Förordning (1998:946) om svavelhaltigt bränsle

Tillämpning och definitioner

1 § Denna förordning är tillämplig på alla bränslen som
innehåller svavel. Förordning (2006:1198).

2 § I denna förordning avses med

1. direktiv 1999/32/EG: rådets direktiv 1999/32/EG av den 26
april 1999 om att minska svavelhalten i vissa flytande bränslen
och om ändring av direktiv 93/12/EEG, senast ändrat genom
Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 219/2009,

2. förordning (EEG) nr 2658/87: rådets förordning (EEG) nr
2658/87 av den 23 juli 1987 om tulltaxe- och
statistiknomenklaturen och om Gemensamma tulltaxan,

3. ASTM D86-metoden: den metod som fastställs av American
Society for Testing and Materials i 1976 års upplaga av
standarddefinitioner och specifikationer för petroleumprodukter
och smörjmedel,

4. tung eldningsolja: varje petroleumbaserat flytande bränsle,
med undantag för marina bränslen, som

a) omfattas av nummer 2710 19 51–2710 19 69 i Kombinerade
nomenklaturen (KN-nummer) enligt förordning (EEG) nr 2658/87,
eller

b) inte är dieselbrännolja men

– som på grund av sin destillationsgräns tillhör kategorin
tunga oljor avsedda för användning som bränsle och till mindre
än 65 volymprocent (inklusive förluster) destillerar vid 250°C
enligt ASTM D86-metoden, eller

– vars destillation inte kan fastställas med ASTM D86-metoden,

5. dieselbrännolja (gasolja): varje petroleumbaserat flytande
bränsle, med undantag för marina bränslen, som

a) omfattas av nummer 2710 19 25, 2710 19 29, 2710 19 45 eller
2710 19 49 i Kombinerade nomenklaturen (KN-nummer) enligt
förordning (EEG) nr 2658/87, eller

b) till mindre än 65 volymprocent (inklusive förluster)
destillerar vid 250 grader Celsius och till minst
85 volymprocent (inklusive förluster) destillerar vid 350
grader Celsius, allt enligt ASTM D86-metoden,

6. marint bränsle: varje petroleumbaserat flytande bränsle som
används eller som är avsett att användas ombord på ett fartyg,

7. marin dieselolja: varje marint bränsle vars viskositet eller
densitet faller inom ramen för de gränsvärden för viskositet
eller densitet som i Internationella
standardiseringsorganisationens standard ISO 8217, tabell I,
gäller för DMB- och DMC-typer,

8. marin dieselbrännolja (gasolja): varje marint bränsle vars
viskositet eller densitet faller inom ramen för de gränsvärden
för viskositet eller densitet som i Internationella
standardiseringsorganisationens standard ISO 8217, tabell I,
gäller för DMX- och DMA-typer,

9. bunkerleverantör: den som yrkesmässigt levererar marint
bränsle till fartyg,

10. Östersjöområdet: allt vattenområde i den egentliga
Östersjön, Bottniska viken och Finska viken samt inloppet till
Östersjön upp till latitudparallellen genom Skagen i Skagerrak
vid 57 grader 44,8 minuter nordlig bredd,

11. Nordsjöområdet: allt vattenområde i den egentliga Nordsjön
begränsat i norr vid 62 grader nordlig bredd, i väster vid 4
grader västlig längd, i öster av latitudparallellen genom
Skagen i Skagerrak vid 57 grader 44,8 minuter nordlig bredd
samt i söder av Engelska kanalen vid 5 grader västlig längd och
48 grader 30 minuter nordlig bredd, och

12. Nordamerikaområdena: allt vattenområde i

a) det egentliga Stilla havet utanför Amerikas förenta staters
och Kanadas kuster begränsat av de räta (geodetiska) linjerna
mellan de punkter vars koordinater anges i bilaga 1,

b) det egentliga Atlanten utanför Amerikas förenta staters,
Kanadas och Frankrikes kuster (Saint-Pierre-et-Miquelon) samt i
Mexikanska golfen utanför Amerikas förenta staters kust
begränsat av de räta (geodetiska) linjerna mellan de punkter
vars koordinater anges i bilaga 2, och

c) utanför de Hawaiiska öarna Hawaiis, Mauis, Oahus, Molokais,
Niihaus, Kauais, Lanais och Kahoolawes kuster begränsat av de
räta (geodetiska) linjerna mellan de punkter vars koordinater
anges i bilaga 3. Förordning (2011:1588).

