PIRMOSIOS ŠV. AUGUSTINO
DE DOCTRINA CHRISTIANA INTERPRETACIJOS:
POSIDIJUS, EUGIPIJUS, KASIODORAS

Darius ALEKNA

Vilniaus universitetas

Klasikinės filologijos katedra

El. paštas: t.d.aleknos@takas.lt

Senovės autorius skaitė senovės skaitytojai. Pirmosios mums išlikusios žinios apie šv. Augustino įtakin-
go traktato De doctrina christiana skaitytojus ir interpretacijas siekia VI a. vidurį, kai šiam veikalui
jau per 150 metų. Straipsnyje aptariami Eugipijaus ir Kasiodoro interpretacijos ypatumai: abu jie šį
Augustino veikalą skaitė ieškodami atsakymų į savo meto ir savo aplinkos klausimus.

Pagrindiniai žodžiai: Augustinas, Eugipijus, Kasiodoras, De doctrina christiana, interpre-
tacijos.

Po Augustino mirties visa jo biblioteka
gana greitai buvo perplukdyta į Italiją, o jo
paties *Retractationes* ir Posidijaus sudarytas
veikalų sąrašas leido neišsibarstyti Augus-
tino raštų korpusui<fnref n="1" />. Iš šio daugybės ko-
deksų rinkinio Viduramžių pradžios skaici-
tytojai greitai atsirinko sau įdomiausius
Hipono vyskupo veikalus, juos dažniausiai
perrašinėjo ir skaitė. Labiausiai mėgtos Au-
gustino knygos VII – XII a. buvo keturios:
*Dievo valstybė, Pažodiniai paaiškinimai
Pradžios knygai, Apie krikščionių mokslą*

Apie Trejybę ir Išpažinimai<fnref n="2" />. Kažin, ar pats Augustinas skųstųsi, esą šis sąrašas netaiklus, o ir šiandien jo skaitytojai ir tyrinėtojai jam veikiausiai pritartų, gal tik kita tvarka išrikiuotų. Kad ir kaip būtų, *Apie krikščionių mokslą*, arba lotyniškai *De doctrina christiana* yra vienas populiariausių ir įtakingiausių Augustino veikalų iki pat šiandien. Ir taip pat vienas sudėtingiausių, dėl kurio bendriausios interpretacijos ir net pavadinimo vertimo atkakliai nesutariama<fnref n="3" />. Nereikėtų stebėtis, kad įvairių

<footnote n="1">¹ Smulkiau žr. Bouhot, Jean-Paul, “La trans-
mission d’Hippon à Rome des oeuvres
de saint Augustin”, *Du copiste au collectio-
neur. Mélanges en l’honneur de André Vernet*,
Brepols, 1999 p. 23–33 ir ypač Dolbeau,
François, «La survie des oeuvres d’Augustin.
Remarques sur l’*Indiculum* attribué à Possi-
dius et sur la bibliothèque d’Anségise”, *Du
copiste au collectionneur. Mélanges André Ver-
net, Bibliologia* 18, Turnhaut, Brepols 1998,
p. 3–12.</footnote>

<footnote n="2">2 Šiandien galima suskaičiuoti, kad iš IX a. turime išlikus 15 visuose didžiuosiuose to meto vienuolynuose perrašytų *De doctrina christiana* rankraščių, 11 – *Confessiones*, 14 – *De Trinitate*, 15 – *De Genesi ad litteram* ir 32 – *De civitate Dei*. Žr.: Michael M. Gorman, “The Diffusion of the Manuscripts of Saint Augustine’s ‘De doctrina christiana’ in the Early Middle Ages”, *Revue bénédictine*, 1985, p. 11–24., p. 21.</footnote>

<footnote n="3">³ Kaip tik todėl toliau vartosime lotynišką šios knygos pavadinimą.</footnote>
amžių žmonės šį Augustino veikalą regėjo
į tekstą žvelgdami savo meto akmis, tad
vienus dalykus jame matė VI a. skaitytojai,
pavyzdžiui, Kasiodoras, kitus pastebėjo di-
dieji XII a. mokytojai – Abelaras<fnref n="4" /> ir Hugo-
nas Viktoriškis<fnref n="5" />, dar kitus – XX a. pradžios
protestantų filosofai, antai M. Heideggeris
ir H.G. Gadameris⁶. Tačiau visų šių inter-
pretacijų suma nedaug mums pasakys apie
paties Augustino sumanymą ir siekį<fnref n="7" />, jam

suprasti turime ieškoti kito rakto, geriau-
sia – paties Augustino žodžių.

„Pirmosios trys knygos padeda Raštą
suprasti, o ketvirtoji, – kaip reikia pasa-
kyti, ką supratome“<fnref n="8" />, – taip Augustinas
apie 427 m., po 30 metų pertraukos grįžęs
prie kadaise nebaigto savo veikalo *De doc-
trina christiana* nusako jo turinį ir tikslą.
Pridurdamas ketvirtąją knygą, Augustinas
patvirtina, kad jo vyskupavimo pradžioje
sumanytas veikalas tebėra reikalingas, ir
kad anuomet nubrėžtas jo planas – vykęs
ir tinkamas: cituotoji *Retractationes* eilutė
tepakartoja I, 1, 1 ir IV, 1, 1 formuluotes.
Šiuose žodžiuose turėtume matyti tris es-
minius dalykus: suprasti – Raštas – pasa-
kyti. Nepaisant įvairiausių įvairiais laikais
pasiūlytų šio sudėtingo Augustino veikalo
interpretacijų, tikrasis jo supratimo ir vie-
ningumo matas yra ši paprasta paties auto-
riaus pateikta formulė.

