значною мірою перекриваються. До того ж свідерські пам'ятки тяжіють до територій Малопольщі, Волині, басейну Німану, багатих кременем у вигляді великих конкретцій. Їх наявність слугувала умовою виготовлення ретельно підготованих човноподібних свідерських нуклеусів. Пластини, отримані розколюванням, мали правильну верболисту форму і були ідеальною заготовкою вістер стріл, потребуючи лише мінімального дооформлення пласкою ретушшю насада та загострення бойової частини. Аренсбурзька кременеобробка була менш вибаглива до якості заготовок. Іноді вістра буквально «вирубалося» з будь-якого відщепу чи пластини за допомогою кругого ретушування <fnref n="140" />. Описані технології постали як два шляхи адаптації крем'яного виробництва до рухливішого способу життя, що відривав людсьї від звичних джерел сировини <fnref n="141" />.

На відміну від прильодовикової зони, де кінець плейстоцену був пов'язаний зі значною динамікою природних умов та різноманіттям способів адаптації до них первісного населення, південніше, у степах, перебіг цих змін виявився не таким драматичним. Потепління сприяло розширенню площі лісів у закритих формах рельєфу, проте вододільні ділянки зберегли степову флору та фауну переднього часу. Серед тварин, як і раніше, переважали кінь та бізон. Танення льодовика та багаторічної мерзлоти на півночі значно збільшило обсяг води, що дренувалась річками у Новоєвксинське озеро — чашу Чорного моря, яке на той час не сполучалось із Середземним. Наприклад, скидання води Дністром у 4—5 разів перевищувало сучасне <fnref n="142" />. Внаслідок цього рівнини південної частини Причорноморської низовини було затоплено. На дні опинилось безліч поселень, що потрібно враховувати під час реконструкції преісторичних процесів.

Більшість фінальноплейстоценових пам'яток півдня України продовжують розвиток епіграветських традицій. Однак зростання ролі індивідуального полювання на лісових тварин і тут призвело до ширшого застосування лука. Наконечники стріл у вигляді традиційних вузьких довгих епіграветських вістер, розраховані на глибокі й вузькі проникаючі поранення з ушкодженням внутрішніх органів жертви, були надто крихкими. Тож їхня морфологія змінювалась у бік збільшення ширини та скорочення довжини, а також збільшення довжини боївої окрайки, яка мала завдавати широких рублених пошкоджень з дробленням кісток, спричинювати больовий шок та сильну кровотечу. Це давало змогу стріляти менш прицільно та переслідувати здобич по кривавому сліду, що є ефективною стратегією полювання в лісі. Цим вимогам відповідали наконечники з гострим лезом, розміщеним скісно або поперечно до древка стріли. Зазвичай

<footnote n="140">¹⁴⁰ Залізняк Л.А. Передісторія України... С. 133—145.</footnote>

<footnote n="141">¹⁴¹ Лисицын С.Н. Климатическая перестройка на рубеже палеолита и мезолита как фактор культурогенеза на северо-западе Восточной Европы. Адаптация народов и культур к изменениям природной среды, социальным и техногенным трансформациям. Москва, 2010. С. 59.</footnote>

<footnote n="142">¹⁴² Chepalyga A.L. The influence of extreme environmental events on human and language evolution in the Ponto-Caspian region. *Caspian-Black Sea — Mediterranean Corridor during last 30 ky: sea level change and human adaptive strategies*. Abstract Volume. INQUA 501 Seventh Plenary Meeting and Field trip. Odessa, 2011. P. 68.</footnote>
вони мали форму геометричних фігур — трапецій, трикутників і сегментів. Така форма знижувала вимоги до якості заготовки, зменшувала кількість браку під час виготовлення, сприяла економії сировини та витрат часу на виробництво, підвищувала ефективність полювання. Отже, «геометризація» наконечників стріл стала важливим кроком на шляху технологічного прогресу <fnref n="143" />.

На півночі степової зони проявом геометризації стало використання місцевими мисливцями, поруч із традиційними вістрями з притупленим краєм, наконечників стріл у вигляді великих довгих трапецій з ретушованими краями та верхньою основою. Вони є визначальною знахідкою пам'яток, об'єднаних у осокорівську культуру, або рогаликсько-царинківську культурну область, названі так за найяскравішими стоянками Рогалик ІІА у Подонеччі, Осокорівка IIIB в Надпоріжжі та Царинка в Побужжі. Більшість з них датується часом бьолінзько-аллерьодського потепління <fnref n="144" />.

На південній межі степової зони геометризація епіграветської індустрії наприкінці льодовиків'я йшла шляхом, притаманним середземноморському ареалу. Тут пластини з притупленим краєм поступово набували обрисів сегментів подібно до фінальноплейстоценових культур Азиль Франції, Романеллі Італії, Натуф Близького Сходу, Сосруко Кавказу. В Україні індустрія азильського типу представлена переважно стоянками другого пасма Кримських гір, об'єднаних у шанкобинську культуру, названу за стоянкою у гроті Шан-Коба в Байдарській долині. Радіокарбонові дати її найранніших пам'яток вказують на аллерьод <fnref n="145" />. Формування шан-кобинської індустрії саме в Криму було зумовлене раннішою, ніж у степах, появою тут закритих ландшафтів з лісовими тваринами. Серед знайдених на стоянках фауністичних решток добре представлені благородний олень, косуля та кабан, за наявності степових видів — сайгака, коня, бізона.

**Способи життя ранньогоłoценових мисливців.** Із завершенням льодовикової доби циркуляція повітря над Європою набула сучасного характеру. У перші два періоди голоцену — пребореалі та бореалі — температури зростали і сягнули свого максимуму в третьому, атлантичному періоді, коли було навіть дещо перевищено сучасні показники. Слідом за льодовиком, що танув, зона тундри відступила далеко на північ. Туди ж відійшли і північні олені та інші субарктичні тварини. Разом із потеплінням на півночі та в центрі Європи швидко відновився суцільний лісовий покрив з притаманною йому фауною. Спочатку тут перева-

<footnote n="143">¹⁴³ Нужний Д.Ю. Розвиток мікролітичної техніки... С. 112.</footnote>

<footnote n="144">¹⁴⁴ Горелик А.Ф. Памятники... С. 314.</footnote>

<footnote n="145">¹⁴⁵ Benecke N. Zur Datierung der Faunensequenz am Abri San-Koba (Krim, Ukraine). *Beitrage zur Archaeozoologie und Prahistorischen Antropologie*. 2006. T. 5. S. 12—15; Яневич О.О. Свідер Криму в контексті фінального палеоліту та раннього мезоліту півдня Східної Європи. *Матэрыялы па археалогіі Беларусі*. 2010. Вып. 18. С. 60; Манько В.О. Фінальний палеоліт — неоліт Криму: культурно-історичний процес. Київ, 2013. С. 63; Biagi P., Khlopachev G.A., Kiosak D.V. The radiocarbon chronology of Shan-Koba rock-shelter, a Late Palaeolithic and Mesolithic sequence in the Crimean mountains (Ukraine). *Diadora: glasilo Arheološkog muzeja u Zadru*. 2015. V. 28. P. 7—20.</footnote>
жали сосново-березові ліси з ялиною на вологих ділянках. Згодом зросла роль листяних порід — дуба, граба, липи, в'яза, які вкрили всю сучасну лісостепову зону, витіснивши хвойні види у Полісся. Поступово зменшувалась площа степів, де ділянки з листяними деревами вийшли з долин та балок на вододіли.

Скорочення площ, а подекуди і зникнення відкритих ландшафтів, змушувало первісних мисливців пристосовуватись до постійного проживання у лісовій зоні. Її менша, порівняно з відкритими просторами, біомаса зумовила активніше споживання людьми їжі, якою вони раніше нехтували, а саме: дрібних ссавців, риби, водних та суходольних молюсків, птахів, горіхів, жолудів тощо. Кожне з цих джерел поживи є недостатньо стабільним, аби прогодувати людей упродовж усього року. Тому життя первісних колективів, що мешкають у лісах, зазвичай підпорядковується специфічному річному господарському циклу, коли вони по черзі споживають різні ресурси, переселяючись з місця на місце для максимально ефективного їх використання. За класифікацією американського археолога Л. Бінфорда <fnref n="146" />, групи, що ведуть такий спосіб життя, називають «форейджерами». У вітчизняній літературі цей спосіб адаптації виділяють у господарсько-культурні типи рухливих неспеціалізованих мисливців-рибалок помірної зони. Його різновид, поширений у лісових ландшафтах, добре описано на підставі етнографічних спостережень за традиційними суспільствами тайги Північної Азії та Америки. Зазвичай літо громада з 5—7 родин (тобто приблизно 25—35 осіб) проводила на березі річки чи озера, займаючись риболовлею. Кожна родина мешкала у легкому житлі на кшталт куреня. Наприкінці осені громада розпадалась на кілька менших груп, що розходилися по промисловій території для зимового полювання на лісових копитних тварин. Для зимівлі вони споруджували більші за розміром земляні чуми або напівземлянки, тобто житла, утеплені за рахунок заглиблення в ґрунт або обкладання землею та дерном зовні. Навесні групи переселялися до водойм, де полювали на водоплавних птахів та рибалили <fnref n="147" />.

Специфічний спосіб адаптації до закритих ландшафтів виробили і мисливці та збирачі гірських районів. Холодний період вони проводили у передгір'ях, де жили в печерах і полювали на лісових тварин, доповнюючи свій раціон рибою та продуктами збиральництва. Улітку підіймались на луки гірських плато, де в наближених до степових умовах промишляли копитних на шляхах їх пересування вузькими гірськими долинами <fnref n="148" />.

В умовах дефіциту харчових ресурсів конкуренція за них зросла. Тому окремі колективи намагалися контролювати місця їх підвищеної концентрації постійно, а не сезонно. Це спричинило протилежну тенденцію — до зменшення рухливос-

<footnote n="146">¹⁴⁶ Binford L.R. Willow smoke and dogs' tails: Hunter-gatherer settlement systems and archeological site formation. *American Antiquity*. 1980. V. 45, No. 1. P. 4—20.</footnote>

<footnote n="147">¹⁴⁷ Залізняк Л.А. *Население Полесья в мезолите*. Киев, 1991. С. 125—136.</footnote>

<footnote n="148">¹⁴⁸ Чебоксаров Н.Н., Чебоксарова И.А. *Народы. Расы. Культуры*. Москва, 1985. С. 188; Залізняк Л.А., Яневич О.О. *Свідерські мисливці гірського Криму. Археологія*. 1987. Вип. 60. С. 6—17.</footnote>
ті, тривалого проживання на одному місці, куди доставлялися різні продукти та матеріали з інших територій. Зумовлена ритмічністю природних циклів сезонна доступність багатьох ресурсів змушувала до їх швидкої максимально інтенсивної експлуатації та створення запасів для відтермінованого споживання. Накопичення останніх знижувало мобільність і ще більше прив'язувало людей до одного місця. Групи, які вели такий спосіб життя, Л. Бінфорд назвав «колекторами». На відміну від полювання інтенсивне здобування риби часто пов'язане з певними екологічними нішами — порогами, заборами, протоками, або створенням на водоймах стаціонарних конструкцій — різноманітних пасток та заколів. Тому місця тривалої осілості зазвичай були пов'язані саме з берегами великих річок та озер. Цей спосіб адаптації, відомий за етнографічними даними, описано як господарсько-культурний тип рибалок узбереж річок<fnref n="149" />.

Тенденція тривалого проживання в найбагатших ресурсами місцях підтверджується виникненням перших могильників. Очевидною умовою їх появи є хоча б відносна осілість. Однак поховання десятків кровноспоріднених людей в одному місці засвідчує намагання закріпити певні природні багатства за конкретним соціальним суб'єктом — родом<fnref n="150" />. Відголоском цієї тенденції є апеляція до «могил предків», що нерідко має місце навіть у сучасних територіальних суперечках.

В Україні найранніші могильники — Волоське, Василівка І та Василівка III — локалізуються поблизу Дніпровських порогів<fnref n="151" />, де склались ідеальні умови для масового вилову риби. Особливо продуктивним він був у сезони нересту, коли морська риба піднімалася річкою вгору і досягала природної перепони, де її можна було здобувати навіть без спеціального рибальського обладнання. За ефективністю така риболовля є аналогом спеціалізованого сезонного полювання на мігруючі стада ссавців. Радіокарбонові дати найдавнішого з продатованих могильників — Василівки III — вказують на проміжок 10,4—8,6 тис. років до. н. е.<fnref n="152" />, тобто на кінець дріасу III та пребореал, коли природне середовище зазнало різкої перебудови. Ізотопний аналіз засвідчив значну частку білків

<footnote n="149">¹⁴⁹ Чебоксаров Н.Н., Чебоксарова И.А. Народы. Расы. Культуры. С. 90; Залізняк Л.Л. Передісторія України... С. 94—98.</footnote>

<footnote n="150">¹⁵⁰ Балакин С.А. Социально-экономические условия возникновения древнейших мезолитических могильников. *Древняя история населения Украины*. Киев, 1991. С. 92—100; Balakin S., Nuzhnyi D. The origin of graveyards: The influence of landscape elements on social and ideological changes in prehistoric communities. *Préhistoire européenne*. 1995. V. 7. P. 191—202.</footnote>

<footnote n="151">¹⁵¹ Даниленко В.Н. Волошский эпипалеолитический могильник. *Советская этно-graphия*. 1955. № 3. С. 56—61; Телегін Д.Я. Василівський третій некрополь в Надпоріжжі. *Археологія*. 1961. Вип. 13. С. 3—19; Столяр А.Д. Первый Васильевский мезолитический мо-gильник. *Археол. сборник Государственного Эрмитажа*. Вып. 1. Ленинград, 1959. С. 78—165.</footnote>

<footnote n="152">¹⁵² Jacobs K. Human postcranial variation in the Ukrainian Mesolithic-Neolithic. *Current Anthropology*. 1993. V. 34, No. 3. P. 311—324; Lillie M., Budd C., Potekhina I., Hedges R. The radiocarbon reservoir effect: New evidence from the cemeteries of the middle and lower Dnieper basin, Ukraine. *J. of Archaeological Science*. 2009. V. 36. P. 259; Jones E.R., Zarina G., Moiseyev V. et al. The Neolithic transition in the Baltic was not driven by admixture with early European farmers. *Current Biology*. 2017. V. 27. P. 578.</footnote>
тваринного походження в дієті похованих, за помітної ролі в ній прісноводної
риби<fnref n="153" />. Важливість контролю над порожистою ділянкою Дніпра в цей кризо-
вий час призводила до сутичок, маркованих досить численними знахідками на-
конечників стріл, виявлених серед решток та застряглими в кістках похованих у
всіх названих могильниках<fnref n="154" />.

Адаптація поведінкових стратегій людей до нових природних реалій супро-
воджувалася технічним удосконаленням засобів добування їжі. У цей час вико-
ристання різного роду вкладишів набуває свого завершеного вигляду. Передусім
їх застосовують у мисливській зброї. Для підвищення її ефективності, крім влас-
не бойової частини, з вкладишів формують додаткові вражальні елементи — зуб-
ці, борідки, про що свідчить зростання кількості та різноманіття їх знахідок гео-
метричної форми. Зі зброї мікролітична техніка поширюється на інші знаряддя.
Масове виробництво стандартизованих геометричних мікролітів потребувало
якіснішої заготовки — тонкої, але широкої та довгої пластини з рівними пара-
лельними краями. Досягненню цього сприяло застосування нової відтискної
техніки первинного розколювання, що поступово впроваджувалась поруч з тра-
диційною технікою удару.

Ефективна експлуатація водних ресурсів також потребувала технічних нова-
цій. Одна з них — широке використання човнів. Вони були необхідними і для
риболовлі, і як засіб пересування, що стало особливо актуальним у лісовій смузі
Європи, де річки залишились єдиними транспортними артеріями. Виготовлення
човнів, риболовних заколів та пасток, каркасів жител, а також необхідних у про-
мислі та побуті дерев'яних речей стимулювало розвиток спеціалізованих знарядь
деревообробки — появу перших шліфованих кам'яних сокир, доліт та тесел.

Культурне й антропологічне розмаїття раннього голоценового населення
теренів України. Спрямованість кременеобробки доби мезоліту на виготов-
лення вістер стріл сприяла урізноманітненню комплексів мікролітів пам'яток
різних періодів та регіонів України. Своєрідність їх наборів покладено в основу
виділення низки археологічних культур, що стало результатом наполегливої пра-
ці кількох поколінь українських археологів, особливо часу активного вивчення
мезолітичної тематики, що припадає на останню чверть ХХ ст. <fnref n="155" /> У кількох уза-
гальнювальних виданнях наведено детальну історіографію кожної культури, ре-

<footnote n="153">¹⁵³ Lillie M., Richards M.P., Jacobs K. Stable isotope analysis of 21 individuals from the Epipa-
laeolithic cemetery of Vasilyevka III, Dnieper Rapids region, Ukraine. *J. of Archaeological Science.*
2003. V. 30, No. 6. P. 743—752.</footnote>

<footnote n="154">¹⁵⁴ Нужний Д.Ю. Розвиток мікролітичної техніки... С. 79, 122—124.</footnote>

<footnote n="155">¹⁵⁵ Мацкевой А.Г. Мезолит и неолит Восточного Крыма. Киев, 1977; Станко В.Н. Мир-
ное. Проблема мезолита степей Северного Причерноморья. Киев, 1982; Зализняк А.А. Мезо-
лит Юго-Восточного Полесья. Киев, 1984; Зализняк А.А. Население Полесья...; Горелик А.Ф.
Мезолит бассейна Северского Донца и Северо-Восточного Приазовья: автореф. дис. ... канд. ист.
наук. Ленинград, 1986; Яневич А.А. Поздний мезолит и неолит Крыма (Вопросы становле-
ния неолитической культуры): автореф. дис. ... канд. ист. наук. Киев, 1987; Гавриленко І.М.
Зимівниківська археологічна культура. Полтава, 2000.</footnote>
тельно охарактеризовано їх пам'ятки, знахідки та хронологію, розглянуто питання генези та історичних доль їх носіїв <fnref n="156" />. Тому далі складну мозаїку культурного поділу мезоліту окреслено лише в загальних рисах.

За панівними поглядами, на початку голоцену кременеобробка місцевого епіграветського населення еволюціонувала в індустрії трьох мезолітичних культур: кудлаївської, кукрецької та шпанської. Носії першої, названої за стоянкою Кудлаївка на Десні, у пребореалі — бореалі заселили території Правобережного Полісся, спорожнілі після відходу з них на північний схід мисливців свідерської культури. Кудлаївській індустрії притаманні дуже архаїчні мікроліти з притупленим краєм із пластинок, отриманих в ударній техніці. Найпізніші прояви цієї традиції зафіксовано на пам'ятках Нижньої Десни початку атлантикуму. Подібні мікроліти, але з вузьких рівних відтискних мікропластин і пластинок, робили носії кукрецької культури, названої за стоянкою Кукрек у Криму. Її пам'ятки поширені в сучасній лісостеповій та степовій зонах Правобережної України, степах Лівобережжя, а також у Криму. У пребореалі Крим та Надпоріжжя були ареалом поширення традицій шпанської культури, названої за стоянкою у гроті Шпан-Коба в Кримських горах. Її носії виготовляли трикутні мікроліти та вкладні у пазові вістрая з ширших, ніж у Кукреку, пластин.

Автохтонами півночі Лівобережної України були носії деснянської, або пісочнорівської, культури, названої за стоянкою Пісочний Рів на Чернігівщині, крем'яна індустрія якої має яскраво виражений постаренсбурзький характер. На півдні України до початку бореалу дожили носії шан-кобинської індустрії, всі пам'ятки якої знайдено в гірському Криму, за винятком стоянки Білолісся, дослідженої в Буджаку на Одещині.

Не існує єдиної думки щодо походження зимівниківської культури, названої за стоянкою Зимівники І-3 у Подонеччі та поширеної в Надпоріжжі, лісостеповому Лівобережжі України, а також у Середньому Подонні. Одні дослідники вбачають генезу її традицій у постаренсбурзьких індустріях <fnref n="157" />, інші — у місцевому фінальному епіграветі <fnref n="158" />, треті — у фінальному палеоліті Кавказу <fnref n="159" />, четверті — в усть-камській культурі Середнього Поволжя <fnref n="160" />.

<footnote n="156">¹⁵⁶ Телегін Д.Я. Мезолітичні пам'ятки України (ІХ—VI тисячоліття до н. е.). Київ, 1982; Нужний Д.Ю. Розвиток мікролітичної техніки...; Залізняк Л.А. Передісторія України...; Його ж. Фінальний палеоліт і мезоліт континентальної України. Кам'яна доба України. Вип. 8. Київ, 2005; Його ж. Мезоліт заходу...</footnote>

<footnote n="157">¹⁵⁷ Залізняк Л.А. Передісторія України... С. 157; Гавриленко І.М. Зимівниківська археологічна культура... С. 90; Горелик А.Ф. Памятники... С. 330.</footnote>

<footnote n="158">¹⁵⁸ Манько В.О. Комплекс нижнього шару стоянки Сабівка І і проблеми конвергентного розвитку археологічних культур у мезоліті. Археологія. 2004. № 4. С. 49.</footnote>

<footnote n="159">¹⁵⁹ Galimova M. Final Palaeolithic-early Mesolithic cultures with trapezia in the Volga and Dnieper basins: the question of origin. *Archaeologia Baltica*. 2006. V. 7. P. 136—148.</footnote>

<footnote n="160">¹⁶⁰ Федюнин И.В. Памятники эпохи мезолита в междуречье Дона и Волги. Воронеж, 2016. С. 161—162.</footnote>
У басейні Сіверського Дінця на зміну зимівниківській прийшла індустрія пам'яток донецької мезолітичної культури. Їх інвентар поєднує характерні вироби різних традицій, серед яких у різні часи називали осокорівську, кукрекську, яніславицьку, зимівниківську та точніше не визначену постсвідерську кременебробки.

Для традицій решти мезолітичних культур, які об'єднує виробництво порівняно широких відтискних пластин і наявність виготовлених з них симетричних та асиметричних трапецій, припускається прийшле, немісцеве походження. За серією радіокарбонових дат, до кінця бореалу та раннього атлантикуму належать пам'ятки мурзак-кобинської культури гірського Криму, названої за стоянкою у гроті Мурзак-Коба. Оскільки їх крем'яні та кістяні знахідки нагадують вироби капсійського технокомплексу Північної Африки <fnref n="161" />, було висловлено припущення про морську міграцію у Крим групи мезолітичного населення Середземномор'я <fnref n="162" />. На противагу цьому інші вчені наголошують на ранішій появлі симетричних трапецій у Криму, ніж у Середземномор'ї <fnref n="163" />.

Цим самим часом датується гребениківська індустрія степів південного заходу України, названа за стоянкою Гребеники на Одещині. Раніше її генезу пов'язували з місцевими фінальноплейстоценовими пам'ятками осокорівської культури. Проте значний хронологічний розрив між ними призвів до появи іншої, міграційної, версії її походження внаслідок розселення пізньомезолітичних та неолітичних мешканців балкано-дунайського регіону <fnref n="164" />.

Початком атлантикуму в Правобережному Поліссі датуються пам'ятки яніславицької культури, названої за похованням в Яніславицях у центральній Польщі. Ареал поширення культури охоплює також територію Західної Білорусі та Литви. Серед дослідників переважає думка, що її творцями були переселенці з північного заходу Європи <fnref n="165" />.

Отже, як і для попередніх періодів, групування археологічних пам'яток початку голоцену в окремі археологічні культури здійснено на основі класифікації наборів їхніх крем'яних виробів, зокрема деталей оснащення мисливської зброї. Специфіка останніх значною мірою залежала від їх функціонального призначення, детермінованого об'єктом полювання безпосередньо і природним оточенням опосередковано.

<footnote n="161">¹⁶¹ Бибиков С.Н. Некоторые вопросы заседления Восточной Европы в эпоху палеолита. Советская археология. 1959. № 4. С. 27.</footnote>

<footnote n="162">¹⁶² Залізняк Л.А. Передісторія України... С. 173.</footnote>

<footnote n="163">¹⁶³ Biagi P., Starnini E. The Origin and Spread of the Late Mesolithic Blade and Trapeze Industries in Europe: Reconsidering J.G.D. Clark's Hypothesis Fifty Years After. Культурные взаимодействия. Динамика и смыслы: Сборник статей в честь 60-летия И.В. Манзуры. Кишнев, 2016. С. 33—45.</footnote>

<footnote n="164">¹⁶⁴ Залізняк Л.А. Передісторія України... С. 183.</footnote>

<footnote n="165">¹⁶⁵ Kozłowski S.K. Pradzieje ziem polskich od IX do V tysiąclecia p. n. e. Warszawa, 1972. S. 225; Залізняк Л.А. Передісторія України... С. 187—191.</footnote>
Часова й територіальна нерівномірність кліматичних змін і пов'язаних з ними трансформацій способів адаптації людей призводить до технологічного випередження мешканців одних ареалів і відставання — інших. Тому археологічні матеріали створюють враження поширення окремих новацій з одних територій на інші. Для кам'яної доби в Україні зазвичай воно має напрям з півдня на північ та із заходу на схід. Нерідко інноваційні зміни пов'язують з прямими міграціями давнього населення. Наявність на території України порівняно численних поховань фінального плейстоцену та початку голоцену має значний потенціал для розгляду цієї проблеми на основі не лише крем'яних індустрій, а й інформативніших для таких досліджень даних про поховальну обрядовість, антропологічні характеристики похованих та їх генетичний тип.

Вивчення черепів з мезолітичних могильників Надпоріжжя та поховань у гротах Кримських гір дало змогу виділити чотири краніологічні варіанти, з яких принаймні три не виходять за межі протоєвропейського антропологічного типу та його модифікацій <fnref n="166" />.

Перший варіант представляють протоєвропеоїди з видовженою, помірно широкою головою та широким обличчям. Такі черепи знайдено в більшості поховань зі скорченими кістяками на ранньомезолітичних могильниках Василівка І та Василівка ІІІ, в скорченому похованні мурзак-кобинської культури з Фатьма-Коби, частині випростаних поховань пізньомезолітичного могильника Василівка II. Їхні риси сформувались в умовах тривалих контактів верхньопалеолітичного населення Центральної та Східної Європи з людністю передньоазійського походження <fnref n="167" />. Про це свідчить виявлення черепів подібних форм у верхньому палеоліті Південної та Центральної Європи, а також Північної Африки, натуфійській культурі Близького Сходу. Схоже, що відповідне населення було автохтонним у Європі з часів поширення тут граветської крем'яної індустрії. Крім Криму та Надпоріжжя, в мезоліті цей варіант представлений по всій Північній Європі від Атлантики до Прионежжя, а також у могильнику Власац на Дунаї <fnref n="168" />. Не виключено, що у пізньому мезоліті носії цього варіанта, які мешкали у районі дунайських Залізних Воріт, контактували і навіть обмінювалися шлюбними партнерами з мешканцями Надпоріжжя <fnref n="169" />.

