MEDŽIAGA ANTROJO „BARO“ LEIDIMO ISTORIJAI

Leonas GUDAITIS

Almanachas „Pirmasai baras“ buvo sumanytas leisti kasmet. Ta-
čiau šviesą išvydo tik viena knyga. Pasirodžiusi Vilniuje 1915 metų liepos
28 dieną<fnref n="1" />, artėjant prie miesto grėsmingam pasaulinio karo viesului (rug-
sėjo 19-į į Vilnių ižengė Vokietijos kariuomenė), ji buvo, almanacho
dalyvio B. Sruogos žodžiais tariant, puota maro metu<fnref n="2" />. Estetizavimo ten-
dencijoms pasidavę jauni rašytojai „Pirmajame bare“ ryškiai atskleidė
savo. kūrybinius principus, kurie ilgainiui lietuvių literatūroje įsišaknijo
ir išliko gajūs visą buržuazijos valdymo laikotarpį. Almanache nuskambė-
jo stiprios neoromantinės — simbolistinės, impresionistinės gaidos. Atsi-
skleidė tokių talentingų menininkų, kaip B. Sruogos, I. Seiniaus, individua-
lybė. Todėl šis leidinys ir su juo susiję reiškiniai verti literatūros tyrinėtojų
dėmesio.

„Pirmasai baras“ nespėjo plačiau paplisti Lietuvoje. Didesniąją ti-
ražo dalį išplatino kartu su šimtais tūkstančių lietuvių į Rusijos gilumą
pasitraukę almanacho redaktoriai ir aktyviausieji bendradarbiai. 1917 metų
vidury almanacho administracija pranešė, kad visos „Pirmojo baro“ kny-
gos parduotos<fnref n="3" />, tačiau dar ir 1918-į pradžioje ne visi leidinio platintojai
buvo atsilyginę už paimtus egzempliorius<fnref n="4" />.

Nepaisydami platinimo sunkumų, „Pirmojo baro“ leidėjai 1916 metais buvo pasišovę išleisti Petrograde antrąją almanacho knygą. Didelis organizacinis krūvis teko dailininkui Adomui Varnui. Tai matyti iš jo laiškų K. Simoniui ir V. Bičiūnui.

Kariuomenėje Daugpilyje tarnavęs Kazys Simonis mėgino savo jėgas grafikos srityje. Išgirdęs, kad rengiamas „Pirmojo baro“ tęsinys, dar 1915 metų pabaigoje jis pasiuntė į Petrogradą S. Silingui tušu nupiešų kryžių ir fantastinių vaizdų<fnref n="5" />. Redakcijos vardu savamoksliui dailininkui išsamiai atsakė A. Varnas<fnref n="6" />. Jis pažymėjo, jog piešiniuose „matoma daug

<footnote n="1">¹ „Santara“, 1917.III.31.</footnote>

<footnote n="2">² Ten pat.</footnote>

<footnote n="3">³ Ten pat, 1917.VI.10.</footnote>

<footnote n="4">⁴ Ten pat, 1918.I.14.</footnote>

<footnote n="5">⁵ K. Simonio atsiminimai „Atliekamu laiku“, užrašyti 1969.VIII.17—20.</footnote>

<footnote n="6">⁶ 1915.XII.17 laiškas; K. Simonio asmeninis archyvas.</footnote>
gabumo ir dailės meilės, skatino jaunuoli „paišyti iš gamtos, žiūrėti į žmonės, nuolant dirbant, „lavinti akį bei ranką". Kol kas A. Varnas nepatėrė K. Simoniu spausdinti piešiņių laikraščiuose, bet prašė sujių neus „Baro" redakcijai, kad būtų galima sekti kūrybinę pažangą. „Rupinamės kad ir šįmet? išeitų „Baras", jo antrasis numeris – turbut vasaros metu apsikei. Kā bus iškepes, tai tučtojaus dar šiltą Tamstai atsiūsimė. Tikimes, kad šįmetinės bus didesnis ir dar gražesnis“, – rašė A. Varnas.

1916 metų vasąar įėtayo antras A. Varno laiškas<fnref n="8" />, kuriame K. Simonio pastangos buvo įvertintos: „...nutarėm su Silingu parinkti bent vieną ir įdėti „Baran", kaipo savamoksliai pradedančio teplioti dailininko darbą. Dar nežinau kurį, bet ta maža bėda. O Tamsta jei tik turi laiko tai tepliok laiuia, kartą iš gamtos, kartą vėl iš vaidentuvės. Gal susilauksime žmoniškėsių laiką, tuomet jau imsimės rimta mokyties“.

