä edellytyksellä, että:  
1) hakemus tehdään kolmen k uukauden kuluessa kansainvälisen rekisteröinnin voimassaolon 
lakkaamisesta;  
2) suomalaisen hakemuksen käsittämät tavarat sisältyivät Suomessa voimassa olleeseen 
kansainväliseen rekisteröintiin; ja  
3) hakemus muutoin täyttää rekisteröinnille asetetut vaatim ukset ja hakija suorittaa säädetyt 
maksut.  
Rekisteriviranomainen merkitsee rekisteriin, että suomalainen hakemus on perustunut 
kansainväliseen rekisteröintiin, ja kuuluttaa siitä.  
56 j § (22.12.1995/1715)  
Jos Suomessa voimassa olevan kansainvälisen rekisteröinnin voimassaolo lakkaa sen vuoksi, 
että joku 53 §:ssä mainittuun pöytäkirjaan liittynyt osapuoli irtisanoo liittymise nsä 
pöytäkirjaan ja tavaramerkin haltija hakee saman tavaramerkin rekisteröintiä Suomessa, 
katsotaan tällainen hakemus tehdyksi 56 c §:n 1 momentissa tarkoitettuna päivänä sillä 
edellytyksellä, että:  
1) hakemus tehdään kahden vuoden kuluessa siitä, kun irt isanominen tuli voimaan;  
2) suomalaisen hakemuksen käsittämät tavarat sisältyivät Suomessa voimassa olleeseen 
kansainväliseen rekisteröintiin; ja  
3) hakemus muutoin täyttää rekisteröinnille asetetut vaatimukset ja hakija suorittaa säädetyt 
maksut.  
Rekister iviranomainen merkitsee rekisteriin, että suomalainen hakemus on perustunut 
kansainväliseen rekisteröintiin, ja kuuluttaa siitä.  
56 k § (21.1.2000/56)  
Kansainvälisen rekisteröinnin uudistamisesta, siirrosta ja poistamisesta sekä siihen 
kohdistuvasta rekisteriviranomaiselle ilmoitetusta käyttöluvasta on kuulutettava.  
56 l § (22.12.1995/1715)  
Muutosta rekisteriviranomaisen päätökseen voi hakea kansainvälisen rekisteröinnin hakija ja 
kansainvälisen rekisteröinnin haltija, joka on vaatinut tällaista rekisteröintiä Suomessa, jos 
päätös on hänelle vastainen tai asia on jätetty sillensä. (21.1.2000/56)  
Päätökseen, jonka muka an kansainvälinen rekisteröinti on voimassa Suomessa tehdystä 
väitteestä huolimatta, voi väitteentekijä hakea muutosta. (31.1. 2013/107)  Valitettaessa 1 ja 2 momentin mukaisesti sovelletaan vastaavasti, mitä säädetään 51 a §:ssä.  
10 a luku (22.12.1 995/1715)  
Yhteisön tavaramerkki  
57 § (22.12.1995/1715)  
Yhteisön tavaramerkillä  tarkoitetaan Euroopan unionin sisämarkkinoilla toimivan 
yhdenmukaistamisviraston (tavaramerkit ja mallit), jäljempänä yhteisön tavaramerkkivirasto,  
yhteisön tavaramerkistä annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 207/2009 nojalla 
rekisteröimää tavaramerkkiä. (31.1.2013/107)  
2 momentti on kumottu L:lla 5.8.2016/616 .  
57 a § (21.12.2004/1220 ) 
Pyyntö, joka koskee yhteisön tavaramerkin, yhteisön tavaramerkkiä koskevan hakemuksen 
tai Euroopan yhteisön nimeävän kansainvälisen rekisteröinnin muuntamista kansallista 
tavaramerkkiä koskevaksi hakemukseksi ja jonka yhteisön tavaramerkkivirasto on t oimittanut 
virastolle, käsitellään kansallisena hakemuksena, jos hakija:  
1) suorittaa säädetyt maksut;  
2) antaa vieraskielisestä muuntamispyynnöstä ja siihen kuuluvasta liitteestä 
rekisteriviranomaiselle suomennoksen tai ruotsinnoksen;  
3) ilmoittaa osoitte en, josta hakijan tavoittaa Suomessa; ja  
4) toimittaa tavaramerkin kuvauksen.  
Hakemuksella, joka perustuu yhteisön tavaramerkin tai sitä koskevan hakemuksen 
muuntamiseen, katsotaan olevan sama hakemispäivä, etuoikeus ja aiemmuus Suomessa kuin 
yhteisön tava ramerkillä ja sitä koskevalla hakemuksella. Hakemuksella, joka perustuu 
Euroopan yhteisön nimeävän kansainvälisen rekisteröinnin muuntamiseen, on 
hakemispäivänä kansainvälisen rekisteröinnin tai sen Euroopan yhteisöön kohdistuvan 
myöhemmän nimeämisen päivä  sekä kansainvälisen rekisteröinnin etuoikeudet ja 
aiemmuudet.  