Другий варіант представляють люди з довгою і вузькою головою, дуже вузьким та високим обличчям. Відповідні ознаки зафіксовано у сильно скорчених похованнях могильника Волоське. Попри відсутність радіовуглецевих дат, за характерними епіграветськими вістрями, виявленими серед кісток померлих,

<footnote n="166">¹⁶⁶ Гохман И.И. *Население Украины в эпоху мезолита и неолита* (Антропологический очерк). Москва, 1966. С. 79, 93, 187—188.</footnote>

<footnote n="167">¹⁶⁷ Там само. С. 92—95.</footnote>

<footnote n="168">¹⁶⁸ Гохман И.И. *Население Украины...* С. 80; Потехина И.Д. *Население Украины в эпохи неолита и раннего энеолита по антропологическим данным*. Киев, 1999. С. 136—142.</footnote>

<footnote n="169">¹⁶⁹ Haskevych D. Late Mesolithic Individuals of the Danube Iron Gates Origin on the Dnipro River Rapids (Ukraine)? Archaeological and Bioarchaeological Records. Open Archaeology. 2022. V. 8. P. 1138—1169.</footnote>
його відносять до верхнього, або фінального, палеоліту. Крім Надпоріжжя, риси цього варіанта масово зафіксовано лише в мезоліті Кенії. Через це припускають, що його походження пов'язане з територією Східного Середземномор'я, розташованого посередині між Африкою та Причорномор'ям <fnref n="170" />. У мезоліті Східної Європи до цього варіанта наближається один індивід із Василівки І та один — з Песчаніци в Архангельській області Росії <fnref n="171" />. Рештки останнього датуються пребореалом — 9500—9010 рр. до н. е. <fnref n="172" />. Попри певну своєрідність, частина антропологів все ж вважає цей варіант європеїдним <fnref n="173" />, інші відносять його до середземноморського <fnref n="174" />, давньосередземноморського чи австралоїдного <fnref n="175" /> або ж залишають невизначеним <fnref n="176" />.

Третій варіант, представлений протоєвропеїдами з коротшою, ніж у першому варіанті, головою та обличчям середньої ширини й висоти, виділено за випростаними на спині похованнями Василівки III. Коротша голова, вужче обличчя, менші масивність і зріст можуть свідчити про його південні зв'язки. Важливо, що в цьому некрополі вік поховань індивідів, покладених у скорченій та випростаній позиціях, визначають однакові радіокарбонові дати <fnref n="177" />, їх було вбито однаковими вістрями, характерними для шпанської культури, вони не перекривали один одного, що свідчить про належність їх до однієї первісної громади. Оскільки третій краніологічний варіант не представлений у пізніших матеріалах Надпоріжжя <fnref n="178" />, можна припустити, що це невелика група прийшлого населення, яке згодом розчинилося серед представників першого краніологічного варіанта.

Четвертий варіант, представлений протоєвропеїдами з високою чи середньовисокою головою середньої чи великої ширини з виключно широким та дещо сплощеним обличчям, виділено за більшістю випростаних поховань у могильнику Василівка II, решта небіжчиків з якого належали до першого варіанта. За

<footnote n="170">¹⁷⁰ Дебец Г.Ф. Черепа из эпипалеолитического могильника у с. Волошского. Советская этнография. 1955. № 3. С. 62—73.</footnote>

<footnote n="171">¹⁷¹ Алексеева Т.И., Круц С.И. Древнейшее население Восточной Европы. Восточные славяне. Антропология и этническая история. Москва, 2002. С. 255; Герасимова М.М., Пежемский Д.В. Мезолитический человек из Песчаницы: комплексный антропологический анализ. Москва, 2005. С. 108.</footnote>

<footnote n="172">¹⁷² Зайцева Г.И., Тимофеев В.И., Загорская И.А., Ковалюх Н.Н. Радиоуглеродные даты памятников мезолита Восточной Европы. Радиоуглерод и археология. 1997. Вып. 2. С. 122.</footnote>

<footnote n="173">¹⁷³ Алексеева Т.И. Неолитическое население лесной полосы Восточной Европы. (Сравнительный антропологический аспект). Неолит лесной полосы Восточной Европы (Антропология Сахтышских стоянок). Москва, 1997. С. 17—21.</footnote>

<footnote n="174">¹⁷⁴ Кондукторова Т.С. Антропология населения Украины мезолита, неолита и эпохи бронзы. Москва, 1972. С. 11—16; Потехіна І.Д. Біоархеологічні дослідження первісного населення України: нові підходи до старих проблем. Кам'яна дова України. 2005. Вип. 7. С. 168.</footnote>

<footnote n="175">¹⁷⁵ Дебец Г.Ф. Черепа из эпипалеолитического...</footnote>

<footnote n="176">¹⁷⁶ Фохман И.И. Население Украины...; Потехина И.Д. Население Украины...</footnote>

<footnote n="177">¹⁷⁷ Jacobs K. Human Postcranial...; Potekhina I., Telegin D. On the Dating of the Ukrainian Mesolithic-Neolithic Transition. Current Anthropology. 1995. V. 36, No. 5. P. 823—826.</footnote>

<footnote n="178">¹⁷⁸ Потехина И.Д. Население Украины... С. 132, 133.</footnote>
п'ятьма радіокарбоновими визначеннями, цей некрополь функціонував у період 7450—6072 рр. до н. е. <fnref n="179" />. Наближеними до четвертого варіанта є і риси чоловіка з парного випростаного поховання Мурзак-Коби. Аналогічні характеристики зафіксовано в частини людей верхнього палеоліту Західної Європи та Північної Африки, мезоліту Західної та Східної Прибалтики. Для дещо пізнішого часу знахідки відповідних черепів, іноді зі слідами метисації з представниками першого варіанта, відомі у всіх могильниках Надпоріжжя, а також по всій Східній Європі від Уралу до Дніпра, Балтійського та Білого морів, а також у Західному Сибіру та Приараллі <fnref n="180" />.

Антропологічна відмінність від автохтонів Надпоріжжя дає змогу розгляда-
ти людей четвертого варіанта як мігрантів з не дуже віддалених територій, що за-
свідчено їх епізодичною присутністю в регіоні у попередні періоди. Так, рештки
п'яти його представників є серед скорчених поховань з Василівки I та Василів-
ки III <fnref n="181" />.

Через значне географічне поширення представників четвертого варіанта по-
гляди щодо напряму їх міграції до Надпоріжжя дуже різняться. Її джерелом до-
слідники бачать лісостепову зону Східної Європи <fnref n="182" />, Західну Балтію <fnref n="183" />, район
озер Лача, Біле, Вожа в Росії <fnref n="184" /> або навіть Зауралля <fnref n="185" />.

<footnote n="179">¹⁷⁹ Lillie M.C. Mesolithic and Neolithic populations of Ukraine: Indications of diet from dental pathology. *Current Anthropology*. 1996. V. 37, No. 1. P. 137; Mathieson I., Alpaslan-Roodenberg S., Posth C. et al. The genomic history of southeastern Europe. *Nature*. 2018. V. 555, No. 7695. P. 197—203.</footnote>

<footnote n="180">¹⁸⁰ Потехина И.Д. Население Украины... С. 136—149; Алексеева Т.И. Неолитическое население...; Алексеева Т.И., Круц С.И. Древнейшее население... С. 255.</footnote>

<footnote n="181">¹⁸¹ Гохман И.И. Население Украины... С. 129, 181; Потехина И.Д. Население Украины... С. 134, 137.</footnote>

<footnote n="182">¹⁸² Гохман И.И. Население Украины... С. 188.</footnote>

<footnote n="183">¹⁸³ Залізняк Л.Л. Передісторія України... С. 204.</footnote>

<footnote n="184">¹⁸⁴ Потехина И.Д. Население Украины... С. 147.</footnote>

<footnote n="185">¹⁸⁵ Алексеева Т.И., Круц С.И. Древнейшее население... С. 255.</footnote>
НЕОЛІТИЧНА РЕВОЛЮЦІЯ
ТА НЕОЛІТИЧНА КОЛОНІЗАЦІЯ

Неолітична революція. Перехід від привласнювального до відтворювального господарства — землеробства і скотарства — в археологічній періодизації співвідноситься з новою кам'яною довою, або неолітом. Трактування цього терміна постійно ускладнювалося. Спочатку неоліт виділяли за типологічними особливостями матеріальної культури — як час появи кам'яних виробів із шліфованим лезом <sup>186</sup>. Згодом акцент змістився на економіку, спосіб життя та технології, зокрема, перехід до відтворювального господарства, тривалої осілості, виготовлення керамічного посуду, упровадження прядіння й ткацтва <sup>187</sup>. Потім до цих ознак додалися зміни в соціальній структурі <sup>188</sup> та зародження нових ідеологічних уявлень <sup>189</sup>. Також стало очевидним, що названі ознаки неолітичної доби в одних випадках можуть виявлятися одночасно, у вигляді сукупного «пакета», а в інших виникають і поширюються вибірково <sup>190</sup>.

Процес становлення відтворювального господарства, щодо механізму якого досі точаться дискусії, був дуже повільним. Місця його первинного зародження виділяються за навіністю вихідних форм рослин і тварин, які стали об'єктом доместикації. М. Вавилов запропонував сім центрів появи одомашнених рослин: п'ять у Старому світі і два у Новому <sup>191</sup>. На

<footnote n="186">186 Lubbock J. *Pre-historic times: As illustrated by ancient remains, and the manners and customs of modern savages*. London; Edinburgh, 1865.</footnote>

<footnote n="187">187 Childe V.G. *Man makes himself*. London, 1936.</footnote>

<footnote n="188">188 Bender B. Gatherer-hunter to farmer: A social perspective. *World Archaeology*. 1978. V. 10, No. 2. P. 204—222.</footnote>

<footnote n="189">189 Hodder I. *The domestication of Europe: Structure and contingency in Neolithic societies*. Cambridge, 1990.</footnote>

<footnote n="190">190 Bellwood P. *First farmers: The origins of agricultural societies*. Malden, 2005.</footnote>

<footnote n="191">191 Вавилов Н.И. Учение о происхождении культурных растений после Дарвина: (доклад на Дарвинской сессии АН СССР. 28 нояб. 1939 г.). *Советская наука*. 1940. № 2. С. 55—75.</footnote>
євразійських просторах відтворювальне господарство вперше виникло у Передній Азії. Дещо пізніше воно незалежно з'явилось на Далекому Сході, де між 6000—5500 рр. до н. е. було одомашнено просо, а приблизно 4500 р. до н. е. — рис. Однак у Європу ці культури потрапили набагато пізніше <fnref n="192" />. Первинна неолітизація території України пов'язана з одним — передньоазійським — центром становлення землеробства та скотарства. Нерідко його називають «Родючим Півмісяцем», адже він утворює дугу, що простяглася з півдня на північ уздовж східного узбережжя Середземного моря до плоскогір'їв Східної Анатолії, а звідти на південний схід між Евфратом та горами північного Загросу. У межах Родючого Півмісяця росли дикі види пшениці, ячменю, сочевиці та гороху, нуту, бобів та льону, а також водилися тури, безоарові козли, азійські муфлони, дикі кабани — предки відповідно корів, кіз, овець та свиней <fnref n="193" />.

Більша частина Родючого Півмісяця характеризується закритими ландшафтами, що разом із щільним та постійним заселенням регіону з самого початку верхнього палеоліту зумовило дуже раннє настання там кризи мисливського господарства. Особливої загрозливості вона набула під час максимуму останнього зледеніння, коли в регіоні значно скоротилась площа лісів. Зменшення продуктивності мисливства місцеве населення компенсувало збільшенням ролі низькорангових ресурсів — насіння диких слаків та бобових. Упродовж кількох тисячоліть спеціалізоване збиральництво слугувало лише резервною стратегією, покликаною пом'якшувати нестачу продуктів мисливства в умовах мінливого клімату кінця плейстоцену. Для цього зібрані зерно та боби не споживали одразу, а зберігали як запас. Отже, це був не критично необхідний для виживання, а надлишковий продукт. Його виробництво кардинально вплинуло на спосіб життя кількох груп населення — носіїв натуфійської культури, названої за поселеннями в місцевості Ваді аль-Натуф на заході Юдейських гір, що й поклало початок неоліту.

Натуфійська археологічна культура датується приблизно 12500—9600 рр. до н. е., тобто часом від бьолінзького потепління до початку пребореалу. Вже в аллерьоді її носії перейшли до більш осілого життя, що позначилось на їх демографічній структурі та соціальному устрої. Вважають, що перехід до осілості та споживання висококалорійної рослинної їжі, яка скорочує строки післяродової аменореї і вік початку репродуктивного життя жінок, могла стати біологічною причиною зростання народжуваності <fnref n="194" />. Зі свого боку більша кількість насе-

<footnote n="192">¹⁹² Fuller D.Q., Qin L., Zheng Y. et al. The domestication process and domestication rate in rice: Spikelet bases from the Lower Yangtze. *Science*. 2009. V. 323. P. 1607—1610; Zhao Z. New archaeobotanic data for the study of the origins of agriculture in China. *Current Anthropology*. 2011. V. 52. P. 295—306.</footnote>

<footnote n="193">¹⁹³ Шнирельман В.А. Возникновение производящего хозяйства: проблема первичных и вторичных очагов. Москва, 1989. С. 31—34.</footnote>

<footnote n="194">¹⁹⁴ Bellwood P., Oxenham M. The expansions of farming societies and the role of the Neolithic demographic transition. *The Neolithic demographic transition and its consequences*. New York, 2008. P. 13—34.</footnote>
лення спричинила більше навантаження на ресурси, призвівши до подальшого зростання в раціоні ролі продуктів збиральництва. На відміну від мисливства збиральництво не потребувало спеціального досвіду, складних знарядь, не було пов'язане з ризиком. Відповідно ним займались переважно жінки та діти. Зростання економічної цінності дитячої праці стало другою — соціальною — причиною підвищення народжуваності. Взаємозв'язок між осілістю, народжуваністю та рослинною їжею запустив свого роду «ланцюгову реакцію», де активізація одного компонента аналогічно відбивалась на інших. Зрештою, це призвело до поступової переорієнтації господарства з мисливства на спеціалізоване збиральництво. Відповідний ресурс став настільки важливим, що з'явилась потреба у контролі та захисті його джерел. Імовірно, штучне перенесення насіння злаків і бобових до алювіальних долин біля поселень для ефективнішої експлуатації та догляду за посівами стало конкретним механізмом переходу до землеробства. З ареалу натуфійської культури на початку голоцену воно поширилось по всьому Леванту та Месопотамії.

Варто зауважити, що спочатку землеробство стало надбанням лише низки груп, маргінальних щодо населення решти світу. Вони вдало адаптувались до дуже несприятливих умов, що дало їм можливість вижити, але не надало переваг над сусідами-мисливцями <fnref n="195" />. Вивчення решток перших землеробів свідчить про помітне погіршення їхнього здоров'я. Зокрема, внаслідок споживання багатого на глюкозу зерна у них вперше з'явився невідомий раніше зубний карієс. Особливо погіршився стан здоров'я жінок. Часте народжування дітей та споживання бідної на білки рослинної їжі негативно позначились на тривалості їхнього життя. Стан же здоров'я чоловіків був кращим, що може свідчити про нерівноцінний розподіл м'яса як головного продукту чоловічої праці — мисливства <fnref n="196" />.

Загрозливі тенденції щодо погіршення здоров'я перших землеробів зумовили потребу в стабільному отриманні ними білкового продукту. Його джерелом стали домашні тварини — вівці, кози, корови та свині, приручення яких розпочалось у Родючому Півмісяці приблизно в середини ІХ тис. до н. е. Остаточне становлення скотарства, а отже, і формування комплексної відтворювальної економіки відбулося у VIII тис. до н. е. <fnref n="197" />. Особливо важливим виявився у ній молочний сегмент. Регулярне отримання білків, жирів та кальцію від молочних продуктів відіграло важливу роль у стабілізації відтворювальної економіки, підвищенні її ефективності та привабливості в очах сусідів-мисливців. Споживання сирого молока після закінчення грудного вигодовування дітей могло зменшити дитячу

<footnote n="195">¹⁹⁵ Bowles S. Cultivation of cereals by the first farmers was not more productive than foraging. *Proceedings of the National Academy of Sciences*. 2011. V. 108, No. 12. P. 4760—4765.</footnote>

<footnote n="196">¹⁹⁶ Hershkovitz I., Gopher A. Demographic, biological and cultural aspects of the Neolithic revolution: A view from the Southern Levant. *The Neolithic demographic transition and its consequences*. New York, 2008. P. 441—479.</footnote>

<footnote n="197">¹⁹⁷ Arbuckle B.S., Kansa S.W., Kansa E. et al. Data sharing reveals complexity in the westward spread of domestic animals across Neolithic Turkey. *PLoS ONE*. 2014. V. 9, No. 6. P. 1—11.</footnote>
смертність, сприяти демографічному зростанню громад <fnref n="198" />. Переробка молока на сир і топлене масло насамперед робила з нього продукт відтермінованого споживання, який можна зберігати й накопичувати; водночас це розв'язувало проблему з нетравленням лактози дорослими, що, за даними генетики, напевно, було властиве ранньонеолітичному населенню Близького Сходу <fnref n="199" />.

Зміни в економіці зумовили принципово інакше, ніж у мисливців, ставлення до землі, тварин, рослин, поселень. Вкладання сил, енергії та ресурсів в обробіток полів, посіви, спорудження тривалих жител відобразилося на зростанні їх цінності. В умовах приросту населення та конкуренції між його групами зібрані ресурси — припаси та їх потенційне джерело, тобто експлуатована територія — потребували постійного захисту. Це зі свого боку сприяло більшій згуртованості та замкнутості колективів землеробів. Проживання у великих селищах представників різних родів потребувало впорядкування шлюбної мережі, що зумовило ускладнення структури громад. Необхідність контролю за цими процесами та координації дій під час конфліктів спричинили формування соціальної іерархії.

Зміни характеру господарства вплинули і на матеріальну культуру спеціалізованих збирачів та землеробів. Археологічні матеріали відображують збільшення кількості засобів для зберігання різних типів продуктів: ям, спеціальних приміщень та контейнерів. Серед контейнерів на всіх територіях першими і, напевно, поширенішими були посудини, видовбані з дерева, і кошики, плетені з лози чи лика. Проте через їх швидке руйнування у землі до нас дійшли майже винятково залишки посудин, які спочатку робили з м'яких порід каменю, а згодом — з обпаленої глини. Останні були оптимальнішими з огляду на витрати праці, часу та ресурсів, адже їх виробляли з дуже поширеного у природі матеріалу і могли обпаливати до кількох десятків одразу, тоді як кошики чи кам'яні посудини виготовляли від початку до кінця один за одним. Однак великі керамічні контейнери мали свої недоліки — вони були надто важкими та крихкими для частого переміщення. Тому передумовою їх широкого використання була тривала осілість. З управдженням скотарства роль керамічного посуду стала ще вагомішою, адже зберігання та переробка молока потребували саме глиняних, а не плетених ємностей.

Іншими маркерами неоліту є землеробські знаряддя — мотики для обробітку полів та серпи для збирання врожаю. У лісових ландшафтах обробітку землі передувало вирубування дерев. Деревина була необхідною і для зведення капітальних споруд на тривалих поселеннях. Тому неоліту притаманне масове ви-

<footnote n="198">¹⁹⁸ Vigne J.-D. Zooarchaeological aspects of the Neolithic diet transition in the Near East and Europe, and their putative relationships with the Neolithic demographic transition. *The Neolithic demographic transition and its consequences*. New York, 2008. P. 179—205.</footnote>

<footnote n="199">¹⁹⁹ Burger J., Kirchner M., Bramanti B. et al. Absence of the lactase-persistence-associated allele in early Neolithic Europeans. *Proceeding of the National Academy of Sciences*. 2007. V. 104, No. 10. P. 3736—3741; Evershed R.P., Payne S., Sherratt A.G. et al. Earliest date for milk use in the Near East and southeastern Europe linked to cattle herding. *Nature*. 2008. V. 455, No. 7212. P. 528—531; Itan Y., Powell A., Beaumont M.A. et al. The origins of lactase persistence in Europe. *PLoS. Computational Biology*. 2009. V. 5, No. 8. P. 1—13.</footnote>
готовлення шліфованих кам'яних сокир. Споживання рослинної їжі неможли-
ве без переробки зерна на крупу та борошно, що здійснювалося за допомогою
зернотерок, товкачів, розтирачів. Важливим технічним винаходом стало ткацтво.
Нитки пряли з волокон дикорослих рослин, а також доместикованого льону, з
якого добували ще й олію. Археологічно ткацтво фіксується за знахідками шмат-
ків тканини, її відбитків на глині, а також прясел і тягарців для відтягування ни-
ток у найпростішому вертикальному ткацькому верстаті <fnref n="200" />.

Ускладнення соціальної структури і господарських практик вплинуло на ха-
рактер архітектури та планування поселень. На зміну маленьким круглим житлам
мисливців деінде прийшли великі багатокамерні споруди близької до прямокут-
ної форми, що, крім жилих приміщень, містили комори для припасів та хліви для
тварин. Їх будували з дерева, каменю або необпаленої глиняної цегли. Іноді вони
виконували знакову, ритуальну функцію, як, наприклад, монументальні кам'яні
споруди у Іьобеклі-Тепе в Південній Анатолії, зведені громадами мисливців-зби-
рачів, які вже перейшли до осілого способу життя <fnref n="201" />.

Змін зазнав і світогляд. Збільшення розміру родин і громад мало загострити питання про порядок наслідування оброблених полів, худоби, будинків. Це спричинило зростання значення культуру предків, що відбилось у поховальних практиках, а саме у влаштуванні поховань у межах поселень або під долівкою будівель, шануванні черепів пращурів <fnref n="202" />. Зміна соціальної та економічної ролі жінки відобразилася в образотворчому мистецві деяких регіонів, де приблизно однакова представленість чоловіків і жінок у кам'яних скульптурах раннього неоліту поступилась явному переважанню образу огрядних вагітних жінок з підкресленими ознаками статі у глиняних фігурках подальших періодів <fnref n="203" />.

Описані новації в економіці, соціальному устрої, технологіях та духовній
сфері знаменують становлення нового — неолітичного — способу життя. Їх
матеріальним втіленням є набір знахідок, що регулярно повторюється на архео-
логічних пам'ятках Родючого Півмісяця, — так званий неолітичний пакет. Він
складається з насіння сільськогосподарських культур, решток домашніх тварин,
довготривалих поселень зі стаціонарними житлами, керамічного посуду, фігурок

<footnote n="200">²⁰⁰ Alfaro Giner C. Textiles from the Pre-Pottery Neolithic site of Tell Halula (Euphrates Valley, Syria). *Paléorient*. 2012. V. 38, No. 1—2. P. 41—54.</footnote>

<footnote n="201">²⁰¹ Schmidt K. Göbekli Tepe: A Neolithic site in Southeastern Anatolia. *The Oxford handbook of Ancient Anatolia* (10,000—323 B.C.E.). Oxford; New York, 2011. P. 917—933; Banning E.B. So fair a house Göbekli Tepe and the identification of temples in the Pre-Pottery Neolithic of the Near East. *Current Anthropology*. 2011. V. 52, No. 5. P. 619—660.</footnote>

<footnote n="202">²⁰² Goring-Morris N. The quick and the dead: The social context of Aceramic Neolithic mortuary practices as seen from Kfar HaHoresh. *Life in Neolithic farming communities: social organization, identity, and differentiation*. New York; Boston; Dordrecht; London; Moscow, 2000. P. 128—129.</footnote>

<footnote n="203">²⁰³ Voigt M.M. Çatal Höyük in context: Ritual at early Neolithic sites in central and eastern Turkey. *Life in Neolithic farming communities: Social organization, identity, and differentiation*. New York; Boston; Dordrecht; London; Moscow, 2000. P. 287—288.</footnote>
людей і тварин, виробів з полірованого каменю. Поява таких речей на інших територіях розглядається як ознака їх неолітизації. За поширенням відповідних знахідок встановлено, що до середини VII тис. до н. е., крім Леванту та Месопотамії, неолітичний спосіб життя охопив порівняно незначну територію — Центральну Анатолію, Кіпр, малоазійське узбережжя Егейського моря, можливо, Фессалію<fnref n="204" />. У середині VII тис. до н. е. неолітичні поселення з'являються у Північно-Західній Анатолії, на островах та європейському узбережжі Егейського і Мармурового морів<fnref n="205" />. На півдні Балкан їх мешканці швидко зайняли всю екологічну нішу із субсередземноморським типом рослинності, на чому їхнє подальше розселення зупинилося<fnref n="206" />.

Подія 6200 р. до н. е. і неолітична колонізація Південної та Центральної Європи. Наприкінці ХХ ст. серед протоісториків та археологів популярною була концепція «хвилі прогресу» — неолітизації Європи через демографічний тиск<fnref n="207" />. Згідно з нею, зростання кількості членів землеробсько-скотарських громад спричинювало переселення частини з них на сусідні вільні землі. Там вони засновували нові селища, вирубували ліси і перетворювали їх на поля, тому ареал землеробських культур постійно, з року в рік, розширювався на кілька кілометрів. Проте — внаслідок появи нових джерел та методів дослідження — нині причини й механізми процесів розселення землеробської людності бачаться складнішими і багатоваріантними.

