Kommunalskattelag (1928:370)

1 kap. Allmänna stadganden

1 § Med allmän kommunalskatt avses i denna lag kommunalskatt
och landstingsskatt.

Allmän kommunalskatt skall betalas av fysisk person och dödsbo
i förhållande till det antal skattekronor och skatteören, som
påförs en var skattskyldig enligt de i denna lag fastställda
grunder, dock att skatten skall tas ut i helt antal kronor
enligt vad som föreskrivs i skattebetalningslagen (1997:483).

Den som är skattskyldig till en kommun inom ett landsting är
också skyldig att betala landstingsskatt.

I taxeringslagen (1990:324) finns föreskrifter om
taxeringsmyndigheter och om förfarandet vid taxering till
allmän kommunalskatt. Lag (1999:295).

2 § Allmän kommunalskatt utgår som kommunal inkomstskatt och beräknas på
grundval av beskattningsbar inkomst.

Såsom underlag för kommunal inkomstskatt påföres skattskyldig ett
skatteöre för varje krona beskattningsbar inkomst.

Etthundra skatteören bilda en skattekrona. Lag (1986:473).

3 § Med taxeringsår förstås i denna lag det kalenderår, under
vilket taxeringsbeslut rörande årlig taxering enligt 4 kap. 2 §
taxeringslagen (1990:324) skall meddelas, och med
beskattningsår det kalenderår, som närmast föregått
taxeringsåret, eller, där räkenskapsår inte sammanfaller med
kalenderår (brutet räkenskapsår), det räkenskapsår, som gått ut
närmast före taxeringsåret.

För skattskyldiga som är bokföringsskyldiga enligt
bokföringslagen (1999:1078) räknas brutet räkenskapsår som
beskattningsår för näringsverksamhet under förutsättning att
föreskrifterna i 3 kap. nämnda lag iakttagits.

Inkomst hos ett handelsbolag tas upp vid den taxering då
handelsbolaget skulle ha taxerats om det hade varit
skattskyldigt. Lag (1999:1082).

Anvisningarna till 3 § har upphävts genom lag (1990:650).

4 § Såvitt gäller fastighet beräknas inkomst i de fall som anges i denna
lag på grundval av vad som bestämts vid fastighetstaxering.

Med ägare likställs den som enligt 1 kap. 5 § fastighetstaxeringslagen
(1979:1152) skall anses som ägare.

Bestämmelserna i denna lag om fastighet skall också tillämpas i fråga om
byggnad, som är lös egendom, om inte annat föreskrivs. Samma skall gälla
beträffande sådana tillbehör till byggnaden som avses i 2 kap. 2 och 3
§§ jordabalken, i den mån de tillhör byggnadens ägare.

Föreskrifter om fastighetstaxering finns i fastighetstaxeringslagen. Lag
(1990:650).

5 § Fastighet är antingen privatbostadsfastighet eller
näringsfastighet. Som privatbostadsfastighet räknas -- med i sjunde
stycket angivet undantag -- småhus med mark som utgör
småhusenhet, småhus på annans mark samt småhus som är inrättat
till bostad åt en eller två familjer med tillhörande tomtmark på
lantbruksenhet, om småhuset är en privatbostad. Som
privatbostadsfastighet räknas även tomtmark som avses bli
bebyggd med sådan bostad. Annan fastighet är näringsfastighet.

Som privatbostad räknas småhus som helt eller till övervägande del
eller, i fråga om hus som är inrättat till bostad åt två familjer, till
väsentlig del används för permanent boende eller som fritidsbostad
för ägaren eller sådan honom närstående som avses i punkt 14 sista
stycket av anvisningarna till 32 § eller är avsedd att användas som
sådan bostad.

Småhus, småhusenhet, lantbruksenhet och storlek har samma
innebörd som i fastighetstaxeringslagen (1979:1152).

Som privatbostad räknas vidare bostad som används eller är
avsedd att användas på det sätt som anges i andra stycket och som
innehas av medlem i bostadsrättsförening eller bostadsförening
eller av delägare i bostadsaktiebolag, om föreningens eller bolagets
verksamhet är sådan som avses i 2 § 7 mom. lagen (1947:576) om
statlig inkomstskatt.

I fråga om privatbostad som ingår i dödsbo gäller bestämmelserna i
53 § 3 mom.

Frågan om bostad skall räknas som privatbostad eller ingå i
näringsverksamhet skall för varje kalenderår bestämmas på
grundval av förhållandena vid kalenderårets utgång eller, om
bostaden överlåtits under året, förhållandena på överlåtelsedagen.
Har under ett kalenderår inträffat omständighet som bör föranleda
att en bostad i samma ägares hand inte längre skall räknas som
privatbostad utan anses ingå i näringsverksamhet
(omklassificering), skall omklassificeringen inte ske för detta
kalenderår och  det därpå följande kalenderåret. Detsamma skall
gälla om en bostad övergått till ny ägare genom arv, testamente,
bodelning eller gåva. Om skäl för  omklassificering kvarstår vid
utgången av andra kalenderåret efter det, då den omständighet
inträffat som först utgjorde skäl för omklassificering, skall
omklassificering ske, såvida inte privatbostaden dessförinnan har
överlåtits. Om ägaren yrkar det skall dock bestämmelserna i andra--
fjärde meningarna inte tillämpas.

Privatbostadsfastighet på lantbruksenhet skall på ägarens begäran
räknas som näringsfastighet om småhusets storlek uppgår till minst
400 kvadratmeter och det har nybyggnadsår före år 1930.
Lag (1993:1524).

6 § Vid beskattning skall med statslåneräntan vid en viss tidpunkt
förstås den statslåneränta som Riksgäldskontoret fastställt för den
period under vilken tidpunkten infaller. Lag (1993:1541).

7 § har upphävts genom lag (1979:1154).

8 § har upphävts genom lag (1979:1154).

9 § har upphävts genom lag (1979:1154).

10 § har upphävts genom lag (1979:1154).

11 § har upphävts genom lag (1979:1154).

12 § har upphävts genom lag (1979:1154).

13 § har upphävts genom lag (1979:1154).

14 § har upphävts genom lag (1953:400).

15 § har upphävts genom lag (1953:400).

16 § har upphävts genom lag (1953:400).

3 kap. Om kommunal inkomstskatt

Skattepliktig inkomst

17 § Kommunal inkomstskatt utgår för inkomst av näringsverksamhet och
inkomst av tjänst. Lag (1990:650).

18 § För inkomst av näringsverksamhet skall inkomsten av varje
förvärvskälla beräknas för sig.

All inkomst av näringsverksamhet som bedrivs av en fysisk person,
ett dödsbo eller ett handelsbolag hänförs till en och samma
förvärvskälla om inte annat följer av fjärde stycket.

I fråga om handelsbolag som innehar andel i ett annat handelsbolag
hänförs inkomst av näringsverksamhet som bedrivs av bolagen till
en och samma förvärvskälla. För kommanditdelägare medges
därvid avdrag för underskott i bolaget i den mån avdraget och
avdrag som medgetts vid tidigare års taxeringar inte överstiger ett
belopp som svarar mot vad delägaren satt in i bolaget eller, om det
belopp som delägaren åtagit sig sätta in är högre, detta senare
belopp. För sådana delägare i handelsbolag som i förhållande till
övriga delägare i bolaget förbehållit sig ett begränsat ansvar för
bolagets förbindelser medges avdrag med sammanlagt högst ett
belopp som svarar mot det han ansvarar för. För överskjutande
underskott medges avdrag vid beräkningen av inkomsten från
bolaget närmast följande beskattningsår.

Självständig näringsverksamhet i utlandet hänförs alltid till en
särskild förvärvskälla. Lag (1993:1541).

19 § Till skattepliktig inkomst enligt denna lag räknas icke:

vad som vid bodelning tillfallit make eller sambo eller vad som
förvärvats genom arv, testamente, fördel av oskift bo eller
gåva;

vinst i svenskt lotteri eller vinst vid vinstdragning på här i
riket utfärdade premieobligationer och ej heller sådan vinst i
utländskt lotteri eller vid vinstdragning på utländska
premieobligationer, som uppgår till högst 100 kronor;

ersättning, som på grund av försäkring jämlikt lagen (1962:381)
om allmän försäkring, lagen (1954:243) om yrkesskadeförsäkring
eller lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring tillfallit den
försäkrade, om icke ersättningen grundas på förvärvsinkomst
eller utgör föräldrapenning, så ock sådan ersättning enligt
annan lag eller särskild författning, som utgått annorledes än
på grund av sjukförsäkring, som nyss sagts, till någon vid
sjukdom eller olycksfall i arbete eller under militärtjänst-
göring eller i fall som avses i lagen (1977:265) om statligt
personskadeskydd eller lagen (1977:267) om krigsskadeersättning
till sjömän om icke ersättningen grundas på förvärvsinkomst,
ävensom ersättning, vilken vid sjukdom eller olycksfall
tillfallit någon på grund av annan försäkring, som icke tagits
i samband med tjänst, dock att till skattepliktig inkomst
räknas ersättning i form av pension eller i form av livränta i
den mån livräntan är skattepliktig enligt 32 § 1 eller 2 mom.,
så ock ersättning som utgår på grund av trafikförsäkring eller
annan ansvarighetsförsäkring eller på grund av skadestånds-
försäkring och avser förlorad inkomst av skattepliktig natur;

belopp, som till följd av försäkringsfall eller återköp av
försäkringen utgått på grund av kapitalförsäkring, samt belopp
som arbetsgivare utan att försäkring har tecknats för
anställdas räkning betalar ut och som motsvarar ersättning på
grund av grupplivförsäkring, i den mån beloppet inte väsentligt
överstiger vad som utgår för befattningshavare i statens
tjänst;

försäkringsersättning eller annan ersättning för skada på
egendom, dock att skatteplikt föreligger dels i den mån
ersättningen avser annan byggnad än privatbostad eller
markanläggning, dels i den mån köpeskilling, som skulle ha
influtit om den försäkrade eller skadade egendomen i stället
hade sålts, hade varit att hänföra till intäkt av
näringsverksamhet, dels i den mån ersättningen eljest motsvarar
skattepliktig intäkt av eller avdragsgill omkostnad för
näringsverksamhet, dels för sådan försäkringsersättning som
avses i lagen (1999:199) om skatteregler för ersättning från
insättningsgaranti och investerarskydd i den omfattning
ersättningen avser ersättning för ränta och finansiella
instrument;

ersättning för förlust eller skada på egendom vid fartygs
förolyckande som redare utger till sådan arbetstagare som avses
i punkt 1 av anvisningarna till 49 §;

vinstandel, återbäring eller premieåterbetalning, som utgått på
grund av annan personförsäkring än pensionsförsäkring eller
sådan sjuk- eller olycksfallsförsäkring som tagits i samband
med tjänst, samt vinstandel, som utgått på grund av
skadeförsäkring, och premieåterbetalning på grund av
skadeförsäkring, för vilken rätt till avdrag för premie icke
förelegat;

ersättning jämlikt lagen (1956:293) om ersättning åt
smittbärare om icke ersättningen grundas på förvärvsinkomst;

periodiskt understöd eller därmed jämförlig periodisk intäkt,
som icke utgör vederlag vid avyttring av egendom, i den mån
givaren enligt 20 § eller punkt 5 av anvisningarna till 46 §
icke är berättigad till avdrag för utgivet belopp;

stipendium för mottagarens utbildning, dock inte sådant
stipendium som anges i punkt 12 sjunde stycket av anvisningarna
till 32 §;

stipendium som är avsett för andra ändamål och som inte utgår
periodiskt och inte utgör ersättning för arbete som har utförts
eller skall utföras för utgivarens räkning, dock inte ett
sådant stipendium som anges i punkt 12 sjunde stycket av
anvisningarna till 32 §;

studiestöd enligt 3 eller 4 kap. studiestödslagen (1973:349),
internatbidrag, studielån och resekostnadsersättning enligt 6
och 7 kap. samma lag samt sådant särskilt bidrag vilket enligt
av regeringen eller statlig myndighet meddelade bestämmelser
utgår till deltagare i arbetsmarknadsutbildning samt med dem i
fråga om sådant bidrag likställda, och äger i följd härav de
bidragsberättigade icke göra avdrag för kostnader som avsetts
skola bestridas med bidrag av förevarande slag;

introduktionsersättning enligt lagen (1992:1068) om
introduktionsersättning för flyktingar och vissa andra
utlänningar;

allmänt barnbidrag och förlängt barnbidrag, samt barnpension
enligt lagen om allmän försäkring till den del pensionen för
varje månad den avser inte överstiger en tolftedel av fyrtio
procent eller, vid pension efter båda föräldrarna, åttio
procent, av basbeloppet den månad pensionen avser samt sådan i
17 kap. 2 § lagen (1962:381) om allmän försäkring angiven
livränta i form av efterlevandelivränta till barn enligt lagen
(1954:243) om yrkesskadeförsäkring eller enligt annan i nämnda
lagrum angiven författning till den del livräntan föranlett
minskning av sådan del av barnpension som inte är
skattepliktig;

kontantunderstöd, som utgives av arbetslöshetsnämnd med bidrag
av statsmedel;

handikappersättning enligt 9 kap. 2 och 3 §§ lagen om allmän
försäkring, vårdbidrag till den del det utgör ersättning för
merkostnader enligt 9 kap. 4 och 4 a §§ samma lag, ersättning
för merutgifter för resor enligt 3 kap. 7 a § samma lag,
särskilt pensionstillägg enligt lagen (1990:773) om särskilt
pensionstillägg till folkpension för långvarig vård av sjukt
eller handikappat barn samt hemsjukvårdsbidrag och
hemvårdsbidrag, som utges av kommunala eller
landstingskommunala medel till den vårdbehövande;

assistansersättning enligt lagen (1993:389) om assistansersätt-
ning och ekonomiskt stöd till kostnader för personlig assistans
enligt lagen (1993:387) om stöd och service till vissa
funktionshindrade;

bostadstillägg enligt lagen (1994:308) om bostadstillägg till
pensionärer;

kommunalt bostadstillägg till handikappade;

bostadsbidrag som avses i lagen (1988:786) om bostadsbidrag och
lagen (1993:737) om bostadsbidrag;

bidrag enligt lagen (1988:1463) om bidrag vid adoption av
utländska barn;

bidrag enligt lagen (1992:148) om särskilt bidrag till
ensamstående med barn;

ersättning som lämnas av kommunen enligt lagen (1997:1268) om
kommuners ansvar för ungdomar mellan 20 och 24 år;

ersättning som fastställts av allmän domstol eller utgått av
allmänna medel till den som - utan att det skett yrkesmässigt -
inställt sig inför domstol eller annan myndighet, om
ersättningen avser reseersättning, traktamente eller ersättning
för tidsspillan;

förmån av fri resa till eller från anställningsintervju eller
kostnadsersättning för sådan resa till den del förmånen eller
ersättningen avser resa inom eller mellan Europeiska unionens
medlemsländer eller EES-länderna och, såvitt gäller
ersättningen, till den del den inte överstiger faktiska
resekostnader och vid körning med egen bil inte överstiger det
avdrag som medges för kostnader för resor med egen bil enligt
den schablon som anges i punkt 4 av anvisningarna till 33 §;

hittelön samt ersättning till den som i särskilt fall räddat
person eller egendom i fara eller bidragit till avslöjande
eller gripande av person som begått brott;

sedvanlig ersättning till den som lämnat organ, blod eller
modersmjölk;

tävlingsvinst som inte hänför sig till anställning eller
uppdrag och som utgår i annan form än kontant eller därmed
likställd ersättning, om vinsten avser minnesföremål eller
värdet inte överstiger 0,03 basbelopp avrundat till närmaste
hundratal kronor;

sådan gottgörelse för utgift eller kostnad som arbetsgivare
uppburit från personalstiftelse ur medel för vilka avdrag icke
medgivits vid taxering, vid första tillfälle dylika medel
finnas i stiftelsen;

gottgörelse som arbetsgivare uppburit från pensionsstiftelse,
till den del stiftelsen ej ägt andra medel för att lämna
gottgörelsen än sådana för vilka avdrag icke åtnjutits vid
avsättning till stiftelsen;

intäkter av försäljning av vilt växande bär och svampar samt
kottar som den skattskyldige själv plockat till den del
intäkterna under ett beskattningsår inte överstiger 5 000
kronor och inte kan hänföras till näringsverksamhet som utgör
rörelse eller till lön eller liknande förmån;

ränta enligt 61 § lagen (1941:416) om arvsskatt och gåvoskatt,
5 kap. 13 § lagen (1984:151) om punktskatter och prisregle-
ringsavgifter, 40 § lagen (1984:404) om stämpelskatt vid
inskrivningsmyndigheter, 33 § tullagen (1994:1550) eller 19
kap. 2 och 12-14 §§ skattebetalningslagen (1997:483);

ränta som enligt bestämmelserna i 3 kap. 23 § 3 och 4 lagen
(1990:325) om självdeklaration och kontrolluppgifter inte
redovisas i kontrolluppgift om sådan ränta för den
skattskyldige under ett beskattningsår sammanlagt inte uppgår
till 500 kronor;

ränta enligt 22 § tredje stycket lagen (1993:737) om
bostadsbidrag;

vad som utgör utgående skatt enligt mervärdesskattelagen
(1994:200).

Om mervärdesskatt ändå har räknats med vid inkomstredovisningen
anses skatten, om den betalats till staten, som en sådan
speciell skatt för vilken avdrag medges vid inkomsttaxeringen
enligt denna lag. Till följd av detta utgör belopp som har
fallit bort, och för vilket avdrag medgetts vid
inkomsttaxeringen, skattepliktig intäkt vid inkomsttaxeringen.

Beträffande ersättning som utfaller på grund av
avtalsgruppsjukförsäkring gäller särskilda bestämmelser i 32 §
3 a mom. och punkt 12 av anvisningarna till 22 §.
Lag (1999:200).