3 § Denna förordning är inte tillämplig på sådant dieselbränsle
som omfattas av nummer 2710 19 41 eller 2710 19 25 i
kommissionens förordning (EG) nr 2031/2001 av den 6 augusti
2001 om ändring av bilaga 1 till rådets förordning (EEG)
2658/87 om tulltaxe- och statistiknomenklaturen och om
Gemensamma tulltaxan, och som är avsett att användas i

1. sådana motorfordon som avses i

a) rådets direktiv 70/220/EEG av den 20 mars 1970 om
tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om åtgärder mot
luftförorening genom avgaser från motorfordon, upphävt genom
Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 715/2007,
eller

b) Europaparlamentets och rådets direktiv 2005/55/EG av den 28
september 2005 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning
om åtgärder mot utsläpp av gas- och partikelformiga
föroreningar från motorer med kompressionständning som används
i fordon samt mot utsläpp av gasformiga föroreningar från
motorer med gnisttändning drivna med naturgas eller gasol vilka
används i fordon, upphävt genom Europaparlamentets och rådets
förordning (EG) nr 595/2009, eller

2. sådana mobila maskiner som avses i Europaparlamentets och
rådets direktiv 97/68/EG av den 16 december 1997 om
tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om åtgärder mot
utsläpp av gas- och partikelformiga föroreningar från
förbränningsmotorer som skall monteras i mobila maskiner som
inte är avsedda att användas för transporter på väg, senast
ändrat genom kommissionens direktiv 2010/26/EG.

Bestämmelser om dieselbränslen finns i 7–10 §§ drivmedelslagen
(2011:319) och i drivmedelsförordningen (2011:346).
Förordning (2011:349).

4 § Vid fartygs drift tillämpas bestämmelserna i denna
förordning endast på sådana bränslen som avses i 2 § 6-8.
Förordning (2006:1198).

Saluföring, överlåtelse och användning av svavelhaltiga
bränslen som inte är marina bränslen

5 § Dieselbrännolja (gasolja) får saluföras, överlåtas eller
användas endast om svavelhalten i oljan inte överstiger 0,10
viktprocent. Förordning (2006:1198).

6 § Tung eldningsolja med högre svavelhalt än 0,8 viktprocent
eller annat bränsle som innehåller svavel får inte förbrännas,
om förbränningen medför att svavelföreningar släpps ut i luften
i en mängd som motsvarar mer än 0,19 gram svavel per megajoule
bränsle.

Utsläpp av svavelföreningar från förbränning av svavelhaltigt
bränsle regleras också i 7 och 8 §§. Förordning (2006:1198).

7 § Vid förbränning av svavelhaltigt bränsle i en
industrianläggning eller en energiproduktionsanläggning får
utsläppen i luften av svavelföreningar motsvara högst 0,10 gram
svavel per megajoule bränsle eller, om de totala årliga
utsläppen från anläggningen överstiger 400 ton svavel, högst
0,05 gram svavel per megajoule bränsle, allt räknat som
årsmedelvärde.

Vid tillämpningen av första stycket skall samtliga
produktionsenheter inom ett fjärrvärmenät, ett kraftverk eller
en industrianläggning anses tillhöra samma anläggning, om
verksamheten bedrivs av en och samma juridiska eller fysiska
person. Utsläpp från soda- eller lutpannor skall inte beaktas.

8 § I koleldade förbränningsanläggningar som första gången
tagits i bruk efter utgången av juni 1988 får kol inte
förbrännas, om förbränningen medför att svavelföreningar släpps
ut i luften i en mängd som motsvarar mer än 0,05 gram svavel
per megajoule bränsle, räknat som årsmedelvärde.

Saluföring, överlåtelse och användning av marina bränslen

9 § Marin dieselbrännolja (gasolja) får saluföras eller
överlåtas endast om svavelhalten i oljan inte överstiger 0,10
viktprocent. Förordning (2010:743).

10 § Marin dieselolja får saluföras eller överlåtas endast om
svavelhalten i oljan inte överstiger 1,5 viktprocent.
Förordning (2010:743).

10 a § Ett marint bränsle får levereras till ett sådant fartyg
som avses i 17 § endast om bränslet överensstämmer med det som
anges i bunkerspecifikationen enligt 17 §.
Förordning (2010:743).

10 b § Om svavelhalten i ett marint bränsle överstiger 0,1
viktprocent, får bränslet inte användas i fartyg i hamn.

Första stycket gäller inte

1. under tid då fartyget i enlighet med en offentliggjord
tidtabell ligger vid kaj i mindre än två timmar, eller

2. under den tid som behövs för att genomföra nödvändig
omkoppling mellan bränsletyper så snart som möjligt efter
ankomsten till kaj och så sent som möjligt före avresan, om
tidpunkterna för omkoppling anges i fartygets loggbok.
Förordning (2010:743).