A. Varnas ragino almanache toliai bendradarbiauti Kazanės Dailės mokyklos studentą Vytautą Bičiūną, norš šis „pirmojo baro" dalyvis buvo labai nepatenkintas leidinio kryptimi<fnref n="9" />. 1916 m. vasario 17 d. laiške<fnref n="10" /> pateikta reikšmingų duomenų antrosios almanacho knygos rengimui ir jos rašybai nušviesti:

„Nežiurint į visas neva „nepatogias" aplinkybes ketinam į šimet, susiburę, išleisti „Barą". Tikimes galėse ne daug kuo jį paplatinti ir inturti. Visą medagą norime turėti jau gegužės pradžiai. – Taigi nieku budu ir Tamsta neužmiršk mus. Malonėtumėm gauti nuo Tamstos netik literaturotinę žiupsnį, bet ir vinječių, o taipogi bene ruoši Tamsta kokią tai architektūrinę fantaziją. (Apskritai siųskog mene, ką turi).

Išrišimui „Baro" rašybos klausimo paduodam čia trumpą užklausimų pelapį, į kurį malonekite rašyti savo atsakus, pastabas ir t. t. Reikia tik viena Tamstai paaškinti dėl šių dienų rašybos evoliucijos: kaip gal Tamstažinai Voroneže buvo didžiulis musų žymiųjų pedagogy susivažiavimas, kuris rašybos galutinam nustatymui išrinko komisiją iš musų filologų, laikraščių ir leidimo įstaigų atstovų ir šaip geresniųjų kalbos žinovį, ir davė jos nutarimais priverstinumo teises. Teisės tos duotos buvo praktiškojo gynvenimo žvilgsnio, kad įvedi musų laikraščiuose – ir leidinių apskritai – rašybos vienodumą. Taigi toji komisija susivažiavus sausio pabaigoj Petrapilijų nustatę garsinę rašybą (mesti lig mezdamas, veždamas ir t t). Del galunų paliką beveik taip rašė lig šiol. Taigi dabar darsine rašyba rašys ir „Naujoji Lietuva" ir „Lietuvii balsas" ir visi kiti laikraščiai – šioj sienos pušėj. Taja rašyba bus leidžiami ir vadovėliai Dvasios reikauai sekcijos lešomis išeisiantieji, ir Mokytojų sekcijos ir Lei-

<footnote n="7">⁷ Turima galvoje 1916 metus.</footnote>

<footnote n="8">⁸ Rašytas 1916.VL.26; K. Simonio asmeninis archyvas.</footnote>

<footnote n="9">⁹ Zt. V. Bičiūno atvirą laišką „Draugui Markizui Tigrui Nėrkonūno, pirmojo „Baro" vertintojui.“ – VVU BR, f. 1, F 242, l. 297–306.</footnote>

<footnote n="10">¹⁰ VVU BR, f. 1, F 262, laišk. 31.</footnote>
dimo komisijos Maskvoje leidiniai ir apskritai tur but visi dabar laikysis tos rašybos".

Kovo 23-osios ir balandžio 17-osios laiškuose<fnref n="11" /> A. Varnas kviečia V. Bi-
čiūną į Petrograda dirbti jo vadovaujamoje „Lietuvos ūkio ir trobesių ati-
taisymo sekcijoje" ir primygtiniai pageidauja, kad šis atsivežtų visą tu-
rimą medžiagą almanachui.

1916 metų vasarą antrosios „Baro" knygos kaitytojai nesulaukė. Ne-
šėjoji ir vėliau. Tačiau, pasirodo, almanachas (arba jo dalis) spaudai
buvo parengtas. Lietuvos TSR Mokslų akademijos Centrinėje bibliotekoje
saugomi jau išspausdinti Petrogrado „Rusų – prancūzų spaustuvėje" (Ofi-
cerskaja g. 6) keturi nenumeri ujvadiniai puslapiai ir jų dviejų korektųrų
atspaudai<fnref n="12" />. Nenumeruotai puslapiais prasidėjo ir „Pirmasai baras" (juo-
se buvo pagerbtas neseniai mirusio publicisto R. Bytauto atminimas). Ant-
rosios knygos pradžiai parinkti programinią kūriniai.

Antrojo „Baro“ medžiaga į Mokslų akademijos Centrinę biblioteką pa-
teko 1950 metais kartu su netvarkytais buv. Kauno universiteto bibliotekos
rankraščiais. Atrodo, anksčiau ji priklausė Petrograde ir Maskvoje stu-
dijavusiam rašytojui Baliui Sruogai, kurio ranka taisytos abi korektūros,
prirašytas ketureilis „Pabeg, bareli...“ ir įvesta smulkių pataisų į savo
kūrinius.