11 luku  
Lain soveltaminen ja voimaantulo  
58 § (31.1.2013/107 ) 
Tarkemmat säännökset rekisteröintihakemuksesta, tavaramerkkirekisteristä ja sen 
pitämisestä, kuuluttamisesta sekä rekisteriviranomaisen tehtävistä annetaan valtioneuvoston 
asetuksella.  Rekisteriviranomainen voi antaa tarkempia teknisiä määräyksiä rekiste röintihakemuksesta ja 
sen käsittelystä, rekisteröityä tavaramerkkiä koskevista asioista, tavaramerkkirekisteristä, 
kuulutuksista sekä muista niihin verrattavista teknisistä seikoista.  
Tämän lain mukaan perittävistä maksuista säädetään erikseen.  
59 §  
Tämä laki tulee voimaan 1 päivänä kesäkuuta 1964. Sillä kumotaan:  
tavaraleimain suojelemisesta 11 päivänä helmikuuta 1889 annettu asetus;  
rikoslain 36 luvun 13 § ; sekä  
laajenn etusta vapaudesta ruukkiliikkeen harjoittamiseen 21 päivänä joulukuuta 1885 annetun 
asetuksen 2 §.  
60 §  
Ennen tämän lain voimaantuloa tapahtuneen tavaramerkin rekisteröinnin pätevyys määräytyy 
aikaisemman lain mukaan.  
Tavaramerkki voidaan 26 §:ssä mainitu lla perusteella julistaa menetetyksi siinäkin 
tapauksessa, että oikeus merkkiin on syntynyt ennen tämän lain voimaantuloa.  
Vireillä oleviin rekisteröintihakemuksiin on uutta lakia sovellettava.  
61 §  
Viiden vuoden määräaika, josta säädetään 8 §:ssä, on aikaisemmin rekisteröityjen 
tavaramerkkien kohdalta luettava tämän lain voimaantulopäivästä.  
62 §  
Mitä 40 §:ssä on säädetty korvauksensaantioikeuden vanhentumisesta, on sovellettava myös, 
jos korvausvelvollisuuden aiheuttanut teko on tapahtunut ennen tämän lain voimaantuloa, 
kuitenkin niin, että mainitussa lainkohdassa säädetty kolmen vuoden määräaika, milloin se 
alkaisi ennen lain voimaantulopäivää, on luettava viimeksi mainitusta päivästä.  
63 §  
Kun aikaisemmin rekisteröidyn tavaramerkin rekisteröint i tämän lain voimaantultua ensi 
kerran uudistetaan, katsottakoon tähän uudistamiseen perustuvan rekisteröintikauden 
päättyvän alkuperäistä rekisteröintipäivää vastaavana päivänä siinäkin tapauksessa, että 
rekisteröintikausi aikaisemman uudistuksen nojalla olisi laskettu toisin.  
Rekisteröintiä uudistettaessa on tavaraluokkien osalta tehtävä ne muutokset, jotka saattavat 
aiheutua sovelletun tavaraluokituksen muuttumisesta.  
64 §  Tavaramerkin rekisteröinti, joka aikaisemman lain mukaan on ollut uudistettava 
hakemuksetta, uudistettakoon vastedes noudattaen tämän lain säännöksiä rekisteröinnin 
uudistamisesta. Jollei uudistamista ole ensi kerran haettu vuoden kuluessa tämän lain 
voimaantulosta, poistettakoon merkki rekisteristä.  
1.1.1.1   Muutossäädösten voimaantulo ja sove ltaminen:  
30.12.1965/751:  
Tämä laki tulee voimaan 1 päivänä maalikuuta 1966.  
21.8.1970/552:  
20.2.1976/176:  
Tämä laki tulee voimaan 1 päivänä huhtikuuta 1976.  
Lain 30 §:ssä tarkoitettua säännöstä ajasta, jonka kuluessa etuoikeusvaatimus on täällä 
esitettävä , sovelletaan lain voimaan tultua tehtyihin hakemuksiin. Lain 51 §:n säännöksiä 
sovelletaan rekisteriviranomaisen tavaramerkkiasiassa lain voimaan tultua antamiin 
lopullisiin päätöksiin.  
5.12.1980/795:  
Tämä laki tulee voimaan 1 päivänä maaliskuuta 1981.  
Tällä lailla kumotaan 10 päivänä tammikuuta 1964 annetun tavaramerkkilain (7/64) 10 luku . 
16.12.1983/996:  
Tämä laki tulee voimaan 1 päivänä tammikuuta 1984.  
HE 37/83, lvk.m iet. 2/83, svk.miet. 53/83  
26.6.1992/581:  
Tämä laki tulee voimaan 1 päivänä syyskuuta 1992.  
HE 25/92 , TaVM 21/92  
13.11.1992/1038 : 
Tämä laki tulee voimaan 1 päivänä maaliskuuta 1993.  
HE 152/92 , TaVM 35/92  
25.1.1993/39:  
Tämä laki tulee voimaan 1 päivänä helmikuuta 1993.  Tätä lakia sovelletaan myös jo ennen tämän lain voimaantuloa rekisteröityihin 
tavaramerkkeihin.  