11 § Om svavelhalten i ett marint bränsle överstiger 1,00
viktprocent, får bränslet inte användas

1. på svenskt sjöterritorium,

2. i Sveriges ekonomiska zon,

3. i svenska fartyg som utanför svenskt sjöterritorium
trafikerar inre vattenvägar, eller

4. i svenska fartyg i

a) de delar av Östersjöområdet och Nordsjöområdet som inte är
svenskt sjöterritorium, och

b) Nordamerikaområdena. Förordning (2011:1588).

11 a § Har upphävts genom förordning (2010:743).

12 § På andra platser än de som anges i 10 b och 11 §§ får

1. svenska passagerarfartyg i reguljär trafik till eller från
en hamn inom Europeiska unionen använda ett marint bränsle
endast om svavelhalten i bränslet inte överstiger 1,5
viktprocent, och

2. andra svenska fartyg än de som avses i 1 använda ett marint
bränsle endast om svavelhalten i bränslet inte överstiger 3,50
viktprocent. Förordning (2010:743).

Undantag och dispenser

13 § Förbuden i 5 och 9–12 §§ gäller inte

1. bränslen avsedda för forskning, testning eller förädling,

2. bränslen som används på fartyg som ägs eller brukas av
Försvarsmakten eller av en främmande stats stridskrafter,
eller

3. bränsleanvändning som är nödvändig

a) med hänsyn till ett fartygs säkerhet,

b) för att rädda människoliv till sjöss, eller

c) på grund av skada på fartyget eller dess utrustning.

Första stycket 3 får tillämpas endast om rimliga åtgärder
vidtas för att förhindra eller minimera utsläpp som härrör
från bränslet och åtgärder vidtas snarast möjligt för att
reparera den skada som gjort bränsleanvändningen nödvändig.
Första stycket 3 får inte tillämpas om fartygets ägare eller
befälhavare uppsåtligen eller genom vårdslöshet orsakade den
skada som gjort bränsleanvändningen nödvändig.

Transportstyrelsen får i det enskilda fallet besluta om
undantag från   kraven i 11 §, om det kan visas att fartyget
vidtagit åtgärder för att få tag på föreskrivet marint bränsle
men inte kunnat göra det utan att avvika från sin planerade
rutt eller försenas oskäligt. Förordning (2010:743).

14 § Om det finns särskilda skäl, får länsstyrelsen i det
enskilda fallet ge dispens från bestämmelserna i 7 §.
Förordning (2006:1198).

15 § I fråga om försök med nya reningsmetoder på fartyg får
Transportstyrelsen i det enskilda fallet ge dispens från
förbuden i 9–12 §§, om en sådan dispens är förenlig med
direktiv 1999/32/EG.

Om en behörig myndighet i ett annat land i Europeiska unionen
har gett ett motsvarande godkännande för försök med nya
reningsmetoder på fartyg, får ett marint bränsle trots
förbuden i 9–12 §§ användas i enlighet med godkännandet.
Förordning (2010:743).

Skyldigheter vid leverans av svavelhaltiga bränslen

16 § Den som säljer ett svavelhaltigt bränsle skall när avtalet
ingås lämna köparen uppgift om svavelhalten i bränslet, om det
inte är uppenbart att svavelhalten är lägre än den som anges i
6 §.

Den som säljer ett svavelhaltigt bränsle eller till Sverige för
in ett sådant bränsle för eget bruk skall inom tre månader från
överlåtelsen eller införseln lämna skriftlig uppgift om
överlåtelsen eller införseln till länsstyrelsen i det län där
bränslet skall förbrännas, om svavelhalten i bränslet är så hög
att förbränning utan svavelavskiljning inte är tillåten enligt
6 §. Förordning (2006:1198).

17 § En bunkerleverantör som levererar ett marint bränsle till
ett fartyg med en bruttodräktighet över 400 och som måste
omfattas av ett internationellt certifikat till förhindrande
av luftförorening (IAPP-certifikat) ska se till att en
bunkerspecifikation och ett representativt förseglat prov på
bränslet lämnas till fartygets befälhavare eller befälhavarens
representant när bränslet levereras till fartyget.

Bunkerspecifikationen ska vara avfattad på engelska och
innehålla uppgift om

1. det mottagande fartygets namn och det unika
identitetsnummer som tilldelats fartyget av Förenta
nationernas internationella sjöfartsorganisation (IMO-nummer),

2. namnet på den hamn där leveransen sker,

3. det datum då leveransen påbörjades,

4. det levererade bränslets beteckning,

5. den levererade kvantiteten angiven i kubikmeter,

6. det levererade bränslets densitet vid 15°C uttryckt i
kilogram per kubikmeter, och

7. det levererade bränslets svavelhalt.