(Se vidare anvisningarna.)

till 19 §

1. Socialbidrag, bistånd enligt lagen (1994:137) om mottagande
av asylsökande m.fl., begravningshjälp samt underhåll, som har
lämnats intagen i kriminalvårdsanstalt eller patient på
sjukhus, samt annan liknande ersättning utgör inte skatte-
pliktig inkomst. Detsamma gäller i fråga om till föreningar
influtna medlemsavgifter. Som begravningshjälp behandlas inte
tjänstepension avseende tid efter den pensionsberättigades
frånfälle.

Med skadeståndsförsäkring förstås försäkring, enligt vilken den
försäkrade äger utfå ersättning för skadestånd vartill han är
berättigad på grund av personskada (överfallsskydd o.d.).

Ersättning till följd av personskada som utgår i annan form än
periodisk utbetalning (engångsbelopp) och avser förlorad
inkomst av skattepliktig natur utgör skattepliktig intäkt
såvida icke annat följer av övriga bestämmelser i denna lag.

Om engångsbelopp, som utgår till följd av personskada, utgör
ersättning för framtida förlust av skattepliktig inkomst, skall
dock 40 procent av beloppet avräknas såsom icke skattepliktig
del. Uppbär skattskyldig två eller flera sådana engångsbelopp
till följd av samma personskada, skall vad som nu har sagts
gälla varje sådant belopp. Vad som avräknas från ett eller
flera engångsbelopp under beskattningsåret får emellertid -
förekommande fall tillsammans med vad som avräknats tidigare år
- för samma personskada sammanlagt icke överstiga femton
basbelopp enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring. Härvid
skall avräknad del av ett engångsbelopp uttryckas i det
basbelopp, som har fastställts för det år under vilket
engångsbeloppet blivit tillgängligt för lyftning.

Utbytes sådan livränta eller del därav, som utgår till följd av
personskada och utgör skattepliktig intäkt enligt 32 § 1 mom.,
mot engångsbelopp, gälla bestämmelserna i föregående stycke
beträffande sådant engångsbelopp. Utbytes annan livränta eller
del därav, som utgör skattepliktig intäkt enligt 32 § 1 mom.,
mot engångsbelopp, skall hela engångsbeloppet upptagas såsom
skattepliktig intäkt. Sker utbyte, helt eller delvis, av annan
livränta än nu sagts mot engångsbelopp, skall beloppet anses
utgöra icke skattepliktig intäkt.

Lön, som utgår från arbetsgivare i sådana fall, då denne på
grund av 3 kap. 16 § andra eller tredje stycket lagen om allmän
försäkring äger uppbära arbetstagaren tillkommande ersättning
från allmän försäkringskassa, är skattepliktig intäkt. För
arbetsgivaren är den av honom i nämnda fall uppburna
ersättningen från försäkringskassan ävensom annan därifrån
uppburen ersättning i anledning av kostnad för den anställdes
räkning att betrakta som skattepliktig inkomst, dock att
ersättningen icke är skattepliktig för arbetsgivaren, därest
den till den anställde utbetalda lönen eller den för honom
havda kostnaden utgör för arbetsgivaren icke avdragsgill utgift
i förvärvskälla. Ersättning, som annorledes än i form av
pension eller annan livränta utbetalas av arbetsgivare vid
yrkesskada eller arbetsskada i de fall, då arbetsgivaren står
s.k. självrisk enligt lagen (1954:243) om yrkesskadeförsäkring
eller lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring, räknas till
skattepliktig inkomst enligt de grunder som skulle hava gällt
vid försäkring enligt sistnämnda lag.

Skatteplikt föreligger inte för bidrag från stat eller kommun,
som utgår enligt av regeringen eller av statlig myndighet
meddelade bestämmelser, i samband med utbildning eller
omskolning, till arbetslösa och partiellt arbetsföra samt med
dem i fråga om sådana bidrag likställda i den mån bidragen
avser traktamente och särskilt bidrag. Flyttningsbidrag som
lämnas av en arbetsmarknadsmyndighet utgör inte skattepliktig
intäkt i följd varav avdrag inte medges för den kostnad som
sådant bidrag eller stöd är avsett att täcka. Skatteplikt
föreligger inte heller för bidrag från en allmän försäkrings-
kassa till handikappade eller föräldrar till handikappade barn
för anskaffning eller anpassning av motorfordon. Utgår bidraget
till en näringsidkare för näringsverksamheten tillämpas
bestämmelserna om näringsbidrag i punkt 9 av anvisningarna till
22 §.

Skatteplikt föreligger icke för engångsbidrag som utgår i
samband med arbetsplacering som utgör led i Arbetsmarknads-
styrelsens omhändertagande av flyktingar.

Skatteplikt föreligger inte för bidrag som stiftelsen Dag
Hammarskjölds minnesfond till fullföljande av sitt ändamål
lämnar för mottagarens utbildning. Inte heller föreligger
skatteplikt för stipendium som lämnas enligt förordningen
(1998:52) om stipendium efter genomfört basår inom gymnasial
vuxenutbildning eller bidrag enligt förordningen (1995:667) om
bidrag till vissa funktionshindrade elever i gymnasieskolan.

Skatteplikt föreligger inte för sådant avdrag på ordinarie hyra
som en hyresgäst får för att utföra förvaltningsuppgifter av
enklare beskaffenhet på hyresfastighet inom ett öppet system
för självförvaltning som bestämts i en förhandlingsöverens-
kommelse enligt hyresförhandlingslagen (1978:304) eller i ett
annat avtal mellan en hyresvärd och en eller flera hyresgäster.
Detta gäller endast till den del hyresavdraget inte överstiger
den egna lägenhetens andel av den totala kostnaden för den
eller de aktuella förvaltningsuppgifterna och under
förutsättning att samtliga hyresgäster som deltar i
självförvaltningen får avdrag på hyran med samma belopp. Vad
som nu har sagts gäller i motsvarande utsträckning i fråga om
avdrag på avgift i bostadsrättsförening, bostadsförening,
bostadsaktiebolag och annan därmed jämförbar sammanslutning.
Lag (1998:233).

2. har upphävts genom lag (1990:650).

3. har upphävts genom lag (1991:1832).

20 § Vid beräkningen av inkomsten från särskild förvärvskälla
skall alla omkostnader under beskattningsåret för intäkternas
förvärvande och bibehållande avräknas från samtliga intäkter i
pengar eller pengars värde (bruttointäkt) som har influtit i
förvärvskällan under beskattningsåret.

Avdrag får inte göras för:
den skattskyldiges levnadskostnader och därtill hänförliga
utgifter, så som vad skattskyldig utgett som gåva eller som
periodiskt understöd eller därmed jämförlig periodisk
utbetalning till person i sitt hushåll;

kostnader i samband med plockning av vilt växande bär och
svampar eller kottar till den del kostnaderna inte överstiger
de intäkter som är skattefria enligt 19 §;

värdet av arbete, som i den skattskyldiges förvärvsverksamhet
utförts av den skattskyldige själv eller andre maken eller av
den skattskyldiges barn som ej fyllt 16 år;

ränta på den skattskyldiges eget kapital som har nedlagts i
hans förvärvsverksamhet;

svenska allmänna skatter;

kapitalavbetalning på skuld;

ränta enligt 8 kap. 1 § studiestödslagen (1973:349), 52, 52 a
och 55 §§ lagen (1941:416) om arvsskatt och gåvoskatt, 5 kap.
12 § lagen (1984:151) om punktskatter och prisreglerings-
avgifter, 31 § tullagen (1994:1550), 60 § fordonsskattelagen
(1988:327), 36 § lagen (1996:1030) om underhållsstöd och 19
kap. 2 och 4-9 §§ skattebetalningslagen (1997:483) samt
dröjsmålsavgift beräknad enligt lagen (1997:484) om
dröjsmålsavgift;

avgift enligt lagen (1972:435) om överlastavgift;

avgift enligt 10 kap. plan- och bygglagen (1987:10);

avgift enligt 10 kap. 7 § utlänningslagen (1989:529);

avgift enligt 8 kap. 5 § arbetsmiljölagen (1977:1160);

avgift enligt 26 § arbetstidslagen (1982:673);

avgift enligt 21 § insiderlagen (1990:1342);

avgift enligt 22 § tredje stycket lagen (1993:737) om
bostadsbidrag;

skadestånd, som grundas på lagen (1976:580) om medbestämmande i
arbetslivet eller annan lag som gäller förhållandet mellan
arbetsgivare och arbetstagare, när skadeståndet avser annat än
ekonomisk skada;

företagsbot enligt 36 kap. brottsbalken;

straffavgift enligt 8 kap. 7 § tredje stycket rättegångsbalken;

skatteavdrag för vilket arbetsgivare är betalningsskyldig
enligt skattebetalningslagen (1997:483);

avgift enligt lagen (1976:206) om felparkeringsavgift;

kontrollavgift enligt lagen (1984:318) om kontrollavgift vid
olovlig parkering;

överförbrukningsavgift enligt ransoneringslagen (1978:268);

miljösanktionsavgift enligt 30 kap. miljöbalken;

vattenföroreningsavgift enligt lagen (1980:424) om åtgärder mot
förorening från fartyg;

avgift enligt 3 § lagen (1975:85) med bemyndigande att meddela
föreskrifter om in- eller utförsel av varor;

lagringsavgift enligt lagen (1984:1049) om beredskapslagring av
olja och kol eller lagen (1985:635) om försörjningsberedskap på
naturgasområdet;

avgift enligt 18 § lagen (1902:71 s. 1), innefattande vissa
bestämmelser om elektriska anläggningar;

avgift enligt 10 kap. 5 § lagen (1994:1776) om skatt på energi;

ingående skatt enligt mervärdesskattelagen (1994:200) för
vilken det finns rätt till avdrag enligt 8 kap. eller rätt till
återbetalning enligt 10 kap. nämnda lag;

avgift enligt 11 kap. 16 § och 13 kap. 6 a § aktiebolagslagen
(1975:1385);

utgifter för muta eller annan otillbörlig belöning.

(Se vidare anvisningarna.)
Lag (1999:198).

Anvisningarna till 20 §

1. Till skattskyldigs levnadskostnader, för vilka avdrag enligt denna
paragraf ej medges, räknas bland annat premier för egna personliga
försäkringar och avgifter till kassor, föreningar och andra
sammanslutningar, i vilka den skattskyldige är medlem. Avdrag får
dock göras för sådana premier och avgifter i den omfattning som anges
i 33 §, 46 § 2 mom., punkterna 21 och 23 av anvisningarna till 23 §
och punkt 6 av anvisningarna till 33 §. Avdrag får även göras för
inbetalning på pensionssparkonto i den omfattning som anges i 46 § 2
mom. och punkt 21 av anvisningarna till 23 §.

Bestämmelserna i första stycket gäller inte avgifter till
arbetsgivarorganisationer. Beträffande sådana avgifter gäller att
avdrag medges till den del avgifterna avser medel för
konfliktändamål. Bedömningen av vad avgifterna avser får grundas på
uppgifter i organisationens budget om inte särskilda skäl talar mot
det. Vid bedömningen skall dock avgifterna alltid i första hand
avräknas mot kostnaderna för den övriga organisationsverksamheten.

Utgifter för representation och liknande ändamål är att hänföra till
omkostnader i förvärvskälla endast om de har omedelbart samband med
verksamheten, såsom då fråga uteslutande är om att inleda eller
bibehålla affärsförbindelser och liknande eller då utgifterna avser
jubileum för företaget, invigning av mera betydande anläggning för
verksamheten, stapelavlöpning eller jämförliga händelser eller då
utgifterna är att hänföra till personalvård. Avdrag medges i det
enskilda fallet inte med större belopp än som kan anses skäligt.
Avdrag för måltidsutgifter som avser lunch, middag eller supé medges
inte med större belopp än 90 kronor per person.

För den som är skattskyldig till mervärdesskatt eller har rätt till
återbetalning av mervärdesskatt avser avdragsramen i föregående
stycke pris exklusive mervärdesskatt. För övriga ökas avdragsramen
med mervärdesskatten. Lag (1996:1399).

2. Frågan om barns ålder bedömes efter förhållandet den 1 november året
näst före taxeringsåret (se 65 §).

Avdrag för lön eller annan ersättning för barns arbete får icke
överstiga marknadsmässigt vederlag för arbetsinsatsen. Lag (1976:1094).

3. Som svenska allmänna skatter räknas allmänna utskylder till
staten samt till landsting och kommun. Som allmän skatt räknas
däremot inte statlig fastighetsskatt. Lag (1999:933).

4. För erlagd utländsk skatt medgives avdrag, oavsett om skatten är att
anse såsom preliminär eller slutlig, under förutsättning att skatten
enligt vad nedan sägs utgör omkostnad i förvärvskälla.

Utländsk speciell skatt, hänförlig till förvärvskälla, utgör omkostnad i
densamma.

Allmän skatt till utländsk stat betraktas såsom omkostnad, om och i den
mån skatten hänför sig till intäkt av sådant slag, som är skattepliktigt
i den utländska staten på grund av att den förvärvskälla från vilken
intäkten härflyter anses där lokaliserad, samt intäkten åtnjutes av
fysisk person under tid då han är bosatt i Sverige eller av inländsk
juridisk person. Med skatt till utländsk stat likställes skatt till
utländsk delstat, provins eller kommun; med inkomstskatt likställes
skatt å förmögenhet, vartill intäkt som ovan sagts hänför sig, dock ej
sådan skatt å förmögenhet som huvudsakligen har karaktär av
engångsskatt.

Rätt till avdrag föreligger inte för utländsk skatt, om den hänför sig
till intäkt som beskattas i den utländska staten och inte medtas vid
taxeringen här i riket. Om enligt dubbelbeskattningsavtal inkomst skall
undantas från beskattning men medtas vid taxeringen (alternativ exempt)
föreligger inte heller rätt till avdrag för utländsk skatt som hänför
sig till inkomsten. Lag (1990:1421).

5. har upphävts genom lag (1997:851).

6. har upphävts genom lag (1984:1060).

Inkomst av näringsverksamhet

21 § Med näringsverksamhet avses yrkesmässig självständigt bedriven
förvärvsverksamhet. Till näringsverksamhet räknas också i annat fall
innehav av näringsfastighet samt innehav och avyttring av rätt till
avverkning av skog. En privatbostadsfastighet eller en privatbostad kan
inte ingå i näringsverksamhet. Lag (1990:650).

(Se vidare anvisningarna.)

Anvisningar till 21 §

1. Näringsverksamhet anses föreligga om en skattskyldig erhåller
ersättning i form av royalty eller periodiskt utgående avgift för
utnyttjande av materiella eller immateriella tillgångar, såvida inte
royaltyn eller avgiften är av beskaffenhet att böra hänföras till intäkt
av tjänst. Lag (1990:650).

2. har upphävts genom lag (1999:1149).

3. Tomtrörelse utgör en särskild form av näringsverksamhet.

Tomtrörelse anses föreligga, när någon bedriver verksamhet som
huvudsakligen avser försäljning av mark för bebyggelse (byggnadstomt)
från fastighet, som uppenbarligen har förvärvats för att ingå i
yrkesmässig markförsäljning, såsom när fastighet har köpts av ett
tomtbolag e. d. eller när förvärvet har avsett mark som enligt
detaljplan är avsedd för bebyggelse.

I övrigt anses försäljning av byggnadstomt ingå i tomtrörelse, om den
skattskyldige under tio kalenderår -- frånsett överlåtelse som avses i 2
§ lagen (1990:663) om ersättningsfonder -- har avyttrat minst 15
byggnadstomter. Detsamma gäller om makar under äktenskapet har sålt
sammanlagt minst 15 byggnadstomter under angivna tid. Har försäljning av
byggnadstomter skett från olika fastigheter eller från olika delar av en
fastighet, medräknas vid beräkningen av antalet tidigare sålda
byggnadstomter endast sådana tomter som med hänsyn till deras inbördes
läge normalt kan anses ingå i en och samma tomtrörelse. Vid beräkning av
antalet tidigare sålda byggnadstomter likställs med försäljning
upplåtelse av mark i och för bebyggelse. Har fastighet genom köp, byte
eller därmed jämförlig överlåtelse eller genom gåva överförts till
föräldrar, far- eller morföräldrar, make, avkomling eller avkomlings
make, till dödsbo, vari den skattskyldige eller någon av nämnda personer
är delägare, eller till aktiebolag, handelsbolag eller ekonomisk
förening, vari den skattskyldige ensam eller tillsammans med sådana
personer på grund av det samlade innehavet av aktier eller andelar har
ett bestämmande inflytande, anses tomtrörelse föreligga, om överlåtaren
och den nye ägaren sammanlagt har avyttrat minst 15 byggnadstomter.
Tomtrörelsen anses påbörjad i och med avyttringen av den femtonde
byggnadstomten.

Försäljning av byggnadstomt för att av anställda huvudsakligen användas
för gemensamt ändamål eller till anställd för att bereda honom bostad
anses inte utgöra tomtrörelse, om inte försäljningen görs av
skattskyldig som avses i andra stycket eller av skattskyldig som driver
byggnadsrörelse eller handel med fastigheter.

Säljs byggnadstomt av någon som bedriver byggnadsrörelse eller handel
med fastigheter, anses försäljningen ingå i den övriga verksamheten, om
inte tomtrörelse utgör den huvudsakliga verksamheten.

Har skattskyldig och hans make, om de med hänsyn till antalet
tomtförsäljningar enligt tredje stycket anses ha drivit tomtrörelse,
inte sålt någon byggnadstomt under de senaste tio kalenderåren före
taxeringsåret, anses avyttring av byggnadstomt som därefter sker inte
som tomtrörelse, om inte byggnadstomten ingår i detaljplan eller
avyttringen har skett under sådana förhållanden att tomtrörelse på nytt
anses föreligga enligt bestämmelserna i andra eller tredje stycket.
Överlåtelse som avses i 2 § lagen om ersättningsfonder verkar inte
avbrytande på uppehåll som nu nämnts.