Tämän lain voimaan tullessa vireillä oleviin tavaramerkkien rekisteröintihakemuksiin 
sovelletaan tämän lain säännöksiä lukuun ottamatta sellais ia rekisteröintihakemuksia, joista 
rekisteriviranomainen on tavaramerkkilain 20 §:n mukaisesti jo kuuluttanut. Tällaiset 
rekisteröintihakemukset käsitellään ja ratkaistaan aikaisemman lain mukaan.  
Oikeudenkäymiskaaren muuttamisesta 22 päivänä heinäkuuta 19 91 annetun lain (1065/91)  ja 
samana päivänä ulosottolain muuttamisesta annetun lain (1066/91)  säännöksiä sovelletaan 6 a 
luvussa tarkoitettujen asioiden osalta jo tämän lain voimaantuloajankohdasta alkaen.  
HE 30 2/92, TaVM 57/92  
21.4.1995/716:  
Tämä laki tulee voimaan 1 päivänä syyskuuta 1995.  
HE 94/93 , LaVM 22/94, SuVM 10/94  
22.12.1995/1699:  
HE 181/95 , TaVM 25/95, EV 157/95  
22.12.1995/1715:  
Tämä laki tulee voimaan asetuksella säädettävänä ajankohtana . (L 1715/1995 tuli A:n 
88/1996 mukaisesti voimaan 1.4.1996.)  
Tätä lakia sovelletaan myös jo ennen tämän lain voimaantuloa rekisteröityihin 
tavaramerkkeihin.  
Tämän lain voimaan tullessa vireillä oleviin tavaramerkkien rekisteröintihakemuksiin 
sovelletaan t ämän lain säännöksiä lukuun ottamatta 17 §:n 1 momenttia. Kuitenkin sellaiset 
rekisteröintihakemukset, joista rekisteriviranomainen on 20 §:n mukaisesti jo kuuluttanut, 
käsitellään ja ratkaistaan tämän lain voimaan tullessa voimassa olleiden säännösten muk aan. 
HE 135/95 , TaVM 28/95, EV 169/95  
21.1.2000/56:  
Tämä laki tulee voimaan 1 päivänä maaliskuuta 2000.  
Tätä lakia sovelletaan myös jo ennen tämän lain voimaantuloa rekisteröityihin 
tavaramerkkeihin lukuun ottamatta 21 §:n 1 momenttia.  
Tämän lain voimaan tullessa vireillä oleviin tavaramerkkien rekisteröintihakemuksiin 
sovelletaan tämän lain säännöksiä lukuun ottamatta 13 §:ää, 14  §:n 1 momentin 5 kohtaa ja 
19 §:n 2 momenttia.  HE 133/1999 , TaVM 11/1999, EV 82/1999  
21.12.2004/1220:  
Tämä laki tulee voimaan 1 päivänä tammikuuta 2005.  
HE 219/2004 , TaVM 24/2004, EV 181/2004  
21.7.2006/680:  
Tämä laki tulee voimaan 1 päivänä syyskuuta 20 06. 
Loukkaukseen, joka on tehty ennen tämän lain voimaantuloa, sovelletaan tämän lain 38 ja 40 
§:n sijasta tämän lain voimaan tullessa voimassa olleita säännöksiä.  
Riita -asiaan, joka on tullut vireille ennen tämän lain voimaantuloa, sovelletaan tämän lain 41 
a §:n sijasta tämän lain voimaan tullessa voimassa olleita säännöksiä.  
Tämän lain 48 a §:ää sovelletaan myös riita -asiaan, joka on tullut vireille ennen tämän lain 
voimaantuloa.  
HE 26/2006 , LaVM 6/2006, EV 67/2006  
14.5.2010/393:  
Tämä laki tulee voimaan 1 päivänä joulukuuta 2010.  
HE 102/2009 , LaVM 2/2010, EV 21/2010  
26.11.2010/1016:  
Tämä laki tulee voimaan 1 päivänä tammikuuta 2011.  
HE 58/2010 , TaVM 14/2010, EV 127/2010  
31.1.2013/107:  
Tämä laki tulee voimaan 1 päivänä syyskuuta 2013.  
Rekisteriviranomaisen päätökseen, joka on tehty ennen tämän lain voimaantuloa, haetaan 
muutosta noudattaen tämän lain voimaan tullessa voimassa olleita säännöksiä.  
Riita -, hakemus - ja rikosasia, joka on tullut käräjäoikeudessa vireille ennen tämän lain 
voimaantuloa, käsitellään noudattaen tämän lain voimaan tullessa voimassa olleita 
säännöksiä.  
Ennen lain voimaantuloa voidaan ryhtyä lain täytäntöö npanon edellyttämiin toimiin.  
HE 124/2012 , LaVM 15/2012, EV 158/2012  5.8.2016/616:  
Tämä laki tulee voimaan 1 päivänä syyskuuta 2016.  
HE 24/2016 , TaVM 9/2016, EV 48/2016  
25.8.2016/716:  
Tämä laki tulee voimaan 1 päivänä tammikuuta 2017.  
HE 7/2016 , LaVM 8/2016, EV 99/2016