Till bunkerspecifikationen ska det finnas ett intyg om att det
levererade bränslet överensstämmer med de krav som följer av
föreskrifter meddelade med stöd av 1 kap. 2 § förordningen
(1980:789) om åtgärder mot förorening från fartyg. Intyget ska
vara gjort av bunkerleverantören, av en bränsleleverantör som
bränslet härrör från eller av den som någon av dessa har
utsett att för sin räkning göra ett sådant intyg.

Bunkerleverantören ska behålla en kopia av
bunkerspecifikationen i minst tre år. Förordning (2010:743).

18 § Befälhavaren på ett fartyg som tar emot en sådan leverans
som avses i 17 § skall se till att den bunkerspecifikation och
det prov som enligt 17 § lämnas vid leveransen tas emot och att
provet bekräftas genom att dess försegling eller emballage
förses med en signatur av befälhavaren eller av den som
befälhavaren har utsett att för sin räkning bekräfta ett sådant
prov.

Befälhavaren skall se till att provet finns i behåll på
fartyget eller annars lätt tillgängligt för tillsyn tills det
bränsle som provet avser huvudsakligen har förbrukats, dock i
minst tolv månader från den dag bränslet levererades.
Förordning (2006:1198).

Register över bunkerleverantörer

19 § En bunkerleverantör som i sin verksamhet levererar bränsle
till ett sådant fartyg som avses i 18 § ska anmäla till
Kemikalieinspektionen att bunkerleverantören bedriver sådan
bunkringsverksamhet. Förordning (2011:28).

20 § Kemikalieinspektionen ska föra ett register över de
bunkerleverantörer som avses i 19 §. Förordning (2011:28).

Bemyndigande att meddela föreskrifter

21 § Naturvårdsverket får i fråga om svavelhalten i bränsle
meddela ytterligare föreskrifter om uppgiftsskyldighet enligt
14 kap. 19 § 2 miljöbalken. Förordning (2008:256).

Tillsyn och rapportering

22 § Bestämmelser om tillsyn finns i 26 kap. miljöbalken och i
miljötillsynsförordningen (2011:13). Bestämmelser om det
operativa tillsynsansvar som hör samman med denna förordning
finns i 2 kap. 21, 27 och 29–32 §§ miljötillsynsförordningen.
Förordning (2011:28).

23 § Vid tillsyn över att denna förordning följs ska
myndigheterna utföra prov och analyser på ett sådant sätt som
krävs enligt artikel 7 i direktiv 1999/32/EG.
Förordning (2011:28).

24 § Om Transportstyrelsen får kännedom om att en
bunkerleverantör av marint bränsle eller någon annan som säljer
marint bränsle inte har följt denna förordning eller en
föreskrift som har meddelats med stöd av förordningen, ska
Transportstyrelsen rapportera detta till Kemikalieinspektionen.
Förordning (2011:28).

25 § Kemikalieinspektionen ska svara för sådan rapportering
till Europeiska kommissionen som krävs enligt artikel 7.1 i
direktiv 1999/32/EG. Förordning (2011:28).

Avgifter

26 § Bestämmelser om avgifter finns i förordningen (1998:940)
om avgifter för prövning och tillsyn enligt miljöbalken.
Förordning (2011:28).

Överklagande

27 § I 19 kap. 1 § miljöbalken finns bestämmelser om
överklagande. Förordning (2011:28).

Straff och förverkande

28 § I 29 kap. miljöbalken finns bestämmelser om straff och
förverkande. Förordning (2011:28).

Övergångsbestämmelser

2006:1198

1. Denna förordning träder i kraft i fråga om 11 a § den 11
augusti 2007, i fråga om 5 och 9 §§ den 1 januari 2008, i fråga
om 12 § den 1 januari 2010 och i övrigt den 1 januari 2007.

2. I fråga om dieselbrännolja (gasolja) och marin
dieselbrännolja (gasolja) skall den äldre lydelsen av 6 §
tillämpas till och med den 31 december 2007.

2010:743

1. Denna förordning träder i kraft den 1 augusti 2010.

2. För tiden före den 1 januari 2012 får svavelhalten trots
12 § 2 uppgå till 4,50 viktprocent.


Bilaga 1 är inte med här. Bilagan införd genom förordning
(2011:1588).

Bilaga 2 är inte med här. Bilagan införd genom förordning
(2011:1588).

Bilaga 3 är inte med här. Bilagan införd genom förordning
(2011:1588).