Jokioje bibliografijoje šis spaudins neužfiksuotas. Sprendžiant iš
įvadinėjus puslapių, antrasis „Baras" turėjo būti pošuons leidinys. Didelio
formato (31,5×23,5 cm) storame pilkame popieriuje išspausdinti J. Balt-
rušaičio, B. Sruogos, I. Seiniaus ir A. Varno įvairaus žanro kūriniai. Jie
pratęsia „Pirmojo Baro“ estetinę linkmę. Greta — J. Baltrušaičio, I. Sei-
niaus ir A. Varno panaudotų kūrinįjų rankraščiai (l. 1–3).

Kada antrasis „Baras" turėjo išeiti, kiek iš viso puslapių buvo išspaus-
dinta ir kir surinkta, kodėl darbas nutrūko, kokie kūriniai buvo skirti
šiam almanachui ir kur jie dabar, — kol kas trūksta konkrečių duomenų.

1917 metų ausio 21 dieną „barininkams“ adresuoto laiško „Nieknie-
kiąj“ juodraštyje<fnref n="13" /> V. Bičiūnas netvėrė apmaudu, kad redakcija sugrąžino
jam rankraščius, ir ironiškai atsiliepė apie būsimos, antrosios, almanacho
knygos meninį apipavidalinimą — savo paties, J. Zikaro ir P. Galaunės
piešinius.

Dailės istorikas Paulius Galaunė neprisimena, kad būtų ką nors piešęs
antrajam „Barui¹⁴¹. Gyvendamas Petrograde, apie šį leidinį jis nieko ne-
girdėjo, nors artiniai bendravo su B. Sruoga ir A. Varnu. B. Sruoga tada
intensivai sudarinėjo lietuvių literatūros rinkinį, kurį buvo apsiėmusi iš-

<footnote n="11">11 VVU BR, f. 1, F 262, laišk. 33, 34.</footnote>

<footnote n="12">12 MA CBR, f. 12–620, l. 20–21 ir 16–19.</footnote>

<footnote n="13">13 VVU BR, f. 1, D565, laišk. 22.</footnote>

<footnote n="14">14 Autoriaus pokalbis su P. Galaune 1971.V.16.</footnote>
leisti M. Gorkio vadovaujama leidykla „Parus“ rusų kalba. Ten turėjo patekti nemaža dalis „Pirmojo baro“ kūrinį.

Negausios lietuvių kūrybinės jėgos 1915—1917 metais buvo nukreiptos į M. Gorkio globojamą rinkinį. „Sumanymas buvo platus ir rimtas, — vėliau rašė B. Sruoga. — Iš tokio rinkinio tikrai buvo galima pažinti tautos literatūrinę kūrybą, tautos dvasios pajėgumą. Rinkinių tiražas buvo didelis, Gorkio vadovaujama organizacija veikiai rinkinį išplatindavo<fnref n="15" />. O antrasis „Baras“ kažin ar būtų turėjės paklausą. Gal tai atgrasė leidėjus? Tačiau knygos leidimui taip pat galėjo atsiliepti nepalankios materialinės sąlygos ir istorinių įvykių raida.

Rankraštynuose aptikti trys antrojo „Baro“ įvadiniuose puslapiuose išspausdinty B. Sruogos kūrinį juodraštiniai variantai. Respublikinėje bibliotekoje saugomame Unės Babickaitės albume greta poeto nuotraukos įklijuotas eilėraščio „Mes — neužmigom...“ fragmentas (27 eilutės)<fnref n="16" />. Lietuvių kalbos ir literatūros institute yra pilnas šio eilėraščio tekstas, autoriaus perrašytas proza<fnref n="17" />. 1919 metais jis pasirodė periodikoje<fnref n="18" />, o 1920-siais pateko į pirmąjį poeto eilėraščių rinkinį<fnref n="19" />. Visi šie tekstai, lyginant su antrojo „Baro“ įvadiniais puslapiais, turi redagavimo skirtybių. B. Sruogos lyrinė proza „Tas-pat Dangus...“ neskelbta niekur. Jos juodraštis — Lietuvių kalbos ir literatūros institute<fnref n="20" />.

J. Baltrušaičio, I. Seiniaus ir A. Varno kūriniai taip pat neskelbti.

Pateikiamе pilną antrojo „Baro“ įvadinių puslapių tekstą, išlaikydami autentišką rašybą ir skyrybą.

* * *

Pabeg, bareli,
galan laukelio —
Kad tu nebegsi,
aš pavarisiu.