De doctrina christiana Posidijaus
Augustino raštų kataloge (Indiculus)

Netrukus po Augustino mirties, *ca* 435 m.
Posidijaus sudarytas jo raštų sąrašas, vei-
kiausiai atspindintis dar Augustinui gy-
vam esant Hipono bibliotekoje sudarytą
jo darbų indeksą<fnref n="9" /> tuo pačiu yra pirmoji

<footnote n="4">⁴ Opelt, Ilona, “Materialen zur Nachwirkung von Augustins Schrift *De doctrina christiana*”, *Jahrbuch für Antike und Christentum*, 17, 1974, S. 64–73</footnote>

<footnote n="5">⁵ Zinn, Grovera A., Jr., “The Influence of Augustine’s *De doctrina christiana* upon the Writings of Hugh of St. Victor”, *Reading and Wisdom. The De doctrina christiana of Augustine in the Middle Ages*, ed. Edward D. English, University of Notre Dame Press, Notre Dame-London, 1995, p. 48–60; 73–83.

⁶ Kaip siaurai ir tendencingai galima suprasti tekstą, puikiai rodo savo šaknų ieškančios vadinamosios „filosofinės“ hermeneutikos darbai, pvz. žr. *De doctrina christiana* karikatūrą Jean Grondin knygelėje *Filosofinės hermeneutikos įvadas*. Iš vokiečių k. vertė Nerija Putinaitė, Aidai, Vilnius 2003, p. 60–73. Pastangoms šiuolaikinėje filosofinėje hermeneutikoje surasti Augustinui artimų mąstytojų skirtas Cyril O’Regan straipsnis: “*De doctrina christiana* and Modern Hermeneutics”, *De doctrina christiana. A Classic of Western Culture*, edd. Duane W.H. Arnold and Pamela Bright, University of Notre Dame Press, Notre Dame-London, 1995, p. 217–243.</footnote>

<footnote n="7">⁷ Christophas Schäublinas, remdamasis Ilo-
nos Opelt (op.cit.) surinktais duomenimis
pastebi paradoksą, kad aptariamasis Augus-
tino veikalas jau pirmujų jo skaitytojų buvęs
suprastas netaikliai, bet smulkiau šio feno-
meno nenagrinėja. Žr. Schäublin, Chris-</footnote>

<footnote>toph, “De doctrina christiana: A Classic of
Western Culture?”, *De doctrina christiana. A
Classic...* p. 47–67, ypač p. 47.
⁸ *Retract.* II, 4.
⁹ Possidius, *Indiculus*, 6, PL 46, 5–22.11.
F. Dolbeau, «La survie des oeuvres d’Au-
gustin. Remarques sur l’*Indiculus* attribué à
Possidius et sur la bibliothèque d’Anségise»,
*Du copiste au collectionneur. Mélanges André
Vernet, Bibliologia* 18, Turnhaut, Brepols
1998, p. 3–12.</footnote>

<footnote n="8">⁸ *Retract.* II, 4.</footnote>

<footnote n="9">⁹ Possidius, *Indiculus*, 6, PL 46, 5–22.11.
F. Dolbeau, «La survie des oeuvres d’Au-
gustin. Remarques sur l’*Indiculus* attribué à
Possidius et sur la bibliothèque d’Anségise»,
*Du copiste au collectionneur. Mélanges André
Vernet, Bibliologia* 18, Turnhaut, Brepols
1998, p. 3–12.</footnote>
pastanga kaip nors sisteminti nepaprastai
daug parašiusio Hipono vyskupo raštus.
Juos Posidijaus indeksas skirsto į pole-
minius: prieš pagonis (šiame skyriuje *De
civitate Dei*), prieš astrologus, žydus, ma-
nichėjininkus, priscilianininkus, donati-
ninkus, pelagininkus, arijonis (čia ir *De
Trinitate*), ir kiekviename poskyryje dar
išskiria knygas (*libri*), laiškus (*epistolae*) ir
egzegetinius komentarus (*tractatus*). Ta-
čiau visų Augustino raštų suklasifikuoti
pagal to meto Bažnyčios polemikos kryptis
nebuvo įmanoma, tad plačiausiame Posi-
dijaus katalogo skyriuje – „įvairios knygos,
komentarai ar laiškai visų besimokančiųjų
naudai parašyti“ randame ir *Išpažinimus*, ir
*Pažodinius paaiškinimus Pradžios knygai*, ir
*De doctrina christiana*<fnref n="10" />. Matome, kad jau
Posidijaus indeksas, sekdamas dar paties
Augustino bibliotekoje sudaryta katalogo
schema, nors ir labai bendrai, vis dėlto
aptariamąjį veikalą įrikiuoja į nepolemi-
nių mokymuisi, studijoms, domėjimuisi
orientuotų raštų seriją. Iš viso šiai grupei
priskiriamų knygų sąrašo matyti, kad čia
negali būti kalbos apie kokią nors labiau
apibrėžtą mokyklos programą ar apskritai
mokyklą. Tai veikalai, kurie, katalogo su-
darytojo požiūriu, nėra poleminiai ir tie-
siog naudingi besigilinantiems į Augustino
nagrinėtas temas.