Avyttrar skattskyldig återstoden av lagret i sådan tomtrörelse som avses
i tredje stycket, anses vinsten av denna avyttring -- utom den del av
vinsten som belöper på mark inom detaljplan -- inte som inkomst av
tomtrörelse, om inte avyttringen kan antas ha skett väsentligen i syfte
att bereda den skattskyldige eller egendomens förvärvare eller annan,
med vilken någondera är i intressegemenskap, obehörig skatteförmån. Som
skattepliktig intäkt av tomtrörelse räknas likväl belopp varmed
egendomens värde har nedskrivits i rörelsen, i den mån nedskrivningen
inte har återförts till beskattning tidigare.

Frågan om dödsbos avyttring av byggnadstomt är att hänföra till
tomtrörelse eller ej bedöms på samma sätt som om den avlidne hade
verkställt avyttringen. Lag (1990:650).

4. Byggnadsrörelse och handel med fastigheter utgör särskilda former av
näringsverksamhet.

Fastighet, som förvärvas genom köp, byte eller därmed jämförligt fång,
utgör omsättningstillgång hos fastighetsägaren, om denne eller dennes
make bedriver byggnadsrörelse eller handel med fastigheter. Detsamma
gäller om fastighetsägaren eller dennes make är företagsledare i ett
fåmansföretag eller ett fåmansägt handelsbolag och fastigheten skulle ha
utgjort omsättningstillgång i byggnadsrörelse eller handel med
fastigheter om den hade förvärvats av fåmansföretaget.

Vad i andra stycket sagts gäller inte om

a) fastigheten uppenbarligen har förvärvats för stadigvarande användning
i annan näringsverksamhet än fastighetsförvaltning som bedrivs av
fastighetsägaren, dennes make eller av fåmansföretag eller av fåmansägt
handelsbolag i vilket fastighetsägaren eller dennes make är
företagsledare eller

b) förvärvet uppenbarligen helt saknar samband med den av
fastighetsägaren bedrivna byggnadsrörelsen.

Har en fastighet, som inte är omsättningstillgång, varit föremål för
byggnadsarbete i byggnadsrörelse, som -- direkt eller genom ett
handelsbolag -- bedrivs av fastighetsägaren, skall värdet av arbetet tas
upp som intäkt i byggnadsrörelsen. Bedrivs byggnadsrörelsen -- direkt
eller genom ett handelsbolag -- av fysisk person skall dock värdet av
dennes eget arbete tas upp som intäkt endast om varor av mer än ringa
värde tas ut ur byggnadsrörelsen i samband med arbetet.

Innehar skattskyldig aktie eller andel i ett fastighetsförvaltande
företag och skulle någon av företagets fastigheter ha utgjort
omsättningstillgång i byggnadsrörelse eller handel med fastigheter om
den hade innehafts av den skattskyldige, skall aktien eller andelen
anses utgör omsättningstillgång. Vad nu sagts gäller dock endast om

a) företaget är ett fåmansföretag och den skattskyldige är
företagsledare i företaget eller make till företagsledare,

b) intressegemenskap eljest råder mellan den skattskyldige och företaget
eller

c) företaget är ett handelsbolag.

I fall som avses i föregående stycke c) skall -- förutom andelen -- en
mot andelen svarande del av handelsbolagets fastigheter anses som
omsättningstillgång hos delägaren. Vad nu sagts gäller dock endast de av
bolagets fastigheter som skulle ha utgjort omsättningstillgångar om de
innehafts av delägaren.

Skattskyldig, som enligt bestämmelserna i denna anvisningspunkt eller
punkt 5 innehar omsättningstillgång, anses -- beroende på
omständigheterna -- bedriva byggnadsrörelse eller handel med
fastigheter. Lag (1990:650).

5. Förvärvar skattskyldig genom arv eller testamente eller genom
bodelning i anledning av makes död värdepapper, fastighet eller liknande
tillgång, som har utgjort omsättningstillgång i näringsverksamhet hos
den avlidne, anses tillgången utgöra omsättningstillgång även hos den
skattskyldige.

Vad i första stycket sagts gäller endast om

a) den skattskyldige vid tidpunkten för förvärvet själv bedriver
näringsverksamhet i vilken tillgången hade utgjort omsättningstillgång
om den hade förvärvats genom köp, byte eller därmed jämförligt fång
eller

b) den skattskyldige avser att fortsätta den avlidnes verksamhet. Lag
(1990:650).

22 § Till intäkt av näringsverksamhet hänförs vad som av
näringsverksamheten kommit näringsidkaren till godo på sätt framgår av
anvisningarna. Lag (1990:650).

(Se vidare anvisningarna.)

Anvisningar till 22 §

1. Till intäkt av näringsverksamhet hänförs samtliga intäkter
i pengar eller varor, som har influtit i verksamheten. Detta
innebär, att intäkten skall vara av sådan beskaffenhet, att den
normalt är att räkna med och ingår som ett led i verksamheten.
Hit räknas inflytande betalning för varor, som den
skattskyldige handlar med eller tillverkar. Det sagda gäller
även då näringsidkaren vid överlåtelse av verksamheten låter
befintliga varor ingå i överlåtelsen. Denna överlåtelse utgör
då så att säga den sista affärshändelsen i verksamheten.

Till intäkt av näringsverksamhet hänförs också vad som inflyter
vid avyttring av maskiner och andra för stadigvarande bruk
avsedda inventarier eller av tillgångar som är likställda med
dessa vid beräkning av värdeminskningsavdrag. Även ersättning
som i fall som avses i 2 § andra och tredje styckena lagen
(1990:663) om ersättningsfonder uppbärs av en fysisk person
eller ett dödsbo utgör intäkt av näringsverksamhet om den
skattskyldige begär det.

Till intäkt av näringsverksamhet hänförs vidare vinst vid icke
yrkesmässig avyttring (realisationsvinst) av andel i sådan
ekonomisk förening som avses i 2 § 8 mom. lagen (1947:576) om
statlig inkomstskatt såvida innehavet av andelen betingas av
sådan verksamhet. Detsamma gäller vinst vid icke yrkesmässig
avyttring av en medlems fordran på en sådan ekonomisk förening,
om medlemskapet betingas av medlemmens näringsverksamhet. I
fråga om handelsbolag hänförs till intäkt av näringsverksamhet
också realisationsvinst vid avyttring av andra tillgångar som
avses i 27 § 1 mom., av tillgångar som avses i 28 §, 29 § 1
mom., 30 § 1 mom. och 31 § samt av förpliktelser som avses i 3 §
1 mom. nämnda lag. Avyttrar ett handelsbolag en aktie eller
annan andel i ett svenskt aktiebolag, en svensk ekonomisk
förening, ett svenskt handelsbolag eller en utländsk juridisk
person med realisationsvinst till ett företag som ingår i samma
koncern som det säljande handelsbolaget, tillämpas
bestämmelserna i lagen (1998:1602) om uppskov med beskattningen
vid andelsöverlåtelser inom koncerner. Lag (1999:200).

1 a. Uttag av en tillgång skall behandlas som om tillgången
avyttrats mot en ersättning som motsvarar marknadsvärdet
(uttagsbeskattning).

Med uttag avses att den skattskyldige tillgodogör sig en
tillgång från en förvärvskälla för privat bruk eller genom att
föra över den till en annan förvärvskälla.

Uttag föreligger vidare om den skattskyldige överlåter en tillgång
utan ersättning eller mot ersättning som understiger marknadsvärdet
utan att detta är affärsmässigt motiverat. Motsvarande gäller
om ett handels-bolag som den skattskyldige är delägare i
överlåter en tillgång till den skattskyldige eller någon annan.

Med marknadsvärde avses det pris som överlåtaren kan antas
erhålla om tillgången bjuds ut på marknaden under villkor som
med hänsyn till överlåtarens affärsmässiga situation framstår
som naturliga.

Uttagsbeskattning skall inte ske

1. vid uttag av bränsle från fastighet som är taxerad som
lantbruksenhet för uppvärmning av den skattskyldiges
privatbostad på denna eller

2. vid uttag av andra aktier eller andelar än sådana som utgör
omsättningstillgångar enligt punkt 4 av anvisningarna till 21 §
om aktierna eller andelarna delats eller skiftats ut enligt 3 §
7 a mom. eller 3 § 8 mom. tredje stycket lagen (1947:576) om
statlig inkomstskatt och marknadsvärdet över-stiger
omkostnadsbeloppet.

I lagen (1998:1600) om beskattningen vid överlåtelser till
underpris finns bestämmelser om att uttagsbeskattning inte
skall ske vid överlåtelse i vissa fall.

Vad som sägs i första - fjärde styckena har motsvarande
tillämpning vid uttag av tjänst, om värdet av tjänsten är mer
än ringa. Har uttag av tjänst samband med uttag av tillgång,
skall uttagsbeskattning av tjänsten underlåtas om
uttagsbeskattning av tillgången inte skall ske på grund av
bestämmelserna i lagen om beskattningen vid överlåtelser till
underpris.

Uttag i form av användande av bil skall värderas enligt
bestämmelserna i punkterna 2 och 4 av anvisningarna till 42 §.
Lag (1998:1604).

1 b. Uttagsbeskattning skall även ske

1. om verksamheten i en förvärvskälla har upphört,

2. till den del skattskyldighet för inkomst av en förvärvskälla
har upphört,

3. i fråga om en tillgång som har förts över från en del av en
förvärvskälla till en annan del, om skattskyldighet föreligger
för inkomst från den förra delen men inte för inkomst från den
senare delen,

4. till den del inkomst av en förvärvskälla skall undantas från
beskattning på grund av ett avtal om undvikande av
dubbelbeskattning eller,

5. i fråga om en tillgång som har förts över från en del av en
förvärvskälla till en annan del, om inkomst av den senare delen
men inte av den förra är undantagen från beskattning i Sverige
på grund av ett avtal om undvikande av dubbelbeskattning.
Lag (1998:1604).

2. Ränta på banktillgodohavanden som hör till
näringsverksamhet och på kundfordringar utgör intäkt av
näringsverksamhet. Till intäkt av näringsverksamhet räknas
också ränta och utdelning på omsättningstillgångar samt
utdelning som uppburits från aktiebolag eller ekonomiska
föreningar i förhållande till gjorda inköp (rabatt) eller
försäljningar (pristillägg). Ränta och utdelning på andel i
sådan ekonomisk förening som avses i 2 § 8 mom. lagen
(1947:576) om statlig inkomstskatt utgör intäkt av
näringsverksamhet, om innehavet av andelen betingas av
verksamheten. Detsamma gäller ränta på en medlems fordran på en
sådan ekonomisk förening, om medlemskapet betingas av
medlemmens näringsverksamhet.

Som intäkt av näringsverksamhet räknas i fråga om handelsbolag
all ränta och utdelning samt lotterivinst som inte är frikallad
från beskattning enligt 19 §. Lag (1997:851).

2 a. har upphävts genom lag (1994:1855).

3. I bank- och annan penningrörelse och i försäkringsrörelse är
utdelning på aktier och andelar i värdepappersfonder och ekonomiska
föreningar att räkna som intäkt av näringsverksamhet. Lag (1990:1421).

4. Har en omsättningstillgång tagits upp till ett lägre värde vid
inkomsttaxeringen än i räkenskaperna skall skillnadsbeloppet
återföras till beskattning nästföljande beskattningsår. Detta gäller
dock inte i den mån skillnadsbeloppet motsvarar sådana
värdeminskningsavdrag som avses i andra stycket.

Har en fastighet som utgör omsättningstillgång avyttrats skall
medgivna värdeminskningsavdrag som inte har gjorts i räkenskaperna
återföras till beskattning i näringsverksamheten. Lag (1995:1613).

5. Vid avyttring av en näringsfastighet som inte utgör
omsättningstillgång tas som intäkt upp medgivna avdrag för
värdeminskning av byggnad eller av markanläggning samt
skogsavdrag och avdrag för substansminskning. Som intäkt tas
även upp belopp varmed byggnad eller markanläggning på
fastigheten har skrivits av i samband med ianspråktagande av
ersättningsfond e. d. Vidare tas som intäkt upp ett belopp
motsvarande avdragsgilla utgifter för värdehöjande reparation och
underhåll av byggnad eller markanläggning på fastigheten under det
aktuella beskattningsåret och medgivna avdrag avseende sådana
utgifter under de fem närmast föregående beskattningsåren. Vad nu
sagts gäller inte värdeminskningsavdrag m. m. som hänför sig till
tiden före år 1952.

Vid avyttring av en sådan bostadsrätt eller aktie eller andel som
avses i 26 § 1 mom. lagen (1947:576) om statlig inkomstskatt tas --
om bostadsrättslägenheten eller den till aktien eller andelen knutna
lägenheten inte utgör privatbostad eller omsättningstillgång -- som
intäkt upp ett belopp motsvarande avdragsgilla utgifter för
värdehöjande reparation och underhåll av lägenheten under det
aktuella beskattningsåret och medgivna avdrag avseende sådana
utgifter under de fem närmast föregående beskattningsåren.

Vid avyttring av del av fastighet skall beräkning av belopp som
skall tas upp som intäkt grundas på förhållandena på den avyttrade
fastighetsdelen.

Med avyttring jämställs sådan överföring av mark m. m. som avses
i 25 § 2 mom. första stycket lagen om statlig inkomstskatt och
sådan allframtidsupplåtelse mot engångsersättning som avses i
andra stycket det nämnda momentet om den innebär upplåtelse av
mark, byggnad eller markanläggning.

Belopp som avses i första stycket första och andra meningarna tas
inte upp som intäkt i den mån vederlaget för egendomen -- efter
avräkning för den del därav som belöper på tillgångar som
behandlats som inventarier vid beräkning av värdeminskningsavdrag --
understiger det vid beräkning av realisationsvinst enligt lagen om
statlig inkomstskatt tillämpliga omkostnadsbeloppet. Detta belopp
beräknas vid tillämpning av bestämmelsen i första meningen med
bortseende från bestämmelserna i 25 § 5 mom. och 8 mom. nämnda lag.

Reparation och underhåll anses som värdehöjande i den mån den
avyttrade egendomen på grund av åtgärderna befann sig i bättre
skick vid avyttringen än vid ingången av det femte året före
beskattningsåret eller vid förvärvet om detta skedde senare.

Har i fall som avses i punkt 1 andra stycket andra meningen avdrag
erhållits för avsättning till ersättningsfond för byggnader och
markanläggningar gäller följande vid avyttring av fastighet med
byggnad eller markanläggning som har skrivits av vid
ianspråktagande av ersättningsfonden. Av det belopp som
ianspråktagandet avser tas endast den del upp som intäkt som
motsvarar det belopp som tagits upp som intäkt med stöd av
bestämmelserna i första och tredje--sjätte styckena vid avyttringen
av ursprungsfastigheten.

Bestämmelserna i denna punkt tillämpas också när egendom som
här avses övergår till ny ägare genom arv, testamente, bodelning
eller gåva om egendomen i och med äganderättsövergången blir
eller kan antas komma att bli privatbostadsfastighet eller
privatbostad. Härvid skall anses att egendomen avyttras för en
köpeskilling motsvarande dess värde. Vad nu sagts gäller också om
egendomen är omsättningstillgång och äganderättsövergången sker
genom arv, testamente eller bodelning med anledning av makes
död. Lag (1993:1470).

6. Har en näringsfastighet eller del därav under den skattskyldiges
innehav övergått till privatbostadsfastighet tillämpas bestämmelserna
i punkt 5. Härvid anses egendomen ha avyttrats vid utgången av beskatt-
ningsåret för en köpeskilling motsvarande dess värde. Vid tillämpning
av punkt 5 tredje stycket i fall som avses i 25 § 6 mom. första stycket
lagen (1947:576) om statlig inkomstskatt beräknas omkostnadsbeloppet
enligt första och andra meningarna i det sistnämnda stycket om inte den
skattskyldige begär att beräkningen skall ske enligt tredje meningen.

Har en bostadsrättslägenhet som inte utgjort privatbostad ändrat
karaktär till privatbostad äger bestämmelserna i första stycket
motsvarande tillämpning. Detsamma gäller i fråga om lägenhet
som är knuten till sådan aktie elelr andel som avses i 26 § 1 mom.
andra stycket lagen om statlig inkomstskatt. Lag (1993:1470).

7. Har förmån av fastighet tillkommit näringsidkare i dennes egenskap av
medlem av sådan bostadsförening eller delägare i sådant
bostadsaktiebolag som avses i 2 § 7 mom. lagen (1947:576) om statlig
inkomstskatt skall värdet av förmånen inte räknas som skattepliktig
intäkt för näringsidkaren. Utan hinder härav får avdrag ske för sådana
inbetalningar till föreningen eller bolaget som utgör kostnader i
näringsverksamheten. Lag (1990:650).

8. Värdet av sådan ny-, till- eller ombyggnad eller annan därmed
jämförlig förbättring som avses i punkt 15 första stycket av
anvisningarna till 23 § och som bekostats av arrendator eller annan
nyttjanderättshavare utgör intäkt för fastighetsägaren för
beskattningsår då nyttjanderättshavarens rätt till fastigheten upphört,
om förbättringen utförts under tid varunder fastighetsägaren innehaft
fastigheten. Intäkten beräknas på grundval av tillgångens värde vid
tidpunkten för nyttjanderättens upphörande till den del tillgången
bekostats av nyttjanderättshavaren. Har nyttjanderättshavaren erhållit
ersättning av fastighetsägaren för förbättringen, utgör ersättningen
intäkt för nyttjanderättshavaren. Lag (1990:650).

9. Med näringsbidrag avses statligt stöd utan
återbetalningsskyldighet som tillfaller en näringsidkare för
näringsverksamheten. Med näringsbidrag avses också statligt stöd som
är förenat med återbetalningsskyldighet om sådan skyldighet uppkommer
endast om

a) näringsidkaren inte uppfyller de villkor som har uppställts för
stödet,

b) näringsidkaren inte följer de föreskrifter som har meddelats vid
beviljandet av stödet eller

c) eljest något oväntat inträffar som uppenbarligen rubbar
förutsättningarna för stödet.

Som näringsbidrag anses även stöd enligt första stycket som lämnas
av Europeiska gemenskaperna, kommuner, skattskyldiga som avses i 7 §
4 mom. lagen (1947:576) om statlig inkomstskatt och allmänningsskogar
enligt lagen (1952:167) om allmänningsskogar i Norrland och Dalarna.

