Lag (1955:469) angående omreglering  av vissa ersättningar enligt lagen  den 17 juni 1916 (nr 235) om  försäkring för olycksfall i arbete m.m. 

1 § Ersättning på grund av obligatorisk försäkring jämlikt lagen den 17 
juni 1916 (nr 235) om försäkring för olycksfall i arbete, lagen den 14 
juni 1929 (nr 131) om försäkring för vissa  yrkessjukdomar eller lagen 
den 11 juni 1937 (nr 348) om krigsförsäkring för ombord å fartyg 
tjänstgörande personer skall, i den mån ersättningen ej utgives av 
staten, under tillämpning i övrigt av vad i nämnda lagar är stadgat 
omregleras enligt vad  nedan sägs. 

2 § Vid omreglering enligt denna lag skall den årliga arbetsförtjänst, 
efter vilken ersättningen beräknas, avrundas till närmaste hundratal 
kronor och därefter höjas, 

om arbetsförtjänsten motsvarar den i 3 § angivna  medelarbetsförtjänsten 
för den tidsperiod, under vilken skadan inträffade, till 
sextusensexhundra kronor samt 

eljest till belopp, vilket står i samma proportion till  
sextusensexhundra kronor som arbetsförtjänsten förhåller sig till 
angivna medelarbetsförtjänst. 

Arbetsförtjänsten må dock ej i något fall uppräknas till högre belopp än 
sjutusenniohundratjugu kronor. 

3 § Medelarbetsförtjänsten för envar tidsperiod framgår av  följande 
tabell: 

 Tidsperiod      Medel-        Tidsperiod         Medel-     
 under vilken    arbetsför-    under vilken       arbetsför- 
 skadan          tjänst        skadan in-         tjänst     
 inträffade      kr            träffade           kr        
 
     1918        1 600        1939-1940             2 200    
     1919        1 700           1941               2 300    
   1920-1921     2 100           1942               2 700    
     1922        1 900           1943               2 900    
  1923-1926      1 800           1944               3 000    
     1927        1 900           1945               3 200    
     1928        2 000       1 jan.-30 juni 1946    3 300    
     1929        1 900       1 juli-31 dec. 1946    3 800    
  1930-1931      2 000           1947               4 000    
     1932        1 900           1948               4 200    
  1933-1934      1 800           1949               5 200    
  1935-1936      1 900           1950               5 400    
     1937        2 000           1951               5 900    
     1938        2 100       1952 eller senare      6 000 

   
   
4 § Vid förlust av arbetsförmågan eller nedsättning av densamma  med 
minst tre tiondelar skall livränta till den skadade 

för tid till och med den månad, under vilken han fyller sextiosju år, 
beräknas på grundval av hans enligt 2 § förhöjda arbetsförtjänst och med 
tillämpning av de grunder, som angivas i 16 § första stycket a) eller b) 
och tredje stycket lagen om yrkesskadeförsäkring, samt 

för tid efter utgången av nämnda månad utgöra hälften av det belopp som 
följer av vad nyss sagts. 

Är arbetsförmågan nedsatt med mindre än tre tiondelar men minst två 
tiondelar, skall livränta till den skadade för tid till och med den 
månad, under vilken han fyller sextiosju år, utgöra hälften av det 
belopp, vartill livräntan uppgår, om den beräknas på grundval av hans 
enligt 2 § förhöjda arbetsförtjänst och med tillämpning av de i 16 § 
första stycket c) samt tredje stycket lagen om yrkesskadeförsäkring 
stadgade grunderna. 

Har livränta - i förekommande fall jämte tillägg därå enligt  
förordningen den 2 juni 1950 (nr 295) om tillägg av statsmedel å vissa 
ersättningar enligt lagen om försäkring för olycksfall i arbete m.m. - 
jämlikt 6 § lagen den 17 juni 1916 (nr 235) delvis utbytts mot ett 
kapital för en gång, skall den omreglerade livräntan bestämmas så, att 
den svarar mot den icke kapitaliserade delen av den ursprungliga 
livräntan jämte  tillägg. 

5 § Är någon behäftad med två eller flera skador, som medföra rätt till 
livränta enligt någon av de i 1 § omförmälda lagarna, skall vid 
tillämpning av 4 § invaliditetsgraden beräknas för skadorna gemensamt 
och ett för dem gemensamt livräntebelopp fastställas. Därvid skall, om 
livränta för de skilda skadorna ej skolat beräknas på grundval av samma 
enligt 2 § förhöjda arbetsförtjänst, den högsta arbetsförtjänsten läggas 
till grund för beräkningen. Den gemensamma livräntans årsbelopp skall 
anses  belöpa å de olika skadorna i förhållande till de särskilda  
invaliditetsgraderna. 

6 § Livränta till efterlevande make för tid till och med den månad, 
under vilken maken fyller sextiosju år, samt till barn eller adoptivbarn 
skall beräknas på grundval av den avlidnes enligt 2 § förhöjda 
arbetsförtjänst och med tillämpning av, såvitt angår make, 20 och 23 §§ 
lagen om yrkesskadeförsäkring och, beträffande barn eller adoptivbarn, 
21 och 23 §§ samma lag. 