*De doctrina christiana Eugipijaus*
*antologijoje Excerpta ex operibus*
*sancti Augustini*

Viena pirmųjų *De doctrina christiana* in-
terpretacijų Italijoje jau pateikia tik du

pirmuosius aptartos Augustino formulės
dėmenis. Apie 511 m. Neapolyje Boeci-
jaus, Kasiodoro ir šv. Benedikto amžinin-
kas abatas Eugipijus († 532) parengė pir-
mąjį ir labai platų įvairių Augustino raštų
ištraukų rinkinį *Excerpta ex operibus sancti
Augustini*. Tarp daugelio kitų Augustino
veikalų, jame – daug išmaniai parinktų iš-
traukų iš I, II ir III *De doctrina christiana*
knygų, neblogai atspindinčių pagrindines
Augustino aptariamas temas, bet nėra nie-
ko iš ketvirtosios, skirtos „pasakymui“. Ar
Eugipijus neturėjo IV kn., ar tiesiog manė,
kad nėra didelio reikalo skaitytojams siūly-
ti savotiškų retorinių Augustino patarimų?
Nesant kokių nors rimtesnių šio klausimo
tyrinėjimų<fnref n="11" />, atsakyti sunku. *De doctrina
christiana* leidėjo J. Martino manymu, Eu-
gipijus veikiausiai neturėjęs IV kn. teksto,
bet toks teiginys jam reikalingas įrodynė-
jant, kad V a. pradžioje galėjo egzistuoti ne
pilnas, bet tik I–II knygos apimantis leidi-
mas<fnref n="12" />. Čia turėtume pastebėti, kad Eugi-
pijus vis dėlto cituoja III-ąją knygą, kuri,
būdama nebaigta, negalėjo būti įtraukta į
hipotetinį pirmųjų dviejų knygų leidimą,
kuriuo, J. Martino nuomone, naudojosi
Eugipijus. Antra vertus, Eugipijus cituoja
toli gražu ne iš visų *Išpažinimų* ar *Dievo
valstybės* knygų. Ar ir jų jis neturėjo? Įva-

<footnote n="10">10 Possidius, *Indiculus*, 6, PL 46, 11.</footnote>

<footnote n="11">11 Eugipijų minintis Ilonos Opelt straipsnis “Materialen zur Nachwirkung von Augustins Schrift *De doctrina christiana*”, *Jahrbuch für Antike und Christentum*, 17, 1974, S. 64–73 išties tėra medžiagos rinkinys ir nesiekia parteikti kokios nors rimtesnės analizės. Autorė tepasako, kad Eugipijaus parinktų ištraukų motyvas buvęs „teologinis“ (p.65).</footnote>

<footnote n="12">12 J. Martin, “Praefatio”, p. XIX, Aurelii Augustini *De doctrina christiana* libri IV, ed. J. Martin, Tournhout, 1962, CCSL 32.</footnote>
diniame antologijos laiške Eugipijus sako, kad turėti rinkinį esą naudinga net ir savo bibliotekoje turint visus Augustino raštus<fnref n="13" />; ištraukų rinktinė, be abejo, pirmiausia reikalinga negalintiems džiaugtis pilnu raštų rinkiniu (omnia illius habere vel invenire quis possit?), tačiau tokio rinkinio sudarymas ir skaitymas yra ir ypatingos sielos ugdymo pratybos (informari tanta doctrina cupiens, vel sanari), „protą pagardinanti mąstomoji druska“ (hunc intelligibilem ad condiendos animos salem... profuturum) į šventus dalykus besigilinančiai vienuolių bendruomenei (sancto quo polletis studio): pats Eugipijus skaitęs atrinktas ištraukas savo draugams vienuoliams (quae stantibus amicis integra legeram)<fnref n="14" />. Sudarydamas Augustino raštų antologiją, Eugipijus vienas pirmųjų atsiliepia į tuo metu besiklos tančios ankstyvųjų Viduramžių literatūros

tradicijos poreikį autorių tekstus pateikti antologijų pavidalu<fnref n="15" />. Kažin, ar ji randasi vien tik iš tekstų trūkumo. Eugipijaus tyrinėtojai yra pastebėję, kad jo antologijos ištraukos yra „nepaprastai puikiai parinktos, kalbančios apie teologinius, egzegetinius ir asketinius dalykus“<fnref n="16" />. Todėl mes veikiau linktume manyti, kad Eugipijus tyčia į savo rinktinę neįtraukė ištraukų iš IV-tosios De doctrina christiana knygos. Kaip būtų galima šitai paaiškinti? Pakankama priežastis būtų manyti, kad Eugipijus savo rinktinę skyrė kontempliatyvaus, uždaro gyvenimo vienuolėms, kurioms „retorinė“, pasakymui skirta De doctrina christiana dalis nebuvo reikalinga. Kad ir kaip būtų, VI a. abatas nuo Neapolio pateikė tam tikrą De doctrina christiana interpretavimo versiją: Eugipijui šis Augustino veikalas pirmiausiai brėžia kelią gilinantis į Šventąjį Raštą.

