Lag (1964:542) om personundersökning  i brottmål 

1 §  I brottmål skall, om det prövas erforderligt, personunder- sökning 
äga rum för vinnande av utredning rörande den misstänktes personliga 
förhållanden samt angående de åtgärder som må anses lämpliga för att 
främja hans anpassning i samhället och öka hans möjligheter till 
personlig utveckling. Lag (1973:1214). 

2 § Ej må någon dömas till fängelse i sex månader eller däröver, 
skyddstillsyn eller överlämnas till särskild vård utan att 
personundersökning ägt rum. Personundersökning är likväl ej erforderlig, 
om utredning som avses därmed ändock är tillgänglig för rätten. Lag 
(1981:216). 

3 §  Rätten skall så snart det lämpligen kan ske förordna om person- 
undersökning och uppdraga åt frivårdsmyndighet att föranstalta om sådan 
undersökning. Förordnande må dock ej meddelas, med mindre den misstänkte 
erkänt gärningen eller eljest sannolika skäl föreligga att han begått 
den. 

Erkänner vid förundersökning den misstänkte brott för vilket är stadgat 
fängelse i två år eller däröver, skall åklagaren, om ej särskilda skäl 
äro däremot, utan dröjsmål göra anmälan därom hos rätten för beslut 
angående personundersökning. Lag (1990:1013). 

4 § Personundersökningen verkställs av tjänsteman vid en 
frivårdsmyndighet eller av personundersökare som en frivårdsmyndighet 
utser. Till personundersökare får utses endast den som undergått för 
ändamålet avsedd utbildning eller eljest har erforderliga kunskaper.

Framkommer under personundersökningen att den misstänkte är i behov av 
personligt stöd eller annan hjälp kan frivårdsmyndigheten förordna 
förtroendeman för honom, om han samtycker därtill. Förtroendeman skall 
entledigas så snart den misstänkte begär det. 

Uppdrag som förtroendeman upphör när 

1. förundersökning avslutas utan att åtal väckes, 

2. åtalet nedlägges,

3. dom meddelas varigenom den misstänkte frikännes eller förklaras fri 
från påföljd eller påföljd efterges, 

4. dom meddelas varigenom den misstänkte dömes till böter eller 
villkorlig dom,

5. verkställbar dom rörande annan påföljd föreligger mot den misstänkte. 
Lag (1990:1013).
 
5 § Frivårdsmyndighet och personundersökare får, om det inte finns 
särskilda skäl mot det, vid personundersökning ta del av anteckningar 
och andra handlingar från förundersökningen samt närvara vid förhör som 
hålls med den misstänkte. Lag (1990:1013).

6 § Socialnämnd skall på begäran av frivårdsmyndighet, 
personundersökare, åklagare eller domstol meddela upplysningar 
beträffande misstänkt, med vilken nämnden har att ta befattning, samt 
föreslå de åtgärder, som nämnden finner erforderliga för att främja hans 
anpassning i samhället. Lag (1990:1013).

7 § Rätten får, när det finns skäl till det, förordna en läkare att avge 
läkarintyg angående den misstänkte. Om rätten särskilt anger det i 
förordnandet, skall intyget omfatta de medicinska förutsättningarna för 
att överlämna den misstänkte till rättspsykiatrisk vård utan särskild 
utskrivningsprövning. 

Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddelar 
föreskrifter om avfattningen av läkarintyget. Endast en läkare som får 
avge utlåtande över en rättspsykiatrisk undersökning får förordnas att 
avge ett sådant intyg som anges i första stycket andra meningen.

Misstänkt som ej är häktad är pliktig att för läkarundersökning inställa 
sig å tid och ort som läkaren bestämmer. Uteblir den misstänkte, må 
polismyndighet lämna handräckning för hans inställande. Lag (1991:1147).

8 § Från en verksamhet där sekretess gäller enligt 7 kap. 1 § eller 4 § 
första och tredje styckena sekretesslagen (1980:100) skall utan hinder 
av sekretessen lämnas ut sådana uppgifter om en misstänkt som behövs för 
ett läkarintyg enligt 7 §. Lag (1980:987). 

9 §  I ärende angående nåd äger chefen för justitiedepartementet eller 
den han bemyndigar därtill förordna, att personunder- sökning skall äga 
rum eller läkarintyg anskaffas enligt vad i denna lag sägs. Sådant 
förordnande må ock meddelas av högsta domstolen. 

10 § Den som har utfört eller biträtt vid utförande av 
personundersökning eller har förordnats till förtroendeman enligt 4 § 
eller har avgett läkarintyg enligt 7 § har rätt till ersättning. 
Ersättningen betalas av staten.

Regeringen meddelar bestämmelser om ersättning enligt första stycket. 
Regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer får fastställa taxa 
som skall tillämpas vid bestämmande av ersättning åt den som utan 
biträde har utfört personundersökning. Detta gäller dock inte i sådana 
fall som avses i 9 §. Lag (1982:1125).

11 § har upphävts genom lag (1975:720).