Förordning (1950:262) angående  omreglering av vissa ersättningar  i anledning av kroppsskada, ådragen  under militärtjänstgöring 

1 § 1 mom. Ersättning, som jämlikt förordningen den 18 juni 1909 (nr 
89) om ersättning i anledning av kroppsskada, ådragen under 
militärtjänstgöring, utgives för tid efter den 30 juni 1950, skall 
bestämmas efter de nedan i denna förordning stadgade grunder, så ock 
ersättning, som jämlikt förordningen den 18 juni 1927 (nr 234) om 
ersättning i anledning av kroppsskada, ådragen under 
militärtjänstgöring, utgives för tid efter den 30 juni 1950 i 
anledning av skada som drabbat till fast anställt eller indelt manskap 
hörande person före den 1 januari 1949 eller som drabbat värnpliktig 
före den 1 juli 1950. Med kroppsskada (skada) avses i denna förordning 
även sjukdom som icke förorsakats av olycksfall; och skall sådan skada 
anses hava inträffat den dag sjukdomen yppades. 

Rörande ersättningarnas utgivande skall, utöver vad denna förordning 
innehåller, i tillämpliga delar gälla vad i förordningarna den 18 juni 
1909 och den 18 juni 1927 är stadgat. 

2 mom. Konungen äger, i den mån sådant prövas skäligt, föreskriva att 
bestämmelserna i denna förordning, med de undantag eller avvikelser 
som finnas påkallade, skola tillämpas jämväl beträffande ersättning, 
som i annat fall än i 1 mom. sägs utgår jämlikt förordningen den 18 
juni 1927 eller som utgives med tillämpning av grunderna i 
förordningen den 18 juni 1909 eller förordningen den 18 juni 1927 
eller jämlikt förordningen den 28 juni 1941 (nr 593) om ersättning i 
anledning av kroppsskada, ådragen under hemvärnstjänstgöring. 

3 mom. Har jämlikt 6 § andra stycket förordningen den 18 juni 1927 
utgivits kapital för en gång, skall vad i denna förordning stadgas om 
sjukpenning och om livränta till den skadade äga tillämpning allenast 
därest sådan ersättning eller provisoriskt tillägg därtill skolat utgå 
vid fortsatt tillämpning av de före den 1 juli 1950 gällande 
beräkningsgrunderna; och skall i sådant fall från ersättningen göras 
avdrag med det belopp för månad, efter vilket kapitalet beräknats. 

2 § Den skadade äger rätt till erforderlig läkarvård jämte läkemedel 
och andra till arbetsförmågans höjande eller eljest till lindrande av 
menliga följer av skadan nödiga särskilda hjälpmedel, såsom kryckor, 
konstgjorda lemmar och glasögon. Kan läkarvård ej anskaffas utan 
oskälig omgång eller kostnad, må i stället annan lämplig vård beredas 
den skadade. 

Tillika gäldas behövlig kostnad för läkarbetyg, som erfordras för 
bestämmande av ersättning enligt denna förordning eller för prövning 
huruvida ersättning bör utgå. 

Erfordras förnyelse av sådana särskilda hjälpmedel, som avses i första 
stycket, må, när skäl därtill prövas föreligga, i stället för nya 
hjälpmedel utgivas ersättning med ett årligt belopp, svarande mot den 
sannolika årliga kostnaden för förnyelsen, eller ett belopp för en 
gång, motsvarande sagda ersättnings kapitalvärde enligt gällande 
beräkningsgrunder. 

3 § Sjukhjälp enligt förordningen den 18 juni 1909 eller sjukpenning 
enligt förordningen den 18 juni 1927 beräknas enligt grunderna i 6 § 2 
och 4 mom. militärersättningsförordningen den 2 juni 1950 (nr 261), 
därvid den skadade anses tillhöra sjukpenningklass nr 11. Förordning 
(1962:305) 

4 § Livränta till den skadade skall för månad räknat utgöra det 
belopp, som enligt följande tabell svarar mot graden av 
arbetsförmågans nedsättning (invaliditetsgraden) och den skadades 
ålder: 

//Tabellen utelämnad// 

Svarar invaliditetsgraden mot procenttal över tio, som icke finnes 
angivet i ovanstående tabell, skall livränta utgivas med det belopp 
för månad som enligt tabellen utgår vid närmast högre 
invaliditetsgrad.  