Ett näringsbidrag är inte skattepliktig inkomst om det har använts
för en utgift som inte är avdragsgill vare sig direkt såsom omkostnad
eller i form av årliga värdeminskningsavdrag.

Har bidraget använts för sådan utgift i verksamheten som är på en
gång avdragsgill vid taxeringen, utgör bidraget skattepliktig intäkt.
Är utgiften för vilken bidraget utgår avdragsgill vid taxeringen för
tidigare beskattningsår än det då bidraget skall tas upp som intäkt,
får den skattskyldige i stället göra avdrag för utgiften vid
taxeringen för det år då bidraget tas upp som intäkt. Yrkande om
detta skall göras i deklarationen för det beskattningsår då yrkande
om avdraget annars enligt denna lag först skulle ha framställts.
Återbetalas ett bidrag, som har tagits upp som intäkt, får den
skattskyldige göra avdrag för det återbetalade beloppet.

Har bidraget använts för att anskaffa en tillgång, för vilken
anskaffningsvärdet får dras av genom årliga värdeminskningsavdrag,
skall vid beräkning av värdeminskningsavdrag såsom anskaffningsvärde
anses endast så stor del av utgiften som inte har täckts av bidraget.
Är bidraget större än det skattemässiga restvärdet för tillgången
utgör skillnaden skattepliktig intäkt. Återbetalas ett näringsbidrag,
som har påverkat beräkningen av anskaffningsvärdet i nu avsett
hänseende, får tillgångens avskrivningsunderlag ökas med vad som har
återbetalats, dock med högst det belopp varmed beräkningen har
påverkats. I den mån ett näringsbidrag enligt vad nyss har
föreskrivits utgjort skattepliktig intäkt, får den skattskyldige vid
återbetalningen göra avdrag för den del som sålunda har utgjort
skattepliktig intäkt.

Har bidraget använts för att anskaffa tillgångar avsedda för
omsättning eller förbrukning (lager) skall vid tillämpning av 24 §
och anvisningarna till nämnda paragraf den del av lagret för vilken
anskaffningsvärdet har täckts av bidraget inte medräknas vid
värdesättningen av tillgångarna. Återbetalas ett näringsbidrag, som
har använts för anskaffande av lagertillgångar, skall tillgångarnas
anskaffningsvärde anses ha ökat med det återbetalade beloppet.

Skall ett näringsbidrag, som har uppburits ett visst beskattningsår,
användas för avsett ändamål först ett senare beskattningsår skall på
yrkande av den skattskyldige tillämpningen av bestämmelserna i
fjärde-sjätte styckena uppskjutas till taxeringen för det senare
beskattningsåret.

Har stöd med villkorlig återbetalningsskyldighet som inte utgör
näringsbidrag lämnats till en näringsidkare för näringsverksamheten
från en givare som nämns i första eller andra stycket gäller, såvida
återbetalningsskyldigheten helt eller delvis efterges, följande. Det
eftergivna beloppet skall inte utgöra skattepliktig inkomst om stödet
har använts för en utgift som inte varit avdragsgill vare sig direkt
såsom omkostnad eller i form av årliga värdeminskningsavdrag. Har
stödet däremot använts för en utgift som varit avdragsgill skall det
eftergivna beloppet utgöra skattepliktig intäkt. Har stödet använts
för att anskaffa en tillgång, för vilken anskaffningsvärdet dras av
genom årliga värdeminskningsavdrag, får den skattskyldige vid
taxeringen för det år då det eftergivna beloppet skall tas upp som
intäkt, utöver ordinarie avskrivning, göra ett extra
värdeminskningsavdrag motsvarande det eftergivna beloppet. Detta
avdrag får dock inte överstiga tillgångens skattemässiga restvärde.
Kan den skattskyldige inte visa vad ett visst skuldbelopp har använts
till, skall det anses ha använts till direkt avdragsgilla kostnader.
Lag (1996:1399).

10. Statligt avgångsvederlag till jordbrukare som upphört med sitt
jordbruk räknas som intäkt utom när det utgått till jordbrukare som fått
särskilt övergångsbidrag av statsmedel till jordbruket eller varit
berättigad att få sådant bidrag, om han inte upphört med jordbruket. Lag
(1990:650).

11. Sjukpenning och rehabiliteringspenning enligt lagen (1962:381) om
allmän försäkring och sjukpenning enligt lagen (1954:243) om
yrkesskadeförsäkring, lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring, lagen
(1977:265) om statligt personskadeskydd och lagen (1977:267) om
krigsskadeersättning till sjömän utgör skattepliktig intäkt om förmånen
grundas på inkomst, som hänför sig till näringsverksamhet. Till intäkt
hänförs under nämnda förutsättning också ersättning enligt lagen
(1989:225) om ersättning till smittbärare. Lag (1991:1044).

12. Förmån av sådan fri grupplivförsäkring, avtalsgruppsjukförsäkring
och trygghetsförsäkring vid arbetsskada som fastställts enligt grunderna
i ett år 1978 träffat avtal mellan Lantbrukarnas riksförbund och
vederbörande försäkringsanstalt och i ett år 1983 träffat avtal mellan
Sveriges fiskares riksförbund och vederbörande försäkringsanstalt utgör
inte skattepliktig intäkt. Detsamma gäller för motsvarande förmåner som
fastställts enligt grunderna i ett år 1986 träffat avtal mellan
Lantbrukarnas riksförbund och Sveriges skogsägareföreningars riksförbund
på ena sidan och vederbörande försäkringsanstalt på den andra sidan och
i ett år 1986 träffat avtal mellan Svenska samernas riksförbund och
vederbörande försäkringsanstalt. Ersättning som utgår på grund av sådan
avtalsgruppsjukförsäkring och trygghetsförsäkring utgör intäkt av
näringsverksamhet. Lag (1990:650).

13. Till intäkt räknas avdrag för egenavgifter som har återförts
enligt punkt 19 av anvisningarna till 23  § samt -- i den mån avdrag
har medgetts för avgifterna vid beräkning av inkomsten av
förvärvskällan -- egenavgifter som har fallit bort. Lag (1994:487).

14. Har sådan speciell skatt, avgift eller ränta, för vilken avdrag
åtnjutits i förvärvskälla vid tidigare års taxering, restituerats,
avkortats eller avskrivits, utgör det restituerade, avkortade eller
avskrivna beloppet intäkt i den förvärvskälla där avdraget åtnjutits.
Lag (1990:650).

15. Ersättning för kostnader som en arbetsgivare får från en
pensions- eller personalstiftelse skall tas upp som intäkt om
avdrag för avsättning till stiftelsen medgetts.

Om den i balansräkningen gjorda avsättningen avseende sådana
pensionsutfästelser, för vilkas tryggande avdragsrätt följer av
punkterna 20 b-e av anvisningarna till 23 §, uppgår till ett
lägre belopp vid beskattningsårets utgång än den motsvarande
avsättningen vid det föregående beskattningsårets utgång, skall
skillnaden tas upp som intäkt.

Om det finns disponibla pensionsmedel vid beskattningsårets
utgång skall den i föregående stycke nämnda intäkten dock tas
upp till lägst summan av

dels tio procent av de disponibla pensionsmedlen vid det
föregående beskattningsårets utgång,

dels under beskattningsåret gjorda avdrag för premier för
pensionsförsäkringar, lämnad ersättning för av annan övertagen
pensionsutfästelse och avsättning till pensionsstiftelse till
den del dessa avdrag avser samma pensionsutfästelser som
omfattas av avsättningen i balansräkningen.

Om beskattning sker enligt tredje stycket, skall senare
minskningar av avsättningen i balansräkningen inte tas upp som
intäkt till den del minskningarna motsvarar de belopp som redan
tagits upp som intäkt.

Med disponibla pensionsmedel avses skillnaden mellan

1. den i balansräkningen med avdragsrätt gjorda avsättningen
vid det föregående beskattningsårets utgång ökad med
förmögenheten vid beskatt-ningsårets utgång i pensionsstiftelse
som tryggar samma pensionsutfästel-ser, och

2. pensionsreserven vid beskattningsårets utgång för sådana
pensionsutfästelser som avses i 1, till den del dessa inte är
tryggade genom pensionsförsäkring, ökad med medel som då står
kvar i stiftelsen och för vilka avdrag inte har medgetts vid
avsättningen.

Disponibla pensionsmedel skall dock aldrig anses uppgå till
högre belopp än vad som motsvarar den i balansräkningen med
avdragsrätt gjorda avsätt-ningen vid det föregående
beskattningsårets utgång.

Vid tillämpningen av femte stycket 1 skall förmögenhet i
pensionsstiftel-se tas upp till ett belopp som motsvarar 80
procent av kapitalunderlaget enligt lagen (1990:661) om
avkastningsskatt på pensionsmedel.

Ersättning som en skattskyldig får för att ta över ansvaret för
pensionsutfästelser skall tas upp som intäkt.

Om en arbetsgivare upphör med sin näringsverksamhet, skall
disponibla pensionsmedel tas upp som intäkt för det
beskattningsår då verksamheten upphör.

Om en arbetsgivare träder i likvidation eller om ett dödsbo
efter en arbetsgivare skiftas, skall disponibla pensionsmedel
tas upp som intäkt för det beskattningsår då beslutet om
likvidation fattas eller boet skiftas.

Om en arbetsgivare tryggat pensionsutfästelser enligt en sådan
allmän pensionsplan som avses i punkt 1 sjätte stycket av
anvisningarna till 31 § och planen innehåller bestämmelser om
utjämning av pensionskostnaden mellan olika arbetsgivare, skall
medel som arbetsgivaren tillgodoförs enligt dessa bestämmelser
tas upp som intäkt. Lag (1998:1666).

16. har upphävts genom lag (1993:1541).

17. Till intäkt räknas statligt räntebidrag för bostadsändamål.
Lag (1991:1832).

23 § Från intäkt av näringsverksamhet får avdrag göras för kostnader i
verksamheten på sätt framgår av anvisningarna. Lag (1990:650).

(Se vidare anvisningarna.)

till 23 §

1. Kostnaderna i en näringsverksamhet består bl.a. av
kostnader för personal, anskaffande av varor samt reparation,
underhåll och värdeminskning av anläggningstillgångar. Till
kostnad i näringsverksamhet hänförs även räntor på lån för
anskaffande av inventarier m.m., näringsfastighet och sådan
andel i ekonomisk förening som avses i 2 § 8 mom. lagen
(1947:576) om statlig inkomstskatt om innehavet av andelen
betingas av sådan verksamhet.

I fråga om handelsbolag räknas räntor på lån som kostnad i
näringsverksamheten även när detta inte följer av första
stycket. Utgifter i ett handelsbolag för inköp av lottsedlar
eller för andra liknande insatser i lotteri anses inte som
kostnad i verksamheten.

Om den skattskyldige i sina räkenskaper har inräknat sådana
räntor som avses i första och andra styckena i utgiften för
anskaffningen av en tillgång och denna utgift enligt
bestämmelser i denna lag skall das av genom årliga
värdeminskningsavdrag, gäller bestämmelserna om sådana avdrag
även beträffande räntorna.

Till kostnad i näringsverksamhet hänförs vidare, utöver
förluster som avses i punkt 33, andra förluster som har
uppkommit i verksamheten, om inte särskilda skäl mot
avdragsrätt föreligger. I fråga om förlust av kontanta medel
genom brott krävs att den skattskyldige visar att
förutsättningarna för avdrag föreligger. Har förlusten av
kontanta medel uppkommit genom stöld eller rån, medges inte
avdrag med större belopp än vad som motsvarar ett sedvanligt
innehav av kontanter i verksamheten, såvida särskilda skäl inte
föreligger. Lag (1997:851).

2. Har den skattskyldige i en viss förvärvskälla tillgodogjort sig
varor, tillgångar som avses i punkt 1 andra och tredje styckena av
anvisningarna till 22 § eller tjänster från en annan av honom bedriven
förvärvskälla, får det värde som enligt tredje och fjärde styckena
nämnda anvisningspunkt skall tas upp som en intäkt i den förvärvskällan
behandlas som en utgift i den förstnämnda förvärvskällan. Lag
(1990:650).

3. Avdrag som för reparation och underhåll får göras för kostnader för
sådana ändringsarbeten på byggnad som kan normalt påräknas i den
bedrivna verksamheten, som upptagande av nya fönster- och dörröppningar
samt flyttning av innerväggar och inredning i samband med omdisponering
av lokaler. Åtgärder som innebär en väsentlig förändring av fastigheten,
som då ett djurstall eller en verkstadsbyggnad byggs om för att i
stället användas för ett helt annat ändamål, hänförs inte till
reparation och underhåll. Lag (1990:650).

4. Avdrag som för ränta får göras vid återbetalning av statligt
räntebidrag för bostadsändamål.

Avdrag får inte göras för kostnad för reparation och underhåll som
utförts i samband med sådan ombyggnad för vilken statligt räntebidrag
beviljats, till den del kostnaden för reparation och underhåll
tillsammans med ombyggnadskostnaden inte överstiger den i bidragsärendet
godkända eller beräknade kostnaden (bidragsunderlaget).

Om ett beslut fattas som innebär att bidragsunderlaget minskas och skall
på grund härav avdrag medges för kostnad för reparation och underhåll
gäller följande. Har värdeminskningsavdrag enligt bestämmelserna i punkt
6 av anvisningarna tidigare medgetts skall motsvarande belopp avräknas
från de kostnader, för vilka avdrag får ske enligt vad nyss sagts.
Underlaget för beräkning av värdeminskningsavdrag skall därvid minskas
med belopp motsvarande det på vilket avdraget beräknats.

Innebär ett beslut om ändrat bidragsunderlag att avdrag för reparation
eller underhåll för tidigare beskattningsår medgivits med för högt
belopp, skall därav föranledda tillägg till den för tidigare år
fastställda inkomsten och övriga ändringar i stället vidtagas för det
beskattningsår under vilket det nya beslutet meddelats. Lag (1991:1832).

5. Avdrag får inte göras för kostnad för reparation och underhåll av
sådan fastighet som ägs av tre eller flera, antingen direkt eller
indirekt genom handelsbolag, och som inrymmer eller är avsedd att
inrymma bostad i skilda lägenheter åt minst tre delägare (andelshus), i
den mån den på delägare belöpande delen av kostnaden överstiger hans
andel av tio procent av fastighetens taxeringsvärde året näst före
taxeringsåret. Lag (1990:650).

6. Utgifter för anskaffande av en byggnad dras av genom årliga
värdeminskningsavdrag. Avdraget beräknas enligt
avskrivningsplan till viss procent för år räknat av byggnadens
anskaffningsvärde. Beräkningen görs från den tidpunkt då
byggnaden har färdigställts. I fråga om en byggnad, som är avsedd
att användas endast ett fåtal år, får dock anskaffningsutgifterna i
sin helhet dras av det år då byggnaden anskaffades.

I anskaffningsvärdet för en byggnad som är avsedd för annat
ändamål än bostadsändamål inräknas inte utgifter för sådana delar
och tillbehör, som är avsedda att direkt tjäna driften
(byggnadsinventarier). I enlighet härmed räknas som
byggnadsinventarier i jordbruk sådana tillgångar som bås, box eller
spilta, båsavskiljare, foderbord, fodergrind, vattenkopp, spaltgolv,
utrustning för skrap- och svämutgödsling med tillhörande
urinbrunn eller gödselbehållare, gödselstad, mjölkningsanläggning,
kylbassäng, pump, sådan ledning för elektrisk ström, vatten eller
avlopp som är avsedd för driften eller fläkt eller
ventilationsanordning. Som byggnadsinventarier räknas också
sådana tillgångar som silo- eller torkanläggning, fast transportör,
hiss eller liknande. I en industribyggnad räknas som
byggnadsinventarier tillgångar avsedda för den industriella driften,
såsom maskiner, anordningar för godstransport som t. ex. räls,
traversbanor och hissar, behållare, ställningar för lagring e. d., samt
anordningar för användningen av dessa tillgångar som t. ex.
särskilda fundament. Som byggnadsinventarier räknas vidare
ledningar för vatten, avlopp m. m., avsedda att direkt tjäna den
industriella driften, och speciella värmeanläggningar,
ventilationsanordningar och särskilda skorstenar för avledande av
gaser och annat som alstras vid produktionen. Som
byggnadsinventarier i en byggnad som är avsedd för affärsändamål
räknas exempelvis hyllor, diskar eller annan butiksinredning,
rulltrappor m. m. Tjänstgör en konstruktion, för vilken ett
byggnadsvärde har fastställts vid fastighetstaxeringen, i sin helhet
eller till viss del som maskin eller redskap, såsom kan vara fallet
med oljecisterner och siloanläggningar, anses en sådan
konstruktion som byggnadsinventarier. Däremot inräknas i
anskaffningsvärdet för en byggnad utgifter för sådana anordningar
som är nödvändiga för byggnadens allmänna användning, såsom
ledning för vatten, avlopp, elektrisk ström eller gas och annan
liknande anordning. Anskaffningsvärdet för en ledning som är
avsedd för såväl en byggnads användning i driften som byggnadens
allmänna användning fördelas mellan byggnadsinventarier och
byggnaden i förhållande till hur stor del av ledningen som tjänar
driften respektive byggnadens allmänna användning. Ledningen
skall dock i sin helhet hänföras till byggnadsinventarier om
utgifterna för ledningen till minst tre fjärdedelar kan anses
hänförliga till driften. Om utgifterna för ledningen till minst tre
fjärdedelar kan anses hänförliga till byggnadens allmänna
användning skall ledningen i sin helhet hänföras till byggnaden.

I fråga om byggnadsinventarier tillämpas de föreskrifter som enligt
punkterna 12--14 gäller för maskiner och andra för stadigvarande
bruk avsedda inventarier.

Av punkt 7 tredje stycket framgår att utgifter för vissa till marken
hörande anordningar inräknas i anskaffningsvärdet för en byggnad.