Livränta till efterlevande make för tid efter utgången av den månad, 
under vilken maken fyllt sextiosju år, samt till fader, moder eller 
adoptant skall förhöjas med tjugu procent av livräntans belopp, dock 
endast såframt skadan inträffat före den 1 januari 1941. 

7 § Sjukpenning till skadad skall beräknas på grundval av hans enligt 2 
§ förhöjda arbetsförtjänst samt med tillämpning av de i 13 § lagen om 
yrkesskadeförsäkring stadgade grunderna; och skall därvid vad i 14 och 
15 §§ nämnda lag finnes stadgat om barntillägg och hempenning äga 
motsvarande tillämpning. 

8 § Vad i lagen den 17 juni 1916 (nr 235) är stadgat om högre livränta 
till någon, som är i behov av särskild vård, och om ersättning för 
förnyelse av särskilda hjälpmedel skall ej längre gälla. I stället 
skall, om den skadade till följd av skadan under längre tid är ur stånd 
att reda sig själv, honom tillkommande livränta eller sjukpenning under 
tid, då han icke på grund av skadan åtnjuter sjukhusvård, förhöjas med 
vårdbidrag enligt vad i 17 § lagen om yrkesskadeförsäkring sägs; och 
skall i fråga om ersättning för särskilda hjälpmedel gälla vad som är 
stadgat i 12 § andra stycket sistnämnda lag. 

9 § Har till följd av bestämmelserna i lagen den 11 juni 1937 (nr 348) 
livränta eller sjukpenning bestämts på grundval av en årlig 
arbetsförtjänst, som överstiger det belopp, vartill arbetsförtjänsten 
skolat beräknas enligt 9 § lagen den 17 juni 1916 (nr 235), skall vid 
tillämpningen av 2 § denna lag överskjutande belopp icke beaktas; och 
skall i dylikt fall livräntan eller sjukpenningen i stället höjas med 
belopp, som enligt förstnämnda lag svarar mot den del av 
arbetsförtjänsten vilken icke beaktats. 

Därest livränta eller sjukpenning beräknats på grundval av en  årlig 
arbetsförtjänst, som förhöjts till följd av övergångsbestämmelserna till 
förordningen den 21 april 1943 (nr 183) om ersättning i vissa fall i 
anledning av kroppsskada, ådragen under fullgörande av tjänsteplikt, 
skall omregleringen  enligt denna lag ske på grundval av den sålunda 
förhöjda  arbetsförtjänsten. 

10 § Ersättning, som omreglerats enligt vad i 1-9 §§ sägs, må ej i något 
fall understiga det belopp, varmed ersättning skulle hava utgått, därest 
omreglering ej skett. 

11 § Om någon, som ådragit sig yrkessjukdom genom långvarigt  arbete i 
verksamhet där fara föreligger för sjukdomen, först efter utgången av år 
1954 varaktigt upphört att arbeta i dylik verksamhet, skall livränta 
eller sjukpenning till honom eller livränta till hans efterlevande 
beräknas enligt de grunder, som angivas i lagen om yrkesskadeförsäkring, 
såvida ej livräntan  eller sjukpenningen, beräknad enligt vad i 1-9 §§ 
sägs, skulle uppgå till högre belopp. 

Har någon ådragit sig stendammlunga skall, såframt vad i första stycket 
är stadgat ej äger tillämpning, vid bedömande i vad mån sjukdomen 
medfört nedsättning av arbetsförmågan i stället för vad som är stadgat i 
8 § lagen den 17 juni 1916 (nr 235) bestämmelserna i 10 § lagen om 
yrkesskadeförsäkring gälla. 

12 § Åtnjuter den, som uppbär livränta eller sjukpenning enligt någon av 
de i 1 § omförmälda lagarna, mot ersättningen svarande understöd, är han 
skyldig att enligt vad Konungen därom förordnar vidkännas avdrag å den 
omreglerade ersättningen, dock högst med vad som svarar mot understödet. 

Vad i 26 § lagen om yrkesskadeförsäkring sägs rörande avdrag för  
ersättning från allmän sjukkassa eller för folkpension eller för bidrag 
enligt lagen den 26 juli 1947 (nr 530) om särskilda barnbidrag till 
änkors och invaliders m.fl. barn eller lagen samma dag (nr 531) om 
bidrag till änkor och änklingar med barn skall äga motsvarande 
tillämpning å ersättning, som omreglerats enligt denna lag. 

13 § Slutar omreglerat belopp, som skall utbetalas, ej å helt  tiotal 
ören, avrundas det till närmast högre, å helt tiotal ören  slutande 
belopp. 

14 § Den kostnad för varje kalenderår, som föranledes av bestämmelserna 
i denna lag, skall bestridas genom den försäkringsavgift, som jämlikt 38 
och 39 §§ lagen om yrkesskadeförsäkring skall för året beräknas för 
arbetsgivaren. Lag (1971:284). 

15 § De närmare föreskrifter, som finnas erfoderliga för tillämpningen 
av denna lag, meddelas av Konungen eller av myndighet, som Konungen 
bestämmer.