Är den skadade till följd av skadan under längre tid ur stånd att reda 
sig själv, förhöjes livräntans ovan angivna belopp under tiden med 
vårdbidrag, varvid bestämmelserna i 17 § lagen om yrkesskadeförsäkring 
skola äga motsvarande tillämpning. 

På därom av den skadade gjord ansökan må försäkringsrådet, när skäl 
därtill prövas föreligga, besluta att i stället för livränta eller del 
därav skall till den skadade utgivas ett kapital för en gång, till 
belopp motsvarande högst livräntans eller livräntedelens kapitalvärde 
enligt gällande beräkningsgrunder. Förordning (1962:305) 

5 § Vid bedömandet, i vad mån viss kroppsskada åstadkommit nedsättning 
av arbetsförmågan, skola bestämmelserna i 8 § 
militärersättningsförordningen den 2 juni 1950 (nr 261) lända till 
efterrättelse. 

6 § Är den skadade behäftad med två eller flera i denna förordning 
avsedda kroppsskador, vilka samtidigt medföra rätt till ersättning 
såsom sjukhjälp, sjukpenning eller livränta, skall ersättning för 
skadorna utgå gemensamt såsom för en skada. 

7 § Därest ersättning enligt ovan stadgade grunder skulle understiga 
det belopp som vid utgången av juni månad 1950 tillkommer den skadade 
såsom ersättning enligt förordningarna den 18 juni 1909 och den 18 
juni 1927 jämte ersättning för efterföljande tid i stället utgivas med 
oförändrat belopp intill dess arbetsförmågan väsentligen ökas eller 
ock minskas i sådan mån att ersättning enligt ovan stadgade grunder 
överstiger utgående ersättning jämte omförmälda tillägg. 

Åtnjuter den skadade på grund av vad i första stycket sägs vid 
utgången av juni månad 1953 ersättning enligt äldre grunder, skall 
ersättning för efterföljande tid under vilken hans arbetsförmåga är 
nedsatt med minst 30 procent, dock längst intill utgången av den månad 
under vilken han fyller sextiosju år, utgöra 120 procent av 
ersättningens enligt de äldre bestämmelserna beräknade belopp, där ej 
högre ersättning skall utgå på grund av vad eljest i denna förordning 
stadgas. 

Ersättningen må ej i något fall understiga det belopp, som frånsett 
provisoriskt ersättningstillägg, skolat vid oförändrade 
ersättningsgrunder utgå till den skadade såsom ersättning enligt 
förordningarna den 18 juni 1909 och den 18 juni 1927. Förordning 
(1953:257) 

8 § Livränta, som tillkommer den skadades änka, skall intill utgången 
av den månad, varunder hon fyller sextiosju år, utgöra tvåhundrasextio 
kronor samt därefter etthundrafemtio kronor för månad räknat och 
livränta till varje därtill berättigat barn eller adoptivbarn 
etthundratrettio kronor för månad räknat. Livräntornas sammanlagda 
belopp för varje månad må dock icke överstiga sexhundrafemtio kronor. 
Erforderliga nedsättningar skola ske i förhållande till vad på varje 
livräntetagare belöper. 

Livränta enligt förordningen den 18 juni 1927 till efterlevande som i 
första stycket sägs skall dock icke i något fall understiga det belopp 
som vid oförändrade ersättningsgrunder skolat utgå såsom livränta 
enligt sagda förordning jämte, i förekommande fall, dyrtidstillägg och 
provisoriskt ersättningstillägg. Livränta enligt förordningen den 18 
juni 1909 till barn, som vid utgången av juni månad 1950 ej uppnått 
femton års ålder, skall utgå evad barnet fötts inom eller utom 
äktenskap och utgivas intill dess barnet fyllt sexton år. 