Sis milžiniškas karas turi atgrenžės in Lietuva du milžinišku veidu: vienas ju šaltas, spoksantis stiklinėmis idioto akimis, su žema kakta ir smailių pakaušiu, apdribiais, išpurtusiais žandais, jaunas, bet visai nusigivenes ir begalis, veidas tas ne tai viro, ne tai nematito žvėrio;

antras panašus in gražu moteries veida, giliai indubusiomis didelėmis akimis, ašarotu uku apsidriekusiomis, pro kuri aiškiai smeigias slepiamas

<footnote n="15">¹⁵ B. Sruoga, M. Gorkis ir lietuvių literatūra (Atsimininų pluoštelis), „Vilniaus balsas“, 1941.VI.18.</footnote>

<footnote n="16">¹⁶ VRBR, f. 12—818, p. 3.</footnote>

<footnote n="17">¹⁷ LKLI BR, f. 1—3925.</footnote>

<footnote n="18">¹⁸ „Lietuva“, 1919.IV.20.</footnote>

<footnote n="19">¹⁹ B. Sruoga, Saulė ir smiltys, V., 1920, p. 9—11.</footnote>

<footnote n="20">²⁰ LKLI BR, f. 53—557.</footnote>
išgastis, lupos sučiauptos, taritum sustingo, sužavėtos begaline kančia; veidas kartkartėmis tai baltas, kaip popieris, tai juodas, kaip naktis. Tiliai riedančios ašaros ir dažnas veido dirksniu kruptelėjimas lemia apie jo givasti, kuri visa susikaupus savesp —

ADOMAS VARNAS.

Tas-pat Dangus, tos-pat Žvaigždės, kur dar vakar Vakara burėmė-siekėme<fnref n="21" /> skaudžiausias butibės paslaptis...

Tas-pat vakaro varpo Ave Maria, griaudus, kaip nuraškita našlaitėlė, ir išsiilgusis, kaip lukėsis — sapnas klestančio diemedžio, smidro šakelės...

Tos-pat neištriškusios, nenuriedėjusios ašaros, kur dar vakar slėgėgraužė, sielai skaudžius virpėjimus tiekė...

— Kas žino?

Gal naujas nusiminimas niaukdamos slenkdamos senai jau tiko išvargusia siela, tik dar nestojo valanda jo sparnu kėtimui...

— Kas žino?

Gal visa tai, kas iškovota-išvargta, užimta-apčiuodta<fnref n="22" />, gal visa tai tėra tik tas, ko visai nereikėjo žinoti, o pažinus — kuomgreičiausia užmiršti, gal visa tai tik viliojantis apsivilimas ir naujo Nusiminimo gimimas...

— Kas žino?

Nujaučiama tik viena: palaiminti tieji, kurie karta apsivile dar dransiau eina in nauja apsivilima, kurie giliausioj bedugnėj betunodami drinsta tičioties iš mėlinuju kalnu viršuniu,

palaiminti tieji, kurie išgirdo-pajuto ir suprato savo sielos balsa, nes jiems ju skirimo Saulė jau teka...

Liudni skliautai, aprėpusie Zeme.

Vingiuoti keliai, kuriais išguitieji klaidžioja.

Juodos bedugnės, kurios Klajunu kelius lidi.

— Tegu sau ilsis, kurie pavargo, ir kurie savo kelio nerado, ir kurie išviso dar kèle nebuvo.

— Kurie budėjo ir kur nubudo — fakelus rankon — auštanti amžinibė skardžiais trimitais klaidžioti šaukia.

BALIS SRUOGA.

<footnote n="21">²¹ Korektūros klaida; turėjo būti „burėme-siekėme“. Žodis „siekėme“ jrašytas I korektūroje.</footnote>

<footnote n="22">²² Kor. kl.; t. b. „užimta-apčiuopta“.</footnote>
Atėjo laikas, kuomet žmogaus dvasia turi išbanditi save. — Atėjo laikas, kuomet laisvam pauksčiui<fnref n="23" /> užgriuvo visi keliai. — Atėjo laikas nauju, dransiu žigiu.

Buvo metas, kad lietuvis kasdiena laukė naujos kovos, ir kasdiena naujas dainas dainavo, kasdiena savo sielai vis brangesnes dovanas nešė.

Buvo naktis, kuri, rodės, niekuomet nenušvis, bet lietuvis laukė dienos, ir atėjo saulėtas, rasa bežvilgantis ritas.

Ir temsta vėl... — lig tad buves tik sapnas apgaulingas. — O ne tuomet pavojinga, kuomet arui sunku iš kloniu išskristi, tik kai jis kalnu viršunėsna inkliuva.