Har en byggnad uppförts av den skattskyldige, är byggnadens
anskaffningsvärde den skattskyldiges utgifter för uppförande av
byggnaden. Till anskaffningsvärdet hänförs även utgifter för till-
eller ombyggnad samt värde av byggnad som enligt punkt 8 av
anvisningarna till 22 § utgör intäkt av näringsverksamhet för
fastighetsägaren. Till anskaffningsvärdet hänförs vidare utgifter för
reparation och underhåll för vilka avdrag inte medges på grund av
föreskrifterna i punkt 4 eller 5 och för vilka bidrag inte har utgått.
Har en byggnad förvärvats genom köp, byte eller därmed jämförligt
fång, skall den verkliga utgiften utgöra anskaffningsvärdet. Har
byggnader förvärvats tillsammans med den mark på vilka de är
belägna, anses så stor del av vederlaget för fastigheten -- i
förekommande fall efter avdrag för egendom som avses i 2 kap. 3 §
jordabalken -- belöpa på särskilda byggnader eller byggnadsbestånd
som det vid fastighetstaxeringen fastställda eller med tillämpning
härav beräknade värdet av skilda byggnader eller byggnadsbestånd
utgör av fastighetens hela taxeringsvärde. Vad som enligt denna
beräkning anses belöpa på byggnader kan även innefatta
byggnadsinventarier. Vederlaget för byggnadsinventarier skall
avräknas, varefter anskaffningsvärdet för byggnader erhålls. Det
sammanlagda anskaffningsvärdet för byggnaderna får jämkas om
den del av vederlaget för fastigheten som enligt denna beräkning
inte anses belöpa på byggnaderna jämte byggnadsinventarier visas
mera avsevärt över- eller understiga värdet av mark, växande skog,
naturtillgångar, särskilda förmåner m. m. som har förvärvats. Har
den skattskyldige eller någon, som står honom nära, vidtagit
åtgärder för att den skattskyldige skall kunna tillgodoräkna sig ett
högre anskaffningsvärde än som synes rimligt och kan det antas att
detta har skett för att åt någon av dem bereda obehörig förmån i
beskattningsavseende, skall anskaffningsvärdet i skälig mån
jämkas.

Övergår en byggnad till en ny ägare på annat sätt än genom köp,
byte eller därmed jämförligt fång, får den nye ägaren göra de
värdeminskningsavdrag på byggnaden som skulle ha tillkommit
den förre ägaren om denne fortfarande hade ägt byggnaden.

Procentsatsen för värdeminskningsavdrag i fråga om en byggnad
bestäms med hänsyn till den tid byggnaden anses kunna utnyttjas.
Därvid skall beaktas även sådana omständigheter som att
byggnadens användningstid kan antas komma att röna inflytande
av framtida rationaliseringar, teknikens utveckling, omläggning av
verksamhet och liknande förhållanden. Är på grund av särskilda
omständigheter av annan art än nyss nämnts byggnadens värde för
verksamheten begränsat till förhållandevis kort tid, skall hänsyn tas
även till detta. Så kan vara fallet exempelvis då fråga är om en
byggnad för utnyttjande av en begränsad malmfyndighet eller då en
byggnad, som är belägen på annans mark och som används i
verksamhet, vid nyttjanderättens upphörande inte skall lösas av
fastighetsägaren.

Har en byggnad varit att hänföra till privatbostad under tidigare
beskattningsår och sker inte avskattning enligt 3 § 1 mom. fjärde
stycket lagen (1947:576) om statlig inkomstskatt skall avdrag för
värdeminskning anses ha medgetts med 1,5 procent av
anskaffningsvärdet för varje sådant beskattningsår.

Utrangeras en byggnad, får avdrag göras för vad som återstår
oavskrivet av anskaffningsvärdet i den mån beloppet överstiger vad
som inflyter genom avyttring av byggnadsmaterial e. d. i samband
med utrangeringen. Lag (1994:1855).

7. Utgifter för anskaffande av en markanläggning på en
fastighet, avsedd för användning i ägarens näringsverksamhet, dras
-- om annat inte följer av punkt 8 andra stycket -- av genom årliga
värdeminskningsavdrag. Avdrag medges, om inte annat följer av
andra eller femte stycket, endast för sådana utgifter som har
bestritts av den skattskyldige själv och endast om utgifterna avser
arbeten som har utförts under tid då han har ägt fastigheten.
Avdraget beräknas enligt avskrivningsplan till 10 procent för år
räknat av anskaffningsvärdet av täckdiken och skogsvägar och till  5
procent för år räknat av anskaffningsvärdet av andra
markanläggningar. Beräkningen görs från den tidpunkt då
anläggningen har färdigställts. I fråga om en anläggning, som är
avsedd att användas endast ett fåtal år, får dock
anskaffningsutgifterna i sin helhet dras av det år då anläggningen
anskaffades.

Till markanläggning hänförs sådant markarbete som behövs för att
marken skall göras plan eller fast, såsom röjning, schaktning,
rivning av byggnad eller annat som tidigare har funnits på
fastigheten, uppförande av stödmurar och torrläggning av marken.
Till markanläggning hänförs också olika anordningar såsom vägar,
kanaler, hamninlopp och andra tillfarter, körplaner,
parkeringsplatser, fotbollsplaner och tennisbanor eller därmed
jämförliga anläggningar för personal, planteringar e. d., täckdike,
öppet dike, invallnings- och vattenavledningsföretag, mark- eller
skogsväg samt, i den mån de inte vid fastighetstaxering är att
hänföra till byggnad, även brunnar, källare och tunnlar e. d. Till
anskaffningsvärdet för markanläggning hänförs även värdet av en
markanläggning som enligt punkt 8 av anvisningarna till 22 § utgör
intäkt av näringsverksamhet för fastighetsägaren. I
anskaffningsvärdet får inräknas utgifter för iståndsättande och
omläggning av ett förut anlagt täckdike. I täckdike inbegrips täckt
avlopp i direkt anslutning till ett täckdike.

Till markanläggning hänförs inte sådana anordningar som är
avsedda att användas tillsammans med vissa maskiner eller andra
för stadigvarande bruk avsedda inventarier i näringsverksamhet
eller sådana inventarier som används för viss verksamhet såsom
fundament e. d., industrispår, traversbanor, gödselbassäng som är
belägen utanför djurstall, urinbrunn eller liknande anordning samt
ledningar för vatten, avlopp, elektrisk ström, gas m. m.
(markinventarier). Till markinventarier hänförs också stängsel och
andra jämförliga avspärrningsanordningar. Anskaffningsvärdet för
en ledning som är avsedd för såväl den på fastigheten bedrivna
verksamheten som en byggnads allmänna användning fördelas
mellan markinventarier och byggnaden i förhållande till hur stor
del av ledningen som tjänar den på fastigheten bedrivna
verksamheten respektive byggnadens allmänna användning.
Ledningen skall dock i sin helhet hänföras till markinventarier om
utgifterna för ledningen till minst tre fjärdedelar kan anses
hänförliga till den på fastigheten bedrivna verksamheten. Om
utgifterna till minst tre fjärdedelar kan anses hänförliga till
byggnadens allmänna användning skall ledningen i sin helhet
hänföras till byggnaden.

I fråga om markinventarier tillämpas de föreskrifter som enligt
punkterna 12--14 gäller för maskiner och andra för stadigvarande
bruk avsedda inventarier.

Övergår en fastighet till en ny ägare på annat sätt än genom köp,
byte eller därmed jämförligt fång, får den nye ägaren göra de
värdeminskningsavdrag för markanläggning som skulle ha
tillkommit den förre ägaren om denne fortfarande hade ägt
fastigheten.

Övergår en fastighet till en ny ägare genom köp, byte eller därmed
jämförligt fång, får överlåtaren det år då överlåtelsen sker göra
avdrag för den del av anskaffningsvärdet för vilken han inte
tidigare har medgetts avdrag. Vad nu sagts gäller även när den på
fastigheten bedrivna verksamheten läggs ned och fastighetens
markanläggningar på grund därav saknar värde för fastighetens
ägare.

Har en markanläggning tillhört privatbostadsfastighet under
tidigare beskattningsår och sker inte avskattning enligt 3 § 1 mom.
fjärde stycket lagen (1947:576) om statlig inkomstskatt skall avdrag
för värdeminskning ansetts ha medgetts för varje sådant
beskattningsår. Lag (1994:1855).

8. Utgifter för inköp och plantering av träd och buskar för frukt- eller
bärodling får efter den skattskyldiges eget val dras av antingen
omedelbart eller genom årliga värdeminskningsavdrag.
Värdeminskningsavdraget beräknas enligt avskrivningsplan till viss
procent för år räknat av odlingens anskaffningsvärde. Beräkningen görs
från den tidpunkt då odlingen har färdigställts. Procentsatsen för
värdeminskningsavdrag bestäms efter den tid odlingen beräknas vara
ekonomiskt användbar. Föreskrifterna i punkt 7 femte och sjätte styckena
skall tillämpas.

Avdrag får göras omedelbart för utgifter för anläggning av ny skog och
för dikning som främjar skogsbruk. Lag (1990:650).

9. Avdrag på grund av avyttring av skog på fastighet som är
taxerad som lantbruksenhet (skogsavdrag) medges enligt
bestämmelserna i denna anvisningspunkt. Bedömningen av rätten
till avdrag sker med utgångspunkt i skogens anskaffningsvärde och
gällande ingångsvärde. Med anskaffningsvärde avses det värde som
belöper på skog och skogsmark vid förvärv av fastighet som är
taxerad som lantbruksenhet. Med gällande ingångsvärde avses
anskaffningsvärdet minskat med avdrag som har medgetts enligt
denna anvisningspunkt. I punkt 10 föreskrivs hur
anskaffningsvärdet och det gällande ingångsvärdet beräknas. Med
avdragsgrundande skogsintäkt avses ett belopp som motsvarar
summan av beskattningsårets hela intäkt på grund av upplåtelse av
avverkningsrätt och 60 procent av beskattningsårets intäkt på
grund av avyttrade skogsprodukter eller på grund av att den
skattskyldige har tillgodogjort sig skogsprodukter för eget bruk eller
i annan förvärvskälla.

Fysisk person får under innehavstiden avdrag med högst 50 procent
av  anskaffningsvärdet. Vid taxeringen för visst beskattningsår
medges avdrag med högst halva den avdragsgrundande
skogsintäkten.

Har fysisk person förvärvat fastigheten genom köp, byte eller
därmed jämförligt fång eller genom fastighetsreglering eller
klyvning och visar han genom intyg från länsstyrelse eller på annat
sätt att förvärvet utgör ett led i jordbrukets eller skogsbrukets yttre
rationalisering (rationaliseringsförvärv), medges avdrag med högst
hela den avdragsgrundande skogsintäkten. Sådant avdrag medges
endast vid taxeringen för det beskattningsår  under vilket
fastigheten har förvärvats och för de därpå följande fem
beskattningsåren. Vid fastighetsreglering och klyvning räknas som
förvärvstidpunkt den tidpunkt för tillträde som gäller enligt
fastighetsbildningslagen (1970:988) eller, om den skattskyldige har
yrkat det och fastighetsbildning sökts, den tidpunkt för tillträde
som gäller enligt skriftligt avtal. Det sammanlagda avdragsbeloppet
enligt detta stycke får inte överstiga 50 procent av det
anskaffningsvärde som belöper på rationaliseringsförvärvet.

Dödsbo får, såvitt gäller fastighet som vid dödsfallet ägdes av den
avlidne, avdrag enligt de bestämmelser som skulle ha gällt för den
avlidne.

Har fastigheten förvärvats av juridisk person medges avdrag under
innehavstiden med högst 25 procent av anskaffningsvärdet. Vid
taxeringen för visst beskattningsår medges avdrag med högst halva
den avdragsgrundande skogsintäkten. Vad som sägs i detta stycke
gäller dock inte dödsbo i sådant fall som avses i det föregående
stycket.

I fråga om handelsbolag beräknas avdraget för bolaget.

Rätt till avdrag föreligger inte såvitt gäller intäkt som den
skattskyldige tar upp till beskattning efter det att all skogsmark,
som ingår i förvärvskällan, har förvärvats av ny ägare.

Avdrag medges vid taxeringen endast med helt hundratal kronor
och inte med lägre belopp än 15 000 kronor. Bedrivs skogsbruk i
form av enkelt bolag eller under samäganderätt får dock, såvida ett
för hela den  gemensamt bedrivna verksamheten beräknat avdrag
hade uppgått till minst 15 000 kronor, avdraget för varje delägare
uppgå till lägst 3 000 kronor. Lag (1993:1541).

10. Har fastighet som är taxerad som lantbruksenhet förvärvats
genom köp, byte eller därmed jämförligt fång anses -- om annat ej
följer av detta stycke eller tredje stycket sista meningen -- som
anskaffningsvärde enligt punkt 9 så stor del av vederlaget för
fastigheten som den del av fastighetens taxeringsvärde som avser
skogsmark med växande skog och markanläggningar som används
eller behövs för skogsbruk utgör av hela taxeringsvärdet vid
förvärvstillfället. Kan detta beräkningssätt inte tillämpas eller är
det uppenbart att det skulle ge ett värde som avviker från det
verkliga vederlaget för skog och skogsmark, tas som
anskaffningsvärde upp ett belopp som kan anses svara mot det
verkliga vederlaget. Vad sist sagts gäller också för vederlag som
utgår vid fastighetsreglering eller klyvning på grund av att värdet av
den skog och skogsmark som har tillagts den skattskyldige
överstiger värdet av den skog och skogsmark som har frångått
honom.

I fråga om rationaliseringsförvärv får i anskaffningsvärdet, förutom
vederlaget för skog och skogsmark, också inräknas den del av
övriga kostnader med anledning av förvärvet som belöper på den
förvärvade skogen och skogsmarken.

Har fastighet förvärvats genom annat fång än som sägs i första
stycket gäller följande. Omfattar förvärvet all skogsmark i den
föregående ägarens förvärvskälla, övertar den nye ägaren den
föregående ägarens anskaffningsvärde och gällande ingångsvärde.
Omfattar förvärvet endast en del av skogsmarken, anses som
anskaffningsvärde och gällande ingångsvärde för den nye ägaren så
stor del av den föregående ägarens anskaffningsvärde och gällande
ingångsvärde som värdet av den förvärvade skogen och
skogsmarken utgör av värdet av all skog och skogsmark i
förvärvskällan vid förvärvstillfället. Omfattar förvärvet mindre än
20 procent av värdet av all skog och skogsmark i förvärvskällan,
och är inte fråga om ideell andel av fastighet, får den nye ägaren
dock inte något anskaffningsvärde eller gällande ingångsvärde. Vad
som sägs i detta stycke gäller också om ett företag har förvärvat
fastigheten från ett annat företag inom samma koncern.

Skattskyldig, som har förvärvat fastighet på sätt som anges i det
föregående stycket, skall vid tillämpning av punkt 9 anses ha
medgetts avdrag med det belopp varmed hans anskaffningsvärde
vid förvärvstillfället överstigit hans gällande ingångsvärde.

Har del av den skattskyldiges skogsmark förvärvats av ny ägare,
anses den skattskyldiges anskaffningsvärde och gällande
ingångsvärde ha minskat i samma proportion som minskningen av
värdet av förvärvskällans skog och skogsmark. Omfattar förvärvet
mindre än 20 procent av värdet av förvärvskällans skog och
skogsmark, och är inte fråga om ideell andel av fastighet, reduceras
dock inte den skattskyldiges anskaffningsvärde och gällande
ingångsvärde. Vad som sägs i detta stycke gäller också om värdet av
fastighetens skog och skogsmark minskas på grund av
fastighetsreglering eller klyvning.

Har sådan ersättning som avses i 25 § 2 mom. andra eller tredje
stycket lagen (1947:576) om statlig inkomstskatt erhållits för skog
och skogsmark, anses vid tillämpningen av det föregående stycket
som om den ifrågavarande skogen och skogsmarken har förvärvats
av ny ägare.

Något anskaffningsvärde eller gällande ingångsvärde beräknas inte
för fastighet som utgör omsättningstillgång i näringsverksamhet.
Bestämmelserna i femte stycket gäller också i fall då fastighet enligt
punkt 3 tredje stycket av anvisningarna till 21 § har blivit
omsättningstillgång i en av den skattskyldige bedriven tomtrörelse.
Sådan fastighet skall därvid anses ha förvärvats av ny ägare.
Lag (1994:1912).

11. Avdrag för substansminskning på grund av utvinning av
naturtillgångar samt avdrag för avsättning som avser framtida
substansminskning på grund av sådan utvinning medges enligt
bestämmelserna i denna anvisningspunkt.

För inträdd substansminskning medges avdrag vid taxeringen för
ett visst beskattningsår med högst ett belopp som, tillsammans
med de avdrag som har medgetts för tidigare beskattningsår,
motsvarar den del av anskaffningsvärdet för hela tillgången som
belöper på utvinningen före beskattningsårets utgång.

Har den skattskyldige genom skriftligt avtal upplåtit rätt till
utvinning och har han uppburit förskottsbetalning för utvin-
ningen, får han göra avdrag för belopp som i räkenskaperna har
avsatts för framtida substansminskning. Vid taxeringen för ett
visst beskattningsår medges avdrag med högst ett belopp motsva-
rande den del av anskaffningsvärdet för hela naturtillgången
som kan anses belöpa på den framtida utvinning för vilken
förskottsbetalning har erhållits. Avdraget skall återföras till
beskattning nästföljande beskattningsår.

Avdrag enligt föregående stycke medges dock inte om
upplåtelseavtalet har ingåtts mellan varandra närstående
personer eller mellan näringsidkare som har intressegemenskap
(moder- och dotterföretag eller företag under i huvudsak
gemensam ledning). Som närstående till fysisk person räknas
dels personer som anges i punkt 14 sjunde stycket av
anvisningarna till 32 §, dels sådana fåmansföretag och
fåmansägda handelsbolag som avses i första och tredje styckena
av nämnda anvisningspunkt och i vilka den fysiska personen
eller någon honom närstående person är företagsledare eller -
direkt eller genom förmedling av juridisk person - äger aktier
eller andelar.