## De doctrina christiana Kasiodoro veikale Institutiones divinarum et humanarum lectionum

Vienas atidžiausių VI a. De doctrina christiana skaitytojų buvo abato Eugipijaus amžininkas ir pažįstamas Kasiodoras. Jo veikalelėlyje Institutiones divinarum et humanarum lectionum<fnref n="17" /> iš visų neaprėpiamai gausių Augustino veikalų dažniausiai cituojamas yra kaip tik šis<fnref n="18" />. Prie Kasiodoro vertėtų stabtelėti šiek tiek ilgėliau, nes kaip tik jo

<footnote n="13">13 Ep. ad Probam, PL 62, 559 D – 562 C. 559 D: Excerptorum codicem quem de nonnullis operibus sancti Augustini, cohortante domino meo Marino abbate, vel caeteris sanctis fratribus, quomodocunque compegeram, continuo transferri vobis, sancto quo polletis studio, vo luistis: et cum bibliothecae vestrae copia multi plex, integra, de quibus pauca decerpsi, conti neat opera, placuit tamen habere decerpta.</footnote>

<footnote n="14">14 Ibid. 561 A–B: Scientes hunc intelligibilem ad condiendos animos salem etiam pecoribus abjectissimis profuturum, quorum omnium ego prorsus abjectior, ex aliquantis ejusdem ben ati viri praeclaris operibus perpauca ruminando quodammodo lambendoque decerpsi, quae stantibus amicis integra legeram. Nam omnia illius habere vel invenire quis possit? Nonnulla ergo legenti mihi atque habere cupienti quia facultas minime suppabet, idcirco quaedam, velut ex ingenti prato floribus asperso coelestibus, ex librorum ejus quae data est copia inops aegerque collegi: inops scilicet peritia, aeger of fensa, vel informari tanta doctrina cupiens, vel sanari. Šiems svarstymams mielai pritaria ir Kasiodoras, Cf. Inst. I,</footnote>

<footnote n="15">15 Žr. Brunhölzl, Franz, Geschichte der lateinischen Literatur des Mittelalters, Bd.1, Wilhelm Fink Verlag, München, p. 44.</footnote>

<footnote n="16">16 Plinval, G. de, Eugippius, DSp, t. IV, Paris, 1961, p.1684–1685.</footnote>

<footnote n="17">17 Parašytas 551–562 m.</footnote>

<footnote n="18">18 V.s.v. Kasiodoro Institutiones leidėjo R.A.B. Mynors sudarytą indeksą in: Cassiodori Senatoris Institutiones. Ed. R.A.B. Mynors, Oxford, Clarendon Press 1937.</footnote>
pasiūlyta nagrinėjamojo Augustino veikalo interpretacijos schema iki pat mūsų laikų bus labai dažnai prisimenama ir mėgstama.

Kaip žinia, baigęs puikią labai aukšto valdininko karjerą gotų valdovų nuo Teodoriko Didžiojo iki Vitigio dvare, Flavijus Magnas Aurelijus Kasiodoras Senatorius (ca 485–580), senos ir garbingos Romos giminės palikuonis, po 551 m. pasitraukė į savo žemes Kalabrijoje<fnref n="19" />, kur įkūrė vienuolyną *Vivarium*. Kiek žinoma, Kasiodoro vienuoliai, nors ir laikėsi Tėvų regulos<fnref n="20" />, intelektualinėmis nuostatomis buvo panašūs ne į savo amžininkus šv. Benedikto bičiulius, bet veikiai į tuo metu dar prisimenamas pagonių filosofų mokyklas ar draugijas<fnref n="21" />. Kasiodorą užvaldžiusi mintis buvo pasiūlyti krikščionišką tokios filosofijos programą, šis projektas jau buvo seniai jo sumanytas, dar 535 m. kartu su popiežiumi Agapėtu<fnref n="22" /> planuojant Romoje

steigti krikščionišką mokyklą, panašią į tą, kuri kadaise veikusi Egipto Aleksandrijoje ar veikianti Nisibėje, Persijoje. Vivarijuje Kasiodorui teko tenkintis mažiau ambicingu projektu, jo draugija buvo nedidelė filosofuojančių vienuolių bendruomenė toli nuo Romos popiežiaus ir Ravenos ar Konstantinopolio dvarų. Tačiau Vivarijaus vienuoliai turėjo didelę ir retą privilegiją: jie galėjo naudotis turtinga ir puikiai suda ryta Kasiodoro biblioteka.

Kasiodoras jau priklausė naujam, begimstančiam pasauliui, kuris vėliau bus pavadintas Viduramžiais: ir jis pats, ir jo amžininkai tai puikiai suvokė. Jie priklausą „naujųjų“ (*novelli*) ir daug silpnesnių mokytojų kartai, tad geriausia jiems skelbti „senųjų“ (*antiqui*) mokslą (*doctrinam*)<fnref n="23" />. Šie senieji Kasiodoro mokytojai yra Augustinas, Jeronimas, Kirilas Aleksandrietis, Bazilijus, Jonas Auksaburnis ir kiti<fnref n="24" />. Tarp daugybės įvairių pokyčių vienas liečia patį mokyklos gyvavimo branduolį – mokinio ir mokytojo santykius: Kasiodoras pirmasis ima teigti, kad knyga gali būti mokytoja<fnref n="25" /> – galima įsivaizduoti, kaip ne-