Поширення землеробського способу життя, як і багато інших важливих трансформацій в історії людства, як неодноразово зазначалося, було тісно пов'язане зі змінами клімату. Наприкінці плейстоцену у Північній Америці існував свій льодовиковий щит, набагато більший за скандинавський. З початком головценового потепління він став активно танути. Вода, що стікала з льодовика, накопичувалася в центрі континенту, утворюючи там величезні холодні озера. У різні часи ці природні резервуари, переповнюючись, скидали свої води то у Тихий, то у Льодовитий, то в Атлантичний океани, що позначалося на кліматі Північної півкулі. Приблизно 6200 р. до н. е. прильодовикове озеро Агассис учергове прорвало суходільну перемичку, і холодна прісна вода через Гудзонову затоку почала надходити до Атлантичного океану, просто в теплу течію Гольфстрим, яка зумовлює м'який теплий та вологий клімат Європи. Відповідно впродовж тривалого

<footnote n="204">²⁰⁴ Perlès C. *The Early Neolithic in Greece. The first farming communities in Europe*. Cambridge, 2001; Özdogan E. Current research and new evidence for the Neolithization process in Western Turkey. *European J. of Archaeology*. 2015. V. 18, No. 1. P. 33—59.</footnote>

<footnote n="205">²⁰⁵ Brami M., Heyd V. The origins of Europe's first farmers: The role of Hacilar and western Anatolia, fifty years on. *Praehistorische Zeitschrift*. 2011. V. 86, No. 2. P. 165—206; Özdogan E. Current research...</footnote>

<footnote n="206">²⁰⁶ Krauß R., Marinova E., De Brue H., Weninger B. The rapid spread of early farming from the Aegean into the Balkans via the Sub-Mediterranean-Aegean vegetation zone. *Quaternary International*. 2018. V. 496. P. 24—41.</footnote>

<footnote n="207">²⁰⁷ Ammerman A.J., Cavalli-Sforza L.L. *The Neolithic transition and the genetics of populations in Europe*. Princeton, 1984.</footnote>
часу характер поверхні Північної Атлантики замість теплої солоної визначала прісніша, а отже, легша, але холодна вода. Це призвело до перебудови циркуляції повітря у Північній півкулі Землі, зумовило значне похолодання та посуху. На підставі спостережень за льодовиками Гренландії можна припустити, що аридизація тривала приблизно 160 років, а пік несприятливих кліматичних умов, коли середньорічні температури знилися на 6 ± 2 °С, припав приблизно на 6200—6100 рр. до н. е. <fnref n="208" /> Тому цю перебудову клімату називають «кліматичною подією 6200 року до н. е.».

У межах зазначеного часу неолітичні громади сильно потерпали від холодніших зим та бездощових літніх періодів у посушливих ландшафтах Близького Сходу. Навантаження на ресурси значно зросло. За цих умов єдиним виходом було переміщення частини людності на території, що меншою мірою зазнавали впливу кліматичних змін. Однак навіть незначні переселенські рухи в умовах сталої осілості та високої щільності населення породжували руйнацію наявної соціальної системи і, як наслідок, неабиякі протистояння між громадами. Їхні сліди простежено за згорілими поселеннями, появою укріплень навколо селищ, розривом тяглості у традиціях керамічного виробництва. Отже, зменшити навантаження на ресурси, не спричинючи у цьому випадку зростання соціальної напруженості, могла лише далека міграція на ще не освоєні землеробами території <fnref n="209" />. Для неолітичної людності Передньої Азії такими землями стала Європа.

Основною формою розширення ареалу неолітичного способу життя було цілеспрямоване переміщення його носіїв на далекі відстані та створення ними анклавів у оптимальних для землеробства екологічних нішах, які не використовували тубільні мисливці та рибалки. В англомовній літературі цей тип розселення називають *leapfrog colonization*, тобто «стрибкоподібна колонізація». Підтримуючи зв'язки з громадами «материнського» ареалу, поселення мігрантів ставали перевальними базами на шляху освоєння їх членами нових територій. Закріпившись на новому місці, землероби вступали в контакти з місцевим населенням, а на деяких територіях, можливо, змішувалися з ним унаслідок обміну шлюбними партнерами.

Розселення громад з Близького Сходу відбувалося як морем — через кабо-tажне плавання та створення прибережних селищ, так і суходолом, але переважно уздовж річок, що може свідчити про певну роль водного транспорту в цьому процесі <fnref n="210" />.

Один із векторів неолітизації був спрямований на захід. У дуже короткі терміни близькосхідні мореплавці опанували острови Крит, Корфу, розселися

<footnote n="208">²⁰⁸ Alley R.B., Mayewski P.A., Sowers T. et al. Holocene climatic instability: A large event 8000—8400 years ago. *Geology*. 1997. V. 25. P. 482—486.</footnote>

<footnote n="209">²⁰⁹ Clare L., Rohling E.J., Weninger B., Hilpert J. Warfare in Late Neolithic/Early Chalcolithic Pisidia, Southwestern Turkey. Climate induced social unrest in the late 7th millennium calBC. *Documenta Praehistorica*. 2008. V. 35. P. 65—92.</footnote>

<footnote n="210">²¹⁰ Davidson K., Dolukhanov P., Sarson G., Shukurov A. The role of waterways in the spread of the Neolithic. *J. of Archaeological Science*. 2006. V. 33. P. 641—652.</footnote>
на обох берегах Південної Адріатики та в Сицилії. Через незначний проміжок часу звідти вони колонізували Північну Адріатику і Західне Середземномор'я — вздовж західного берега Апеннін потрапили у Сардинію та Корсику і далі на узбережні території Лігурії, Провансу, Лангедоку, Каталонії та Валенсії. На наступному етапі це населення почало освоювати віддалені від узбереж райони Північних Апеннін та Піренеїв. За округлодонними посудинами, прикрашеними відтисненим у глині орнаментом, відповідні пам'ятки Адріатики прийнято об'єднувати в культуру «імпресо». Через часте нанесення орнаменту відтисками стулок черепашок морських молюсків родини *Cardium* пам'ятки Західного Середземномор'я об'єднують у культуру кардіумної кераміки. На поселеннях прибережних рівнин та річкових долин їх носії вели осілий спосіб життя, базований на землеробстві, скотарстві та експлуатації морських ресурсів. Проте більшість пам'яток цих культур представлені сезонними стоянками гірських районів, залишеними у гротах та під скельними навісами пастухами, які випасали овець і кіз.

Решта шляхів неолітизації Європи пролягала територією Балкан. Вони пов'язані зі своєрідними коридорами, утвореними річками, які течуть у меридіональному напрямі<fnref n="211" />. Західніший проходив з півдня на північ, спочатку долиною річки Вардар, а далі — річкою Велика Морава до Середньодунайської низовини, вкритої густою річковою мережею Дунаю та його приток: Сави, Драви і Тиси. У західній частині цього регіону сформувалися традиції неолітичної культури Старчево, а в східній — культури Кереш. Другий коридор починався від Егейського моря, йшов на північ басейном р. Маріца, правими притоками Дунаю — річками Іскир та Янтра, а далі на північ — нижнім Дунаєм та його лівими притоками — річками Олт, Серет і Прут. Тут сформувалися традиції культур Караново на південь від Дунаю та Кріш на північ від нього. З одного боку, чотири згадані культури — Старчево, Караново, Кріш та Кереш — мають багато спільних ознак, що дає змогу розглядати їх у рамках одного культурного кола балкано-дунайського раннього неоліту. З іншого — різні природні умови їх ареалів і характер взаємодії з місцевим мезолітичним населенням зумовили локальну специфіку матеріальної культури та відмінні історичні долі їх носіїв.

Приблизно в середині VI тис. до н. е. на півночі ареалу культури Старчево, на території, що входить до складу сучасних Угорщини, Словаччини та Австрії, сформувалися традиції культури лінійно-стрічкової кераміки, названої так за специфічним способом орнаментації глиняного посуду. Її носії в наступні кілька століть розселилися по зоні широколистяних лісів Європи від Дунаю та Альп на півдні до Балтійського та Північного морів на півночі, басейну р. Сена на заході та Дніпра на сході. У той самий час культура Кереш дала початок середньонеолітичній культурі альфельдської лінійної кераміки басейну р. Тиса. Ареал культури Кріш (басейни Олту, Серету та Пруту) в останні сторіччя VI тис. до н. е. заселили носії культури лінійно-стрічкової кераміки, які з середнього Дунаю через Мо-

<footnote n="211">²¹¹ Reingruber A. A network of the steppe and forest steppe along the Prut and Lower Danube rivers during the 6th millennium BC. *Documenta Praehistorica*. 2016. V. 43. P. 167—181.</footnote>
равські ворота потрапили на Середньоєвропейську рівнину і поширились далі на схід та південь — на верхню Віслу та Дністер, тобто, обійшовши Карпати з півночі та сходу, знов повернулись у Подунав'я. У пізньому неоліті на цьому змішаному кришсько-лінійно-стрічковому грунті за участі носіїв нижньодунайської культури Боян сформувалися традиції культури Прекукутень—Трипілля А, яка згодом відіграє значну роль у неолітизації території лісостепового Правобережжя України.

Розглядаючи динаміку неолітизації Південно-Східної та Центральної Європи, можна побачити чіткі етапи активної культурної трансформації та територіального розширення і періоди стазису. Як вже наголошувалося, початкове розселення землеробів у регіоні стало наслідком кліматичної події 6200 р. до н. е. Приблизно перед 5900 р. до н. е. вони опанували всі території, придатні дляспособу життя та господарювання близькосхідного типу 212. Подальший рух на північ стримували менш родючі піщанисті та глинисті грунти, густіша лісова рослинність, суворіший клімат Центральноєвропейської рівнини. Цю межу, що зупинила розселення землеробів, називають «агроекологічним бар'єром» 213. Проте «бар'єр» був не лінією, а досить широкою смугою з мозаїчними ландшафтами, де «північні» та «південні» екологічні ніші траплялися поперемінно. Отже, мешканці цієї північної околиці землеробського світу перебували у своєрідній «лабораторії», де потроху вивчали території, контактували з їх населенням, ви працьовували способи господарювання в умовах незвичного для них клімату. За відповідних ситуацій ці знання та досвід ставали їм у пригоді 214.

За даними палеокліматологів, орієнтовно 5600 ± 100 р. до н. е. у Центральній та Північній Європі відбулося зростання середніх січневих температур на 3—4 °С за одночасного зниження середніх липневих на 2 °С. Отже, зими стали теплішими, а літа — більш прохолодними й вологими. Такі умови залишалися стабільними впродовж наступних 600 років. Саме на цей час припадає становлення і розвиток культури лінійно-стрічкової кераміки 215. Напевно, описана змі-

<footnote n="212">212 Biagi P., Shennan, S., Spataro M. Rapid rivers and slow seas? New data for the radiocarbon chronology of the Balkan Peninsula. *Prehistoric Archaeology and Anthropological Theory and Education*. Trieste, 2005. P. 45.</footnote>

<footnote n="213">213 Sümegi P., Kertész R. Palaeogeographic characteristics of the Carpathian Basin — an ecological trap during the Early Neolithic? *From the Mesolithic to the Neolithic: Proceedings of the International archaeological conference held in Szolnok 1996*. Budapest, 2001. P. 405—415; Sümegi P., Kertész R., Hertelendi E. Environmental change and human adaptation in the Carpathian basin at the Late Glacial/Postglacial transition. *Archaeometry* **98**: *Proceedings of the 31st symposium*. Budapest, April 26 — May 3 1998 (Archaeolingua Central European Series 1. BAR IS 1043). Oxford, 2002. P. 171—177.</footnote>

<footnote n="214">214 Банффи Э. Начало оседлого образа жизни в западной части Карпатского бассейна и роль первых земледельцев Задунавья в европейском неолите. *Stratum plus*. 2014. № 2. С. 115—182.</footnote>

<footnote n="215">215 Gońi M.F.S., Ortu E., Banks W.E. et al. The expansion of Central and Northern European Neolithic populations was associated with a multi-century warm winter and wetter climate. *The Holocene*. 2016. V. 26, No. 8. P. 1188—1199.</footnote>
на клімату прибрала обмеження, які не давали можливості землеробам «переступити» через агроекологічний бар'єр. Способом адаптації до нового середовища стала зміна господарства, у якому значно більша, ніж у Подунав'ї, роль відводилася розведенню свиней та великої рогатої худоби <fnref n="216" />. Інтенсивніше розвивалась молочна галузь, що навіть могло позначитись на генному рівні <fnref n="217" />. Є гіпотеза, що на бідніших ґрунтах землеробство стало можливим завдяки використанню добрива — гною <fnref n="218" />. Змінилися й типи поселень, характер архітектури. На зміну зробленим переважно з глини невеликим будинкам близької до квадратної форми з легким перекриттям прийшли великі довгі прямокутні споруди з міцним дерев'яним каркасом та рядами стовпів усередині, що підтримували важкий міцний дах. Не виключена наявність у них другого поверху і одночасне проживання в таких житлах кількох малих родин <fnref n="219" />.

Потрібно зважати, що освоєння нових територій було складною і ризикованою справою. Вивчення решток людей ранніх періодів культури лінійно-стрічкової кераміки виявило наявність у більш ніж половини з них ознак стресу, спричиненого дефіцитом харчування, інфекційними захворюваннями тощо. Водночас для місцевого мезолітичного населення цей показник не перевищує 20 %. Особливо помітно стресові ситуації проявлялися на крайній периферії землеробського світу. Упродовж наступних сторіч ситуація дещо поліпшилася. Можливо, це стало наслідком ширшого залучення традиційних для цих територій неземлеробських ресурсів — продуктів мисливства та збиральництва <fnref n="220" />. У зв'язку з цим важливим є активно дискутоване і досі остаточно не вирішене питання про роль місцевого мезолітичного населення у становленні та поширенні культури лінійно-стрічкової кераміки.

Порівняно невелика кількість поселень культури, згадані показники стресу, етнографічні спостереження та результати математичного моделювання демографічних процесів поставили під сумнів спроможність моделі демографічної «хвилі прогресу» для пояснення швидкої колонізації ареалу площею майже у мільйон квадратних кілометрів. Тому як альтернативу ідеї про дифузію населення було висунуто концепцію культурної дифузії — поширення в середовищі місцевих

<footnote n="216">²¹⁶ Raczky P., Sümegi P., Bartosiewicz L. et al. Ecological Barrier versus Mental Marginal Zone: Problems of the Northernmost Körös culture settlements in the Great Hungarian Plain. *The spread of the Neolithic to Central Europe. International Symposium, Römisch-Germanisches Zentral-museum Mainz 24 June – 26 June 2005*. Mainz, 2010. P. 147–173.</footnote>

<footnote n="217">²¹⁷ Itan Y., Powell A., Beaumont M. A. et al. The origins of lactase...</footnote>

<footnote n="218">²¹⁸ Bogaard A., Fraser R., Heaton T. H. et al. Crop manuring and intensive land management by Europe's first farmers. *Proceedings of the National Academy of Sciences*. 2013. V. 110, No. 31. P. 12589–12594.</footnote>

<footnote n="219">²¹⁹ Czerniak L. House and household in the LBK. *Something out of the ordinary? Interpreting diversity in the Early Neolithic Linearbandkeramik and beyond*. Cambridge, 2016. P. 33–64.</footnote>

<footnote n="220">²²⁰ Wittwer-Backofen U., Tomo N. From health to civilization stress? In search for traces of a health transition during the Early Neolithic in Europe. *The Neolithic demographic transition and its consequences*. New York, 2008. P. 511–538.</footnote>
мисливців та збирачів Центральної Європи певного набору культурних надбань: спільної системи цінностей, престижної ідеології, практичних знань у галузі технологій і господарства<fnref n="221" />. На її користь було висунуто аргументи, що враховували спостереження за системою розселення та характером житлового будівництва лінійно-стрічкової людності<fnref n="222" />, специфікою її крем'яного інвентарю, що містив вироби, притаманні місцевому мезоліту<fnref n="223" />. Однак роботи палеогенетиків засвідчили, що принаймні первинна неолітична колонізація Центральної Європи здійснювалася людністю близькосхідного походження<fnref n="224" />. Встановлена генетична гомогенність мешканців величезного ареалу культури лінійно-стрічкової кераміки пояснюється як постійним припливом спорідненого населення з-поза його меж, так і підтриманням ітенсивних зв'язків та обміну членами землеробських громад на всьому його просторі. З результатами вивчення ДНК узгоджуються і дані традиційної краніометрії<fnref n="225" />.

Приблизно 4900 ± 100 р. до н. е. відбулася чергова зміна клімату — середні січневі температури знизилися на 1,5 °С, а липневі зросли на 1 °С, загальна кількість опадів зменшилася<fnref n="226" />. На цей час припадає дезінтеграція культури лінійно-стрічкової кераміки, зникнення спільних для всього її ареалу традицій та появи низки нових локальних культур, зокрема Прекукутені.

Перші землероби на території України. Пам'ятки перших землеробів, які з'явилися на українських теренах, належать до археологічної культури Кереш. Її назва походить від річки, що є лівою притокою Тиси. В межах України вона представлена лише одним дослідженим поселенням Заставне — Мала Гора у південній частині Закарпаття біля кордону з Угорщиною<fnref n="227" />, у північно-східній частині карпато-дунайського агроекологічного бар'єра. Тут керешські традиції набували нових ознак, притаманних культурі альфельдської лінійної кераміки.

<footnote n="221">²²¹ Zvelebil M., Lukes A., Pettitt P.B. The emergence of the LBK culture: Search for the ancestors. *The spread of the Neolithic to Central Europe. International Symposium, Römisch-Germanisches Zentralmuseum Mainz 24 June - 26 June 2005*. Mainz, 2010. P. 301—326.</footnote>

<footnote n="222">²²² Lenneis E. Perspectives on the beginnings of the earliest LBK in east-central Europe. *Living well together? Settlement and materiality in the Neolithic of South-East and Central Europe*. Oxford, 2008. P. 164—178.</footnote>

<footnote n="223">²²³ Mateiciucova I. *Talking stones: The chipped stone industry in Lower Austria and Moravia and the beginnings of the Neolithic in Central Europe (LBK), 5700—4900 BC*. Brno, 2008. P. 159—160.</footnote>

<footnote n="224">²²⁴ Haak W. et al. Massive migration from the steppe...; Deguilloux M.-F., Leahy R., Pemonge M.-H., Rottier S. European Neolithization and ancient DNA: An assessment. *Evolutionary Anthropology*. 2012. V. 21. P. 26—34.</footnote>

<footnote n="225">²²⁵ Pinhasi R., Cramon-Taubadel N. von. Craniometric data supports demic diffusion model for the spread of agriculture into Europe. *PLoS ONE*. 2009. V. 4, No. 8: e6747. P. 1—8.</footnote>

<footnote n="226">²²⁶ Goñi M.F.S., Ortu E., Banks W.E., Giraudeau J. et al. The expansion...</footnote>

<footnote n="227">²²⁷ Потушняк М.Ф. Неолит Закарпатья: культуры Криш и расписной керамики. *Археология Украинской ССР. Т. І: Первобытная археология*. Киев, 1985. С. 140—144; Його ж. Пам'ятки раннього неоліту у верхів'ї Тиси. *Наук. збірник Закарпат*. краєзнавчого музею. 2005. Вип. VII. С. 172—207.</footnote>
Саме до останньої угорські дослідники відносять інше поселення українського Закарпаття — Рівне <fnref n="228" />, яке раніше вважалося керешським <fnref n="229" />.

На відміну від поодиноких керешських та альфельдських поселень, в Україні відомо понад дві сотні пунктів культури лінійно-стрічкової кераміки <fnref n="230" />. Переважно вони знаходяться в басейнах Дністра, Західного Бугу та правих допливів верхньої Прип'яті в межах Волино-Подільської височини. Не можна стверджувати, що означена територія була щільно заселеною. Швидше йдеться про розкидані по ній острівці колонізації — групи розташованих неподалік одне від одного поселень. Проте розміри пам'яток та їх щільність поступаються відповідним показникам, зафіксованим для Центральної Європи <fnref n="231" />. Серед них найкраще дослідженими є поселення Тадані на р. Західний Буг, Котоване та Модричі на верхньому Дністрі, Незвисько, Торське, Більшівці І, Блищанка І у басейні середньої течії р. Дністер, Голишів II, Гірка Полонка, Гнідава, Ратнів II, Йосипівка І в басейні р. Стир, Рівне на р. Устя в басейні Горині.

Тривалий час вважалося, що на сході ареалу культури існували особливі добувідні традиції — спорудження землянок, на відміну від наземних стовпових конструкцій Центральної Європи <fnref n="232" />. Однак нові дослідження та переосмислення старих даних дають підстави стверджувати, що видовжені заглиблення, виявлені фактично на кожному добре вивченому лінійно-стрічковому поселенні України та Молдови, мали не житлове, а господарське призначення. Це так звані глинянки — ями, з яких брали глину для спорудження розташованих поруч наземних будинків <fnref n="233" />. Можливо, знаходячись за межами споруд, вони мали спільне

<footnote n="228">²²⁸ Raczky P., Sümegi P., Bartosiewicz L. et al. Ecological barrier... P. 160—163.</footnote>

<footnote n="229">²²⁹ Потушняк М.Ф. Неолит Закарпатья... С. 140—144; Його ж. Пам'ятки раннього неоліту... С. 174.</footnote>

<footnote n="230">²³⁰ Пассек Т.С., Черныш Е.К. Памятники культуры линейно-ленточной керамики на территории СССР. Свод археологических источников. Вып. Б. 1—11. Москва, 1963.; Захаррук Ю.М. Пам'ятки культури лінійно-стрічкової кераміки. Археология Української СРС. Т. 1. Київ, 1971. С. 96—104; Пелещишин Н.А. Племена культуры линейно-ленточной кераміки. Археология Прикарпатья, Волыни и Закарпатья (каменный век). Киев, 1987. С. 99—109; Охрименко Г.В. Поселения культуры линейно-ленточной керамики в бассейне рек Стырь и Западный Буг. Материалы каменного века на территории Украины. Киев, 1984. С. 103—107; Охрімененко Г.В. Культура лінійно-стрічкової кераміки на Волині. Луцьк, 2001.</footnote>

<footnote n="231">²³¹ Зайле Т., Церна С., Дембец М., Посселт М. К интерпретации жилищных комплексов восточного ареала культуры линейно-ленточной керамики (новые материалы полевых исследований на территории Республики Молдова). Культурные взаимодействия... С. 60.</footnote>

<footnote n="232">²³² Пассек Т.С., Черныш Е.К. Памятники культуры... С. 31; Захарук Ю.Н., Телегин Д.Я. Культура линейно-ленточной керамики. Археология Украинской ССР. Т. 1: Первобытная археология. Киев, 1985. С. 128; Ларина О.В. Культура линейно-ленточной керамики Пруто-Днестровского региона. Stratum plus. 1999. № 2. С. 34—45.</footnote>

<footnote n="233">²³³ Lenneis E. Traces du Rubané dans l'architecture Cucuteni? Cucuteni. 120 years of research. Time to sum up. Piatra-Neamț, 2005. P. 55—64; Ленартович О. Житлово-господарські об'єкти культури лінійно-стрічкової кераміки Верхнього Подністер'я і Західного Побужжя. Археол. дослідження Львів. ун-ту. 2012. № 16. С. 61—66; Зайле Т., Церна С., Дембец М., Посселт М. К интерпретации жилищных комплексов...</footnote>
з ними перекриття<fnref n="234" /> і використовувалися для господарських потреб — як льо-
хи, майстерні, а згодом смітники. До певної міри узгоджує два наведені погляди
припущення, що перший рік після заснування поселення мігранти мешкали у за-
глиблених житлах, а потім, спорудивши поруч великі наземні будинки, переселя-
лися в них, використовуючи старі напівземлянки для господарських цілей або й
засипаючи їх, що простежено на поселенні Рівне<fnref n="235" />.

Не спостережено якоїсь локальної специфіки і у господарстві населення най-
східнішої частини ареалу культури. Знахідки свідчать про вирощування пшениці
однозернянки та двозернянки, голозерного та плівчастого ячменю, гороху, соче-
виці, льону<fnref n="236" />. Дуже дискусійними є дані про виявлення кількох відбитків зерні-
вок проса на керамічному посуді поселення Рівне<fnref n="237" />. За сучасними поглядами, ця
одомашнена в Китаї рослина потрапила до Європи лише за доби бронзи, а знай-
дені відбитки могли залишити насінини дикорослого чи «півнячого» проса<fnref n="238" />.
Врожай збирали за допомогою серпів із крем'яними вкладнями у вигляді довгих
трапецій або необроблених уламків пластин, отриманих за допомогою відтискан-
ня. Зерно перемелювали вручну на кам'яних зернотерках. Серед решток тварин
виділено кістки домашніх видів — бика, свині, вівці, кози, собаки. Про розви-
ток молочної галузі свідчать посудини з дрібними отворами — друшляки для ви-
готовлення сиру<fnref n="239" />. Кістки диких тварин — оленя, тура, косулі, кабана завжди
кількісно поступаються домашнім<fnref n="240" />. Під час полювання використовували лук і
стріли з наконечниками у вигляді трапецій.

<footnote n="234">²³⁴ Czekaj-Zastawny A. Osadnictwo społeczności kultury ceramiki wstęgowej rytę w dorzeczu Górnej Wisły. Kraków, 2008.</footnote>

<footnote n="235">²³⁵ Пясецький В.К., Охріменко Г.В. Дослідження пам'яток культури лінійно-стрічкової кераміки на Волині. *Археологія*. 1990. № 4. С. 71; Охріменко Г.В. *Культура лінійно-стрічкової кераміки...* С. 103.</footnote>

<footnote n="236">²³⁶ Пассек Т.С., Черныш Е.К. *Памятники культуры...* С. 31; Пашкевич Г.О., Охріменко Г.В. *Матеріали до вивчення неоліту Волині*. Препринт. Київ, 1990. С. 5—15; Пашкевич Г.А. Земледелие в Степи и Лесостепи Восточной Европы в неолите — бронзовом веке (палео-этноботанические свидетельства). *Stratum plus*. 2000. № 2. С. 408—410; Motuzaitė-Matuzevičiūtė G., Telizhenko S. The first farmers of Ukraine — an archaeobotanical investigation and AMS dating of wheat grains from the Ratniv-2 site. *Archaeologia Lituana*. 2016. V. 17. P. 100—111.</footnote>

<footnote n="237">²³⁷ Пашкевич Г.О., Охріменко Г.В. *Матеріали до вивчення...* С. 11.</footnote>

<footnote n="238">²³⁸ Motuzaite-Matuzeviciute G., Staff R.A., Hunt H.V. et al. The early chronology of broom-corn millet (*Panicum miliaceum*) in Europe. *Antiquity*. 2013. V. 87, No. 338. P. 1073–1085; Stevens C.J., Murphy C., Roberts R. et al. Between China and South Asia: A Middle Asian corridor of crop dispersal and agricultural innovation in the Bronze Age. *The Holocene*. 2016. V. 26, No. 10. P. 1541–1555; Miller N.F., Spengler R.N., Frachetti M. Millet cultivation across Eurasia: Origins, spread, and the influence of seasonal climate. *Там само*. P. 1566–1575.</footnote>

<footnote n="239">²³⁹ Функціональне призначення таких посудин підтверджено даними ліпідного аналізу. Див.: Salque M., Bogucki P. I., Pyzel J. et al. Earliest evidence for cheese making in the sixth millennium BC in northern Europe. *Nature*. 2015. V. 493. P. 522–525.</footnote>

<footnote n="240">²⁴⁰ Пассек Т.С., Черныш Е.К. *Памятники культуры...* С. 31; Журавльов О.П., Охріменко Г.В. *Палеозоологічні дані з пам'яток КЛСК Волині*. *Археологічні пам'ятки та історія стародавнього населення України*. Ковель, 1994. Вип. 1. С. 144—167.</footnote>
Зазвичай численними знахідками представлено шліфовані кам'яні сокири й тесла у формі шевського копила (нім. *Schuhleistenkeil*), які використовувались для рубання дерев. Ці речі були показником певного статусу. Нерідко їх клали до могил дорослих чоловіків <fnref n="241" />. В Україні відомо лише два достовірні лінійно-стрічкові поховання: в Баєві на Волині та Незвиську на Середньому Дністрі. В обох разом з небіжчиками було покладено по кам'яній сокирі. Також похованого у Баєві супроводжувала одна посудина <fnref n="242" />. Небіжчика з Незвиська поховано за складним ритуалом. Він лежав випростано і був частково кремований. Разом з ним було покладено численні посудини, частина яких містила зерна пшениці та гороху <fnref n="243" />. Можливо, під час його поховання зводили спеціальні стовпову та кам'яні конструкції <fnref n="244" />.