Ir dabar, dabar taip trikšta daina! Dabar dvasia savo sparnams taip pajėgu ieško! — O anapus kalnu tokia skaidri diena, toks mėlinas dangus.

IGNAS SEINIUS.

Mes — neužmigom,
nors ir prispausti,
nors ir nuskriausti,
nors ir išguiti.

Mes — tik išgirdom
šaukianti kliksma —
aidiju aidą —
verianti širdi —
stojom, kaip vienas,
rankas iškėle, —
vėliavos supės,
fakelai švietė.

Mes — kaip berželiai
rudeniui slenkant —
ilgisi širdis,
vizios toli, —
tartum, kai sesė,
ruta nuskinus,
džiaugianties vėjui,
kasa išpinė.

Musu valtelė —
šventas siekimas,
it ašarėlės,

<footnote n="23">²³ I. Seiniaus rankr. MA CBR, f. 12–620, 1. 2 — „pauksčiui“.</footnote>
tos, kur sustingo
deivės akise,
musu valtelė —
vienas mojimas
Angelo sparno,
vienas žengimas
sargo sparnuoto.

Per vandenina,
per okeana
iriamės vieni,
iriamės vieni.

Burės iškėstos,
dainos pašėle —
vilnis, verpetai
viena tegali —
mus tepalaimint,
mus tepalaimint —
tepalidėti.

Zino kiekvienas —
laužas padegtas
plečias nuo vėjo,
Vėtra tekursto
ilgėsio gale,
vilnis gi gelbsti
vien tik dransuoliams.

Mes neužmige —
nakti budėje,
lauža sukure
skleidžiame ganda,
keliame bures —
sveikinam Vėtra.<fnref n="24" />

BALIS SRUOGA.

Labai džiaugiuos, kad BARAS rengias toliau keliauti.

Nors sunkiausi laikai musu tėvinei krito ir kiekvienam milžiniška dvasios stipribė ira reikalinga, tai vardan tos viriškos dvasios stipribės nega-

<footnote n="24">²⁴ Paskutinė eilutė įrašyta II korektūroje; buvo: „irkies, kas gali“.</footnote>
lima musu kulturos darba atmesti. Kuo greičiau žiema artinas, tuo darbsčiau<fnref n="25" /> turime grudus sėti, kad pavasaris butu linksmai gausenis. Ir dar viena daikta turime atminti: kalnai griuva, lapai džiusta ir krinta, bet žvaigždės lieka, o vien tik žvaigždės keleiviams tiesa nurodo. Todel eikime, broliai, toliau ir kraujo valanda, kaip ėjome valandoj vargo ir prispaudimo, ir tegul bus pagarbintas musu tėvinės vardas — ant amžiu amžinuju.

JURGIS BALTRUSAITIS.

## К ИСТОРИИ ИЗДАНИЯ ВТОРОЙ КНИГИ АЛЬМАНАХА «БАРАС»

Ляонас ГУДАЙТИС

Резюме

В статье освещаются попытки издателей альманаха «Pirmasai baras» (1915) выпустить в свет в 1916 году в Петербурге вторую книгу этого альманаха. Данные о подготовке альманаха к печати и о вопросах правописания в этом издании обнаружены в письмах художника А. Варнаса к К. Шимонису и В. Бичюнасу.

В Центральной Библиотеке АН Литовской ССР находятся четыре вступительные страницы второй книги альманаха, напечатанные в Петербурге «Русско-французской типографией». Приводится полный пх текст с сохранением правописания и пунктуации оригинала.

## SUR L'HISTOIRE DE LA PUBLICATION DU DEUXIÈME LIVRE D'ALMANACH „BARAS“

Leonas GUDAITIS

Résumé

L'auteur de cet article examine les démarches des éditeurs d'almanach «Pirmasai baras» (1915) pour que le deuxième livre de cet almanach aparaisse en 1916 à Petrograd. Dans les lettres du peintre A. Varnas, écrites à K. Simonis et V. Bičiūnas, il y a des renseignements concernant les pré-

<footnote n="25">²⁵ J. Baltrušaičio rankr. MA CBR, f. 12—620, l. 3 — „darbščiau“.</footnote>
paratifs de la publication. Les questions d'ortographe y sont discutées également.

La Bibliothèque Centrale de l'Académie des Sciences de la R.S.S. de Lituanie conserve quatre pages d'introduction du deuxième livre de cet almanach. Elles étaient imprimées dans la „Typographie franco-russe“ à Petrograd. Le texte de quatre pages mentionnées est réimprimé ici; l'ortographe et la ponctuation sont restées authentiques.