Anskaffningsvärdet för en naturtillgång beräknas med utgångs-
punkt i den skattskyldiges faktiska utgift för förvärvet eller,
om fastigheten har förvärvats på annat sätt än genom köp, byte
eller något därmed jämförligt fång, den faktiska utgiften vid
det närmast föregående köpet, bytet eller därmed jämförliga
fånget. Begär den skattskyldige det, skall dock till utgångs-
punkt tas det belopp varmed den skattskyldige skulle få avdrag
enligt 25 § 3-6 mom. lagen (1947:576) om statlig inkomstskatt
om han vid tidpunkten för utvinningens början hade avyttrat
täktmarken för ett vederlag som motsvarar dess allmänna
saluvärde vid nämnda tidpunkt. Beräkning enligt nämnda moment
får dock inte leda till att den till förvärvet hänförliga delen
av anskaffningsvärdet tas upp till högre belopp än vad som
motsvarar 75 procent av täktmarkens allmänna saluvärde vid
tidpunkten i fråga. Har tillstånd enligt lag givits för
utvinning av tillgången, beräknas anskaffningsvärdet endast för
det område som omfattas av tillståndet och - vid tillämpning av
andra och tredje meningarna - på grundval av förhållandena vid
tidpunkten för utvinningens början på detta område.

I anskaffningsvärdet inräknas, förutom belopp som har beräknats
enligt föregående stycke, även utgifter för tillgångens
exploatering i den mån utgifterna inte har fått dras av som
kostnad i den löpande driften och inte heller har beaktats vid
beräkning enligt 25 § 3-6 mom. lagen om statlig inkomstskatt.

Om en fastighet, på vilken en naturtillgång har börjat uttas,
har övergått till en ny ägare på annat sätt än genom köp, byte
eller något därmed jämförligt fång, får den nye ägaren till-
godoräkna sig endast de avdrag för substansminskning på fastig-
heten som skulle ha tillkommit den förre ägaren, om denne
fortfarande hade ägt fastigheten.

Vid tillämpningen av bestämmelserna i denna anvisningspunkt
skall en fastighetsägare, som har upplåtit nyttjanderätt till
täktmark mot engångsersättning, utan hinder av vad som före-
skrivs i 4 § jämförd med 1 kap. 5 § första stycket f fastig-
hetstaxeringslagen (1979:1152), betraktas som ägare till marken
även efter det att upplåtelsen har skett. Lag (1999:1149).

12. Utgifter för anskaffande av maskiner och andra för
stadigvarande bruk avsedda inventarier dras i regel av genom årliga
värdeminskningsavdrag enligt bestämmelserna om räkenskapsenlig
avskrivning i punkt 13 eller om restvärdeavskrivning i punkt 14.
Kan inventariernas ekonomiska livslängd antas uppgå till högst tre
år, får emellertid hela utgiften för deras anskaffande dras av under
anskaffningsåret. Omedelbart avdrag får även ske i fråga om
inventarier av mindre värde.

Regler om avdrag avseende beställda men inte levererade
inventarier (kontraktsavskrivning) finns i punkt 2 femte stycket av
anvisningarna till 24 §.

Har den skattskyldige yrkat avdrag för värdeminskning av
inventarier, skall avdraget anses medgivet i den mån det har
medfört att den taxerade inkomsten har beräknats till lägre belopp
än annars skulle ha skett eller medfört en ökning av underskott.
Inventariernas anskaffningsvärde minskat med medgivna
värdeminskningsavdrag utgör det skattemässiga restvärdet.

Hör ett byggnads- eller markinventarium till fastighet som utgjort
privatbostadsfastighet under det beskattningsår som närmast
föregått det aktuella beskattningsåret och sker inte avskattning
enligt 3 § 1 mom. fjärde stycket lagen (1947:576) om statlig
inkomstskatt utgörs inventariets skattemässiga restvärde av
anskaffningsvärdet minskat med 20 procent av samma värde för
varje beskattningsår, dock högst fem, som den skattskyldige
innehaft inventariet och fastigheten utgjort privatbostadsfastighet.
Detsamma gäller i fråga om del av fastighet. Lag (1994:1855).

13. Skattskyldig har rätt till avdrag för värdeminskning av
sina inven-tarier enligt reglerna i denna anvisningspunkt om
räkenskapsenlig avskrivning. Som förutsättning för detta gäller

a) att den skattskyldige har haft ordnad bokföring som avslutas
med årsbokslut;

b) att avdraget motsvarar avskrivningen i räkenskaperna;

c) att tillfredsställande utredning föreligger om
inventariernas skattemässiga restvärde;

d) att inventarierna och avskrivna belopp redovisas på ett
sådant sätt i den skattskyldiges räkenskaper och i företedd
utredning att trygghet föreligger att vinster vid avyttring av
tillgångarna inte undgår beskattning; samt

e) att - om den skattskyldige inte upprättat årsbokslut för det
närmast föregående räkenskapsåret - det bokförda värdet av
inventarierna före avskrivning bestämts med utgångspunkt i
inventariernas skattemässiga restvärde vid beskattningsårets
ingång.

Som anskaffningsvärde för inventarier skall anses, då
inventarierna har förvärvats genom köp, byte eller därmed
jämförligt fång, den verkliga utgiften för deras anskaffande,
och, då inventarierna har förvärvats på annat sätt, deras
marknadsvärde vid tiden för förvärvet. Har inventarierna ingått
i en näringsverksamhet, som den skattskyldige har förvärvat
genom bodelning med anledning av makes död eller genom arv
eller testamente, skall, om inte särskilda omständigheter
föranleder annat, som anskaffningsvärde för inventarierna anses
det för den tidigare ägaren gällande skattemässiga restvärdet.
Har den skattskyldige eller någon, som står honom nära,
vidtagit åtgärd för att den skattskyldige skall kunna
tillgodoräkna sig ett högre anskaffningsvärde än som synes
rimligt och kan det antas att detta har skett för att bereda
obehörig förmån i beskattningsavseende åt någon av dem, skall
anskaffningsvärdet i skälig mån jämkas.

Har skattskyldig medgivits avdrag för kontraktsavskrivning
avseende inventarier, som har anskaffats under
beskattningsåret, skall som anskaffningsvärde anses den
verkliga utgiften minskad med det tidigare medgivna avdraget.

Avdrag för avskrivning får för visst beskattningsår göras med
högst 30 procent för år räknat av summan av bokfört värde på
inventarierna enligt balansräkningen för närmast föregående
räkenskapsår och anskaffningsvärdet på sådana under
beskattningsåret anskaffade inventarier, vilka vid
beskattningsårets utgång fortfarande tillhörde
näringsverksamheten. Vad nu sagts gäller oavsett när under
beskattningsåret inventarierna har anskaffats.

Har inventarier, som har anskaffats före beskattningsårets
ingång, avyttrats under beskattningsåret eller har den
skattskyldige rätt till försäkringsersättning för inventarier,
som har gått förlorade under beskattningsåret, medges ett
särskilt avdrag med belopp motsvarande den i anledning av
avyttringen eller försäkringsfallet uppkomna intäkten. Avdraget
får dock inte överstiga underlaget för beräkning av avdrag
enligt fjärde stycket. Har den skattskyldige fått avdrag som nu
sagts skall nämnda underlag fastställas till motsvarande lägre
belopp.

Har ett särskilt högt pris eller eljest en särskilt hög utgift
för inventarier berott på att de skall utnyttjas för ett
särskilt arbetstillfälle eller för en konjunktur, som väntas
bli endast tillfällig, eller av annan liknande omständighet,
medges för det beskattningsår, varunder inventarierna har
anskaffats, avdrag för sådant överpris eller sådan merutgift.
Om avdrag som nu sagts har medgivits, skall avdrag enligt
bestämmelserna i fjärde stycket beräknas på därefter
återstående del av anskaffningsvärdet.

Oavsett vad ovan föreskrivs får avdrag för avskrivning medges
med belopp som erfordras för att det bokförda värdet inte skall
överstiga anskaffningsvärdet av samtliga inventarier, vilka vid
beskattningsårets utgång tillhörde näringsverksamheten, sedan
från detta värde har avräknats en beräknad årlig avskrivning av
20 procent. Visar den skattskyldige att inventariernas verkliga
värde understiger även ett sålunda beräknat värde, medges
avdrag för den ytterligare avskrivning som motiveras av detta.

Då inventarier, som har anskaffats under beskattningsåret,
avyttras, förloras eller utrangeras under samma år, medges
avdrag för anskaffningsvärdet. Med avyttring likställs att
inventarier tas ut ur näringsverksamheten för att tillföras
annan förvärvskälla eller för att användas för annat ändamål.
Av bestämmelserna i 22 § med anvisningar framgår att belopp,
som erhålls vid avyttring av inventarier, i sin helhet skall
tas upp som intäkt av näringsverksamhet.

Har skattskyldig gjort avskrivning med större belopp i
räkenskaperna än han får dra av vid taxeringen, föranleder inte
detta att det värde, på vilket räkenskapsenlig avskrivning
beräknas, påverkas. Det överskjutande beloppet får i stället
dras av genom årlig avskrivning efter 20 procent för helt år,
räknat från och med beskattningsåret efter det under vilket
avskrivningen i fråga verkställdes.

Den omständigheten att vid tillämpning av bestämmelserna ovan
avdrag vid beskattningen skall överensstämma med avskrivning
enligt räkenskaperna utgör inte hinder för skattskyldig att
efter övergång till räkenskapsenlig avskrivning utöver avdrag
enligt räkenskaperna tillgodogöra sig avdrag för sådana
avskrivningar, som har gjorts i räkenskaperna före övergången
men inte har föranlett avdrag vid beskattningen. Avdrag för
sådant belopp görs genom årlig avskrivning efter 20 procent för
helt år.

Har skattskyldig före övergång till räkenskapsenlig avskrivning
tillgodoräknats större värdeminskningsavdrag vid taxeringen än
enligt räkenskaperna, skall, för åstadkommande av
överensstämmelse mellan inventariernas bokförda värde och deras
skattemässiga restvärde, det belopp, varmed inventariernas
skattemässiga restvärde understiger det bokförda värdet, tas
upp som skattepliktig intäkt under det första beskattningsår,
för vilket räkenskapsenlig avskrivning gäller, eller, om den
skattskyldige begär det, med en tredjedel för nämnda
beskattningsår och vart och ett av de två närmast följande
åren. Lag (1998:1604).

14. Vid restvärdeavskrivning medges den skattskyldige avdrag för visst
beskattningsår med högst 25 procent för år räknat av
avskrivningsunderlaget för maskiner och andra inventarier.
Avskrivningsunderlaget utgörs av inventariernas skattemässiga restvärde
vid utgången av det närmast föregående beskattningsåret med tillägg av
anskaffningsvärdet för inventarier, som har anskaffats under
beskattningsåret och som vid utgången av detta fortfarande tillhörde
näringsverksamheten, och med avdrag för belopp motsvarande vad som utgör
intäkt i form av vederlag eller försäkringsersättning för inventarier
som har anskaffats före beskattningsårets ingång och som har avyttrats
eller förlorats under beskattningsåret.

Visar den skattskyldige att inventariernas verkliga värde understiger
det skattemässiga restvärdet efter avdrag enligt bestämmelserna i första
stycket, medges det ytterligare avdrag som motiveras av detta.

Vad som föreskrivs om räkenskapsenlig avskrivning i punkt 13 andra och
tredje samt femte, sjätte och åttonde styckena gäller i tillämpliga
delar också i fråga om restvärdeavskrivning. Lag (1990:650).

15. Har en arrendator eller en annan nyttjanderättshavare haft utgifter
för ny-, till- eller ombyggnad eller annan därmed jämförlig förbättring
av en fastighet, som han innehar med nyttjanderätt, och blir
fastighetsägaren omedelbart ägare till vad som har utförts, får
nyttjanderättshavaren dra av dessa utgifter genom årliga
värdeminskningsavdrag. Avdraget beräknas enligt avskrivningsplan till 10
procent för år räknat av anskaffningsvärdet av täckdiken och till 5
procent för år räknat av anskaffningsvärdet av andra markanläggningar
eller av byggnader. I fråga om byggnader eller markanläggningar, som är
avsedda att användas endast ett fåtal år, får dock
anskaffningsutgifterna i sin helhet dras av det år då tillgången
anskaffades.

Har en arrendator eller en annan nyttjanderättshavare haft utgifter för
anskaffande av byggnadsinventarier, markinventarier eller maskiner och
andra för stadigvarande bruk avsedda inventarier, som han innehar med
nyttjanderätt, och blir fastighetsägaren omedelbart ägare till vad som
har anskaffats, får nyttjanderättshavaren dra av dessa utgifter enligt
bestämmelserna i punkterna 12--14.

Har nyttjanderättshavaren erhållit ersättning av fastighetsägaren för
vad som har anskaffats, får nyttjanderättshavaren på en gång göra avdrag
för vad som återstår oavskrivet av anskaffningsvärdet, dock inte med
högre belopp än ersättningen. Det beskattningsår då nyttjanderätten
upphör får nyttjanderättshavaren göra avdrag med oavskriven del av
anskaffningsvärdet. Lag (1990:650).

16. Avdrag enligt bestämmelserna i punkterna 13 och 14 får även
göras för utgifter för anskaffning av koncessioner, patent, licenser,
varumärken, hyresrätter, goodwill samt liknande rättigheter. Det är
härvid utan betydelse om näringsidkaren har förvärvat rättigheten för
att utnyttja den vid tillverkning som han bedriver eller om han
tillgodogör sig rättigheten genom att överlåta utnyttjandet av denna
till annan. Lag (1995:1613).

17. Har skattskyldig erlagt anslutningsavgift eller anläggningsbidrag
avseende nyttighet för fastighet, som han äger, och är nyttigheten
knuten till fastigheten och ej till ägaren personligen, får avdrag
härför göras enligt reglerna i punkterna 13 och 14. Lag (1990:650).

18. I fall som avses i punkt 1 andra stycket andra meningen av
anvisningarna till 22 § medges avdrag för fastighetens anskaffningsvärde
eller del därav. Avdraget bestäms enligt 24 och 25 §§ lagen (1947:576)
om statlig inkomstskatt. Lag (1990:650).

19. Avdrag medges för påförda egenavgifter enligt lagen
(1981:691) om socialavgifter i den mån avgifterna hänför sig
till näringsverksamhet.

Fysisk person får dessutom avdrag för belopp som har avsatts
för att täcka på beskattningsåret belöpande egenavgifter
avseende näringsverksamhet här i riket. Den som enligt
bokföringslagen (1999:1078) är skyldig att upprätta årsbokslut
eller årsredovisning skall ha satt av ett mot avdraget svarande
belopp i räkenskaperna för beskattningsåret. Medgivet avdrag
skall återföras till beskattning nästföljande beskattningsår.

Avdrag enligt andra stycket beräknas på ett underlag som
motsvarar den skattskyldiges inkomst av förvärvskällan,
beräknad enligt lagen (1947:576) om statlig inkomstskatt, före
avdraget, minskad med

1) sjukpenning eller annan ersättning som avses i punkt 11 av
anvisningarna till 22 §,

2) intäkt som är att hänföra till inkomst av anställning enligt
2 kap. 3-5, 15 och 16 §§ lagen (1998:674) om inkomstgrundad
ålderspension.

Avdrag enligt andra stycket får uppgå till högst 25 procent av
underlaget, beräknat enligt tredje stycket. I fråga om sådana
inkomster eller skattskyldiga som avses i 2 § lagen (1990:659)
om särskild löneskatt på vissa förvärvsinkomster får dock
avdraget uppgå till högst 20 procent.

Vad som har sagts i första-fjärde styckena gäller också för en
fysisk person, som är delägare i ett handelsbolag, under
förutsättning att bolaget har haft inkomst av näringsverksamhet
här i riket. Avdrag enligt första och andra styckena skall
därvid göras av delägaren.

Beskattas enligt tredje stycket av anvisningarna till 52 § en
medhjälpande make för del av inkomst av en verksamhet, som
bedrivs av den andra maken, skall avdrag enligt första och
andra styckena göras särskilt för envar av makarna.

Skattskyldig som har gjort avdrag enligt andra stycket skall
vid självdeklarationen foga uppgifter om avdragets beräkning.
Uppgifterna skall lämnas på blankett enligt fastställt
formulär. Lag (1999:1082).

20 a. Arbetsgivare får avdrag för belopp som överförs till
personalstiftelse enligt lagen (1967:531) om tryggande av
pensionsutfästelse m. m. Lag (1999:1149).

20 b. Arbetsgivares kostnader för att trygga utfästelse om
pension till en arbetstagare

- genom avsättning till pensionsstiftelse enligt lagen
(1967:531) om tryggande av pensionsutfästelse m.m.,

- genom avsättning i balansräkning i förening med
kreditförsäkring eller i förening med kommunal eller statlig
borgen eller liknande garanti,

- genom betalning av premie för pensionsförsäkring,

skall dras av i den utsträckning som anges i punkterna 20 c-e.

En pensionsutfästelse skall beaktas endast om en försäkring för
utfästelsen skulle ha varit en sådan pensionsförsäkring som
avses i punkt 1 av anvisningarna till 31 §.

Med avsättning i balansräkning avses särskild redovisning av
pensionsutfästelse under rubriken Avsatt till pensioner enligt
lagen om tryggande av pensionsutfästelse m.m. eller i sådan
delpost som avses i 8 a § samma lag.

Kostnader för sådan höjning av pensionsreserven avseende
tidigare med avdragsrätt tryggade pensionsutfästelser som
följer av tillämpade försäkringstekniska beräkningsgrunder
eller som följer av indexering eller annan värdesäkring av
utfästelserna, skall dras av i den utsträckning som anges i
punkt 20 e. Lag (1999:1127).

20 c. Avdrag för kostnader som avses i punkt 20 b första
stycket får inte överstiga 35 procent av lönen och inte heller
10 basbelopp.