Керамічний посуд культури умовно поділяють на кухонний та столовий. Перший зроблено з глини з домішкою полови, жорстви, подрібненої кераміки, а другий — з добре відмуленої тонкоструктурної глини, до якої зрідка додавали рослинні волокна та дрібний пісок. Орнаментація переважно прокреслена у вигляді прямих, кутастих, кривих ліній, іноді з нанесеними на них ямками та наколами (так званий «нотний» орнамент), а також різноманітних рельєфних наліпів, ручок, відтисків пальців і нігтів, дуже рідко — розпису.

Східніше річки Случ та лівих приток Дністра виявлено лише сім достовірних поселень культури <fnref n="245" />. Найбільш північно-східною пам'яткою є Віта-Поштова 2 у Середньому Подніпров'ї неподалік Києва. Попри незначну кількість знайдених матеріалів, немає сумніву, що вони є залишками поселення групи мігрантів. Про це свідчать дуже високе топографічне положення та віддаленість від річки, не характерні для стоянок тубільних мисливців і рибалок. Усі крем'яні вироби виготовлені з якісної волинської сировини, виходи якої відомі не менш ніж за 200 км на захід. Серед зхнахідок є залишки як столових, так і кухонних лінійно-стрічкових посудин, за відсутності фрагментів посуду місцевого населення <fnref n="246" />.

Найвіддаленіше на південний схід добре досліджене поселення Кам'яне-Завалля знаходиться на правому березі Південного Бугу біля с. Кам'яне, на півночі Одещини. Вік цієї пам'ятки визначено радіокарбоновими датами: 5295—

<footnote n="241">²⁴¹ Bakels C.C. On the adzes of the Northwestern Linearbandkeramik. *Analecta Praehistorica Leidensia*. 1987. V. 20. P. 53—85.</footnote>

<footnote n="242">²⁴² Bardec'kyj A.B., Dębiec M., Saile T. Eine bandkeramische Bestattung aus Baïv bei Luzk in Wolhynien. *Sprawozdania Archeologiczne*. 2013. V. 65. P. 253—261.</footnote>

<footnote n="243">²⁴³ Пассек Т.С., Черныш Е.К. *Памятники культуры...* С. 19—20.</footnote>

<footnote n="244">²⁴⁴ Dębiec M. The LBK ritual-burial complex from Nezvis'ko, Western Ukraine. *Something out of the ordinary? Interpreting diversity in the Early Neolithic Linearbandkeramik and beyond*. Cambridge, 2016. P. 227—245.</footnote>

<footnote n="245">²⁴⁵ Haskevych D. Beside or by turn? The Buh-Dnister foragers and the Linear Band Pottery farmers on the Southern Buh River (Ukraine). *Sprawozdania Archeologiczne*. 2021. V. 73, No. 1. P. 11, fig. 1.</footnote>

<footnote n="246">²⁴⁶ Gaskevych D. Vita-Poshtova 2 — New the easternmost site of the Linear Band Pottery culture. *Sprawozdania Archeologiczne*. 2006. V. 58. P. 205—221.</footnote>
4960 рр. до н. е. <fnref n="247" /> Від сусідніх поселень культури на р. Тилігуа <fnref n="248" /> та у Пруто-
Дністров'ї <fnref n="249" /> її відрізняє наявність посуду, виліпленого з глини з домішкою гра-
фіту, що походить із розташованих поруч найбільших у Європі покладів цього
мінералу. Кераміка з графітованою поверхнею відігравала важливу престижну
функцію в громадах культури лінійно-стрічкової кераміки басейну Верхнього
Дунаю <fnref n="250" />. Враховуючи виявлення у Кам'яному-Заваллі колодкоподібного тесла,
виготовленого з породи з Ізерських гір на півночі Богемії <fnref n="251" />, можна припустити,
що розташоване так далеко на сході поселення було засноване вихідцями з Цент-
ральної Європи саме для експлуатації графіту <fnref n="252" />.

Наведені приклади дають змогу оцінити масштабність процесів неолітичної колонізації Європи та дослідити їх причини і механізми. Низька щільність пам'яток на заході України, відірваність деяких поселень на десятки (якщо не сотні) кілометрів, наявність між ними родіючих, але неосвоєних земель свідчать, що не економічна доцільність і демографічний тиск були головною причиною міграції. Тому феномен поширення носіїв лінійно-стрічкової кераміки все частіше розглядають крізь призму способу життя та світогляду землеробських громад.

Переселення невеликих колективів на далекі відстані та їх проживання у
відриві від основного масиву землеробського населення потребували ретель-
ного планування та тривалої підготовки. По-перше, слід було розвідати марш-
рути і місце майбутнього поселення, що передбачало проведення спеціальних
експедицій. Їхні учасники мали встановити контакт із місцевими мешканцями
і переконатися в наявності у пункті призначення необхідних або бажаних ре-
сурсів, наприклад, покладів кременю чи графіту. Свідченням таких експеди-
цій можуть бути окремі посудини культури лінійно-стрічкової кераміки, ви-
явлені на стоянках мисливців та рибалок Базьків Острів <fnref n="253" />, Щурівці-Поріг <fnref n="254" />,

<footnote n="247">²⁴⁷ Kiosak D. Kamyané-Zavallia, the easternmost Linear Pottery culture settlement ever excavated. *Sprawozdania Archeologiczne*. 2017. V. 69. P. 253–269.</footnote>

<footnote n="248">²⁴⁸ Ларина О.В., Петренко В.Г., Сапожников И.В. Культура линейно-ленточной керамики в Днестровско-Бугском междуречье (по материалам поселения Майнова Балка). *Старо-житності Північного Причорноморья і Криму*. 1999. Т. 7. С. 10—21.</footnote>

<footnote n="249">²⁴⁹ Ларина О.В. Культура линейно-ленточной...</footnote>

<footnote n="250">²⁵⁰ Tichý R. O používání tuhy v mladší době kamenné. *Památky archeologické*. 1961. V. 52. № 1. P. 76—84; Pechtl J., Eibl B.F. Die neolithische Graphitnutzung in Südbayern. *Vorträge des 29. Niederbayerischen Archäologentages*. Rahden, Westf., 2011. S. 349—432.</footnote>

<footnote n="251">²⁵¹ Saile T., Dębiec M., Posselt M. et al. Zur Bandkeramik zwischen Pruth und Südlichem Bug. *Praehistorische Zeitschrift*. 2016. Bd. 91, No. 1. S. 7.</footnote>

<footnote n="252">²⁵² Gaskevych D. Pottery with admixture of graphite and exchange networks in Neolithic of Ukraine: Problem statement. *Wetland archaeology and prehistoric networks in Europe*. NEENAWA International Scientific Conference, September 15th–18th, 2017. Kyiv; Kaniv, 2017. P. 41–42; Haskevych D. Beside or by turn... P. 42–45.</footnote>

<footnote n="253">²⁵³ Даниленко В.Н. *Неолит Украины. Главы древней истории Юго-Восточной Европы*. Киев, 1969. С. 66, 156, 207.</footnote>

<footnote n="254">²⁵⁴ Гаскевич Д.Л. Кераміка «самчинського» типу та проблеми періодизації буто-дністровської неолітичної культури. *Кам'яна доба України*. 2008. Вип. 11. С. 170.</footnote>
Добрянка III<sup>255</sup>, Гард у Побужжі<sup>256</sup> та Фасова у Східному Поліссі<sup>257</sup>. По-друге, мало бути накопичено зерно для посіву та харчування до першого врожаю, домашні тварини, виготовлено транспортні засоби та знаряддя, зібрано запаси крем'яної та кам'яної сировини для використання у перший час по прибутті.

З огляду на відсутність у носіїв культури багатих поховань чи великих споруд, у зведення яких вони могли б вкласти надлишки своїх ресурсів, складається враження, що останні витрачалися саме на підготовку колонізації. Отже, участь у цій недешевій та пов'язаній з ризиком для життя справі була ознакою престижу, джерелом високого статусу та популярності<sup>258</sup>. За етнографічними даними, такі експедиції часто ініцюювали молодші діти вождів, які не мали шансів успадкувати владу батька<sup>259</sup>, а на новому місці могли стати лідерами громад і започаткувати нові роди<sup>260</sup>. До того ж відтік частини молодого населення зменшував конфліктність усередині старих громад. Отже, й ті, хто лишався, і ті, хто мігрував, були зацікавлені в утворенні нових колоній. Міграція ставала регулятором соціальних стосунків, стратегією існування всього колективу<sup>261</sup>. Тому її слід розглядати як складову частину престижної економіки — неодмінного атрибуту неолітичного способу життя.

Визначальний характер далекої міграції як стратегії існування носіїв культури лінійно-стрічкової кераміки особливо помітний у разі порівняння пам'яток її західної та східної периферій. Схоже, що наприкінці VI тис. до н. е. на заході розселення мігрантів зупинилось на території Бельгії та півночі Франції, досягнувши меж незаселеної екологічної ніші, придатної для колонізації<sup>262</sup>. Тож розвиток людності західного ареалу культури пішов шляхом інтенсивної експлуатації вже освоєних земель. Наслідком зростання щільності населення стали, з одного боку, накопичення надлишкового продукту та поява соціальної ієрархії, а з іншого — нестабільність і конкуренція за ресурси, засвідчені появою оборонних споруд,

<footnote n="255"><sup>255</sup> Залізняк Л.Л., Товкайло М.Т., Журавльов О.П. Стоянка Добрянка 3 на р. Чорний Тікич та її місце у неоліті Буго-Дніпровського межиріччя. *Кам'яна доба України*. 2005. Вип. 7. С. 99.</footnote>

<footnote n="256"><sup>256</sup> Товкайло Н.Т. Неолитизация Юго-Западной Украины в свете новых исследований поселения Гард. *Stratum plus*. 2014. № 2. С. 207–208.</footnote>

<footnote n="257"><sup>257</sup> Телегин Д.Я. Новые памятники культуры линейно-ленточной керамики на Украине. *Советская археология*. 1979. № 2. С. 232–233; Гаскевич Д.Л., Матвішина Ж.М., Денисюк В.Л., Кіосак Д.В. Проблема інтерпретації неолітичних знахідок поселення Фасова в світліх нових досліджень. *Кам'яна доба України*. 2023. Вип. 22. С. 154–171.</footnote>

<footnote n="258"><sup>258</sup> Hofmann D. Keep on walking: The role of migration in Linearbandkeramik life. *Documenta Praehistorica*. 2016. V. 43. P. 238–239.</footnote>

<footnote n="259"><sup>259</sup> Spriggs M. Lapita and the Linearbandkeramik: What can a comparative approach tell us about either? *Something out of the ordinary? Interpreting diversity in the Early Neolithic Linearbandkeramik and beyond*. Cambridge, 2016. P. 486–487.</footnote>

<footnote n="260"><sup>260</sup> Richards C. The substance of Polynesian voyaging. *World Archaeology*. 2009. V. 40, No. 2. P. 206–223.</footnote>

<footnote n="261"><sup>261</sup> Hofmann D. Keep on walking...</footnote>

<footnote n="262"><sup>262</sup> Banks W. E., Antunes N., Rigaud S., d'Errico F. Ecological constraints on the first prehistoric farmers in Europe. *J. of Archaeological Science*. 2013. V. 40, No. 6. P. 2749, fig. 1: C.</footnote>
слідів збройних зіткнень, масових убивств і канібалізму, як, наприклад, у Талхаймі, Шлетс-Аспарні чи Херксхаймі<fnref n="263" />. Можливо, через суворіші за західні, континентальніші природні умови та/або зміну клімату у східному ареалі міграція зупинилася, так і не охопивши величезні простори придатних для землеробства лесових плато Центральної та Лівобережної України<fnref n="264" />. Тут не зафіксовано ознак істотного ускладнення соціального устрою, свідчень конфліктів, що, напевно, є наслідком малої кількості та розпорошеності населення. Великі відстані з часом призвели до ослаблення зв'язків з громадами Центральної Європи, що знайшло вияв у помітному консерватизмі матеріальної культури<fnref n="265" />.

Поширення першої кераміки на теренах Європи та України. Оскільки початок використання керамічного посуду був тісно пов'язаний з осілістю, переробленням та зберіганням низькорангових продуктів, його винайдення та поширення тривалий час розглядали як невід'ємну складову переходу до землеробського способу життя. Проте археологічні дослідження останніх десятиріч значно відкоригували попередні уявлення.

Час освоєння технологій, побудованих на обпаленні глиняних предметів, сягає верхнього палеоліту. Так, на граветських стоянках Центральної Європи, зокрема Павлов І і Дольні-Вестоніце І у Моравії, виявлено приблизно 850 обпалених глиняних виробів зі слідами навмисного моделювання. Переважно це невеликі кульки та конуси, можливо, культового призначення, рідше — статуетки тварин і людей. У Східній Європі більш як 100 уламків обпаленої глини, зокрема фігурок, знайдено в Костенках на Середньому Дону. Шматки обпаленої глини присутні серед матеріалів пізньої граветської пам'ятки Зарайськ у басейні Оки. Обпалений кавалок глини з насічками нещодавно виявлено в шарі 2 палеолітичної стоянки Мирогоща І на півдні Волині<fnref n="266" />. Найсхідніші знахідки палеолітичних керамічних фігурок походять зі стоянки Майнінська на лівому березі Єнісею у Східному Сибіру, що датується ХІХ—XVIII тис. до н. е.<fnref n="267" /> Схоже, що незалежно від граветської традиції керамічні фігурки виготовляли верхньопалеолітичні мешканці

<footnote n="263">²⁶³ Golitko M., Keeley L.H. Beating ploughshares back into swords: warfare in the Linear-bandkeramik. *Antiquity*. 2007. V. 81, No. 312. P. 332—342; Boulestin B., Zeeb-Lanz A., Jeunesse C. et al. Mass cannibalism in the Linear Pottery Culture at Herxheim (Palatinate, Germany). *Antiquity*. 2009. V. 83, No. 322. P. 968—982; Gronenborn D., Strien H. C., Wirtz K. et al. Inherent collapse? Social dynamics and external forcing in Early Neolithic and modern Southwestern Germany. *Going forward by looking back: Archaeological perspectives on socio-ecological crisis, response, and collapse*. Berghahn, 2020. P. 333—366.</footnote>

<footnote n="264">²⁶⁴ Banks W.E., Antunes N., Rigaud S., d'Errico F. Ecological constraints... P. 2749, fig. 1: C.</footnote>

<footnote n="265">²⁶⁵ Kadrow S., Zakościelna A. An outline of the evolution of Danubian cultures in Małopolska and Western Ukraine. *Baltic-Pontic Studies*. 2000. V. 9. P. 190—192, 241—242.</footnote>

<footnote n="266">²⁶⁶ Чабай В., Васильев П. Культурно-хронологічні особливості еволюції верхнього палеоліту Волині. *Археологічні зошити з Пересопниці*. 2021. № 8. С. 13.</footnote>

<footnote n="267">²⁶⁷ Kuczyńska-Zonik A. Gravettian Ceramic Firing Techniques in Central and Eastern Europe. *Analecta Archaeologica Ressoviensia*. 2014. V. 9. C. 79—94; Budja M. Ceramics among Eurasian hunter-gatherers: 3200 years of ceramic technology use and the perception of containment. *Documenta Praehistorica*. 2016. V. 43. P. 75—78.</footnote>
Середземномор'я у ХХІІІ—ХХІІ тис. до н. е. в Алжирі (печера Тамар Хат) і в XVI тис. до н. е. у Хорватії (Вела Спіла на острові Корчула в Адріатиці)<fnref n="268" />.

Найдавніший відомий на сьогодні керамічний посуд походить з верхньо-
палеолітичних стоянок південного Китаю Ксянрендонг та Інчуань, продато-
ваних ХХ—XVII тис. до н. е. До кінця плейстоцену він з'явився на північному
сході Китаю, островах Японського архітелагу, російському Далекому Сході та у
Східному Сибіру <fnref n="269" />. З огляду на малу кількість таких знахідок, посуд виготовля-
ли епізодично і в незначній кількості. Можливо, це був спосіб адаптації місцевих
мисливців та збирачів до криз кінця льодовиків'я, спрямований на максимальне
використання всіх доступних ресурсів, зокрема, через термічне оброблення їжі.
Різке збільшення масштабів виготовлення посуду в регіоні відбувається лише з
початком голоцену <fnref n="270" />.

Подібна ситуація спостерігається і на заході Старого світу, де перший кера-
мічний посуд з'явився у мисливців і збирачів територій, що лежать на південь
і захід від Сахари, у Малі (Оунджугу), Судані (Саггай) та Єгипті (Бір Кізіба,
Е-79-8), уже у ІХ тис. до н. е. <fnref n="271" />.

Нещодавно було висловлено гіпотезу про появу гончарного посуду в Європі
одночасно з двох названих центрів. Гончарні традиції мисливців Північної Аф-
рики могли потрапити на Близький Схід, звідки з першими землеробами по-
ширитись на південь Європи <fnref n="272" />. На півночі східноазійська традиція поширюва-

<footnote n="268">²⁶⁸ Saxon E.C. Pre-Neolithic pottery: new evidence from North Africa. *Proceedings of the Prehistoric Society*. 1976. V. 42. P. 327—329; Bougard E. Ceramic in the Upper Palaeolithic. *Prehistoric pottery: People pattern and purpose*. Oxford, 2003. P. 429—434; Farbstein R., Radić D., Brajković D., Miracle P.T. First Epigravettian ceramic figurines from Europe (Vela Spila, Croatia). *PLoS ONE*. 2012. V. 7, No. 7: e41437. P. 1—15.</footnote>

<footnote n="269">²⁶⁹ Wu X., Zhang C., Goldberg P. et al. Early pottery at 20,000 years ago in Xianrendong Cave, China. *Science*. 2012. V. 336. P. 1699; Cohen D.J. The advent and spread of early pottery in East Asia: New dates and new considerations for the world's earliest ceramic vessels. *J. of Austronesian Studies*. 2013. V. 4, No. 2. P. 61—70; Hommel P. Ceramic Technology. *The Oxford handbook of the archaeology and anthropology of hunter-gatherers*. Oxford, 2014. P. 663—692, Tab. 30.1; Kuzmin Y.V. The origins of pottery in East Asia: Updated analysis (the 2015 state-of-the-art). *Documenta Praehistorica*. 2015. V. 42. P. 1—11, Tab. 1.</footnote>

<footnote n="270">²⁷⁰ Budja M. Ceramics among... P. 74.</footnote>

<footnote n="271">²⁷¹ Caneva I. (ed.). *Pottery-using gatherers and hunters at Saggai (Sudan): Preconditions for food production.* (Originini XII). Rome, 1983; Close A.E. Few and far between: Early ceramics in North Africa. *The emergence of pottery: Technology and innovation in ancient societies*. Washington, DC, 1995. P. 23—37; Huysecom E., Rasse M., Lespez L. et al. The emergence of pottery in Africa during the tenth millennium cal BC: New evidence from Ounjougou (Mali). *Antiquity*. 2009. V. 83. P. 905—917.</footnote>

<footnote n="272">²⁷² Gronenborn D. Transregional culture contacts and the Neolithization process in northern Central Europe. *Ceramics before farming: The dispersal of pottery among prehistoric Eurasian hunter-gatherers*. Walnut Creek, CA, 2009. P. 532; Гаскевич Д.Л. Северо-понтийское импрес-
со: происхождение неолитической керамики с гребенчатым орнаментом на юге Восточной
Европы. *Stratum plus*. 2010. № 2. С. 238—246; Jordan P., Gibbs K., Hommel P. et al. Modelling
the diffusion of pottery technologies across Afro-Eurasia: Emerging insights and future research.
*Antiquity*. 2016. V. 90, No. 351. P. 590—603.</footnote>
лась у мисливсько-рибальському середовищі через Сибір та Східноєвропейську рівнину степами та широколистяними і змішаними лісами помірної зони, що утворюють суцільний пояс від Тихого до Атлантичного океану. Вважають, що ця хвиля могла сягнути Південної Балтії, де знайшла вияв у вигляді гостродонної кераміки культур Нарва, Неман, Ертебьолле<fnref n="273" />.

Географічне положення України, південь якої є частиною великого Середземномор'я, а північ — лісової зони Євразії, зумовило надзвичайну строкатість керамічного посуду її території. Його вивчення дуже важливе, адже особливості технології виготовлення, форм та орнаментації кераміки слугують чутливим індикатором динаміки давніх культурних процесів. Такі дослідження дають можливість припускати появу глиняного посуду в різних регіонах країни з різних джерел.

Перше можливе джерело пов'язане з носіями ракушечноярської культури, названої за поселенням Ракушечний Яр на Нижньому Дону. Її полишили рибалки, які вели досить осілий спосіб життя і вже у VII тис. до н. е. почали виготовляти керамічний посуд, особливості якого свідчать про можливе близькосхідне походження<fnref n="274" />. Проте конкретні шляхи поширення відповідних традицій досі не з'ясовано <fnref n="275" />. На думку деяких дослідників, окремі ракушечноярські ознаки простежуються в посуді пам'яток VI тис. до н. е. Приазов'я, Надпоріжжя та Побужжя <fnref n="276" />.

Другим джерелом могла бути територія Нижньої Волги та Північного Прикаспію. Тут на поселеннях каіршакського типу, названих за пам'яткою КаірШак III неподалік дельти Волги, у VII тис. до н. е. з'являється, імовірно, запозичений з Передньої Азії плоскодонний посуд, прикрашений геометричними композиціями з прокреслених ліній та наколів <fnref n="277" />. Аналогічні орнаменти наносили й на частину кераміки VI тис. до н. е. Надпоріжжя та Побужжя. Питання

<footnote n="273">²⁷³ Jordan P., Zvelebil M. 2009. Ex oriente lux: The prehistory of hunter-gatherer ceramic dispersals. *Ceramics before farming...* P. 33—89; Gronenborn D. Early pottery in Afroeurasia — Origins and possible routes of dispersal. *Early Pottery in the Baltic — Dating, origin and social context: International Workshop at Schleswig, 20—21 October 2006.* (Bericht der Römisch-Germanischen Kommission, Band 89). Frankfurt a. M., 2011. P. 59—88; Budja M. Neolithic pots and potters in Europe: the end of ‘demic diffusion’ migratory model. *Documenta Praehistorica*. 2013. V. 40. P. 44—45.</footnote>

<footnote n="274">²⁷⁴ Белановская Т.Д. Из древнейшего прошлого Нижнего Подонья. Санкт-Петербург, 1995; Цыбрый А.В., Долбунова Е.В., Мазуркевич А.Н. и др. Новые исследования поселения Ракушечный Яр в 2008—2013 гг. Самарский науч. вестник. 2014. № 3 (8). С. 203—214.</footnote>

<footnote n="275">²⁷⁵ Котова Н.С. Неолитизация Украины. Луганск, 2002. С. 76—77; Мазуркевич А.Н., Долбунова Е.В. Древнейшая глиняная посуда Восточной Европы: технология, морфология и орнаментация (по материалам 23—14 слоев поселения Ракушечный Яр). КСИА. 2012. Вып. 227. С. 284—294.</footnote>

<footnote n="276">²⁷⁶ Котова Н.С. Неолитизация Украины... С. 78.</footnote>

<footnote n="277">²⁷⁷ Васильев И.Б., Выборнов А.А. Неолит Поволжья: степь и лесостепь: Учеб. пособие к спецкурсу. Куйбышев, 1988; Vybornov A., Kulkova M., Goslar T., Possnert G. The problem of the neolithisation process chronology in Povolzhye. *Documenta Praehistorica*. 2013. V. 40. P. 13—15.</footnote>
щодо того, потрапили вони сюди зі зходу <fnref n="278" />, чи просто мали спільні з каіршакськими південні передньоазійські витоки <fnref n="279" />, потребує з'ясування.

Третє джерело пов'язане з територією Північно-Західного Причорномор'я, де у VI тис. до н. е. виготовляли прикрашений відбитками гребінцевого штампа та прокресленими лініями тонкостінний округлодонний посуд, подібний до кераміки культур імпресо та кардіум. Це стало підставою для гіпотези про існування північно-понтійського відгалуження названих спільностей Середземномор'я <fnref n="280" />. Упродовж усього VI тис. до н. е. близькосхідні мореплавці могли жити на північних берегах Чорного моря в поселеннях, які нині опинились на дні внаслідок морської трансгресії. Це припущення добре узгоджується з існуванням тут вузької смуги з екологічними умовами середземноморського типу, індикатором яких є дикий виноград <fnref n="281" />. Періодично відвідуючи узбережжя, місцеві мисливці та рибалки Побужжя запозичили від мігрантів способи виготовлення і орнаментації кераміки. Про це свідчать посудини, виліплені з глини, перенасиченої дрібними солонуватоводними рачками виду Cyprideis torosa littoralis, виявлені більш ніж за 100 км від сучасного узбережжя на пам'ятках Саврань, Пугач І та II, Гард. Частина з них була орнаментована відбитками мушель морських молюсків Cardium, тобто є кардіумною керамікою <fnref n="282" />. Звідси відповідні традиції у дещо трансформованому вигляді потрапили у Середнє Подністер'я, лісостепове Побужжя, Надпоріжжя, Черкаське та Київське Подніпров'я — скрізь, де виготовлявся посуд, відомий як «кераміка самчинського типу» (за назвою пам'ятки Самчинці на Південному Бузі) <fnref n="283" />.