<footnote n="19">19 Pakankamai būdingas aukšto to meto valdininko elgesys, taip pat buvo padarę ir Sulpicijus Sevėras arba Dardanas Th. Klauser, *Vivarium*, in: *Mélanges Robert Boehringer*, Tübingen, 1957, p. 337–344.</footnote>

<footnote n="20">20 Cass. *Inst.* I, 32, 1.</footnote>

<footnote n="21">21 Tokios nuomonės ir Jacques Fontaine, “Cassiodor et Isidor: l’évolution de l’encyclopédisme latin du VIe au VIIe siècle”, *Atti della settimana di studi su Flavio Magno Aurelio Cassiodoro* (Cosenza-Squillace 19–24 settembre 1983) a cura di Sandro Leanza, Rubbettino Editore, Soveria Mannelli 1986, pp. 72–91, p. 83. Kaip tik tuo metu, 529 m., imperatorius Justinianas įsakė uždaryti paskutiniąją platonikų mokyklą Atėnuose.</footnote>

<footnote n="22">22 Popiežius Agapėtas tepopiežiavo 11 mėnesių, bet spėjo Romoje įkurti Bažnyčios Tėvų lotynų ir graikų biblioteką. Apie popiežių Agapėtą ir mokyklos projektą žr. Elio Perretto, Papa Agapito I e la mancata fondazione delle “Schola Christiana” vagheggiata</footnote>

<footnote>da Cassiodoro, in: *Cassiodoro. Dalla corte di Ravenna al Vivarium di Squillace*. Atti del Convegno Internazionale di Studi – Squillace, 25–27 ottobre 1990. Rubettino Editore, Soveria Mannelli 1993, p. 213–220.</footnote>

<footnote n="23">23 Cass. *Inst*. Praef. 1106 D: *non propriam doctrinam, sed priscorum dicta commendo, quae posteris laudare fas est, et praedicare gloriosum [...]*; 1108 A: *Unde fieri potest, ut per magistros agatur antiquos, quod impleri non potuit per novillos*.</footnote>

<footnote n="24">24 Indra Putrimaitė, *Biblioteka Kasiodoro veikale Institutiones*. Bakalaurinis darbas, VU Klasikinės filologijos katedra, Vilnius 2003.</footnote>

<footnote n="25">25 Cass. *Inst*. Praef. 1106 D – 1107 *Ad hoc divina charitate probor esse compulsus, ut ad vicem magistri introductorios vobis libros istos,*</footnote>
pritariamai galvą purtytų Platonas. Tokios Kasiodoro knygų mokyklos nauda esanti dvejopa: sielos išganymas ir pasaulietinis išsilavinimas<fnref n="26" />. Čia Kasiodoras susiremia su didžiausia savo meto ir sluoksnio problema: socialine prasme tai vienuolinio ar politinio gyvenimo pasirinkimo dialema, kultūrine ir dvasine – Rašto ir pasaulietinių mokslų santykio klausimas. Jau pats jo Romos projektas kilęs regint daugybę pasaulietinių mokslų mokytojų, bet nesant jokios viešosios krikščioniškos mokyklos<fnref n="27" />. Iš Grigaliaus Didžiojo palikto šv. Benedikto gyvenimo žinome, kaip šis Romoje atsisakęs mokytis pasaulietinių dalykų, nes „pastebjęęs, jog daugelis, mokydamiesi jų, žengia per ydų prarają“<fnref n="28" />. Minėta, Kasiodoras sakosi pažinojęs abatą Eugipijų, kuris, esą, nepakankamai išmanęs pasaulietinius mokslus, bet Šventąjį

Raštą – puikiai<fnref n="29" />. Rasti kokį nors aiškų sprendimą ypač sunku buvo Romos patricijų šeimoms, o kaip tik tokiai priklausė ir Boecijus<fnref n="30" />, ir Kasiodoras.

Šv. Benediktas pasirinko vienuolystę, Boecijus – pagonių filosofiją, o Kasiodoras mėgino derinti abi šias gyvenimo ir mąstymo kryptis, ir negalėjo čia rasti geresnio mokytojo, nei Augustinas, ir naudingensnio veikalo, nei De doctrina christiana. Hipono vyskupas Augustinas Kasiodoro amžiui ir jo aplinkai pirmiausiai „šventaisiais ir pasaulietiniais mokslais pasaulyje garsus vyras“<fnref n="31" />. Pačiam Kasiodorui įstabiausia vieta iš Augustino Išpažinimų yra pasakojimas, kaip šis, pats vienas ir nieko nepadedamas išstudijavęs pasaulietiniams logikos mokslams priklausančias Aristotelio Kategorijas<fnref n="32" />. Ko pirmiausiai Kasiodorą pamoko nagrinėjamasis Augustino veikalas? Be abejo, tinkamų Rašto ir pasaulietinio mokslo santykių. Bendru daugelio

Domino praestante, conficerem; [...] Huc accedit quod magistrum gravem pateris, si frequenter interroges; ad istos autem quoties redire volueris, nulla asperitate morderis. Boecijų guodžianti Filosofija dar asmuo, dialektinio pokalbio bendrininkė, nors vienas iš brangiausių Boecijaus paliekamų dalykų yra nuostabioji jo biblioteka (...).