Som lön räknas pensionsgrundande ersättning, enligt
pensionsavtal, under beskattningsåret eller under det
föregående beskattningsåret. Med basbelopp avses det för året
före taxeringsåret gällande basbeloppet enligt lagen (1962:381)
om allmän försäkring. Lag (1998:328).

20 d. Avdrag, för kostnader som avses i punkt 20 b första
stycket och som föranleds av ändring i pensionsavtal eller av
nytt pensionsavtal vid förtida avgång från anställning eller av
att pensionsutfästelserna är otillräckligt tryggade, får, i
annat fall än som avses i punkt 20 f tredje stycket, medges med
ett belopp som svarar mot kostnaden för avtalad pension, dock i
fråga om

1. ålderspension, som skall betalas för tid före 65 års ålder,
högst med ett belopp som svarar mot kostnaden för ålderspension
under den avtalade tiden med

- 80 procent av lönen till den del denna inte överstiger 7,5
basbelopp,

- 70 procent av lönen till den del denna överstiger 7,5 men
inte 20 basbelopp, och

- 40 procent av lönen till den del denna överstiger 20 men inte
30 basbelopp,

2. ålderspension, som skall betalas från tidigast 65 års ålder,
högst med ett belopp som svarar mot kostnaden för livsvarig
ålderspension från den avtalade pensionstidpunkten med

- 20 procent av lönen till den del denna inte överstiger 7,5

basbelopp,

- 70 procent av lönen till den del denna överstiger 7,5 men
inte 20 basbelopp, och

- 40 procent av lönen till den del denna överstiger 20 men inte
30 basbelopp.

Ger pensionsavtalet rätt till ålderspension enligt första
stycket 2 utöver 20 procent av den lön som inte överstiger 7,5
basbelopp, får avdrag göras högst med ett belopp som svarar mot
kostnaden för att uppnå avtalad pensionsnivå, om den
överskjutande pensionen är avsedd att ersätta tilläggspension
enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring eller enligt lagen
(1998:674) om inkomstgrundad ålderspension.

I fråga om försäkring, som avses i 2 kap. 3 b § första stycket
3 försäkringsrörelselagen (1982:713) och andra avgiftsbaserade
utfästelser, får avdrag enligt första stycket avseende
ålderspension göras högst med ett belopp som svarar mot
kostnaden för att genom annan pensionsförsäkring än sådan som
avses i nämnda lag uppnå i första stycket 1 och 2 angivna
förmånsnivåer.

Avdragsrätt enligt första stycket 1 och 2 förutsätter full
intjänandetid. Med full intjänandetid avses full intjänandetid
enligt pensionsavtalet, dock lägst 30 år, förutsatt att avtalet
för full pension kräver fortsatt intjänande under anställningen
fram till den avtalade pensionstidpunkten. Om pensionsavtalet
anger annan intjänandetid för full pension eller om
pensionsavtalet saknar bestämmelse om intjänandetid, avses med
full intjänandetid en tid av sammanlagt lägst 30 år fram till
den avtalade pensionstidpunkten. Vid beräkning av
intjänandetiden skall såväl arbetstagarens sammanlagda
anställningstid hos arbetsgivaren som anställningstid hos annan
arbetsgivare medräknas. Om pensionsrätten inte är fullt
intjänad minskas avdragsrätten i den utsträckning som motsvarar
bristen i intjänande.

När avdraget för kostnad för avtalad ålderspension beräknas,
skall värdet av sådan ålderspension för arbetstagaren räknas av
som har tryggats av arbetsgivare under beskattningsåret eller
tidigare i de tryggandeformer som anges i punkt 20 b första
stycket. Värdet av ålderspension för tid före 65 års ålder
skall räknas av från avdrag enligt första stycket 1. Värdet av
ålderspension från tidigast 65 års ålder skall räknas av från
avdrag enligt första stycket 2.

Kostnad för premie för sådan pensionsförsäkring som avses i
punkt 1 andra stycket sista meningen av anvisningarna till 31 §
dras av enligt första stycket, dock högst med belopp som
motsvarar de i 1 och 2 angivna förmånsnivåerna beräknade med
hänsyn till den anställdes senaste lön. Med lön och basbelopp
avses i denna anvisningspunkt detsamma som i punkt 20 c andra
stycket. Lag (1999:1048).

20 e. Avdrag för kostnader för att trygga pensionsutfästelser
enligt punkt 20 b genom avsättning till pensionsstiftelse eller
i balansräkning får inte göras med högre belopp för varje
pensionsberättigad än vad som svarar mot pensionsreserven
avseende med avdragsrätt tryggad pensionsutfästelse.
Pensionsreserven skall beräknas enligt de grunder som anges i
pensionsavtalet. Beräkningen skall dock inte ske med lägre
ränteantagande än som följer av 3 § lagen (1967:531) om
tryggande av pensionsutfästelse m.m.

För tryggande genom avsättning till pensionsstiftelse får
avdrag göras för vad som sätts av, dock högst med belopp som
krävs för att stiftelsens förmögenhet skall motsvara
pensionsreserven för utfästelser som avses i första stycket.
Stiftelsens förmögenhet skall tas upp till ett belopp som
motsvarar 80 procent av kapitalunderlaget vid ingången eller
utgången av beskattningsåret enligt lagen (1990:661) om
avkastningsskatt på pensionsmedel.

För tryggande genom avsättning i balansräkning får avdrag göras
högst med belopp som motsvarar ökningen av pensionsreserven för
sådana utfästelser som avses i första stycket från det
föregående beskattningsårets utgång till beskattningsårets
utgång.

Om arbetsgivaren har tryggat pensionsutfästelse enligt punkt 20
b genom pensionsförsäkring får avdrag inte göras med högre
belopp än vad som motsvarar premien. Lag (1999:1127).

20 f. Avdrag får göras för ersättning som lämnas till den som
tar över ansvaret för pensionsutfästelser.

Om en arbetsgivare tryggat pensionsutfästelser enligt en sådan
allmän pensionsplan som avses i punkt 1 sjätte stycket av
anvisningarna till 31 § och planen innehåller bestämmelser om
utjämning av pensionskostnaden mellan olika arbetsgivare, får
avdrag göras för avgifter som arbetsgivaren betalar enligt
dessa bestämmelser.

Avdrag får göras, i den utsträckning som anges i punkt 20 e,
för arbetsgivares kostnader för att trygga pensionsutfästelse,
som tidigare har tryggats av arbetsgivaren med avdragsrätt, om
förfarandet innebär att det tidigare tryggandet av utfästelsen
upphör. Har det tidigare tryggandet skett genom avsättning till
pensionsstiftelse, får avdrag göras högst med ett belopp
motsvarande den ersättning för kostnaderna som erhålls från
stiftelsen. Avdrag får även göras, i den utsträckning som anges
i punkt 20 e, för arbetsgivares kostnader för att trygga
pensionsutfästelse, som tidigare har tryggats av annan
arbetsgivare med avdragsrätt och för vilken först nämnda
arbetsgivare har övertagit ansvaret. Lag (1998:1666).

21. Avdrag får göras för avgift för pensionsförsäkring och för
inbetalning på eget pensionssparkonto. Avdraget beräknas på
inkomst av näringsverksamhet och inkomst av kapital i den
omfattning som anges i 46 § 2 mom. första stycket 6 och 7 och
tredje stycket, i punkt 6 första-femte styckena och sjunde
stycket samt i punkt 7 av anvisningarna till 46 §.

22. Regeringen kan förklara att, om förlust på aktier eller andelar
i svenskt aktiebolag eller svensk ekonomisk förening eller utländskt
bolag med uppgift att driva verksamhet av väsentlig betydelse från
samhällsekonomisk synpunkt framkommer vid avyttring av aktierna eller
andelarna eller vid företagets upplösning, förlusten skall utgöra
avdragsgill omkostnad för ägaren av aktierna eller andelarna. Detsamma
gäller i fråga om långivare beträffande förlust på lån eller dylikt
som han lämnat företaget.

Bestämmelserna i första stycket om förlust tillämpas också på förlust,
som kan beräknas uppkomma. Regeringen bestämmer därvid hur avdraget i
det särskilda fallet skall beräknas. Har skattskyldig fått avdrag som
avses i detta stycke, skall avdraget frånräknas avdragsgill förlust,
som sedermera uppkommer vid avyttring av aktierna eller andelarna eller
vid upplösning av företaget. Uppkommer vinst genom att aktierna eller
andelarna avyttras eller genom att tillskjutet kapital återfås, skall
vinsten tas upp som intäkt hos den som haft vinsten. Lag (1990:650).

23. Avdrag får göras för fastighetsskatt och särskild
löneskatt på pensionskostnader och speciella för
näringsverksamheten utgående skatter och avgifter till det
allmänna. Däremot får svenska allmänna skatter inte dras av (se
20 §). Avdrag får dock göras för mervärdesskatt som har
återförts enligt 9 kap. 5 eller 6 § mervärdesskattelagen
(1994:200) och inbetalats till staten på sätt som anges i 9
kap. 3 § första stycket 2 mervärdesskattelagen.

Premie för grupplivförsäkring, som tecknats av fysisk person i
hans egenskap av utövare av viss näringsverksamhet, utgör
avdragsgill omkostnad i näringsverksamheten. Om den ersättning,
som kan komma att utfalla på grund av försäkringen, utgår efter
väsentligt förmånligare grunder än vad som gäller enligt
grupplivförsäkring för befattningshavare i statens tjänst,
skall dock endast den del av premien som kan anses motsvara
förmåner enligt grupplivförsäkring för nämnda befattningshavare
räknas som omkostnad i näringsverksamheten. Premie för
reseskyddsförsäkring avseende resa i verksamheten utgör
avdragsgill omkostnad i näringsverksamheten.

Bestämmelserna i punkt 6 första stycket av anvisningarna till
33 § om avdrag för avgift till arbetslöshetskassa gäller också
beträffande inkomst av näringsverksamhet.

Bestämmelserna i punkt 4 av anvisningarna till 33 § om avdrag
för kostnader för resor till och från arbetsplatsen och i 33 §
2 mom. om begränsning i rätten till avdrag för sådana kostnader
gäller också beträffande inkomst av näringsverksamhet. Om den
skattskyldige har kostnader för sådana resor både i
inkomstslaget tjänst och i inkomstslaget näringsverksamhet
skall begränsningen avse de sammanlagda kostnaderna och i
första hand medföra en minskning av avdraget i inkomstslaget
tjänst. Lag (1997:770).

24. Avdrag får ske för kostnad för sådan forskning och sådant
utvecklingsarbete som har eller kan antas få betydelse för den
skattskyldiges näringsverksamhet. Avdrag medges även för kostnad för
erhållande av information om sådan forskning och sådant
utvecklingsarbete. Avser kostnaden anskaffning av sådana tillgångar, för
vilka anskaffningskostnaden enligt bestämmelser i denna lag får dras av
endast genom årlig avskrivning på grund av värdeminskning, gäller dock
bestämmelserna om sådan avskrivning även beträffande den kostnaden. Lag
(1990:650).

25. Avdrag får göras för bidrag som utan villkor lämnas till
regionalt utvecklingsbolag som med stöd av 1 § lagen (1994:77) om
beslutanderätt för regionala utvecklingsbolag har fått rätt att pröva
frågor om stöd till näringsidkare samt till moderbolag till sådant
regionalt utvecklingsbolag. Lag (1994:777).

26. En skattskyldig som driver näringsverksamhet har rätt till avdrag i
efterhand för utgifter i verksamheten före verksamhetens påbörjande.
Avdraget får avse utgifter under det år då verksamheten påbörjades och
det närmast föregående året, såvida rätt till omedelbart avdrag skulle
ha förelegat om verksamheten redan under denna tid haft karaktär av
näringsverksamhet.

Vid beräkningen av avdraget skall utgifterna minskas i den mån

1) avdrag för utgifterna har gjorts i annan förvärvskälla,

2) utgifterna inräknats i anskaffningsvärdet för tillgångar vilka
tillförts näringsverksamheten när denna påbörjades eller

3) inkomster som inte tagits upp till beskattning har uppkommit i
verksamheten under den tid som avses i första stycket.

Avdrag medges endast i den mån den skattskyldige visar att
förutsättningar för avdrag föreligger. Lag (1990:650).

27. Har en för ändamålet särskilt inrättad del av en privatbostad eller
annan bostad använts i innehavarens näringsverksamhet medges avdrag för
skälig del av kostnaderna för bostaden för hyra o. d., värme, vatten och
avlopp samt elektrisk ström. Avdrag medges även för kostnader i övrigt
som är omedelbart betingade av näringsverksamheten.

Även om någon del av bostaden inte särskilt inrättats för
näringsverksamheten medges avdrag för bostadskostnad om arbete utförts i
bostaden minst 800 timmar under beskattningsåret. Vid beräkning av
antalet timmar beaktas endast arbete som det med hänsyn till
verksamhetens art varit motiverat att utföra i bostaden. I timantalet
får jämte arbete för näringsverksamheten även inräknas tillfälligt
arbete som har nära samband med verksamheten men är att hänföra till
tjänst. Arbete som utförts av den skattskyldiges barn tillgodoräknas
endast om barnet fyllt 16 år och arbete som utförts av den
skattskyldiges make endast om makarna drivit verksamheten gemensamt.
Avdrag medges med 2 000 kronor om arbetet utförts i bostad på den
skattskyldiges egen eller hans makes fastighet och med 4 000 kronor i
annat fall. Omfattar beskattningsåret annan tid än tolv månader jämkas
timantalet och avdragsbeloppet med hänsyn härtill. Lag (1990:650).

28. Vid utövande av litterär, konstnärlig eller därmed jämförlig
verksamhet kan resor ingå som ett naturligt led i verksamheten.
Kostnaderna för sådana resor är avdragsgilla i den mån de inte utgör
personliga levnadskostnader. Lag (1990:650).

29. Yrkesfiskare som under längre tidsperioder personligen bedrivit
fiske har rätt till avdrag för den ökning i levnadskostnaden, som han
haft på grund av att han vistats utom sin vanliga hemort. Rätt till
avdrag föreligger dock endast om resan varit förenad med övernattning
utom hemorten. Lag (1990:650).

30. Skattskyldigs barn, som har fyllt 16 år, taxeras självt för den
inkomst av arbete i näringsverksamheten som barnet kan ha haft i form av
pengar, naturaförmåner eller annat, dock högst för vad som motsvarar
marknadsmässigt vederlag för barnets arbetsinsats. Den skattskyldiges
kostnad får med motsvarande begränsning dras av som driftkostnad. För
lön och underhåll till skattskyldigs barn, som inte har fyllt 16 år, får
avdrag inte göras. Lönen och underhållet skall då inte heller tas upp
som inkomst för barnet. Lag (1990:650).

31. Om brandförsäkring tagits för all framtid, får avdrag för under året
erlagd försäkringspremie ske med 5 procent av dennas belopp, om den
enligt försäkringsavtalet erlägges på en gång.

Om premien för försäkring för all framtid enligt försäkringsavtalet
erlägges under ett bestämt antal år med lika belopp för år räknat, får
för vart och ett av dessa år avdrag ske med så många procent av under
året erlagd premie, som angives i nedanstående tabell:

Det hela antal år, varunder premien enligt försäkringsavtalet
skall erläggas från avtalets avslutande

Avdrag i procent av den för året erlagda premien


högst 4 år               5 %
5 till och med  7 år   10 %
8 " " " 10 "           15 %
11 " " " 13 "           20 %
14 " " " 16 "           25 %
17 " " " 19 "           30 %
20 " " " 23 "           35 %
minst 24 år             40 %
Lag (1990:650).

32. Den som använt egen bil i näringsverksamhet har rätt till
avdrag med 1 krona och 50 öre för varje körd kilometer. Det
sagda gäller inte om bilen utgjort tillgång i
näringsverksamheten.

En sådan delägare i handelsbolag som skall uttagsbeskattas för
bilförmån och som har använt förmånsbilen för resor i
näringsverksamheten har rätt till avdrag för kostnaden för
dieselolja med 50 öre per körd kilometer eller för kostnaden
för annat drivmedel med 80 öre per körd kilometer. Detta gäller
inte om handelsbolaget har betalat kostnaden för drivmedel.
Lag (1997:950).

33. Avdrag medges för förlust vid icke yrkesmässig avyttring
(realisationsförlust) av tillgång eller förpliktelse i fråga om
vilken, om realisationsvinst i stället hade uppkommit, vinsten
skulle ha utgjort intäkt av näringsverksamhet. Vid
inkomstberäkningen i ett handelsbolag begränsas avdraget för
realisationsförlust på sätt anges i 3 § 2 mom. tredje stycket
lagen (1947:576) om statlig inkomstskatt såvida inte innehavet
av tillgången eller förpliktelsen betingas av näringsverksamhet
som bedrivs av den skattskyldige eller annan som med hänsyn
till äganderättsförhållanden eller organisatoriska förhållanden
kan anses stå den skattskyldige nära. Avyttrar ett handelsbolag
en tillgång som avses i 27-31 §§ lagen om statlig inkomstskatt
med realisationsförlust till en juridisk person och är
handelsbolaget och personen moderföretag och dotterföretag
eller står de under i huvudsak gemensam ledning, tillämpas 2 §
4 a mom. den lagen. Lag (1998:1604).

34. Avdrag får inte göras för kostnader för hälso- och sjukvård
eller tandvård som inte är offentligt finansierad utom när
kostnaderna avser en anställd eller en enskild näringsidkare eller en
delägare i handelsbolag som inte omfattas av den offentligt
finansierade vården enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring
eller annan författning.

I fråga om kostnader för hälso- och sjukvård, tandvård och läkemedel
utomlands får avdrag göras under förutsättning att kostnaderna
uppkommit vid insjuknande i samband med tjänstgöring utomlands.

Avdrag får göras för kostnader för företagshälsovård, för
vaccinationer som betingas av verksamheten och för sådan nödvändig
tandbehandling som avses i 32 § 3 b mom.