Четверте джерело керамічних традицій — ареал землеробських культур балкано-дунайського кола. Носії культури Кріш у першій половині VI тис. до н. е. заселили території на захід від Дністра. Під їхнім впливом у мешканців Середнього Подністер'я та басейну Південного Бугу з'явились плоскодонні горщики та чаші з добре залискованою неорнаментованою поверхнею або прикрашені прокресленими лінійними композиціями. Останні наслідують орнаменти сперше ранньонеолітичного посуду басейну Пруту та Серету <fnref n="284" />, а згодом — кераміки

<footnote n="278">²⁷⁸ Даниленко В.Н. *Неолит Украинь...* С. 176, 182, 216.</footnote>

<footnote n="279">²⁷⁹ Телегин Д.Я. Области культур епохи неолита юга Европейской части СССР, их хронология и периодизация. *Археологические памятники Поднепровья в системе древностей Восточной Европы*. Днепропетровск, 1988. С. 54.</footnote>

<footnote n="280">²⁸⁰ Гаскевич Д.А. Северо-понтийское импрессо...; Gaskevych D. A new approach to the problem of the Neolithisation of the North-Pontic area: Is there a north-eastern kind of Mediterranean Impresso pottery? *Documenta Praehistorica*. 2011. V. 38. P. 275—290.</footnote>

<footnote n="281">²⁸¹ Banks W.E., Antunes N., Rigaud S., d'Errico F. Ecological constraints...; Krauß R., Marinova E., De Brue H., Weninger B. The rapid spread... Fig. 3.</footnote>

<footnote n="282">²⁸² Гаскевич Д.А. Северо-понтийское импрессо...; Gaskevych D. A new approach...; Товкайло М.Т. Неолітична кераміка з домішкою черепашкових рачків *Ostracoda* (до проблеми походження кардіумної кераміки в Україні). *Археологія*. 2012. № 3. С. 27—36.</footnote>

<footnote n="283">²⁸³ Гаскевич Д.А. Кераміка «самчинського» типу... С. 184—185.</footnote>

<footnote n="284">²⁸⁴ Даниленко В.Н. *Неолит Украинь...* С. 152—153.</footnote>
середнього неоліту басейну Тиси<fnref n="285" />. Під тиском спочатку землеробів культури лінійно-стрічкової кераміки, а згодом культури Прекукутень—Трипілля А корінні мешканці Подністер'я та Побужжя були змушені відступати на північ та схід, переносячи окремі балкано-дунайські та середземноморські гончарні традиції у Надпоріжжя та Черкаське Подніпров'я<fnref n="286" />.

З п'ятого, ще достеменно не встановленого, джерела в зоні мішаних лісів на півночі України поширилися гостродонні з прямими стінками, слабоорнаментовані горщики так званого струмельського (від назви пам'ятки в ур. Струмель на Дніпрі північніше Києва) типу. Давно помічено, що за формою та розчісуванням поверхні гребінцевим штампом цей посуд більше нагадує ранню кераміку Східної Прибалтики, ніж Надчорномор'я<fnref n="287" />. Тож варто очікувати, що його походження пов'язане з одною чи кількома ще достеменно не встановленими мисливсько-рибальськими культурами циркумбалтійської зони.

Отже, територія України наприкінці VII — VI тис. до н. е. знаходилася у зоні як північних, так і східних та західних культурних впливів. Однак із двох останніх напрямів поширювалися гончарні традиції одного — передньоазійського — арелалу. Примітно, що мешканці більшості регіонів виготовляли посуд одночасно у двох або трьох традиціях, поступово змішуючи їх між собою, переосмислюючи та надаючи нових ознак. Це є цілком закономірним, з огляду на патрилокальність шлюбів у мисливсько-рибальських колективах і на те, що первісне гончарство було сферою переважно жіночої праці. Через укладання шлюбів місцевих чоловіків з немісцевими жінками останні приносили з собою способи виготовлення та орнаментації посуду тих громад, де минуло їх дитинство. Імовірно, у такийспосіб — через перехід майстринь з одного колективу до іншого — гончарні навички потрапляли і на території, де доти кераміки не виготовляли.

Привертає увагу стрімкість, з якою перший керамічний посуд поширився серед мисливців і рибалок різних регіонів України. Водночас їх господарство не зазнало істотних змін, які могли б зумовити практичну потребу в його застосуванні. Тож швидше йдеться про культурний імпульс, що вплинув на свідомість місцевої людності, зробивши в її очах кераміку бажаною річчю. Ним могла бути ідея престижності глиняного посуду. Важливою ознакою такого статусу певного предмета є складність його виготовлення, рідкісність чи атрактивність, а також ритуальний контекст використання. Численні археологічні та етнографічні дані свідчать про широке застосування перших посудин під час поховальних церемоній та «потлачів» — бенкетів, на яких споживалися надлишки харчових про-

<footnote n="285">²⁸⁵ Гаскевич Д.Л. Керамика с росписью в неолите Южного Буга. *Stratum plus*. 2017. № 2. С. 231—255; Haskevych D. *Beside or by turn...* P. 27—37.</footnote>

<footnote n="286">²⁸⁶ Даниленко В.Н. *Неолит Украины...* С. 187—188, 191—192.</footnote>

<footnote n="287">²⁸⁷ Телегин Д.Я. Неолитические стоянки типа Струмеля-Гастятина Северной Кицевщины. *Древности Белоруссии: Материалы конференции по археологии Белоруссии и смежных территорий (Минск, 1966 г.).* Минск, 1966. С. 63—67; Його ж. *Дніпро-донецька культура: до історії населення епохи неоліту — раннього металу півдня Східної Европи*. Київ, 1968. С. 19, 227.</footnote>
дуктів з метою підвищення соціального статусу людей, які їх накопичили. Не виключено, що посуд використовували і для приготування особливих ритуальних страв, зокрема ферментованих напоїв — як, наприклад, пиво та вино<fnref n="288" />, святкове споживання яких засвідчено у близькосхідному неоліті<fnref n="289" />. Одночасно з виконанням ритуальних функцій престижні речі можуть використовуватись і для практичних щоденних потреб. Через це технології їх виробництва поступово втрачають своє особливе значення, переходячи у розряд практичних <fnref n="290" />.

**Землеробський фронтир і субнеоліт.** Розглянуті приклади міграції носіїв культури лінійно-стрічкової кераміки та поширення першого керамічного посуду яскраво ілюструють дві провідні концепції неолітизації. Першу називають «демічною дифузією». Вона полягає в міграції людей, які вже живуть повноцінним неолітичним життям. Суттю другої концепції — «культурної дифузії» — є передання від землеробів до мисливців, рибалок та збирачів лише знань, навичок та ідей, притаманних неолітичному способу життя. Важливо, що останні ширилися поступово, підпорядковуючись певним закономірностям.

У 1986 р. чесько-англійський археолог М. Звелебіл запропонував «модель доступності», а саме: бачення переходу від мисливства до землеробства як явища, розтягнутого в часі та просторі<fnref n="291" />. Упродовж першої фази «доступності» у зоні контактів мисливців та землеробів перші могли ознайомитися з домашніми рослинами й тваринами, гончарством та іншими новаціями других, водночас не змінюючи звичний спосіб життя. На другій фазі «заміщення» землеробство розвивалося як альтернативна економічна стратегія поряд з привласнювальними галузями. Зрештою, на третій фазі «консолідації» відтворювальна економіка починає панувати, змінюються культурні цінності, ідеологія та поведінка. У просторі кожній фазі відповідає певна зона. З часом, переходячи від одної фази до іншої, спільноти з реципієнтів новацій стають їх донорами. Відтак зона неолітичного способу життя збільшується, зона контакту переміщується далі, углиб мисливської території, залучаючи до процесу неолітизації нове населення. Території, де цей процес ще не завершився, називають «землеробським фронтиром».

Археологічні дослідження засвідчили, що наприкінці VII і в VI тис. до н. е. мисливсько-рибальська людність території України перебувала лише на фазі «доступності». Під впливом більш розвиненого населення, ознайомлена з його

<footnote n="288">²⁸⁸ Katz S.H., Voigt M.M. Bread and beer: The early use of cereals in the human diet. *Expedition*. 1986. V. 28, No. 2. P. 23—34; McGovern P.E., Voigt M.M., Glusker D.L., Exsner L.J. Neolithic resinated wine. *Nature*. 1986. V. 381. P. 480—481; Hayden B. Practical and prestige technologies: The evolution of material systems. *J. of Archaeological Method and Theory*. 1998. V. 5, No. 1. P. 1—55.</footnote>

<footnote n="289">²⁸⁹ Dietrich O., Heun M., Notroff J. et al. The role of cult and feasting in the emergence of Neolithic communities. New evidence from Göbekli Tepe, South-Eastern Turkey. *Antiquity*. 2012. V. 86. P. 687—689.</footnote>

<footnote n="290">²⁹⁰ Hayden B. Practical and prestige technologies... P. 33—34.</footnote>

<footnote n="291">²⁹¹ Zvelebil M. Mesolithic prelude and neolithic revolution. *Hunters in transition: Mesolithic societies of Temperate Eurasia and their transition to farming*. Cambridge, 1986. P. 5—15.</footnote>
досягненнями, вона почала виготовляти керамічний посуд. Відбитки зернівок культурних рослин на уламках цієї першої кераміки вкрай рідкісні<fnref n="292" />. Ревізія частини з них із використанням новітніх методів дослідження та сучасних технічних засобів значно зменшила<fnref n="293" /> і без того мізерну кількість цих можливих безпосередніх ознак знайомства із землеробством, як це вже сталося в окремих регіонах України та деяких сусідніх країнах<fnref n="294" />. Про імовірність відсутності землеробства свідчить і брак у крем'яних колекціях відповідних пам'яток вкладнів, з яких землероби робили леза серпів<fnref n="295" />. Як землеробські знаряддя часто розглядають значідки так званих зернотерок та мотик<fnref n="296" />. Насправді ж перші могли використовуватися для розтирання жолудів чи насіння диких рослин, а другі — для копання заглиблених жител, могильних ям, видобування крем'яної сировини.

Привертає увагу, що вивчення стану зубі кількох сотень черепів з надпорізьких могильників другої половини VI — початку V тис. до н. е. виявило лише один випадок захворювання на каріес, до появи якого призводить вживання багатої на вуглеводи їжі. І навпаки, відкладення зубного каменю, яке вказує на переважання в раціоні білків, зафіксовано у 87,5 % похованих, що може свідчити про харчування переважно рибою, м'ясом та горіхами<fnref n="297" />. Ці результати актуалізують питання про джерела надходження м'ясної їжі: від мисливства чи скотарства. Проти популярних раніше ідей щодо можливості місцевої — європейської — доместикації биків чи свиней<fnref n="298" /> свідчить вивчення їх морфології<fnref n="299" /> та геномів<fnref n="300" />. Припυ-

<footnote n="292">²⁹² Пашкевич Г.А. Земледелие в Степи и Лесостепи... С. 405—408.</footnote>

<footnote n="293">²⁹³ Endo E., Nasu H., Haskevych D., Gershkovych Ya. et al. Re-identification of plant impressions on prehistoric pottery from Ukraine. *J. of Archaeological Science: Reports*. 2022. V 42. P. 1—11.</footnote>

<footnote n="294">²⁹⁴ Motuzaite-Motuzeviciute G. The earliest appearance of domesticated plant species and their origins on the western fringes of the Eurasian Steppe. *Documenta Praebistorica*. 2012. V. 39. P. 14—17; Grikpėdis M., Mouzaite-Matuzeviciute G.M. A review of the earliest evidence of agriculture in Lithuania and the earliest direct AMS date on cereal. *European J. of Archaeology*. 2018. V. 21, No. 2. P. 264—279.</footnote>

<footnote n="295">²⁹⁵ Гаскевич Д.А. Крем'яний інвентар неолітичних культур України: Автореф. дис. ... канд. іст. наук. Київ, 2003. С. 13—14.</footnote>

<footnote n="296">²⁹⁶ Даниленко В.Н. Неолит Украины... С. 160—162; Котова Н.С. Неолитизация... С. 44.</footnote>

<footnote n="297">²⁹⁷ Потехіна І.Д. Біоархеологічні дослідження первісного населення України... С. 170.</footnote>

<footnote n="298">²⁹⁸ Підоплічко І.Г. Походження свійських тварин. Київ, 1952; Столяр А.Д. Об одном центре одомашнивания свиньи. Советская археология. 1959. № 3. С. 3—18; Даниленко В.Н. Неолит Украины... С. 180; Крайнов Д.А. Пещерная стоянка Таш-Лир І как основа для периодизации послепалеолитических культур Крыма. Материалы и исследования по археологии СССР. № 91. Москва; Ленинград, 1960. С. 123—140; Станко В.Н. Культурно-исторический процесс в мезолите Северо-Западного Причерноморья. Северо-Западное Причерноморье — контактная зона древних культур. Киев, 1991. С. 8, 14; Котова Н.С. Неолитизация... С. 56, 60, 77.</footnote>

<footnote n="299">²⁹⁹ Benecke N. Archaeozoological studies on the transition from the Mesolithic to the Neolithic in the North Pontic region. *Anthropozoologica*. 1997. No. 25. P. 639—640.</footnote>

<footnote n="300">³⁰⁰ Larson G. et al. Ancient DNA, pig domestication, and the spread of the Neolithic into Europe. *Proceedings of the National Academy of Sciences*. 2007. V. 104, No. 39. P. 15276—15281; Gerbault P., Powell A., Thomas M.G. Evaluating demographic models for goat domestication using mtDNA sequences. *Anthropozoologica*. 2012. V. 47, No. 2. P. 64—76; Scheu A., Powell A., Bol-</footnote>
щення про надзвичайно раннє поширення домашніх тварин на півдні України 301 останнім часом поставлено під сумнів повторним археооологічним вивченням і результатами радіовуглецевого датування 302, а також аналізом стратиграфії та історії дослідження низки пам'яток Приазов'я 303. Отже, наявність поодиноких решток свійських тварин чи зернових культур на стоянках місцевих мисливців та рибалок не суперечить «моделі доступності», адже може бути не свідченням власного землеробства та скотарства, як вважають окремі дослідники 304, а наслідком обміну з сусіднім землеробським населенням.

Проти раннього переходу до землеробства на теренах України свідчать також характер житлового будівництва і структури розселення мисливсько-рибальської людності в VII—VI тис. до н. е. За межами ареалів землеробських культур дунайсько-карпатського кола тут невідомі великі тривалі споруди, а поселення розташовуються у тих самих місцях і мають приблизно такі самі розміри, як і в мезоліті.

У цей час не відбулося змін і в поховальному обряді. Як і наприкінці мезоліту, у могильниках небіжчиків ховали випростано на спині, в окремих, розміщених у ряд ямах. Їх супроводжував досить бідний інвентар: намиста з мушель річкових молюсків та зубів риб і оленів, крем'яні вироби. Про традиційні, донеолітичні форми світогляду місцевого населення свідчить відсутність на його стоянках характерної ознаки землеробського світу — фігурок людей і тварин.

Перші ознаки початку неолітизації свідомості засвідчено появою на Лисогірському, Микільському, Ясиноватському могильниках у Надпоріжжі та Маріупольському в Приазовії колективних ям-усипальниць, рідкісних металевих та кам'яних прикрас, крем'яних вістер списів і дротиків, символів влади — шліфованих кам'яних булав, слідів тризн, під час яких було розбито десятки, якщо не сотні керамічних горщиків 305. З урахуванням специфічних похибок, які подавнюють радіокарбоновий вік частини зразків з Надпоріжжя на 300—500 років 306, нині датування згаданих поховань можна визначити часом, не ранішим за початок V тис. до н. е.

Підсумовуючи наведений огляд поширення неолітичних новацій на території України, дійдемо висновку, що за межами розселення дунайсько-карпатських землеробів чітких достовірних свідчень неолітизації у VII—VI тис. до н. е. фактично немає. Єдиною ознакою, яка досі давала можливість дослідникам відносити місцевих мисливців і рибалок до неоліту, лишається кераміка. Проте, як з'ясувалося в останні десятиріччя, керамічний посуд уперше з'явився ще у плей-

longino R. et al. The genetic prehistory of domesticated cattle from their origin to the spread across Europe. *BioMedCentral genetics*. 2015. V. 16, No. 54. P. 1—11.

<footnote n="301">301 Котова Н.С. *Неолитизация...* С. 52—60.</footnote>

<footnote n="302">302 Motuzaite-Motuzeviciute G. The earliest appearance... P. 15.</footnote>

<footnote n="303">303 Гаскевич Д.Л. Поселение Каменная Могила 1 и начало неолитизации Северного Причерноморья: гипотезы, аргументы, факты. *Stratum plus*. 2012. No. 2. С. 45—65.</footnote>

<footnote n="304">304 Котова Н.С. *Неолитизация...* С. 78—81.</footnote>

<footnote n="305">305 Телегин Д.Я. *Неолитические могильники мариупольского типа*. Киев, 1991.</footnote>

<footnote n="306">306 Lillie M., Budd C., Potekhina I., Hedges R. The radiocarbon... P. 261.</footnote>
стоцені саме у мисливсько-рибальському середовищі. Отже, його не можна розглядати як суто неолітичний атрибут. Тому, щоб відрізняти місцеву людність, яка володіла навичками гончарства, від справжніх неолітичних землеробів, коректніше називати її «субнеолітичною», використовуючи термін, запропонований М. Гімбутас для позначення суспільств мисливців та рибалок, які виготовляли керамічний посуд <fnref n="307" />.

З огляду на принципову подібність господарства та соціальної структури мезолітичних і субнеолітичних спільнот, головною, а часто і єдиною ознакою, що їх відрізняє, є наявність або відсутність керамічного посуду. На відміну від неолітичних суспільств, де він відігравав важливу практичну функцію, пов'язану з переробленням продуктів землеробства і скотарства, раннє гончарство субнеоліту мало статус переважно престижної технології. Тому його вплив на повсякденне життя мисливців і рибалок не варто переоцінювати. Судячи з нечисленності знахідок фрагментів кераміки на багатьох ранніх субнеолітичних пам'ятках України <fnref n="308" />, тривалий час глиняні резервуари не могли скласти серйозної конкуренції традиційному посуду з органічних матеріалів. Проте завдяки своїм фізичним властивостям лише вони збереглися в культурних шарах пам'яток і стали об'єктом прискіпливої уваги дослідників.

Особливістю цієї нової категорії археологічних джерел стало її розмаття порівняно з крем'яними виробами. Відмінність морфології останніх значною мірою зумовлена особливостями технології виробництва та функціонального призначення, тоді як у композиціях і знакових системах орнаментації керамічного посуду закодовано інформацію про світогляд його виробників. Отже, саме кераміка стала основним критерієм для групування субнеолітичних пам'яток в археологічні культури та культурно-історичні області, за якими дослідники зазвичай бачать давні етнічні утворення. Так, для пам'яток VI тис. до н. е. було виділено сім субнеолітичних культур: буго-дністровську <fnref n="309" />, сурську <fnref n="310" />, києво-черкаську <fnref n="311" />,

<footnote n="307">³⁰⁷ Gimbutas M. The prehistory of Eastern Europe. Part 1: Mesolithic, Neolithic and Copper Age cultures in Russia and the Baltic Area. Cambridge, 1956. P. 11.</footnote>

<footnote n="308">³⁰⁸ Горелик А.Ф. Сложение донецкой культуры и некоторые методологические проблемы «неолитизации» мезолитических культур. Древности Подонцовья. Луганск, 1997. С. 34; Гаскевич Д.А., Гавриленко І.М. До походження дніпро-донецького неоліту Лісостепового Подніпров'я. Археологія. 2000. № 1. С. 89.</footnote>

<footnote n="309">³⁰⁹ Даниленко В.Н. Неолит... С. 46—174; Маркевич В.И. Буго-днестровская культура на территории Молдавии. Кишинев, 1974; Товкайло М. Неоліт Степового Побужжя. Кам'яна доба України. Вип. 6. Київ, 2005.</footnote>

<footnote n="310">³¹⁰ Даниленко В.М. До питання про ранній неоліт Південної Надніпрянщини. Археологія. Т. ІІІ. Київ, 1950. С. 130—135; Його ж. Неолит... С. 24—27; Телегин Д.Я. К вопросу о территории распространения памятников сурской культуры. Материалы каменного века на территории Украины. Киев, 1984. С. 36—42.</footnote>

<footnote n="311">³¹¹ Телегин Д.Я. К вопросу о днепро-донецкой неолитической культуре. Советская археология. 1961. № 4. С. 26—40; Телегин Д.Я. Дніпро-донецька...; Телегин Д.Я., Титова Е.Н. Поселения днепро-донецкой этнокультурной общности эпохи неолита: Свод археологических источников. Киев, 1998; Даниленко В.Н. Неолит... С. 30—31; Титова О.М. Місце пам'яток Се-</footnote>
донецьку <fnref n="312" />, тубинську <fnref n="313" />, прип'ятсько-німанську <fnref n="314" />, таш-аїрську <fnref n="315" />, а також пам'ятки струмельського типу <fnref n="316" />.

Вивчення крем'яного інвентарю названих субнеолітичних культур з використанням критеріїв, які застосовували для виділення археологічних культур мезолітичної доби <fnref n="317" />, дає змогу стверджувати, що межі поширення специфічних наборів крем'яного інвентарю та керамічного посуду переважно не збігаються. Наприклад, вироби кукрекської культурної традиції знайдено на пам'ятках одразу трьох субнеолітичних культур: буго-дністровскої (Митьків Острів, Печера І, Мельнична Круча, Добрянка III, Гард), сурської (Сурський Острів І, ІІ, Похилий Острів, Кам'яна Могила І) та києво-черкаської (Малоперещепинська IIа, Лазарівка, Завалівка, Крушники, Ходосівка-Заплава). Це дає підстави для висновку, що крем'яний і керамічний інвентар відображує дві різні сфери матеріальної культури — чоловічу та жіночу, кожна з яких має власні закономірності розвитку. Питання їх коректного співвідношення лише нещодавно було усвідомлене як наукова проблема і ще не знайшло свого розв'язання.

Очевидно, що описана ситуація ускладнює дослідження історичних процесів, аще допускає різні трактування археологічних явищ залежно від позицій, з яких їх розглядають. Особливо це стосується розмежування ознак взаємних впливів та переміщень груп давньої людності. Тому під час вивчення цих явищ великого значення набувають дані фізичної антропології та генетики, які дають можливість чітко визначати наявність чи відсутність міграційних рухів.

Зростання рівня осілості субнеолітичного населення території України зумовило значно більшу, порівняно з мезолітом, кількість поховальних пам'яток VI—V тис. до н. е. <fnref n="318" /> Краніологічне вивчення сотень черепів, більшість з яких походять з відносно невеликого регіону дніпровського Надпоріжжя, засвідчило наявність у складі популяцій місцевої людності представників першого та четвертого краніологічних варіантів мезолітичної доби <fnref n="319" />. Нагадаємо, що пер-

<footnote>реднього Подніпров'я в неоліті України. Праці Центру пам'яткознавства. Вип. 1. Київ, 1992. С. 107—118.</footnote>

<footnote n="312">³¹² Горелик А.Ф. Мезолит... С. 10; Його ж. Сложение... С. 32. Манько В.О. Неолит... С. 21—51.</footnote>

<footnote n="313">³¹³ Манько В.О. Неолит... С. 52—75.</footnote>

<footnote n="314">³¹⁴ Охріменко Г. Волинська неолітична культура. Луцьк, 2001; Чарняўскі М.М. Неаліт з грабеньчата-накольчатай і накольчатай керамікай Заходняй Беларусі. Асаблівасці эвалюцыі. Od neolityzacji do początków epoki brązu. Przemiany kulturowe w międzyrzeczu Odry i Dniepru między VI i II tys. przed Chr. Poznań, 2001. С. 231—240.</footnote>

<footnote n="315">³¹⁵ Крайнов Д.А. Пещерная стоянка Таш-Лир I...; Формозов А.А. Неолит Крыма и Черноморского побережья Кавказа. Материалы и исследования по археологии. № 102. Москва, 1962. С. 89—149; Даниленко В.Н. Неолит... С. 19—24; Yanevich A. The Neolithic of the mountainous Crimea. Baltic-Pontic Studies. 1998. V. 5. P. 146—159.</footnote>

<footnote n="316">³¹⁶ Телегин Д.Я. Неолитические стоянки...; Даниленко В.Н. Неолит... С. 31—35.</footnote>

<footnote n="317">³¹⁷ Гаскевич Д.Л. Крем'яний інвентар...</footnote>

<footnote n="318">³¹⁸ Телегин Д.Я. Неолитические могильники...</footnote>

<footnote n="319">³¹⁹ Потехина И.Д. Население Украины... С. 62—109.</footnote>
ший представляють протоєвропеоїди з довгою, помірно широкою головою та широким обличчям, які мешкали в Надпоріжжі впродовж усього мезоліту. Представники четвертого варіанта — протоєвропеоїди з високою чи середньовисокою головою середньої або великої ширини, з винятково широким і дещо сплощеним обличчям. У преборелі останні мешкали на порівняно маловіддалених територіях, що засвідчено їх спорадичною присутністю в місцевих популяціях представників першого варіанта. Однак в бореалі почалося їхнє масове переселення до Північного Причорномор'я, де вони залишили групу випростанних поховань могильника Василівка II, а також випростане поховання чоловіка з Мурзак-Коби <fnref n="320" />.

Намічена в мезоліті тенденція розвинулася у неолітичну добу, на середину якої припадає зростання кількості представників четвертого краніологічного варіанта та їх метисація з автохтонним населенням <fnref n="321" />.

За даними генетичного аналізу <fnref n="322" />, представники обох згаданих краніологічних варіантів Надпоріжжя належать переважно до лінеджів гаплогрупи U, носіями якої були 83 % європейських збирачів та мисливців від палеоліту до часу припливу землеробського населення Близького Сходу <fnref n="323" />. Водночас привертає увагу виявлення у рештках двох індивідів з могильника Ясиноватка варіантів мітохондріальної гаплогрупи С, виникнення якої пов'язують з півднем Сибіру <fnref n="324" />, що може свідчити про східний вектор культурних зв'язків надпорізького населення кінця VI — початку V тис. до н. е.

З огляду на це не викликають подиву знахідки черепів, близьких до четвертого краніологічного варіанта Надпоріжжя, у субнеолітичних могильниках Тумек-Кичеджик у Приараллі <fnref n="325" />, Протока та Сопка в Західному Сибіру <fnref n="326" />, а також аналогів кераміки азово-дніпровської культури в субнеоліті Подоння, Поволжя та Південного Уралу <fnref n="327" />.