Livränta till annan efterlevande skall utgöra etthundratrettio procent 
av det belopp för månad, varmed livränta jämte dyrtidstillägg skolat 
utgivas enligt de vid utgången av juni månad 1950 gällande 
beräkningsgrunder. 

Till änka, som uppbär livränta och före fyllda sextio år ingår nytt 
äktenskap, utgives ett kapital för en gång av sjutusentvåhundra 
kronor. Förordning (1962:305) 

9 § 1 mom. Åtnjuter den ersättningsberättigade understöd, som helt 
eller delvis bestrides av staten, eller utgår till honom skadestånd 
eller med skadestånd jämförlig förmån, som bestrides av staten, är han 
skyldig att i den mån Konungen därom förordnar vidkännas avdrag å 
ersättningen, dock högst med vad som svarar mot understödet, 
skadeståndet eller förmånen. 

Avdrag som ovan sägs må icke föranleda till att lägre belopp av 
ersättningen utbetalas än som vid oförändrade ersättnings- och 
avdragsgrunder skolat tillkomma ersättningstagaren såsom ersättning 
jämte dyrtidstillägg och provisoriskt ersättningstillägg. Beloppet av 
provisoriskt ersättningstillägg enligt 4 § förordningen den 29 juni 
1946 (nr 347) angående provisorisk förbättring av vissa ersättningar i 
anledning av kroppsskada, ådragen under militärtjänstgöring vid 
förstärkt försvarsberedskap m.m., beräknas efter den ortsgrupp, till 
vilken den skadade var att hänföra vid utgången av juni månad 
1950. Förordning (1953:257)  

2 mom. Vad i 11 § 2 mom. militärersättningsförordningen sägs om avdrag 
för ersättning från allmän försäkringskassa eller för folkpension 
skall äga motsvarande tillämpning å ersättning, som bestämts enligt 
denna förordning. Förordning (1962:305) 

10 § Rörande utbetalning av ersättning skall gälla vad i 14 § 
militärersättningsförordningen stadgas. 

11 § Ovan givna bestämmelser angående storleken av livränta skola icke 
föranleda till höjning av livräntetillägg enligt 2 § 1 mom. eller 3 § 
1 mom. första stycket förordningen den 17 maj 1940 (nr 333) om 
särskild ersättning i vissa fall för skada till följd av olycksfall 
vid flygning. 

12 § Över beslut av riksförsäkringsverket rörande ersättning, som 
avses i denna förordning, må klagan föras hos försäkringsrådet genom 
besvär, som skola hava inkommit till försäkringsrådet senast inom en 
månad efter det klaganden erhållit kännedom om beslutet. 

Försäkringsrådet äger, ändå att klagan icke förts, till prövning 
upptaga ärende, som avses i första stycket. 

Över försäkringsrådets beslut må klagan föras hos försäkringsdomstolen 
genom besvär. Besvären skola hava inkommit till försäkringsrådet inom 
tre veckor från det klaganden erhållit kännedom om beslutet; dock 
skall besvärstiden för menighet vara fem veckor. Den omständigheten, 
att besvären ingivits eller insänts direkt till försäkringsdomstolen, 
utgör ej hinder för besvärens upptagande till prövning, därest de 
inkommit till domstolen före besvärstidens utgång.  Försäkringsrådets 
beslut länder till efterrättelse utan hinder av förd klagan, såframt 
ej rådet annorlunda förordnar. 

Med avseende å försäkringsrådets behandling av ifrågavarande ärenden 
skall gälla vad i 6 § lagen om försäkringsrådet 
stadgas. Förordning (1962:305) 

13 § De närmare föreskrifter, som finnas erforderliga för 
tillämpningen av denna förordning, meddelas av Konungen eller, efter 
Konungens bemyndigande, av försäkringsrådet eller 
riksförsäkringsverket. Förordning (1962:305)