<footnote n="26">26 *Ibid.* 1107 A: utilitas vero magna inesse cognoscitur, quando et per eos (sc. codices) discitur, unde et salus animae, et saecularis eruditio provenire monstratur.</footnote>

<footnote n="27">27 *Ibid.* 1105 D Cum studia saecularium litterarum magno desiderio fervere cognoscerem, ita ut multa pars hominum per ipsa se mundi prudentiam crederet adipisci, gravissimo sum (fateor) dolore permotus, quod Scripturis divinis magistri publici deessent, cum mundani auctores celeberrima procul dubio traditione pollerent.</footnote>

<footnote n="28">28 Grigalius Didysis, Šventojo Benedikto gyvenimas, 1, Vilnius, Aidai 1996, p. 16 – 17. Vert. J. Morkus.</footnote>

<footnote n="29">29 Cass. Inst. I, 23, 1: Convenit etiam ut presbyteri Eugippii opera necessaria legere debeatis, quem nos quoque vidimus, virum quidem non usque adeo saecularibus litteris eruditum, sed scripturarum divinarum lectione plenissimum.</footnote>

<footnote n="30">30 Apie Boecijaus pasirinkimą tarp Kristaus ir filosofijos žr. Alekna, D. Paskutiniojo romėno dangus, *Metai*, 2001, 5–6, p. 174 – 177.</footnote>

<footnote n="31">31 Gennadius Massiliensis († 495/505 m.), *De scriptoribus ecclesiasticis*, 38, PL 58, 1079B: *Augustinus Afer, Hipponensis oppidi episcopus, vir eruditione divina et humana orbi clarus.* Kasiodoras yra skaitęs ir savo vienuoliams rekomenduoja skaityti šį Genadijaus veikalą: Cass. Inst. I, 17.</footnote>

<footnote n="32">32 Cass. Inst. I, 22. Cf. Aug. Conf. IV, 16, 28. Tiesa, galima manyti, kad šis epizodas ypa tingo Kasiodoro dėmesio pelnė todėl, kad čia regime Augustiną besimokant iš knygų, be mokytojo, t.y. tai, ką ir pats Kasiodoras siūlo daryti savo vienuoliams.</footnote>
Tėvų sutarimu, pasaulietiniai mokslai esą naudingi todėl, kad padeda geriau suprasti Šventąjį Raštą<fnref n="33" />. Bet Augustinas, Kasiodoro manymu, sakęs dar daugiau. Jis aptaria tris santykio su pasaulietiniu išsilavinimu galimybes. Viena vertus, negalima manyti, kad nemokyti ir neraštingi žmonės negalį pasiekti pakankamo tikėjimo ir gėrio ar blogio pažinimo, nes Dievas suteikia tobulą išmintį tam, kam nori (1 Kor 12, 11)<fnref n="34" />. Todėl gerais poelgiais ir nuolatinėmis maldomis per teisingą tikėjimą ir šventus darbus reikią siekti amžinojo gyvenimo<fnref n="35" />. Vis dėlto, Bažnyčios Tėvai nedraudę pasaulietinių mokslų, nes jie esą naudingi Raštui pažinti, bet tik tuomet, kai šiais mokslais blaiviai ir protingai tirsi gamtos ir žmonių pasaulį (ipsas res). Tad antroji santykio su pasaulietiniais mokslais galimybė – klaidingas pasaulio tyrimas, ir jis klaidingas tuomet, jei savęs išaukštinimo viltį sudedi į tiriamus pasaulio daiktus, o ne į malominą ir išganingą išmintį teikiantį šviesu-

lių Tėvą<fnref n="36" />. Kaip tik tokia esanti daugybės filosofų klaida<fnref n="37" />. Tad, trečia, tinkamai pasaulietiniais mokslais išlavinti ir Viešpaties įstatymo besilaikantys krikščionys gali pasiekti tikrąją išmintį (veram sapien-tiam), „kaip palaimingasis Augustinas primena savo knygoje De doctrina chris-tiana, sakydamas“<fnref n="38" />. Toliau ilgoka citata iš II-osios knygos pabaigos (II, 40, 61), kur Augustinas apibendrina savo mintis apie tinkamą naudojimąsi pasaulietiniais mokslais, be kita ko paminėdamas daug garbingų pasaulietiniuose moksluose įgudusių krikščionių vardų. „Mes priduriame Ambraziejų, patį Augustiną ir Jeronimą, ir dar daugybę nesuskaičiuojamų graikų“ – tęsia Kasiodoras. Jam tai pamėgdžiotini pavyzdžiai, sakantys, kad reikia „atsargiai, bet nedelsiant“ kibti į abejus mokslus<fnref n="39" />. Manytume, kad Kasiodorui patraukliausia ir jo aplinkai reikalingiausia De doctrina christiana idėja buvo aiški Augustino nuostata dėl pasaulietinių mokslų naudin-gumo ir tinkamo jų panaudojimo. Tą patį rūpestį rodo trumpa citata iš II, 29, 46,