<footnote n="320">³²⁰ Гохман И.И. *Население Украины...* С. 129, 181; Потехина И.Д. *Население Украины...* С. 134, 137.</footnote>

<footnote n="321">³²¹ Потехина И.Д. *Население Украины...* С. 134.</footnote>

<footnote n="322">³²² Nikitin A.G., Newton J.R., Potekhina I.D. Mitochondrial haplogroup C in ancient mitochondrial DNA from Ukraine extends the presence of East Eurasian genetic lineages in Neolithic Central and Eastern Europe. *J. of Human Genetics*. 2012. V. 57. P. 610—612; Mathieson I., Alpaslan-Roodenberg S., Posth C. et al. The genomic history... *Suppl. tab. 1*.</footnote>

<footnote n="323">³²³ Fu Q., Rudan P., Pääbo S., Krause J. Complete mitochondrial genomes reveal Neolithic expansion into Europe. *PLoS ONE*. 2012. V. 7, No. 3: e32473. P. 1—6.</footnote>

<footnote n="324">³²⁴ Starikovskaya E.B., Sukernik R.I., Derbeneva O.A. et al. Mitochondrial DNA diversity in indigenous populations of the southern extent of Siberia, and the origins of Native American haplogroups. *Annals of Human Genetics*. 2005. V. 69. № 1. P. 67—89; Mooder K.P., Schurr T.G., Bamforth F.J. et al. Population affinities of Neolithic Siberians: A snapshot from prehistoric Lake Baikal. *American J. of Physical Anthropology*. 2006. V. 129. No. 3. P. 349—361.</footnote>

<footnote n="325">³²⁵ Потехина И.Д. *Население Украины...* С. 148.</footnote>

<footnote n="326">³²⁶ Алексеева Т.И., Круц С.И. *Древнейшее население...* С. 255.</footnote>

<footnote n="327">³²⁷ Даниленко В.Н. *Энеолит Украины*. Киев, 1974. С. 39—40.</footnote>
Отже, протягом VI—V тис. до н. е., коли лісостепове Правобережжя зазнавало потужних впливів, а згодом і колонізації землеробської людності балкано-дунайського ареалу, субнеолітичні мешканці решти території України залишалися частиною величезного світу мисливців і рибалок півночі та сходу Європи і північного заходу Азії.

**Освоення металургії міді.** Збільшуючи масштаб аналізу технологічного поступу до рівня великих регіонів та епох, дослідники часто (і справедливо) підкреслюють освоення людством металургії з використанням самородної міді в Месопотамії та Леванті, а пізніше — в Анатолії <fnref n="328" /> як значну віху економічного прогресу. Втім, оперування меншими регіонами та століттями демонструє складнішу картину.

Зрозуміло, що освоення міді, як і будь-якого іншого нового матеріалу, не відбулось водночас — розвиток ранньої металургії вкладається у століття експериментів, успіхів та невдач. Характерно, що в необробленому вигляді на Балканах шматочки міді відомі ще з середини VII тис. до н. е. у пам'ятках кінця доби металіту (Лепенський Вир, Власац). Зі зламу VI—V тис. до н. е. тут починає розвиватися металургія з використанням місцевої сировини. Цей процес у регіоні пов'язаний з культурою Вінча (найранніші свідчення відомі з поселення Беловоде) <fnref n="329" />, а інноваційна технологія стрімко поширюється серед усього населення культур балкано-дунайського кола. Потребуючи спеціальних навичок, розвиток металургії міді вплинув на розвиток ремесла (яке, проте, ще не виділилося в окрему галузь суспільного виробництва) і ускладнення соціальної організації населення. Наприклад, застосування мідних знакядь позначилось на деревообробці, а використання мідних посередників дало змогу перейти до відтискання довгих крем'яних пластин, ефективність яких не поступалася мідним знакяддям <fnref n="330" />. Прикраси, виготовлені з цього екзотичного, раніше не знаного матеріалу, інтенсифікували розвиток престижної економіки, будучи акумульованими «елітою» і ставши предметами обміну.

Населення теренів України імпортувало мідну сировину та готові вироби переважно з балкано-карпатського регіону, хоча останнім часом висловлено думку і про можливість видобування ним самородної міді Волині <fnref n="331" />. Трипільську

<footnote n="328">³²⁸ Риндіна Н.В. Про використання самородної міді в найдавнішій металургії Близького Сходу. *Археологія*. 1985. № 3. С. 11—21.</footnote>

<footnote n="329">³²⁹ Radivojević M., Rehren Th., Kuzmanović-Cvetković J. et al. Tainted ores and the rise of tin bronze metallurgy, c. 6500 years ago. *Antiquity*. 2013. V. 87. P. 1030—1045; Radivojević M. In-venting metallurgy in Western Eurasia: A look through the microscope lens. *Cambridge Archaeo-logical J*. 2015. V. 25, No. 1. P. 321—338.</footnote>

<footnote n="330">³³⁰ Коробкова Г.Ф. Хозяйственные комплексы ранних земледельческо-скотоводческих обществ юга СССР. Ленинград, 1987; Pelegrin J. Long blade technology in the Old World: An experimental approach and some archaeological results / Apel J., Knutsson K. *Skilled production and social reproduction*. Uppsala, 2006. P. 37—68.</footnote>

<footnote n="331">³³¹ Клочко В.І. *Металургія трипільської культури*. *Енциклопедія Трипільської цивілізації*: В 2 т. Київ, 2004. Т. 1. С. 223—260.</footnote>
ливарну майстерню нещодавно досліджено у середмісті Кам'янця-Подільсько-го <fnref n="332" />. Попри це, археологічні джерела свідчать, що мідні вироби були нечисленними, а у господарстві переважно використовували знаряддя з кременю, каменю, кістки та рогу.

**Колонізація лісостепу Українського Правобережжя землеробсько-скотарським населенням.** Культура Прекукутень, традиції якої сформувалися на початку V тис. до н. е. на території сучасної Румунії переважно на основі неолітичної культури Боян, послужила основою подальшого розвитку та поширення культурного комплексу Кукутень—Трипілля. Упродовж наступних двох тисячоліть він становив північно-східну периферію землеробського світу Прикарпаття, Балкан та Подунав'я. Після відносно нетривалого формувального періоду поселення культури Прекукутень — раннє Трипілля локалізуються в басейнах Серету, Дністра та Прута <fnref n="333" />, а в подальшому східні межі культурного комплексу Кукутень—Трипілля сягають Дніпра, що робить його найбільшим серед культур і культурних комплексів макрорегіону.

З погляду археологічної періодизації, пам'ятки Кукутень-Трипільського комплексу відносяться до доби неєоліту, або мідно-кам'яного віку: вже з часу раннього Трипілля відомі мідні вироби <fnref n="334" />. Однак форми господарювання та суспільний устрій, спосіб життя ранніх «трипільців» якось помітно не відрізнялись від організації неолітичних колективів, які практикували відтворювальне господарство. У цьому контексті показовим є аскортимент виробів із міді з поселень раннього та початку середнього Трипілля, представлений переважно прикрасами, які часто знаходяться у «скарбах» <fnref n="335" />. Серед знарядь же домінували відтискачі та риболовні гачки, тоді як сокири й тесла презентовано поодинокими знахідками. Сировина та готові вироби цього періоду надходили з культур Подунав'я та, меншою мірою, тисо-трансильванського регіону <fnref n="336" />.

Починаючи з раннього етапу розвитку Кукутень-Трипільського комплексу, на його пам'ятках представлено повний набір злакових, які вирощували і впродовж наступних двох тисячоліть: пшеницю-двозернянку, пшеницю-однозернянку, спельту, ячмінь голозерний (переважав у ранньому Трипіллі), ячмінь плівчас-

<footnote n="332">³³² Chernovol D. Utility structures of the Tripolye culture. *Sprawozdanie Archeologiczne*. 2021. V. 73. No. 2. P. 47—66.</footnote>

<footnote n="333">³³³ Dumitrescu Vl. Originea și evoluția culturii Cucuteni-Tripolie (I). *Studii și Cercetări de Istorie Veche și Arheologie*. 1963. V. XIV, No. 1. P. 51—76; Збенович В.Г. *Ранний этап трипольской культуры на территории Украины*. Киев, 1989.</footnote>

<footnote n="334">³³⁴ Риндіна Н.В. Металообробне виробництво трипільської культури. *Енциклопедія Трипільської цивілізації*. Т. 1. С. 223—260. Мідні вироби, зокрема, знайдено у Бернашівці — найраннішому трипільському поселенні в Україні (Див.: Черновол Д.К., Пічкур Є.В., Дяченко О.В. та ін. Рятівні роботи поблизу с. Бернашівка. *Археологічні дослідження в Україні 2009 р.* Київ, 2010. С. 463—465).</footnote>

<footnote n="335">³³⁵ Яскравим і широковідомим прикладом є Кербунський скарб з території сучасної Молдови (Див.: Дергачев В.А. *Кэрбунский клад*. Кишинев, 1998).</footnote>

<footnote n="336">³³⁶ Риндіна Н.В. Металообробне виробництво... С. 226.</footnote>
тий, горох, вику ервілію <fnref n="337" />. До складу домашнього стада входили велика та дрібна (вівця, коза) рогата худоба, свиня, кінь, домашній собака. Співвідношення цих видів було різним у часі та на пам'ятках різних регіонів <fnref n="338" />. Допоміжними галузями господарства слугували збиральництво, полювання та рибальство <fnref n="339" />.

Переважну більшість кукутень-трипільських пам'яток представлено поселеннями. Могильники відомі лише з часу переходу від середнього до пізнього етапу <fnref n="340" />. Утім, поодинокі, розташовані в межах поселень, поховання зафіксовано і для раннього та середнього Трипілля. Унікальною є печера Вертеба на Тернопільщині, де зафіксовано три трипільських шари, у яких, зокрема, досліджено поховання <fnref n="341" />. Із приблизно 5000 кукутень-трипільських пам'яток майже половина знаходиться на теренах сучасних Румунії та Молдови, а решта — на території сучасної України, що демонструє різну щільність населення в різних регіонах культурного комплексу. Очевидно, виснаження ґрунтів та вирубування лісу навколо поселень змушували «трипільців» раз на приблизно 50 років полишати поселення і переселятися на нове місце <fnref n="342" />. Тож на теренах щільно заселеної ними західної частини ареалу виявлено більше багатошарових пам'яток, тоді як на сході, де була можливість просторової експансії, переважають одношарові поселення.

З часу раннього Трипілля фіксується специфічний обряд полишення поселення, що супроводжувався ритуальним спаленням споруд. Їхні залишки знаходять у вигляді перепаленої глиняної обмазки дерев'яної конструкції, серед якої фіксуються знарядня праці і посуд, спеціально розміщені у будівлях перед їх руйнацією <fnref n="343" />. Ця традиція добре відома в культурах балкано-дунайського кола, а її поширення у Кукутень—Трипіллі зазвичай пов'язують із впливом культури Вінча.

Керамічному посуду культури Прекукутень — раннього Трипілля властивий заглиблений та канельований орнамент. Незначною кількістю також представ-

<footnote n="337">³³⁷ Яншевич З.В. Земледелие в раннем Триполье. *Первобытная археология: поиски и находки*. Киев, 1980. С. 225—234; Пашкевич Г.О. Культурні рослини. *Енциклопедія Трипільської цивілізації*. Т. 1. С. 124—135.</footnote>

<footnote n="338">³³⁸ Журавльов О.П. *Тваринництво та мисливство у трипільських племен на території України*. Київ, 2008.</footnote>

<footnote n="339">³³⁹ Пашкевич Г.О. Збиральництво — використання ресурсів рослинного світу. *Енциклопедія Трипільської цивілізації*. Т. 1. С. 149—150; Журавльов О.П. *Тваринництво та мисливство...*</footnote>

<footnote n="340">³⁴⁰ Круц В.А. *Позднетрипольские памятники Среднего Поднепровья*. Киев, 1977; Дергачев В.А. *Выхватинский могильник*. Кишинев, 1978; Круц В.А. *Памятники позднего Триполья*. Кишинев, 1980.</footnote>

<footnote n="341">³⁴¹ Lillie M.C., Budd C.E., Potekhina I. et al. *First isotope analysis and new radiocarbon dating of Trypillia (Tripolyce) farmers from Verteba Cave, Bilche Zolote, Ukraine*. *Documenta Praehistorica*. 2017. V. 44. P. 306—324.</footnote>

<footnote n="342">³⁴² Маркевич В.И. *Позднетрипольские племена Северной Молдавии*. Кишинев, 1981; Круц В.А. К истории населения трипольской культуры в междуречье Южного Буга и Днепра. *Первобытная археология. Материалы и исследования*. Киев, 1989. С. 117—132.</footnote>

<footnote n="343">³⁴³ Круц В.А. *Трипольские площадки — результат ритуального сожжения домов*. / Круц В.А., Корвін-Піотровський О.Г., Рижов С.М. *Трипільські поселення-гіганти: Матеріали міжнар. конф. Київ, 2003*. С. 74—76.</footnote>
лена кераміка, орнаментована розписом, нанесеним після випалу <fnref n="344" />. На основі прекукутенських традицій у Трансильванії, Західній Молдові та Мунтенії, можна припустити, під впливом культур Гумельниця з Подунав'я та Петрешть з Трансильванії, приблизно 4600 р. до н. е. сформувався матеріальний комплекс культури Кукутень. Археологічно це фіксується за відсотком мальованої кераміки, розписаної перед випалом <fnref n="345" />. Кількість такого посуду збільшується, і поступово він витісняє кераміку із заглибленим орнаментом <fnref n="346" />. Описані зміни у різних частинах культурного комплексу відбувалися не одночасно. Населення його східної периферії, особливо в Побужжі та Буго-Дніпровському межиріччі, продовжувало дотримуватися давніших традицій <fnref n="347" />. Археологічно це фіксується за синхроністю перших кукутенських та найпізніших пам'яток раннього Трипілля. Більше того, з подальшим розвитком спостерігається певне «запізнення» у поширенні стилістики розпису посуду більш східних територій відносно західніших <fnref n="348" />.

На схід від Побужжя відома порівняно невелика кількість трипільських селищ, раніших за 4350—4300 р. до н. е. Очевидно, стабільне зростання чисельності людності та щільності заселення лісостепу Правобережної України почалося лише наприкінці V — на початку IV тис. до н. е. Така демографічна тенденція є наслідком кардинальних соціально-економічних трансформацій, яким передувала глибока криза останніх столітті V тис. до н. е., що, зокрема, поширилась на населення культур карпато-дунайського кола, а також їх північно-східну периферію, Передкавказзя та західну частину Євразійського степу.

Починаючи з 4300—4200 рр. до н. е. у згаданих регіонах спостерігаються значні кліматичні зміни <fnref n="349" />. Відповідно до палеокліматичних даних, зібраних Д. Ентоні, холодні та посушливі умови між 4120 та 4040 рр. до н. е. були передвісником тривалого аридного періоду, що припав на 3960—3821 рр. до н. е.

<footnote n="344">³⁴⁴ Dumitrescu Vl. Originea și evoluția culturii Cucuteni-Tripolie ...; Збенович В.Г. *Ранний етап...*</footnote>

<footnote n="345">³⁴⁵ Див. літературу в: Рижов С.М. Сучасний стан вивчення культурно-історичної спільності Кукутень-Трипілля на території України. Ольжич О. Археологія. Київ, 2007. С. 437—477.</footnote>

<footnote n="346">³⁴⁶ Dumitrescu Vl. Originea și evolutia culturii Cucuteni-Tripolie...</footnote>

<footnote n="347">³⁴⁷ Рижов С.М. Сучасний стан вивчення...; Цвек О.В. *Поселення східнотрипільської культури (короткий нарис)*. Київ, 2006.</footnote>

<footnote n="348">³⁴⁸ Diachenko A., Menotti F. Cucuteni-Tripolye contact networks: cultural transmission and chronology. *Культурний комплекс Кукутень—Трипілля та його сусіди: Зб. наук. праць пам'яті Володимира Круца.* Львів, 2015. С. 131—152; Harper T.K., Diachenko A., Rassamakin Y.Y. et al. Combining relative chronology and AMS ¹⁴C dating to contextualize ‘megasites’, serial migrations and diachronic expressions of material culture in the Western Tripolye culture, Ukraine. *Documenta Praehistorica*. 2021. V. 48. P. 276—296.</footnote>

<footnote n="349">³⁴⁹ Anthony D.W. *The Horse, the wheel, and language: How Bronze-Age riders from the Eurasian Steppes shaped the modern world*. Princeton, 2007. P. 227; Бруяко И.В., Сапожников И.В. Колебания уровня моря в конце плейстоцена — первой половине голоцена (около 30 — 4 тыс. лет назад) и археология Северо-Западного Причерноморья. *Stratum plus*. 2009. № 2. С. 299—314; Harper T.K. *Demography and climate in Late Eneolithic Ukraine, Moldova, and Romania: Multiproxy evidence and pollen-based regional corroboration*. *J. of Archaeological Science: Reports*. 2017. V. 23. P. 973—982.</footnote>
Упродовж цього часу температура знижувалася більше, ніж за попередні два ти-
сячоліття. Клімат став настільки суворим, що навіть ліси в Німеччині тимчасово
припинили свою регенерацію. В інтервалі між 4200 та 3900 рр. до н. е. близько
600 телів (багатошарових поселень, життя на яких не переривалося протягом
століть) культурного комплексу Коджадермен—Гумельниця—Караново VI були
покинуті <fnref n="350" />. Питання про причини припинення існування цих поселень та долю
їх мешканців дискутується.

Глибокі трансформації відбулись і на периферії дунайсько-карпатського ре-
гіону. Цікаво, що низка трипільських пам'яток згаданого періоду розташована на
значно вищих ділянках, ніж більшість селищ попереднього часу. Частина посе-
лень, що існували між 4300—4200 та 4100 рр. до н. е., мають штучні укріплен-
ня — вали й рови, а кількість предметів обзьоення на них аномально зростає <fnref n="351" />.
Значно збільшуються і розміри поселень, що свідчить про концентрацію населен-
ня та зростання його економічного потенціалу.

З огляду на зміни топографії та розмірів населених пунктів, в означений час «трипільці» переходять від мотичного землеробства у заплавах річок до орного на високих ділянках <fnref n="352" />. Не виключено, що цьому сприяли техніко-технологічні чинники — через занепад культур Подунав'я трипільське населення переорієнтовується на тисько-трансильванську мідну сировину та готові вироби, в асортименті яких істотно збільшується кількість знарядь <fnref n="353" />. Економічне піднесення, імовірно, сприяло і демографічному зростанню, тоді як наявність майже незаселених територій лісостепової зони Правобережної України створювала умови для просторової експансії. Значення її зросло через зміщення кордону між степом та лісостепом у північному напрямі. Тож трипільське населення полишило Південне Подністер'я та Побужжя <fnref n="354" />, повернувшись сюди лише через декілька століть, коли клімат став вологішим. Отже, степові регіони втратили свою привабливість і як потенційні місця осілості для переселенців із Середнього Подністер'я та Попруття.

В останній третині V тис. до н. е. у східній частині Кукутень-Трипільсько-
го культурного комплексу формуються східнотрипільська та західнотрипільська
культури. Носії останньої, що сформувалася у Подністер'ї, поступово розширю-
вали свій ареал у східному та частково північному напрямах, а східнотрипільське
населення, вірогідно, під тиском західних «трипільців», просувалося із Побуж-
жя щодалі на схід <fnref n="355" />. Носії східнотрипільської культури продовжували розвивати
давніші (часу Прекукутень — раннє Трипілля) традиції виготовлення посуду із

<footnote n="350">³⁵⁰ Anthony D.W. *The Horse, the wheel, and language...* P. 227.</footnote>

<footnote n="351">³⁵¹ Дергачев В.А. *О скипетрах, о лошадях и о войне: этюды в защиту миграционной концепции М. Гимбутас.* Санкт-Петербург, 2007.</footnote>

<footnote n="352">³⁵² Бииков С.Н. *Хозяйственно-экономический комплекс развитого Триполя*. Советская археология. 1965. № 1. С. 48—62</footnote>

<footnote n="353">³⁵³ Риндіна Н.В. *Металообробне виробництво...* С. 244.</footnote>

<footnote n="354">³⁵⁴ Патокова Э.Ф., Петренко В.Г., Бурдо Н.Б., Полищук Л.Ю. *Памятники трипольской культуры в Северо-Западном Причерноморье*. Киев, 1989.</footnote>

<footnote n="355">³⁵⁵ Цвек О.В. *Поселення східнотрипільської культури...*; Рижов С.М. Сучасний стан...</footnote>
заглибленим декором. Західнотрипільське населення орієнтувалося на виготовлення мальованого посуду, поступово скорочуючи палітру розпису з трьох фарб (біла, червона та чорна) до біхромного (червона та чорна фарби), а згодом — монохромного (чорна фарба) варіантів. Для східнотрипільської культури також відзначено певну специфіку житлобудування та керамічної пластики <fnref n="356" />. У цьому контексті прикметним є збереження тенденції існування культурного центру та периферії за зменшення масштабу аналізованого явища з макро-регіонального до регіонального рівня. Приміром, динаміка культурних модифікацій як західно-, так і східнотрипільського населення між Південним Бугом і Дніпром була значно пов'язаною з еволюційною динамікою «трипільців» Подністер'я. Культурні ж впливи реалізувалися як через інтенсивні зв'язки з «материнським ареалом», так і через прямі міграції з Подністер'я на схід <fnref n="357" />.

До 3600 р. до н. е. західно- та східнотрипільська людність відносно щільно заселила лісостепову частину українського ареалу, носії східнотрипільської культури вийшли на правий берег Дніпра й потрапили на Східну Волинь. У різних регіонах «трипільці» контактували з носіями інших культур. Одна з них — Пивиха, названа за поселенням на одноіменній горі неподалік Кременчука. Її селища та поховання з'явились у Середньому Подніпров'ї приблизно в 3800—3600 рр. до н. е. Упродовж кількох століть носії її традицій контактували з трипільським населенням <fnref n="358" />. На жаль, відомості про цю культуру досі дуже обмежені. На Західній Волині у цей час мешкало землеробське населення — спочатку сформованої на основі культурної традиції лінійно-стрічкової кераміки малицької культури, ареалом якої є ще й Південно-Східна Польща, Волинь та Галичина, а згодом — люблінсько-волинської культури, що постала на основі галицької (утім, останні дослідження польських археологів показують складнішу генезу названих культур). Іх носії контролювали поклади якісного кременю Волино-Подільської височини.

Схоже, що волинський кремінь приваблював і «трипільців». Вироби з нього, переважно довгі необроблені пластини, поширені як на сході, так і далеко на заході — на поселеннях культур Центральної Європи <fnref n="359" />. Зокрема, вони відомі на синхронних пам'ятках культури лійчастого посуду в Центральній та Південно-Східній Польщі <fnref n="360" />. Її матеріальний комплекс сформувався у Північній Європі приблизно в 4200-х роках до н. е. на основі змішаних традицій місцевого мезолі-

<footnote n="356">³⁵⁶ Там само.</footnote>

<footnote n="357">³⁵⁷ Diachenko A., Menotti F. Cucuteni-Tripolye contact networks... C. 131—152.</footnote>

<footnote n="358">³⁵⁸ Круц В.А. *Позднетрипольские памятники...* С. 147—158.</footnote>

<footnote n="359">³⁵⁹ Скакун Н.Н. Бодаки — один из центров кремнеобрабатывающего производства на Волыни. *Археологические исследования трипольского поселения Бодаки в 2005 г.* Киев; Санкт-Петербург, 2005. С. 64—79.</footnote>

<footnote n="360">³⁶⁰ Див. літературу в: Rybicka M. *Kultura trypolska — kultura pucharów lejkowatych. Natężenie kontaktów i ich chronologia*. Rzeszów, 2017. Щодо хронології та співвідношення культур Центральної Європи див.: Kadrow S. Werteba site in Bilcze Złote: Recent research and analyses. *Bilcze Złote: Materials of the Tripolye culture from the Werteba and Ogród sites*. Kraków, 2013. P. 13—22.</footnote>
ту, субнеоліту та спільнот, що постали після дезінтеграції культури лінійно-стрічкової кераміки, і проіснував приблизно до початку III тис. до н. е. <fnref n="361" />

**Формування і розвиток трипільських поселень-гігантів.** Колонізація лісостепової зони Правобережної України «трипільцями» тісно пов'язана з феноменом великих поселень. Локалізовані у вузький смузі півдня лісостепової зони, трипільські поселення-гіганти (або мегапоселення) Буго-Дніпровського межиріччя, розміри яких перевищували 100 га, були найбільшими населеними пунктами Європи у період з 4100 до 3600 рр. до н. е. Площа п'яти таких пам'яток (у хронологічному порядку: Небелівка, Доброводи, Чичиркозівка, Тальянки та Майданецьке) коливалася в межах 150—340 га. На найбільших з цих поселень (Тальянки, Майданецьке) одночасно функціонувало понад піворти тисячі споруд на кожному <fnref n="362" />. За палеодемографічними підрахунками, кількість населення кожного з них досягала від 5650—7050 до 9300—11 650 осіб <fnref n="363" />. Завдяки геофізичним дослідженням, які проводили на великих поселеннях з 1970-х років, їх планування стало свого роду «візитівкою» Трипілля. Трипільські поселення-гіганти мали еліптичну форму і кілька рядів забудови. Центральна частина могла забудовуватися (як, наприклад, у Глибочку) або залишатися вільною (Небелівка, Тальянки). Переважна більшість досліджених жител мала два поверхи — перший використовувася для господарських потреб, а другий, на якому зазвичай знаходять піч, вітар, робочі місця, був житловим <fnref n="364" />. Застосування новітньої апаратури впродовж останніх років дало змогу виявити й дослідити невідомі тут раніше об'єкти: неглибокі рови, гончарні горни та мегакомплекси, площа найбільших з яких становить 1000 кв. м. Щодо їх призначення точаться жваві дискусії <fnref n="365" />.

На сьогодні запропоновано п'ять головних версій стосовно причин виникнення великих трипільських поселень:

* формування і розвиток протоміст <fnref n="366" />;

<footnote n="361">³⁶¹ Однією з характерних ознак культури лійчастого посуду є мегалітичні поховальні конструкції різних типів, споруджені з використанням каміння, що нагадують кургани в Степу. Поява монументальної архітектури відображує світоглядні зміни населення центру Північної Європи внаслідок економічних і соціальних трансформацій, пов'язаних із переходом до відтворювального господарства в регіоні (див.: Müller J. *Megaliths and funnel beakers: Societies in change, 4100—2700 BC*. Amsterdam, 2011).</footnote>

<footnote n="362">³⁶² Круц В.А. К истории населения трипольской культуры...; *The Tripolye culture giant-settlements in Ukraine: Formation, development and decline*. Oxford, 2012; Видейко М.Ю. *Комплексное изучение крупных поселений трипольской культуры V—IV тыс. до н. э*. Saarbrücken, 2013; *Trypillia mega-sites and European prehistory, 4100—3400 BCE*. London, 2016.</footnote>

<footnote n="363">³⁶³ Diachenko A. Demography reloaded. *Trypillia mega-sites and European prehistory...* P. 181—194.</footnote>

<footnote n="364">³⁶⁴ Круц В.А. К истории населения...</footnote>

<footnote n="365">³⁶⁵ *Trypillia mega-sites and European prehistory...*; Hoffman R., Müller J., Shatilo L. et al. *Government Tripolye: Integrative architecture in Tripolye settlements. PLoS ONE*. 2019. V 14: No. 9: e0222243. P. 1—54.</footnote>

<footnote n="366">³⁶⁶ Бурдо Н.Б. Трипілля у контексті цивілізаційного процесу. *Записки Наукового товариства ім. Шевченка. Праці Археологічної комісії*. Львів, 2007. Т. CCLIII. С. 67—</footnote>
* конфлікти між «трипільцями» та населенням Степу³⁶⁷;

* конфронтації між різними групами трипільського населення ³⁶⁸;

* демографічний тиск і еволюція рангових суспільств, або вождівств ³⁶⁹;

* міграції трипільського населення із заходу на схід ³⁷⁰.

Іноді ці гіпотези комбінуються. Так, М. Шмаглій і М. Відейко не виключали, що одним із чинників формування великих поселень — «протоміст» — також були і конфлікти між різними групами трипільського населення ³⁷¹. У ході досліджень українсько-британської експедиції на поселенні Небелівка було також поставлено питання сезонного використання трипільських мегапоселень ³⁷². Проти такого припущення, однак, свідчить незіставний демографічний потенціал великих поселень та навколишніх синхронних малих селищ ³⁷³.

Найпопулярнішою у вітчизнянній історіографії останніх років є версія, що ве-
ликі поселення відображують урбаністичний шлях розвитку. Проте такий підхід
до осмислення матеріалу не переходить вузьких меж лінійного еволюціонізму:
об'єктивна відсутність ознак раннього міста, таких як писемність і монументаль-
на архітектура, та економічних умов його формування ³⁷⁴ обертається підміною
міської революції її розтягнутим у часі аналогом через уведення терміна «про-
томісто» ³⁷⁵. Характерно, що навіть приставка «прото-» певним чином «під-
казує» читачеві і кінцеву мету процесів, які нібито відбувались у трипільських
суспільствах. Лінійний еволюціонізм тут неважко розгледіти і в іншому його

89; Шмаглий Н.М. Крупные трипольские поселения в междуречье Днепра и Южного Буга. *Первобытная археология: поиски и находки*. Киев, 1980. С. 198—203; Видейко М.Ю. *Комплексное изучение...*

³⁶⁷ Kruts V.A. Giant-settlements of Tripolye culture. *The Tripolye Culture Giant-Settlements in Ukraine: Formation, development and decline*. Oxford, 2012. P. 70—78; Anthony D.W. *The horse, the wheel...*

³⁶⁸ Збенович В.Г. К проблеме крупных трипольских поселений. *Раннеземледельческие поселения-гиганты трипольской культуры на Украине: Тезисы докладов 1-го полевого семинара*. Тальянки; Веселый Кут; Майданецкое, 1990. С. 10—12; Шмаглий Н.М., Видейко М.Ю. Майданецкое — трипольский протогород. *Stratum plus*. 2003. № 2. С. 44—140.

³⁶⁹ Щоправда, у термін «вождество» різні автори вкладають дещо відмінний зміст (див. нижче).

³⁷⁰ Diachenko A. Settlement system of West Tripolye culture in the Southern Bug and Dnieper interfluve: Formation problems. *The Tripolye Culture Giant-Settlements in Ukraine...* P. 116—138; Harper T.K. Demography and climate...

³⁷¹ Шмаглий Н.М., Видейко М.Ю. Майданецкое...

³⁷² Chapman J., Gaydarska B. Low-density agrarian-based cities: A principle of the Past and Present. *Trypillia mega-sites and European prehistory, 4100—3400 BCE*. London, 2016. P. 181—193; Gaydarska B. (ed.). Early Urbanism in Europe. *The Trypillia Megasites of the Ukrainian Forest-Steppe*. Warsaw; Berlin, 2020.

³⁷³ Diachenko A., Menotti F. Proto-cities or non-proto-cities? On the nature of Cucuteni-Trypillia mega-sites. *J. of World Prehistory*. 2017. V. 30, No. 3. P. 207—219.

³⁷⁴ Childe V.G. The urban revolution. *The Town Planning Review*. 1950. V. 21, No. 1. P. 3—17.

³⁷⁵ Сайко Э.В. Стадиальная дифференциация исторически разных типов расселения: поселение и город-деревня. *Раннеземледельческие поселения-гиганты трипольской культуры на Украине...* С. 17—21.
прояві — свого роду романтизації преісторії теренів України, що водночас «проятує» ланцюжок розвитку від «трипільців» до сучасних українців<fnref n="376" />.

Формування більшості поселень-гігантів корелює з погіршенням кліматичних умов. Холодним і посушливим інтервалам 4100—4050 та 3950—3900 рр. до н. е. відповідає формування великих поселень Федорівка і Небелівка у межиріччі Південного Бугу та Дніпра, а також синхронних Небелівці поселень немирівської групи Вербівка II і Криштопівка, що входять до числа найбільших пам'яток Середнього Побужжя<fnref n="377" />. Водночас Федорівка відображує численну міграцію західнотрипільського населення до Буго-Дніпровського межиріччя, де до того функціонували винятково східнотрипільські поселення. Кінцю тривалого аридного періоду відповідає і ще одна, дещо менш численна в демографічному вимірі, міграція, пов'язана з формуванням мегапоселень томашівської групи західнотрипільської культури Доброводи та Чичиркозівка в Буго-Дніпровському межиріччі у 3850—3800 рр. до н. е. Ця сама тенденція спостерігається й у Дністро-Бузькому межиріччі, де сформувалося значне за розмірами (як для цього регіону) поселення Чечельник <fnref n="378" />. Чергове погіршення кліматичних умов у 3600—3400 рр. до н. е., очевидно, зумовило нову міграцію до Буго-Дніпровського межиріччя з Подністер'я, яку маркують пам'ятки косенівської групи західнотрипільської культури<fnref n="379" />.

Великі поселення з переміщенням їхніх мешканців на нове місце змінюються на менші. Для прикладу: Федорівку змінює вдвічі менша за неї Володимирівка, а Небелівку — Глибочок <fnref n="380" />. Такі тенденції дають змогу пов'язувати формування великих трипільських поселень з міграціями на значні відстані в ареалі західнотрипільської та східнотрипільської культур. Зменшення ж кількості жител на найбільших поселеннях маркує колонізацію освоєних теренів.

Інша динаміка властива трьом поселенням томашівської групи — Доброводам, Тальянкам і Майданецькому, які відображують послідовне переселення однієї групи населення на нову локацію. Порівняння розмірів першого і другого відповідає загальним демографічним тенденціям доби — приросту населення на 0,3 %. Різке збільшення числа мешканців Майданецького пояснюється переселенням мешканців Тальянок та масовою міграцією із заходу (з поселень чечельницької групи) та сходу (з томашівських поселень, розташованих на схід від р. Гнилий Тікич)<fnref n="381" />.

<footnote n="376">³⁷⁶ Толочко П.П. Триполье: культура и этнос. Культурный комплекс Кукутень—Трипілля та його сусіди. Львів, 2015. С. 27—33.</footnote>

<footnote n="377">³⁷⁷ Diachenko A. Settlement system...; Тарапата Д.О. Демографічний розвиток населення середньобузької локальної групи розвинутого Трипілля. Археологія. 2014. № 1. С. 3—14.</footnote>

<footnote n="378">³⁷⁸ Harper T.K., Diachenko A., Rassamakin Y.Y. et al. Combining relative chronology... P. 276—296.</footnote>

<footnote n="379">³⁷⁹ Рижов С.М. Сучасний стан... С. 469; Diachenko A. Settlement system... P. 134.</footnote>

<footnote n="380">³⁸⁰ Diachenko A., Menotti F. The gravity model: Monitoring the formation and development of the Tripolye culture giant-settlements in Ukraine. *J. of Archaeological Science*. V. 39, No. 8. P. 2810—2817.</footnote>

<footnote n="381">³⁸¹ Diachenko A. Settlement systems...; Його ж. Demography reloaded...</footnote>
Ідентичні Доброводам і Тальянкам тенденції демонструють поселення Чечельник і Білий Камінь у Дністро-Бузькому межиріччі. Пояснити це явище у просторовій демографії західнотрипільського населення в період з 3800 до 3600 рр. до н. е. складно. Зауважимо, що зростання кількості населення в преісторії традиційно пов'язують з техніко-технологічним розвитком та збільшенням економічного потенціалу під дією природних факторів <fnref n="382" />. Імовірно, маємо справу з обома чинниками. Збільшення економічного потенціалу можна пояснити поліпшенням кліматичних умов у цей час. Техніко-технологічний розвиток «трипільців» у науці останніх років вбачають у широкому застосуванні транспортних засобів — саней, переважну більшість глиняних моделей яких знайдено саме на поселеннях томашівської групи <fnref n="383" />.

Отже, трипільські пам'ятки демонструють різні форми просторово-демографічної організації та відмінні показники кількості і щільності населення на регіональному рівні. Наприклад, найбільшою щільністю заселеності вирізнялися Подністер'я та Буго-Дніпровське межиріччя. Локалізація в останньому регіоні найбільших поселень, серед іншого, пояснюється сприятливими для землеробства ландшафтами <fnref n="384" />.

Однак чи можна вважати показники кількості та щільності населення прямим корелятом конкретних форм соціально-політичної організації давніх суспільств? Новітні дослідження дають негативну відповідь на це питання, підкреслюючи набір різних факторів, що зумовлюють ієрархію поселень за розмірами <fnref n="385" />. Математичне моделювання демографічного розвитку західнотрипільського населення у межиріччі Південного Бугу та Дніпра вказує на те, що зафіксовані тут демографічні тенденції могли бути зумовлені саморегуляцією його кількості та щільності (англ. *density-dependence*). У такий спосіб, унаслідок переселення мешканців репродуктивного віку з мегапоселень до поселень малих або середніх розмірів, зменшується співвідношення народжуваності і смертності, що призводить до зниження загальних темпів приросту населення. Водночас соціально-політична організація, що «накладається» на ці тенденції, може набувати різних форм <fnref n="386" />. Тож який вигляд мала її структура у великих трипільських поселеннях?

<footnote n="382">³⁸² Zubrow E.B.W. *Prehistoric carrying capacity: A model*. Menlo Park, CA, 1975.</footnote>

<footnote n="383">³⁸³ Müller J. From the Neolithic to the Iron Age — demography and social agglomeration: The development of centralized control. *Eurasia at the dawn of history: Urbanization and social change*. Cambridge, 2017. P. 118—119.</footnote>

<footnote n="384">³⁸⁴ Diachenko A., Zubrow E.B.W. Stabilization points in carrying capacity: population growth and migrations. *J. of Neolithic Archaeology*. 2015. V. 17. P. 1—17.</footnote>

<footnote n="385">³⁸⁵ Batty M. *Cities and complexity. Understanding cities with cellular automata, agent-based models, and fractals*. Massachusetts; London, 2007; Fletcher R. *The limits of settlement growth: A theoretical outline*. Cambridge, 1995; Його ж. Low-density, agrarian-based urbanism: scale, power, and ecology. *The comparative archaeology of complex societies*. Cambridge, 2012. P. 285—320; Duffy P.R. Site size hierarchy in middle range societies. *J. of Anthropological Archaeology*. 2015. V. 37. P. 85—99.</footnote>

<footnote n="386">³⁸⁶ Diachenko A., Zubrow E.B.W. Spatio-demographic development and social organization: A linear trajectory or overlapping trends. *What if we build this here? Spatial patterns, community organization, and identity at nucleated settlements*. Buffalo, 2016. P. 99—114.</footnote>
Оскільки відносини, що виникають у процесі виробництва та розподілу сус-
пільного продукту, формують соціальну структуру суспільства, реконструкції со-
ціально-політичної організації населення в цілому співвідносні з розумінням до-
слідниками економічного розвитку колективів. Складні економічні та соціальні
структури, як правило, реконструюють на основі знахідок на поселеннях виробів
із так званої імпортної сировини, виходи якої відомі в суміжних або віддалених
регіонах. Щодо доби енеоліту, то найчастіше в таких випадках звертають увагу на
кремінь, з якого виробляли основну масу знарядь праці. Між тим, просторовий
аналіз великих трипільських поселень свідчить про натуральний прямий обмін у
мінімальному обсязі і слабкий розподіл праці за вираженої соціально-просторо-
вої іерархії, а також зосередження виробництва та обміну в місцях проживання
еліт<fnref n="387" />. Зауважимо, що відсутність інституту ринку не означає відсутності обміну,
який притаманний людству на всіх етапах розвитку. Як підкреслював К. Поланьі,
поширення ідей торгівлі та еквівалентного обміну, що приписують соціальним
організмам ледь не усіх епох, насправді зводиться до концепції «людини еконо-
мічної» А. Сміта, який вважав це людським природним нахилом. Однак така по-
треба виникає з принципу розподілу праці, що зумовлений відмінностями статі
та географічним детермінізмом <fnref n="388" />.

Імпорт крем'яної сировини або готової продукції чи напівфабрикатів вар-
то пояснювати нееквівалентним обміном, що, імовірно, набував форм спеціаль-
них експедицій за сировиною, відомих за етнографічними даними <fnref n="389" />. Збирання
врожаю плівчастих пшениць, що вирощувалися «трипільцями», за допомогою
серпів є малопродуктивним. Значно ефективнішим для цього є спеціальний
дерев'яний пристрій шамкві (шанкві, шнакві), відомий за даними етнографії <fnref n="390" />.
Можливо, це зменшувало необхідність у «імпортному» кремені.

Знахідки «імпортних» мідних та частини крем'яних виробів дають підста-
ви говорити про важливу роль престижної економіки в розподілі продукції, що
опредметнюється в циркуляції престижних речей у формі дарів <fnref n="391" />. Престижна еко-
номіка створює стимул для додаткового виробництва, що в результаті дає можли-
вість розглядати обмін як особливу систему циркуляції надлишкового продукту <fnref n="392" />.

<footnote n="387">³⁸⁷ Diachenko A. Settlement system...</footnote>

<footnote n="388">³⁸⁸ Поланьи К. Великая трансформация. Политические и экономические истоки нашего времени. Санкт-Петербург, 2002. С. 55—56, 72—81.</footnote>

<footnote n="389">³⁸⁹ Там само. С. 72.</footnote>

<footnote n="390">³⁹⁰ Николова А.В., Пашкевич Г.А. К вопросу об уровне развития земледелия трипольской культуры. *Трипільські поселення-гіганти: Матеріали міжнар. конф.* Київ, 2003. С. 89—95.</footnote>

<footnote n="391">³⁹¹ Sherratt A.G. Socio-economic and demographic models for the Neolithic and Bronze Age of Europe. *Models in archeology*. London, 1972. P. 477—542; Павленко Ю.В. *Раннеклассовые общества. Генезис и пути развития*. Кисев, 1989; Семенов Ю.И. *Переход от первобытного общества к классовому: пути и варианты развития* (часть І). *Этнографическое обозрение*. 1993. С. 52—70; Smith M. *The role of ordinary goods in premodern exchange*. *J. of Archaeological Method and Theory*. 1999. V. 6, No. 2. P. 109—135.</footnote>

<footnote n="392">³⁹² Семенов Ю.И. Переход от первобытного... С. 57.</footnote>
Внутрішній обмін, на відміну від зовнішнього, як правило, ґрунтується на взаємній допомозі та взаємовиручці. Головними тут є принципи взаємності (переважно у сфері великої сім'ї), перерозподілу та редистрибуції (перерозподіл надлишків елітарним прошарком, зазвичай у ритуальній формі — наприклад, потлач). Принцип редистрибуції тісно пов'язаний із соціальним престижем того, хто дарує або влаштовує свято, а також ідеєю взаємності — віддане сьогодні буде компенсовано завтра<fnref n="393" />.

Тож які форми соціально-політичної організації населення можуть відповіда-
ти економіці «трипільців»? В. Массон і Ю. Павленко визначили її як вождество <fnref n="394" />.
Зокрема, В. Массон виділяє два шляхи розвитку ранніх комплексних суспільств
(вождеств) — урбанізаційний і неурбанізаційний. Перший шлях у широкому хро-
нологічному діапазоні вів до створення цивілізацій. Другий представлено двома
варіантами — осіло-землеробсько-скотарським та скотарсько-землеробським. Від-
нісши Трипілля до першого варіанта неурбанізаційного шляху розвитку, дослідник
звернув увагу на технологічний архаізм виробничого комплексу, відносно низьку
ефективність виробництва харчових продуктів, інтенсифікація якого не стимулю-
валася внаслідок потенційного браку угідь, та відсутність функцій політичного лі-
дерства у центрів сільськогосподарських територій <fnref n="395" />.

Термін «вождество» також використовують М. Відейко і Н. Бурдо, трактуючи його, однак, як відповідний поняттю «протоцивілізація» у стадіальному вимірі <fnref n="396" />. За низкою параметрів — гіпотетичною наявністю протоміст, можливістю отримання регулярного надлишкового продукту, імовірним функціонуванням еквівалентного обміну — «трипільську протоцивілізацію», про яку пишуть ці дослідники, скоріше слід розглядати як явище, що характерне для ранніх цивілізацій, ніж пізнього первісного суспільства.

Загалом доступ до джерел влади визначає довготерміновий успіх або невдачу
в інституалізації політичної ієрархії. Ключовим фактором соціальної диференці-
ації є контроль — здатність до обмеження подібного доступу <fnref n="397" />. Як джерела вла-
ди можна назвати необхідність регулювання процесів виробництва та розподілу,
залучення трудового ресурсу до спорудження великих поселень за єдиним пла-
ном, організації переселень людності на значні та короткі відстані, що, за даними
етнології, є важливим фактором виділення лідерів. Також зауважимо, що роль
лідерів посилювалася в соціальних організмах, які не практикували складування

<footnote n="393">³⁹³ Поланьи К. *Великая трансформация...* С. 58—67.</footnote>

<footnote n="394">³⁹⁴ Массон В.М. Трипольское общество и его социально-экономические характеристики. *Раннеземледельческие поселения-гиганты трипольской культуры на Украине*. С. 8—10; Павленко Ю.И. *Раннеклассовые общества...* С. 249—251.</footnote>

<footnote n="395">³⁹⁵ Массон В.М. Трипольское общество...</footnote>

<footnote n="396">³⁹⁶ Бурдо Н.Б., Відейко М.Ю. Феномен Трипілля у цивілізаційній історії України (Походження, хронологія, зв'язки, етнокультурний та цивілізаційний аспекти трипільської культури). Трипільська культура. Пошуки, відкриття, світовий контекст. Київ, 2007. С. 15—27; Бурдо Н.Б. Трипілля у контексті...</footnote>

<footnote n="397">³⁹⁷ Earle T.K. *How chiefs came to power. The political economy in prehistory*. Stanford, 1997. P. 4.</footnote>
харчових припасів через специфіку економіки або природні фактори <fnref n="398" />. Отже, маємо підстави вказати на вождівство як найімовірнішу форму соціально-політичної організації трипільського населення. Однак визначення конкретного типу вождівства серед розмаїття відомих вважаємо передчасним.

У процесі довготривалого нелінійного розвитку людство шляхом проб і попилок намагалося віднайти оптимальні форми своєї організації, а тому не всі такі форми з преісторії мають аналоги в історичному часі або відомі за етнографічними даними. Імовірно, трипільські мегапоселення були одним із варіантів глобального пошуку форм оптимального розміщення великих груп населення.

**Становлення відтворювального господарства в Степу.** Населення степової смуги між Доном і Дніпром переходить від привласнювальних до відтворювальних форм господарства дещо пізніше за лісостепове — у середині V тис. до н. е. <fnref n="399" /> Археологічно цей процес маркується формуванням скелянської культури (за Ю. Рассамакіним і Н. Котовою) на основі субнеолітичної нижньодонської культури. Стрімке поширення пам'яток скелянської культури, можливо, слід пов'язувати з адаптацією мисливцями та рибалками регіону нових форм господарювання до нових культурних норм. Якщо нижньодонська культура, за моделлю М. Звелебіла, відображує першу фазу переходу до відтворювального господарства, то скелянська — швидкий перебіг другої його фази і становлення третьої <fnref n="400" />. Специфікою раннього тваринництва степової зони є конярство м'ясного призначення. Якщо велика й дрібна рогата худоба з'явилася на теренах сучасної України в уже доместикованому вигляді, то кінь був приручений у степах Євразії <fnref n="401" />.

За К. Бунятян, баланс у комплексних економічних системах Степу досягався завдяки зняттю протиріч між мобільним скотарством та осілим землеробством через територіальний розподіл занять та розподіл суспільної праці. До різних видів робіт у різні сезони могли залучати різну кількість осіб; значно зросла роль сім'ї <fnref n="402" />. Скотарський компонент нових систем господарювання робить їх нестабільними: якщо в лісовій зоні режим вологості не зазнає настільки кардинальних і різких змін, то вплив сибірського антициклону на клімат континенту через «коридор» Великого Євразійського степу загрожував його населенню голодом і смертю, часто спричинюючи міграції на далеку відстань <fnref n="403" />. Водночас таке комп-

<footnote n="398">³⁹⁸ Sherratt A. Socio-economic and demographic... P. 510.</footnote>

<footnote n="399">³⁹⁹ Новітні дослідження поставили під великий сумнів припущення про раннішу появу землеробства і скотарства в Степу (Див.: Motuzaite-Matuzeviciute G. The earliest appearance...)</footnote>

<footnote n="400">⁴⁰⁰ Zvelebil M. Mesolithic prelude...</footnote>

<footnote n="401">⁴⁰¹ Телегін Д.Я. Середньостогівська культура епохи міді. Київ, 1975; Librado P., Khan N., Fages A. et al. The origins and spread of domestic horses from the Western Eurasian steppes. *Nature*. 2021. V. 598, No. 7882. P. 634—640.</footnote>

<footnote n="402">⁴⁰² Bunyatyan K.P. Correlations between agriculture and pastoralism in the Northern Pontic Steppe area during the Bronze Age. *Prehistoric steppe adaptation and the horse*. Cambridge, 2003. P. 269—286.</footnote>

<footnote n="403">⁴⁰³ Weninger B., Harper T. The geographic corridor for rapid climate change in Southeast Europe and Ukraine. *Neolithic and Copper Age between the Carpathians and the Aegean sea: Chronology and Culture*. D. B. O’Connel and J. M. O’Connor, Eds. Academic Press, Washington, D.C. 1978. P. 261–284.</footnote>
лексне господарство дає змогу накопичувати багатство — стадо <fnref n="404" />, що призводить до його концентрації у привілейованих прошарків суспільства.

Скотарська спрямованість господарства скелянського населення (дрібна та велика рогата худоба, кінь), за вагомої частки полювання в умовах кліматичного оптимуму середини V тис. до н. е., вірогідно, слугувала головним фактором освоєння не тільки річкових долин (що є типовим для більш раннього субнеолітичного населення регіону), а й вододілів. До 4100 р. до н. е. носії скелянської культури зайняли нішу між регіонами з населенням, у господарстві якого домінувало землеробство: носіями культури Даркветі—Мешоко Кавказу, Кукутень—Трипілля, Гумельниця і Варна <fnref n="405" />. У досить широкому хронологічному вимірі кардинальні соціально-економічні трансформації помітно позначилися на світогляді населення Степу — на зміну субнеолітичним грунтовим колективним похованням приходять індивідуальні могили, над якими насипали кургани, а в курганному будівництві використовували каміння. Поховання еліти (наприклад, Кривий Ріг та Джурджулешти <fnref n="406" />) супроводжуються престижними золотими та мідними прикрасами і символами влади. Серед останніх найвідомішими є конеголові скіпетри <fnref n="407" />. Зауважимо, що мідні вироби потрапляли до степовиків не лише в готовому вигляді, а й вироблялися на місці <fnref n="408" />.

Характер відносин між носіями ріних культурних груп макрорегіону впровадж другої половини V тис. до н. е. активно дискутується. Частина дослідників наполягає на вторгненні скелянського населення у так званий Світ Старої Європи (за М. Гімбутас) та інтерпретує престижні речі в супровідному інвентарі степових поховань як воєнні трофеї <fnref n="409" />. Аналоги останнім знайдено в ареалі дубайських культур, де найвідоміші золоті речі пов'язані з варненським некрополем. Тільки з найбагатшої його могили 43 походить майже тисяча золотих виробів, включно із жезлом — символом влади, мідних та кам'яних знакяд праці. У могильнику знайдено також прикраси з мушель *Spondylus*, агатові та халцедо-

<footnote>nologies and technologies from the 6th to the 4th millennium BCE. Berlin, 2015. P. 475—505; Бруяко І.В., Сапожников І.В. Колебание уровня моря...</footnote>

<footnote n="404">⁴⁰⁴ Наприклад: Bunyatyan K.P. Correlations between...; Pipes M.-L., Kruk J., Milisauskas S. Assessing the archaeological data for wool-weaving sheep during the Middle to Late Neolithic in Bronocice, Poland. *Animal secondary products: Archaeological perspectives on domestic animal exploitation in the Neolithic and Bronze Age*. Oxford; Philadelphia, 2014. P. 80—102; Sherratt A. Plough and pastoralism: Aspects of the secondary products revolution. *Pattern of the past: Studies in honour of David Clarke*. Cambridge, 1981. P. 261—305.</footnote>

<footnote n="405">⁴⁰⁵ Рассамакін Ю.Я. Степи Причорномор'я в контексті розвитку перших землеробських суспільств. *Археологія*. 2004. № 2. С. 3—4.</footnote>

<footnote n="406">⁴⁰⁶ Bicbaev V. The Cooper Age cemetery at Giurgiuleşti. *The lost world of Old Europe: The Danube valley, 5000—3500 BC*. Princeton, 2010. P. 222.</footnote>

<footnote n="407">⁴⁰⁷ Дергачев В.А. *О скипетрах...* С. 69—212.</footnote>

<footnote n="408">⁴⁰⁸ Рындина Н.В. Древнейшее металлообрабатывающее производство Юга Восточной Европы (истоки и развитие в неолите — знеолите). Москва, 1998.</footnote>

<footnote n="409">⁴⁰⁹ Мерперт Н.Я. Древнейшие скотоводы Волжско-Уральского междуречья. Москва, 1974; Дергачев В.А. *О скипетрах...*; Anthony D.W. *The horse, the wheel...*</footnote>
нові намиста <fnref n="410" />. Зауважимо, що єдина знахідка золотої прикраси на трипільських пам'ятках, яка датується початком IV тис. до н. е., походить із поселення Небелівка <fnref n="411" />. Інші дослідники наполягають на мирному співіснуванні цих двох світів та інтеграції степового населення в розгалужені мережі обміну, що ними престижні речі циркулювали від культур Подунав'я до Кукутень-Трипільського комплексу та Кавказу <fnref n="412" />.