<footnote n="33">³³ Cass. Inst. II, 7, 4. His igitur breviter de doctrinis saecularibus comprehensis, ostenditur quia non parvam utilitatem ad intellegentiam divinae legis afferre noscuntur, sicut etiam a quibusdam sanctis Patribus indicatur. Idem v. Inst. I, 27,1. Šiais žodžiais Kasiodoras baigia 7 mokslų vadovėlių santrauką II-ojoje knygoje.</footnote>

<footnote n="34">³⁴ Cass. Inst. I, 28, 2: nam si tantum in litteris esset scientia rerum bonarum, qui litteras ne- sciunt utique rectam sapientiam non haberent. sed cum multi agrammati ad verum intellec- tum perveniant rectamque fidem percipient caelitus aspiratam, dubium non est puris ac devotis sensibus Deum concedere, quod eis iu- dicat expedire.</footnote>

<footnote n="35">³⁵ Ibid. quapropter actibus bonis et orationibus assiduis expetendum est, ut ad veram fidem operasque sanctissimas, ubi est vita nostra per-petua, Domino comitante veniamus.</footnote>

<footnote n="36">³⁶ Ibid. I, 28, 3: si tamen, divina gratia suffra-gante, notitia ipsarum rerum sobrie ac ratio-nabiliter inquiratur, non ut in ipsis habeamus spem provectus nostri, sed per ipsa transeuntes desideremus nobis a Patre luminum (Jok 1, 17) proficuam salutaremque sapientiam de-bere concedi.</footnote>

<footnote n="37">³⁷ Ibid. quanti enim philosophi haec solummodo lectitantes ad fontem sapientiae non venerunt, et vero lumine privati ignorantiae caecitate de-mersi sunt!</footnote>

<footnote n="38">³⁸ Cass. Inst. I, 28, 4.</footnote>

<footnote n="39">³⁹ Cass. Inst. I, 28, 4: quos nos imitantes cautis-sime quidem sed incunctanter utrasque doctr-nas, si possumus, legere festinemus – quis enim audeat habere dubium, ubi virorum talium multiplex praecedit exemplum?</footnote>
kur Augustinas peikia astrologiją<fnref n="40" />. Kasiodoras šiuo Augustino veikalu pasiremia ir kitomis progomis: *De doctrina christiana* esanti viena iš knygų, padedančių suprasti Raštą<fnref n="41" />, čia išdėstytas Augustino Raštų skirstymas esąs vienas iš autoritetingiausių (greta Jeronimo ir Septuagintos)<fnref n="42" />, Kasiodoras kartoja Augustino mintį, kad Raštų tikslas – ugdyti Dievo ir artimo meilę<fnref n="43" />. Visa tai atitinka dviejų pirmųjų Augustino formuluotės narių turinį. Tačiau trečiojo, kaip ir Eugipijaus antologijoje, nerandame. Ir čia tikrai ne nepilno teksto leidimo reikalas: Kasiodoras *expressis verbis* sako, kad *De doctrina christiana* susideda iš keturių knygų<fnref n="44" />, o apytikriai tuo pačiu metu, t.y. *ca* 560 m. parašytuose *Psalmių paaiškinimuose* ir cituoja IV-ąją knygą<fnref n="45" />. Ir progą ją prisiminti savo *Institutiones* Kasiodoras turėjo puikią: pagal jo sumanymą, po pirmosios knygos, kurioje jis išdėstė Dievo pažinimo mokslą, t.y. įvadą į Šventąjį Raštą ir krikščionių literatūrą, turėjo sekti antroji, kurioje Kasiodoras siekė išdėstyti 7 laisvųjų menų, vadinasi, ir retorikos, pagrindus. Tačiau rašydamas

apie iškalbos meną, jis nė vienu žodžiu nebeužsimena apie *De doctrina christiana*<fnref n="46" />. Kasiodorui Augustinas didelis autoritetas ir pasaulietiniuose moksluose. Pavyzdžiui, kabėdamas apie muziką, jis rekomenduoja savo vienuoliams skaityti Augustino *De musica*<fnref n="47" />, o, svarstymuose apie astronomiją, kaip matėme, cituodamas *De doctrina christiana*, įspėja nepainioti jos su būrimu iš žvaigždžių. Tad kodėl Kasiodoras nutyli krikščionišką ir pakankamai originalią jo retorikos versiją? Čia galime tik spėlioti. Galbūt kaip tik todėl, kad ji perdėm netradicinė, prieštaraujanti romėnų aristokratui ir „paskutiniajam Antikos gramatikui“ (L. Traube) į kraują įsigėrusioms šio meno aksiomoms? Bet galbūt, kaip ir Eugipijus, Kasiodoras taip pat mano, kad net ir krikščioniška retorika vienuoliams nereikalinga?