Утім, наскільки ці гіпотези протирічать одна одній? Різке протиставлення військового вторгнення і мирного співіснування та обміну ґрунтується на отожненні подібності решток матеріальної культури та єдиної соціально-політичної структури для кожного з утворень, що розглядаються. Однак культурна спорідненість, особливо для преісторії, зовсім не означає інтеграції до єдиного політичного організму. Матеріали свідчать про наявність окремих соціально-політичних груп у кожній з археологічних культур. Наприклад, поховання еліти скелянської культури відомі по всій її території, а трипільські соціально-політичні утворення, скоріше за все, відображено кластерами поселень. Тож відносини між різними такими групами могли складатися по-різному як у межах культурних утворень, так і поза ними. Більше того, політична ситуація навряд чи була сталою — вона могла зазнавати трансформацій упродовж кількох сотень років, особливо зважаючи на згадані кліматичні зміни, що часто «запускають» дію міграційних механізмів.

Скелянську культуру змінює стогівська, матеріали якої демонструють різке зниження ітенсивності контактів степового та трипільського населення <fnref n="413" />. Потепління в період 3800—3600 рр. до н. е. охоплює більшу частину поширення дереївської та квітянської культур (за Ю. Рассамакіним) відповідно у лісостеповому Подніпров'ї, басейні Сіверського Дінця й Самаро-Орельському межиріччі. Ітенсивні контакти між населенням дереївської культури та «трипільцями» марковані знахідками імпортного західнотрипільського посуду та пластики <fnref n="414" />. Важливо підкреслити, що у складі домашнього стада дереївського населення головну частку займав кінь, демонструючи локальну специфіку тваринництва, відмінну від інших господарських систем Південно-Східної Європи того часу <fnref n="415" />. У степовій зоні між Доном і Дунаєм у цей час були поширені пам'ятки нижньомихайлівської культури, яку характерно відрізняє від інших степових культур специфічний чорнолискований посуд, оздоблений відтисками шнура. Займаючи

<footnote n="410">⁴¹⁰ Slavchev V. The Varna Eneolithic cemetery in the context of the Late Copper Age in the East Balkans. *The lost world of Old Europe: The Danube valley, 5000—3500 BC*. Princeton, 2010. P. 192—211.</footnote>

<footnote n="411">⁴¹¹ Chapman J., Gaydarska B., Hale D. Nebelivka: Assembly houses, ditches, and social structure. *Trypillia mega-sites and European prehistory, 4100—3400 BCE*. London, 2016. P. 127, fig. 9.</footnote>

<footnote n="412">⁴¹² Рассамакін Ю. Я. Степи Причорномор'я...; Манзура И.В. Северное Причорноморье в энеолите и начале бронзового века: ступени колонизации. *Stratum plus*. 2005. № 2. С. 63—85.</footnote>

<footnote n="413">⁴¹³ Рассамакін Ю.Я. Степи Причорномор'я...</footnote>

<footnote n="414">⁴¹⁴ Там само.</footnote>

<footnote n="415">⁴¹⁵ Наприклад: Журавльов О.П. *Тваринництво та мисливство...*</footnote>
таку велику територію, її носії були реципієнтом культурних традицій Нижнього Подоння та трипільських. Поховальні пам'ятки нижньомихайлівської культури демонструють нові для регіону форми курганного будівництва, зокрема великі кам'яні крепіди та антропоморфні стели <fnref n="416" />.

**Економічна криза середини IV тис. до н. е. та пошук виходів із неї.** Від 3650/3600—3400 рр. до н. е. розпочинається період значних трансформацій, що впродовж кількох століть поступово формували соціально-економічний образ Європи бронзового віку. На означеному інтервалі спостерігається погіршення умов навколишнього середовища, що, імовірно, було частково зумовлене екс-тенсивними способами господарювання, зокрема підсічно-вогневим землероб-ством. Фіксується знеліснення та зміщення кордону між степом і лісостепом у північному напрямі. Давні колективи Центральної Європи подолали негативні наслідки кліматичних впливів у економіці, змінивши баланс між скотарством і землеробством. За висновками низки дослідників, між 3700 та 3600 рр. до н. е. у господарстві носіїв культури лійчастого посуду починають використовувати не лише м'ясо та молоко овець, а й вовну, зроблені з якої речі стають цінним пред-метом обміну <fnref n="417" />.

Економічні трансформації, імовірно, спричинилися до трансформацій культурних, а також зумовили просторово-демографічні особливості заселення регіонів. Із західної сторони Карпат формується Баденський культурний комплекс, а істотні зміни в матеріальному комплексі кукутенських пам'яток дали змогу румунським дослідникам виокремити їх у тип Хородіштя—Фолтешть <fnref n="418" />. Пе-риферійні, не так щільно заселені регіони стали привабливими для мігрантів. Зокрема, масові міграції відзначено для Трипілля та культури лійчастого посу-ду в Південно-Східній Польщі; починаючи з 3600—3400 рр. до н. е., пам'ятки останньої також поширюються на теренах сучасного заходу України. Цікаво, що міграції носіїв культури лійчастого посуду набули тієї самої форми просторово-демографічної організації, що й трипільські: ці процеси марковано формуванням поселень дуже великих за регіональними мірками розмірів (до 35 га) — Броночі-це та Мозгава неподалік від сучасного Кракова <fnref n="419" />.

<footnote n="416">⁴¹⁶ Рассамакін Ю.Я. Степи Причорномор'я...</footnote>

<footnote n="417">⁴¹⁷ Pipes M.-L., Kruk J., Milisauskas S. Assessing the archaeological data... P. 80—102.</footnote>

<footnote n="418">⁴¹⁸ Furholt M. *Die Nördlichen Badener Keramikstile im Kontext des Mitteleuropäischen Spät-neolithikums (3650—2900 v. Chr.)*. *Studien zur archäologie in Ostmitteleuropa* 3. Bonn, 2009; Lar-zarovici C.-M. New data regarding the chronology of the Precucuteni, Cucuteni and Horodiştea-Erbiceni cultures. *PANTA RHEI: Studies on the chronology and cultural development of South-Eastern and Central Europe in earlier prehistory presented to Juraj Pavúk on the occasion of his 75th birthday*. Bratislava, 2010. P. 71—94.</footnote>

<footnote n="419">⁴¹⁹ Florek M., Wiśniewski T. Funnelbeaker culture artifacts from the settlement of Mozgava, Pińczów Commune, Świętokrzyskie Province. *Analecta Archaeologica Ressoviensia*. 2008. V. 3. P. 145—173; Diachenko A., Kruk J., Milisauskas S. What does the bell-distribution hide? Spatial behavior and demographic development of the Funnel Beaker culture populations in Bronocice region, Poland. *Sprawozdania Archeologiczne*. 2016. V. 68. P. 25—38.</footnote>
У період з 3600 до 3400 рр. до н. е. східно- та західнотрипільське населення виходить на лівий берег Дніпра в районі сучасних Києва та Переяслава. Однак у демографічному вимірі цей процес не був масовим — трипільські пам'ятки Ліво-бережжя в хронологічному зрізі 3600—3000/2950 рр. до н. е. представлені лише кількома десятками <fnref n="420" />.

Результатом ще однієї міграції стало приєднання до трипільського ареалу За-хідної Волині. Імовірно, мігранти з бринзенських поселень Подністер'я початко-во приходять до східнотрипільських селищ на заході Східної Волині, а пізніше (за домінування в керамічному комплексі західнотрипільських традицій) це на-селення мігрує на багату виходами якісного кременю західну частину регіону <fnref n="421" />. Наявність цієї сировини, скоріше за все, стала головною причиною трансфор-мації Волині в контактну зону двох великих культурних утворень — Карпато-Дунайського, репрезентованого Трипіллям, та Північно- і Центральноєвро-пейського, представлених тут культурою лійчастого посуду. Остання на цей час займала великі обшири: південь Скандинавії, територію сучасних Німеччини та Польщі, західну частину Галичини й Західної Волині. Матеріали трипільських пам'яток регіону мають синкретичний характер, відображуючи значні впливи з боку культури лійчастого посуду <fnref n="422" />. Втім, пам'ятки останньої тут відомі лише на захід від р. Стир, що дає змогу припускати експедиції центральноєвропейського населення за сировиною в басейн Горині та його тимчасове перебування на три-пільських поселеннях (Хорів, Новомалин-Подобанка). Зауважимо, що вироби з волинського кременю відомі майже в усіх регіонах поширення культури лійчасто-го посуду на території Польщі <fnref n="423" />. Контакти населення двох культурних утворень також марковано імпортом кераміки культури лійчастого посуду на трипільських поселеннях Північної Молдови і трипільської кераміки на пам'ятках лійчастого посуду <fnref n="424" />. Зауважимо, що на окремих поселеннях такий імпорт набуває масового характеру (наприклад, Грудек Надбужний) <fnref n="425" />. Більше того, численні трипільські впливи фіксуються навіть на Куявах у Центральній Польщі, маркуючи пряму мі-грацію групи населення <fnref n="426" /> або участь носіїв культури лійчастого посуду Захід-ного Бугу в мережах поширення волинського кременю <fnref n="427" />. Цілком можливо, що

<footnote n="420">⁴²⁰ Круц В.А. *Позднетрипольские памятники...*</footnote>

<footnote n="421">⁴²¹ Kruts V., Ryzhov S. Tripolye culture in Volhynia (Gorodsk-Volhynian group). *Baltic-Pontic Studies*. 2000. V. 9. P. 86—110.</footnote>

<footnote n="422">⁴²² Rybicka M. *Kultura trypolska...*</footnote>

<footnote n="423">⁴²³ Там само.</footnote>

<footnote n="424">⁴²⁴ Маркевич В.И. *Позднетрипольские племена...*; Kadrow S. Exchange of people, ideas and things between Cucuteni-Trypillian complex and areas of South-Eastern Poland. *Cucuteni culture within the European Neo-Eneolithic context*. Piatra-Neamt, 2016. P. 649—678.</footnote>

<footnote n="425">⁴²⁵ Gumiński W. Gródek Nadbużny. *Osada kultury pucharów lejkowatych*. Warszawa, 1989.</footnote>

<footnote n="426">⁴²⁶ Kośko A. *Udział południowo-wschodnioeuropejskich wzorców kulturowych w rozwoju niżo- wych społeczeństw kultury pucharów lejkowatych*. Grupa mątewska. Poznań, 1981.</footnote>

<footnote n="427">⁴²⁷ Kośko A. *Osady kultury pucharów lejkowatych w Inowrocławiu-Mątwach, woj. Bydgoszcz, stanowisko 1*. Inowrocław, 1988.</footnote>
іще одним предметом цих контактів слугували мідні вироби, які знаходять на пам'ятках культури лійчастого посуду аж до Південної Скандинавії <fnref n="428" />.

Закріпленню і трансрегіональному поширенню економічних трансформацій, очевидно, сприяло поліпшення кліматичних умов у період 3400—3000 рр. до н. е. Економічні трансформації спричинили істотні модифікації матеріального комплексу культури лійчастого посуду в Південно-Східній Польщі, що впродовж 3350—2900 рр. до н. е. змінюється лійчасто-баденським горизонтом: кераміка культури лійчастих кубків набуває баденських ознак <fnref n="429" />. Зауважимо, що цьому передує формування баденських пам'яток у регіоні <fnref n="430" />. Баденські впливи також відчутні в керамічних комплексах трипільських поселень, а у вигляді місцевих імітацій певних елементів декору посуду ці впливи сягають Подніпров'я <fnref n="431" />. Одним із факторів інтенсифікації транс-регіональних контактів, можливо, було поширення колісного транспорту в Центральній Європі, що відображують моделі транспортних засобів у Баденському комплексі та їх зображення на відомій посудині з Броночіце, яка датується лійчасто-баденським горизонтом <fnref n="432" />. Глиняні моделі коліс також відомі на фінальних трипільських поселеннях, що мають відчутні баденські впливи в керамічному комплексі, зокрема у Голишеві на Західній Волині <fnref n="433" />.

У діапазоні 3350—3000/2950 рр. до н. е. ареал трипільських пам'яток розширюється до степової зони Північно-Західного Причорномор'я. Локалізовані в цьому регіоні пам'ятки усатівської групи західнотрипільської культури демонструють переорієнтацію господарства на пастуше скотарство <fnref n="434" />. Варто підкреслити, що усатівське населення вже використовувало знаряддя з арсенистої бронзи, імовірно, пов'язаної з балканськими джерелами, а серія прикрас була виготовлена зі срібного дроту. Особливою формою виробів є кинджали усатівського типу, генеза яких сягає малоазійського походження <fnref n="435" />. Водночас «трипільці»

<footnote n="428">⁴²⁸ Hansen S. Communication and exchange between the Northern Caucasus and Central Europe in the fourth millennium BC. *Von Majkop bis Trialeti. Gewinnung und Verbreitung von Metallen und Obsidian in Kaukasien im 4.-2. Jt. v. Chr.* Bonn, 2010. P. 297—316.</footnote>

<footnote n="429">⁴²⁹ Milisauskas S., Kruk J., Pipers M.-L., Haduch E. *Neolithic human burial practices: The interpretation of funerary behaviors at Bronocice, Poland*. Kraków, 2016. P. 19—32.</footnote>

<footnote n="430">⁴³⁰ Zastawny A. *Absolute chronology of the Baden culture in Lesser Poland — new radiocarbon dates. The Baden culture around the Western Carpathians*. Krakow, 2015. P. 191—220.</footnote>

<footnote n="431">⁴³¹ Videiko M.Yu. *Baden culture influences to the East of the Carpathian Mountains. The Baden Complex and the outside world*. Bonn, 2008. P. 289—298.</footnote>

<footnote n="432">⁴³² Kruk J., Milisauskas S. *Rozkwit i upadek społeczeństw rolniczych Neolitu*. Krakow, 1999. Fot. 4 (кол. вкл.).</footnote>

<footnote n="433">⁴³³ Скляренко Н.В., Охріменко Г.В. *Первісне мистецтво і культура Волині*. Луцьк, 2013. С. 157. Рис. 2.36: 1—2.</footnote>

<footnote n="434">⁴³⁴ Петренко В.Г. *Усатовская локальная группа / Патокова Э.Ф.*, Петренко В.Г., Бурдо Н.Б., Полищук Л.Ю. *Памятники трипольской культуры в Северо-Западном Причерноморье*. Киев, 1989. С. 81—124.</footnote>

<footnote n="435">⁴³⁵ Рындина Н.В. *Древнейшее металлообрабатывающее производство...* С. 258—259.</footnote>
назавжди полишають межиріччя Південного Бугу та Дніпра. Змінюється харак-
тер трипільських пам'яток, значно модифікується кераміка <fnref n="436" />.

У цей самий час у Степу формуються пам'ятки животилівсько-вовчанського типу, що проіснували до зламу IV—III тис. до н. е. Їх матеріали демонструють пов'язаність з новосвободненськими пам'ятками Нижнього Дону, а через них — Передкавказям, а також впливи з боку пізньотрипільського та баденського населення <fnref n="437" />. Варто зазначити, що манера оброблення поверхні кераміки та деякі елементи її орнаментації, які одні дослідники пов'язують із західними впливами, а інші — зі східними, відомі в Анатолії і розглядаються як пізньоурукські запозичення другої половини IV тис. до н. е., що також відзначені в Північній і Західній Сирії, уздовж берегів Верхнього Євфрату та на Північному Кавказі <fnref n="438" />. Тож не варто виключати, що через Анатолію ці впливи, вже в модифікованому місцевим населеням вигляді, поширювалися на Кавказі та у балкано-дунайському регіоні, а згодом потрапляли до Степу з обох ареалів.

У домашньому стаді «трипільців» по всьому ареалу починає збільшуватися частка овець і кіз <fnref n="439" />, маркуючи запізнілі відносно культур балкано-карпатського регіону економічні зміни. Ідентичні тенденції також зафіксовано для Степу ⁴⁰⁰. Навіть за зростання мобільності населення старі форми просторової організації колективів лісостепової зони у вигляді поселень-гігантів стали неприйнятними в нових умовах — великі поселення більше не фіксуються ані в трипільському ареалі, ані на території населення культури лійчастого посуду. Могильники, що тепер поширяються по всьому трипільському ареалу, містять поховання «еліти» <fnref n="441" />. Однак у цей період, як і у наступні тисячоліття, в них немає по-справжньому багатих поховань, що свідчить про те, що соціальна диференціація не супроводжувалась яскраво вираженою майновою <fnref n="442" />. Різко зросла кількість укріплених поселень, особливо на територіях, сприятливих для скотарства, — за підрахунками В. Дергачова щодо Пруто-Дністровського межиріччя та Волині, кількість їх співвідноситься як 1 : 3,1 <fnref n="443" />. У такий спосіб поступово формується соціально-політична організація населення, відома за матеріалами Степу, а в подальшому поширена по всій Європі за доби бронзи, — розсіяні вождіства (англ. *dispeared*

<footnote n="436">⁴³⁶ Дергачев В.А. Памятники позднего Триполья. Кишинев, 1980.</footnote>

<footnote n="437">⁴³⁷ Рассамакін Ю.Я. Степи Причорномор'я... С. 6—12.</footnote>

<footnote n="438">⁴³⁸ Трифонов В.А. Западные пределы распространения майкопской культуры. *Изв. Са-
мар. науч. центра Российской академии наук.* 2014. Т. 16. № 3. С. 276—284.</footnote>

<footnote n="439">⁴³⁹ Круц В.А. Животноводство в экономике трипольской культуры. *Stratum plus*. 2003. № 2. С. 179—186.</footnote>

<footnote n="440">⁴⁴⁰ Дергачев В.А. Динамика развития домашнего стада неолита — бронзы Юга Восточной Европы как возможный индикатор климатических изменений прошлого. *Земледельцы и скотоводы Древней Европы: проблемы, новые открытия, гипотезы*. Киев; Санкт-Петербург, 2012. С. 26—43.</footnote>

<footnote n="441">⁴⁴¹ Дергачев В.А. Выхватинский могильник...; Колесников А.Г. Трипольское общество Среднего Поднепровья (опит социальных реконструкций в археологии). Киев, 1993.</footnote>

<footnote n="442">⁴⁴² Bunyatyan K.P. *Correlations between...*</footnote>

<footnote n="443">⁴⁴³ Дергачев В.А. *О скипетрах, о лошадях...* С. 36—49.</footnote>
chiefdoms). Виробництво та накопичення суспільного продукту в межах домого-
подарств суперечило централізованішій соціальній організації, властивій агло-
мераціям великих груп населення, переважно зайнятих у землеробстві. Інтереси
еліт змістилися з контролю великих аграрних регіонів на контроль над частина-
ми мереж обміну <fnref n="444" />.

Глибокі соціально-економічні трансформації позначились і на ідеологічній
сфері. Можливо, запозичення нових традицій (наприклад, баденських «трипіль-
цями») було реакцією периферійних суспільств на перехід до нових форм еконо-
міки — разом із новаціями в господарській діяльності вони переймали культурні
normи пристосованіших до змінених реалій сусідів. Імовірно, цей процес завер-
шився повним засвоєнням пізньотрипільським населенням культурних традицій
ямного культурного комплексу в степовій зоні та культури кулястих амфор — в
лісостеповій на зламі IV—ІІІ тис. до н. е. Носії нових традицій мігрували на те-
рени українського ареалу відповідно зі Сходу та Північного Заходу, а поширення
культурних інновацій пов'язане вже з новою епохою.

Важливо зазначити, що за різної динаміки розвитку населення степової, лі-
состепової зон, а також півдня лісової смуги, останню протягом тисячоліть на-
селяли субнеолітичні общини, які — за наявності кераміки — все ж орієнтува-
лись на мисливство, рибальство та збиральництво (утім, зафіксовано їх контакти
з південними та західними сусідами — трипільцями, а також носіями культури
лійчастого посуду та кулястих амфор). Українське Полісся, отже, являло собою
крайню південно-західну периферію населення з привласнювальними формами
господарювання між Балтикою та Заураллям. Територія німанської культури на
Західній Волині за доби ранньої бронзи була частиною ареалу культури куляс-
тих амфор, а територія культури ямково-гребінцевої кераміки за доби середньої
бронзи влилася в ареал культур шнурової кераміки.

<footnote n="444">⁴⁴⁴ Earle T., Kristiansen K. Organizing Bronze Age societies: Concluding thoughts. *Organizing Bronze Age societies: The Mediterranean, Central Europe and Scandinavia compared.* Cambridge, 2010. P. 218—256.</footnote>
ПЕРЕХІД
ДО РАННЬОЇ
ІСТОРІЇ:
ЧАС
СПІВІСНУВАННЯ
ПЕРВІСНОСТІ
ТА ЦИВІЛІЗАЦІЇ
РОЗДІЛ 5

Епоха бронзи

•

РОЗДІЛ 6

Початок історичного логосу
Північного Причорномор'я

•

РОЗДІЛ 7

Слов'яни — новий етнос
на півдні Східної Європи
та суміжних територіях
ЕПОХА
БРОНЗИ

Іригація, металургія бронзи і становлення світових систем. Перехід до відтворювальних форм господарства, започаткований маргінальними групами населення Родючого Півмісяця, упродовж кількох тисячоліть удосконалення форм ведення господарської діяльності призвів до становлення найпрогресивніших землеробських економік світу в долинах Інду, Тигру, Євфрату та Нілу. Інвестиція праці в спорудження дренажних каналів та іригаційних систем, починаючи від другої половини V—IV тис. до н. е., зумовила не знане раніше співвідношення економіки та демографічного потенціалу населення. Якщо групи мисливців, збирачів та рибалок, ранніх землеробів і скотарів перебували у так званій мальтузіанській пастці (тобто швидкість зростання демографічних показників серед них перевищувала темпи економічного розвитку), то іригаційні землероби вперше в історії людства поступово стали регулярно виробляти набагато більше, ніж могли спожити. Варто значити, що ітенсифікації нової моделі землеробства сприяла значна аридизація клімату на початку другої половини IV тис. до н. е., що змушувало населення до ведення господарської діяльності безпосередньо в річкових долинах <fnref n="1" />.

Регулярне виробництво надлишкового продукту, його зберігання та накопичення, а насамперед необхідність мобілізації та упорядкування праці великих колективів потребували нових форм просторово-демографічної та соціальної організації населення, «пошук» яких фіксують матеріали Близького Сходу, долини Інду та Північної Африки <fnref n="2" />. Кінцевим результатом

Олександр
Дяченко,
Валентин
Панковський

<footnote n="1">¹ Redford D.B. *Egypt, Canaan, and Israel in ancient times*. Princeton, 1992. P. 17.</footnote>

<footnote n="2">² Feinman, G.M., Marcus J. (eds.). *Archaic states*. Santa Fe, 1998; Marcus J., Sabloff J. (eds.). *The ancient city: New perspectives on urbanism in the Old and New World*. Santa Fe, 2008.</footnote>
цих процесів стало постання на карті світу перших міст і держав, яким іманентно властива територіальна експансія <fnref n="3" />.

Економічні успіхи зумовили швидке зростання кількості та щільності населення на Близькому Сході та у Північній Африці, що, за палеодемографічними розрахунками, в рази перевищувало відповідні показники для різних частин Європи <fnref n="4" />. Більше того, накопичення і розподіл надлишкового продукту дали змогу іригаційним землеробам утримувати не зайнятими в основній галузі суспільного виробництва цілі верстви населення, наприклад, ремісників, які виробляли продукцію, що потребує спеціалізованих навичок, та чиновників, які відповідали за адміністрування та координацію колективних дій. Тому ознаками ранніх міст і держав є виділення ремесла в окрему галузь суспільного виробництва та формування чиновництва як окремого соціального прошарку у вибудуваній вертикалі влади. Надлишок продукції сприяв активному обміну й торгівлі, стимульованим як необхідністю імпорту матеріалів і виробів з них у регіони, де відчувалася їх нестача, так і прагненням еліт отримувати престижні речі у великій кількості. Обмін і торгівля призвели до виокремлення торговців як соціальної страти. Накопичення інформації сягнуло обсягітів, які перевищували можливості людської пам'яті та усного передавання, тому необхідність її кодифікації зумовила появу письма. Сама ж кодифікація потребувала вміння написання і прочитання текстів.

Легітимізація влади в очах різних груп населення, що входили до складу великих агломерацій, підтримувалася релігією, яка загалом слугувала важливим фактором соціально-політичної інтеграції. Ці процеси відображено монументальною архітектурою палаців, храмів і поховальних комплексів. Нарешті, накопичення надлишкового продукту, з одного боку, потребувало його захисту, а з іншого — спонукало до зазіхань, що зумовило зведення монументальних оборонних споруд і виділення соціального прошарку військових <fnref n="5" />. Зауважимо, що ранні міста вражають своїм розмаїттям — не всі вони характеризуються повним набором наведених ознак, а дискусії щодо визначення самого терміна активно тривають у різних наукових дисциплінах <fnref n="6" />. Тріада «місто, монументальна архітектура та писемність» характеризує суспільства, що перейшли від первісності до цивілізації.

Описані процеси маркували перехід від преісторії до історії людності Старого Світу. Завдяки згадкам міст, народів, конкретних персоналій у писемних джерелах одним із напрямів археологічних досліджень є пошук корелятів між історичними відомостями та залишками матеріальної культури, поселеннями, похованнями.

<footnote n="3">³ Spencer C.S. *A mathematical model of primary state formation*. *Cultural Dynamics*. 1998. V. 10, No. 1. P. 5—20.</footnote>

<footnote n="4">⁴ Müller J. Eight million Neolithic Europeans: Social demography and social archaeology on the scope of change — from the Near East to Scandinavia. *Paradigm found. Archaeological theory: Present, past and future. Essays in honour of Evžen Neustupný*. Oxford, 2015. P. 200—214.</footnote>

<footnote n="5">⁵ Массон В.М. *Первые цивилизации*. Москва, 1989.</footnote>

<footnote n="6">⁶ Див. літературу у: *Gaydarska B. The city is dead. Long live the city! Norwegian Archaeological Review*. 2016. V. 49, No. 1. P. 40—57.</footnote>