Norėdami apibendrinti Kasiodoro pasiūlytą Augustino *De doctrina christiana* interpretaciją turėsime pasakyti, kad, pirmiausiai, šis veikalas patenka į labai savotiškos Kasiodoro vienuolyno „mokyklos“ aplinką, kurios „mokinių“ siekis – savęs rengimas Dievo Karalystei pasinaudojant ir pasaulietiniais mokslais, o Kasiodoras – tokios mokyklos mokytojas, paliekantis savo mokymo nurodymus: toks tiesioginis šio Augustino traktato skaitymo kontekstas. Bet jis daug kuo nesutampa su tuo, kolioje aplinkoje prieš pusantro šimto metų radosi paties Augustino kūrinys. Antra: pagal jį, arba, veikiau, pasinaudodamas jo autoritetu, Kasiodoras mėgina projektuoti savo *ratio studiorum*: jam čia svarbiausia

<footnote n="40">⁴⁰ *De doctr. chr.* II, 7, 4.</footnote>

<footnote n="41">⁴¹ Cf. Cass. *Inst.* I, 10, 1.</footnote>

<footnote n="42">⁴² Cf. Cass. *Inst.* I, 13, 1–2.</footnote>

<footnote n="43">⁴³ Cf. Cass. *Inst.* I, 16, 2.</footnote>

<footnote n="44">⁴⁴ Cass. *Inst.* I, 16, 4. *Utiles etiam sunt ad instructionem ecclesiasticae disciplinae [...] beati Augustini de Vera Religione liber unus et de Doctrina Christiana libri quattuor.*</footnote>

<footnote n="45">⁴⁵ Cass. *Expositio psalmorum* 1, 325 (CCSL 97, ed. M. Adriaen, 1958 = PL 70, 32 B): *Efficacissimum plane doctrinae genus et inutare prosperis et terrere contrariis, sicut et pater Augustinus in libris De doctrina christiana memorat dicens: debet igitur diuinarum scripturarum tractator et doctor, defensor rectae fid dei ac debellator erroris et bona docere et mala dedocere* (=De doctr. chr. IV,4,6).</footnote>

<footnote n="46">⁴⁶ Cass. *Inst.* II, 2.</footnote>

<footnote n="47">⁴⁷ Cass. *Inst.* II, 5, 10.</footnote>
yra pasaulietinių mokslų reikalingumo ir tinkamo jais naudojimosi pagrindimas. Nesunku pastebėti, kad paties Augustino žodžiuose apie *De doctrina christiana* nė vienas iš šių dviejų požymių nepaminėtas. Trečia, Kasiodoras vis dėlto išsaugo šį tą ir iš pirmykščio Augustino sumanymo, tiesa, nuskurdindamas: jam *De doctrina christiana* yra įvadas į Šventąjį Raštą. Ketvirta, Kasiodoras nutyli visus Augustino svarstymus apie krikščioniškos retorikos galimybes.

Kasiodoro pasiūlytas būdas derinti pasaulietinius mokslus ir krikščioniškajį ugdymą jo laikais nerado daug šalininkų. Pati Kasiodoro mintis pasakyta neaiškiai: jis taip ir nepasako, kuo krikščionis, išstudijavęs pasaulietinius mokslus vis dėlto yra pranašesnis už nestudijavusius, jei išmintį, kam panorėjęs, teikia Dievas. Kasiodoro įkurtas ir gausiai aprūpintas vienuolynas Vivarijus po įkūrėjo mirties sunyko. Net abi jo paties veikalo *Institutiones* knygos ankstyvaisiais Viduramžiais gyvavo ir buvo skaitomos atskirai<fnref n="48" />, o galingai augantis

vienuolių judėjimas rinkosi ne Romos aristokratų laisvuosius menus, bet pasitraukimą nuo politinių ambicijų pasaulio ir šv. Benedikto regulą.

Šis trumpas pirmųjų *De doctrina christiana* interpretacijų tyrimas, mūsų supratimu, be kita ko rodo, kaip svarbu atsargiai remtis tradicija ieškant taiklios veikalo interpretacijos. Naujausiųjų laikų tyrinėtojų siūlomi šios knygos supratimo keliai dažnai seka vienu ar kitu Viduramžiais ar vėliau pramintu taku, iš viso turtingo Augustino teksto parinkdami kelias jiems pastraukliausias idėjas. Tuo tarpu norint rasti taiklią šio veikalo interpretaciją, reikėtų ieškoti tokios bendrosios jo idėjos, kuri tiktų visam keturių knygų veikalui, o ne tik vienai kuriai jo daliai. Taigi pirmiausiai reikia gerai įsižiūrėti į patį tiriamą veikalą ir tiesioginį jo kontekstą.

LES PREMIÈRS INTERPRETATIONS DU DE DOCTRINA CHRISTIANA DE S. AUGUSTIN:
POSSIDIUS, EUGIPPIUS, CASSIODORE

Darius Alekna

Résumé

Les auteurs anciens étaient lus par les lecteurs anciens. Les premières informations sur les lecteurs du célèbre traité d'Augustin *De doctrina christiana* et sur leurs interprétations de cet ouvrage proviennent du milieu du VIe siècle. L'article porte sur les interprétations qu'on peut discerner chez Eugippius et Cassiodore :

les deux auteurs ont lu le traité d'Augustin
pour y chercher les réponses aux questions,
soulevées par leur époque, postérieure d'un
siècle et demi par rapport à celle de l'ouvrage
d'Augustin, et par leur entourage monastique.

Mot-klef: Augustin, Eugippius, Cassiodore, De doctrina Christiana, interprétations.

<footnote n="48">⁴⁸ Holtz, Luis, “Quelques aspects de la tradition et de la diffusion des *Institutions*”, *Ati</footnote>

<footnote>della settimana di studi su Flavio Magno Au-
relio Cassiodoro (Cosenza-Squillace 19-24
settembre 1983) a cura di Sandro Leanza,
Rubbettino Editore, Soveria Mannelli 1986,
p. 281-301.</footnote>