Avdrag får vidare göras för kostnader för arbetslivsinriktade
rehabiliteringsåtgärder, om arbetsgivaren skall svara för dem enligt
22 kap. lagen om allmän försäkring eller om den skattskyldige kan
visa att rehabiliteringen syftar till att den anställde skall kunna
fortsätta att förvärvsarbeta. Avdrag för sådana kostnader får också
göras i en enskild näringsverksamhet eller i ett handelsbolag om den
skattskyldige kan visa att rehabiliteringen syftar till att han skall
kunna fortsätta sitt förvärvsarbete. Avdrag får även göras för
kostnader för förebyggande behandling, om den skattskyldige kan visa
att behandlingen har ett sådant syfte. Lag (1995:651).

24 § Inkomst av näringsverksamhet beräknas enligt bokföringsmässiga
grunder i den mån dessa inte strider mot bestämmelserna i denna lag.
Lag (1990:650).

(Se vidare anvisningarna.)

Anvisningar till 24 §.

1. För skattskyldig som har haft ordnad bokföring skall
beräkningen av inkomst ske på grundval av hans bokföring med
iakttagande av bestämmelserna i denna anvisningspunkt. Vid
inkomstberäkningen tas hänsyn till in- och utgående lager av
varor, däri inbegripet djur, råmaterial, hel- och halvfabrikat
m.m., till pågående arbeten samt till fordrings- och
skuldposter samt avsättningar. Reserv i lager o.d. får beaktas
endast vid tillämpning av punkt 2 tredje och fjärde styckena.
Värdet av utgående lager, pågående arbeten samt fordrings- och
skuldposter samt avsättningar bestäms med hänsyn till
förhållandena vid beskattningsårets utgång. Som värde av
ingående lager, pågående arbeten samt fordrings- och
skuldposter och avsättningar tas upp värdet av närmast
föregående beskattningsårs utgående lager, pågående arbeten
samt fordrings- och skuldposter och avsättningar.

Har det bokförda resultatet påverkats av att bland intäkterna
har tagits upp belopp, som inte skall beskattas som inkomst,
eller uteslutits belopp, som borde ha medräknats, eller bland
kostnaderna har tagits upp belopp, som inte är avdragsgilla vid
inkomstberäkningen, skall resultatet justeras så att det kan
läggas till grund för inkomstberäkningen enligt denna lag. I de
fall resultatet har påverkats av att lager, pågående arbeten
eller fordringspost har tagits upp med för lågt belopp eller
skuldpost eller avsättningar med för högt belopp skall dock på
yrkande av den skattskyldige justering av det bokförda
resultatet underlåtas i den mån det är uppenbart att denne - i
överensstämmelse med reglerna för inkomstberäkning i denna lag
- genom större avskrivningar på anläggningstillgångar än som
skett skulle ha kunnat redovisa ett lägre resultat än det som
skulle framkomma efter justeringen.

Vid beräkning av inkomst enligt bokföringsmässiga grunder skall
iakttas, att en inkomst skall anses ha åtnjutits under det år,
då den enligt god redovisningssed bör tas upp som intäkt i
räkenskaperna, även om inkomsten ännu inte har uppburits
kontant eller eljest kommit den skattskyldige tillhanda t.ex. i
form av levererade varor, fullgjorda prestationer eller på
annat härmed jämförligt sätt. Vad som gäller i fråga om
inkomstposterna tillämpas också i fråga om utgiftsposterna. I
fråga om tiden för inkomst- och utgiftsposters upptagande
enligt bokföringsmässiga grunder tillämpas i allmänhet det
förfaringssättet, att fordringar tas upp som inkomst under det
år, då de uppkommer, och att räntor hänförs till inkomsten för
det år, på vilket de belöper, i bägge fallen oberoende av om de
verkligen har influtit under nämnda år eller inte. Å andra
sidan bör förskottsvis influtna räntor, som till större eller
mindre del belöper på ett kommande år, till denna del
bokföringsmässigt hänföras till det sistnämnda årets inkomst.
Avdrag för ränta på lån ur statens lånefond för lån med
uppskjuten ränta åtnjuts för det år då räntan har betalats.

Vid tillämpning av föregående stycke skall iakttas bl.a. att
värdet av avyttrade varor skall - även om fakturering inte
skett - redovisas som fordran, såvida varorna levererats till
den nye ägaren före årets utgång.

Har avverkningsrätt till skog upplåtits mot betalning, som
skall erläggas under loppet av flera år, får som intäkt för
varje år tas upp den del av köpeskillingen som influtit under
samma år.

I fråga om avdrag för kostnader för reparation och underhåll av
fastighet gäller även punkt 4 tredje och fjärde styckena av
anvisningarna till 23 §.

Om beskattningsmyndighet, med frångående av den skattskyldiges
på hans räkenskaper grundade inkomstberäkning, som inkomst för
ett år beskattat vinst, som i bokföringen framkommer som vinst
först ett senare år, skall vid inkomstberäkningen för det
följande år, då vinsten redovisas i bokföringen, det sistnämnda
årets bokförda resultat justeras på sådant sätt att den redan
beskattade vinsten inte beskattas en gång till.

Motsvarande gäller för det fall, att beskattningsmyndighet
ansett att en förlust, som är i och för sig avdragsgill, inte
får beaktas vid inkomstberäkningen för det år då den redovisats
i räkenskaperna eller beskattningsmyndighet i annat fall visst
år frångått den skattskyldiges bokföring på sådant sätt att det
påverkar följande års inkomstberäkning.

Har intäkter eller utgifter avseende viss egendom vid den
närmast föregående taxeringen till statlig inkomstskatt
hänförts till inkomstslaget kapital och sker beskattning vid
den aktuella taxeringen i inkomstslaget näringsverksamhet skall
den skattskyldige ta upp sådana ingående tillgångs- och
skuldposter samt avsättningar som erfordras för att någon
intäkt eller utgift inte skall beskattas två gånger eller
lämnas obeskattad på grund av skiftet av tillämpligt
inkomstslag.

3 § 7-11 mom. lagen (1947:576) om statlig inkomstskatt har
motsvarande tillämpning vid beräkning av inkomst av
näringsverksamhet. Vid beräkning av realisationsvinst eller
realisationsförlust som är hänförlig till näringsverksamhet
tillämpas 24 § 1-5 mom., 27 § 1-3 mom., 28 §, 29 § 1 mom., 30 §
1 mom. och 31 § nämnda lag. Lag (1999:1082).

2. Tillgångar avsedda för omsättning eller förbrukning (lager)
får inte tas upp till lägre värde än det lägsta av
anskaffningsvärdet och verkliga värdet. Begreppen
anskaffningsvärde och verkligt värde har den innebörd som anges
i 4 kap. 9 § andra-fjärde styckena årsredovisningslagen
(1995:1554) eller, i förekommande fall 4 kap. 5 § lagen
(1995:1559) om årsredovisning i kreditinstitut och
värdepappersbolag eller 4 kap. 4 § lagen (1995:1560) om
årsredovisning i försäkringsföretag.

Vid bestämmande av lagrets anskaffningsvärde skall de
lagertillgångar, som ligger kvar i den skattskyldiges lager vid
beskattningsårets utgång, anses som de av honom senast
anskaffade eller tillverkade.

Utan hinder av vad som sägs i första stycket får annat
varulager än lager av fastigheter och liknande tillgångar och
lager av aktier, obligationer, lånefordringar och liknande
tillgångar tas upp till lägst 97 procent av det samlade
anskaffningsvärdet.

Djur i jordbruk och renskötsel skall alltid anses som lager.
Sådant lager får inte tas upp till lägre belopp än 85 procent
av den genomsnittliga produktionskostnaden för djur av det slag
och den ålderssammansättning som det är fråga om. Djuren
behöver dock inte i något fall tas upp till ett högre belopp än
som motsvarar djurens sammanlagda allmänna saluvärde.
Regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer fastställer
för varje taxeringsår föreskrifter för beräkning av
produktionskostnaden. Har denna kostnad inte fastställts, t.ex.
i fråga om särskilt dyrbara avelsdjur, får djuret tas upp lägst
till 85 procent av det lägsta av anskaffningsvärdet och
allmänna saluvärdet.

Nedskrivning av värdet på rättigheter till leverans av
lagertillgångar enligt ej fullgjorda köpekontrakt
(kontraktsnedskrivning) får godkännas endast i den mån det
visas, att inköpspriset för tillgångar av samma slag på
balansdagen understiger det kontraherade priset. Beträffande
värdet på rättigheter till leverans av maskiner och andra för
stadigvarande bruk avsedda inventarier enligt ej fullgjorda
köpekontrakt kan avskrivning (kontraktsavskrivning) godkännas
endast i den mån den skattskyldige visar, att inköpspriset för
tillgångar av samma slag på balansdagen understiger det
kontraherade priset.

Förvärvas aktie i svenskt aktiebolag av skattskyldig, som
driver bank- eller annan penningrörelse eller
försäkringsrörelse, eller av annan skattskyldig, för vilken
aktien utgör omsättningstillgång, och är det inte uppenbart att
den skattskyldige därigenom erhåller tillgång av verkligt och
särskilt värde för honom med hänsyn till hans
näringsverksamhet, får sådan nedgång i aktiens värde som beror
på utdelning till den skattskyldige av medel, vilka fanns hos
det utdelande bolaget vid förvärvet och inte motsvarar
tillskjutet belopp, inte föranleda att aktien vid
inkomstberäkningen för den skattskyldige tas upp till lägre
belopp än som motsvarar hans anskaffningskostnad för aktien.
Har denna, innan sådan utdelning skett, tagits upp till lägre
belopp än den skattskyldiges anskaffningskostnad, får aktien
vid utgången av det beskattningsår, under vilket utdelningen
äger rum, inte tas upp till lägre belopp än aktiens värde i
beskattningshänseende vid ingången av samma år med tillägg av
ett belopp, som motsvarar skillnaden mellan den skattskyldiges
anskaffningskostnad för aktien och nämnda värde, dock högst av
det utdelade beloppet. Sker utdelning utan att det värde för
aktien, som ligger till grund för beräkningen av den
skattskyldiges inkomst, påverkas och medför detta att den
skattskyldige efter överlåtelse av aktien eller upplösning av
bolaget redovisar förlust, skall därifrån avräknas det belopp
som motsvarar utdelningen. Utdelning som avses i detta stycke
anses i första hand gälla andra medel än sådana som motsvarar
tillskjutet belopp. Vad som sägs om aktie i detta stycke gäller
även beträffande andel i ekonomisk förening. Med tillskjutet
belopp avses därvid inbetald insats. Bestämmelserna gäller
också vid förvärv av aktie eller andel i utländsk juridisk
person. I detta fall saknar det betydelse om den skattskyldige
genom förvärvet erhåller en tillgång av verkligt och särskilt
värde.

I fråga om aktier som utgör lager gäller vidare följande. Har
aktier erhållits genom sådan utdelning som avses i 3 § 7 a mom.
lagen (1947:576) om statlig inkomstskatt skall som
anskaffningsvärde för dessa aktier anses så stor del av
anskaffningsvärdet för aktierna i det utdelande bolaget som
svarar mot förändringen i marknadsvärdet på dessa aktier till
följd av utdelningen. Anskaffningsvärdet för aktierna i det
utdelande bolaget skall minskas i motsvarande mån. För sådana
mottagare som inte äger aktier i det utdelande bolaget skall,
om vederlag erlagts för rätten till utdelning, vederlaget anses
som anskaffningsvärde. I annat fall skall de utdelade aktierna
anses anskaffade utan kostnad. Har aktier erhållits genom sådan
utskiftning som avses i 3 § 8 mom. tredje stycket nämnda lag
skall som anskaffningsvärde för dessa aktier anses
anskaffningsvärdet för andelarna i den förening som skiftat ut
aktierna. Lag (1999:1082).

3. I fråga om skattskyldiga, som bedriver byggnads-, hantverks- eller
anläggningsrörelse eller konsultrörelse, godtas den i räkenskaperna
gjorda redovisningen av pågående arbeten vid inkomsttaxeringen om
redovisningen inte står i strid med bestämmelserna i denna
anvisningspunkt. Utförs de pågående arbetena på löpande räkning gäller
bestämmelserna i tredje, sjunde och åttonde styckena. Beträffande
arbeten, som utförs till fast pris, gäller bestämmelserna i
fjärde--åttonde styckena. Enskild näringsidkare, i vars verksamhet den
årliga bruttoomsättningssumman normalt understiger ett gränsbelopp som
motsvarar 20 gånger det basbelopp enligt lagen (1962:381) om allmän
försäkring som gäller under den sista månaden av räkenskapsåret, får
tillämpa bestämmelserna för arbeten som utförs på löpande räkning även i
fråga om arbeten som utförs till fast pris.

Ett arbete anses utfört på löpande räkning om ersättningen uteslutande
eller så gott som uteslutande fastställs på grundval av ett på förhand
bestämt arvode per tidsenhet, den faktiska tidsåtgången och -- i
förekommande fall -- den skattskyldiges faktiska utgifter för arbetet. I
annat fall anses arbetet utfört till fast pris.

Värdet av pågående arbeten, som utförs på löpande räkning, behöver inte
tas upp som tillgång. I stället skall som intäkt redovisas summan av de
belopp avseende arbetena som den skattskyldige har fakturerat under
beskattningsåret.

Vid värdering av pågående arbeten som utförs till fast pris och för
vilka slutredovisning inte har skett gäller följande. Bestämmelserna i
punkt 2 första och tredje styckena av anvisningarna till 24 § äger
motsvarande tillämpning såvitt gäller byggnads-, hantverks- eller
anläggningsrörelse. I fråga om konsultrörelse äger bestämmelserna i
första stycket av nämnda anvisningspunkt motsvarande tillämpning. Har
den skattskyldige erhållit ersättning för arbete, som avses i detta
stycke, skall beloppet inte redovisas som intäkt utan som en skuld till
den för vars räkning arbetet utförs.

Som kostnad anses inte värdet av den arbetsinsats som utförs av den
skattskyldige, dennes make eller barn under 16 år. Är uppdragstagaren
ett handelsbolag skall som kostnad inte anses värdet av arbetsinsats som
utförs av delägare i bolaget.

Har den skattskyldige åtagit sig att till fast pris utföra visst arbete
för annans räkning skall, såvida intressegemenskap råder mellan den
skattskyldige och uppdragsgivaren och anledning finns att anta att
bestämmelserna ovan i denna anvisningspunkt utnyttjats för att bereda
obehörig skatteförmån åt den skattskyldige eller uppdragsgivaren, nämnda
bestämmelser inte gälla. I nu avsedda fall skall den skattskyldiges
inkomst på grund av arbetena beräknas efter vad som med hänsyn till
omständigheterna framstår som skäligt.

Har den skattskyldige i betydande omfattning underlåtit att slutredovisa
eller fakturera belopp som enligt god redovisningssed hade kunnat
slutredovisas eller faktureras skall som intäkt tas upp de belopp som
skäligen hade kunnat slutredovisas eller faktureras.

Kan den skattskyldige göra sannolikt att det belopp, som enligt
bestämmelserna ovan skall redovisas som intäkt av pågående arbeten,
överstiger vad som kan anses förenligt med god redovisningssed, får
inkomsten i skälig utsträckning jämkas nedåt. Lag (1990:650).

4. Fordringar, skulder och kontanter i utländsk valuta
värderas till kursen vid beskattningsårets utgång. Föreligger
terminskontrakt eller annan liknande valutasäkringsåtgärd får
posten tas upp till det värde som motiveras av valutasäkringen
om samma värde används i bokföringen och en sådan värdering
står i överensstämmelse med god redovisningssed. Lag (1998:1619).

5. Avdrag för framtida garantiutgift får åtnjutas med belopp, som svarar
mot vad som i räkenskaperna för beskattningsåret avsatts för täckande av
risker med anledning av garantiförpliktelse, som utestår vid
beskattningsårets utgång. Avdraget får dock icke överstiga det
sammanlagda beloppet för år räknat av de utgifter till följd av
garantiförpliktelser, som redovisats i räkenskaperna under
beskattningsåret. Avser garantiförpliktelsen tid, som är kortare än två
år, beräknas avdraget högst till belopp som svarar mot så många
tjugofjärdedelar av nyssnämnda sammanlagda belopp av utgifter som den
tid garantiförpliktelsen avser utgör i månader. Brutet månadstal
bortfaller. Avdrag får dock åtnjutas med skäligt belopp om den
skattskyldige visar att betydligt större avdrag för avsättningen än som
skulle medges enligt nyssnämnda föreskrifter är påkallat till följd av

att näringsverksamheten är nystartad,

att garantiförpliktelserna avser ett eller ett fåtal mycket stora
tillverkningsobjekt eller mycket stora arbeten,

att en betydande ökning av de utestående garantiförpliktelsernas
omfattning skett under beskattningsåret,

att produktsammansättningen avsevärt ändrats under beskattningsåret,

att den tid en väsentlig del av utestående garantiförpliktelser avser
betydligt överstiger två år eller

att annan med de nämnda jämförlig omständighet föreligger.

Medgivet avdrag för framtida garantiutgifter skall återföras till
beskattning nästföljande beskattningsår. Lag (1990:1421).

6. Företag, som driver kärnkraftsanläggning, får avdrag för belopp som i
räk enskaperna för beskattningsåret avsätts för att täcka företagets
utgifter för framtida hantering av utbränt kärnbränsle, radioaktivt a
vfall o. d. Avdrag medges dock inte för hanteringsutgifter som belöper
på verksamhet som bedrivs efter beskattningsårets utgång och inte heller
för hanteringsutgifter för vilka företaget kan påräkna ersättning enligt
8 § lagen (1992:1537) om finansiering av framtida utgifter för använt
kärnbränsle m. m. Medgivet avdrag skall återföras till beskattning
nästföljande beskattningsår.

Vad i föregående stycke sagts gäller även i fråga om företag, som icke
driver kärnkraftsanläggning, såvida företaget mot förskottsbetalning
åtagit sig att svara för framtida utgifter för hantering av u tbränt
kärnbränsle, radioaktivt avfall o. d. Lag (1992:1545).

25 § Vad som återstår av intäkterna av en förvärvskälla inom
inkomstslaget näringsverksamhet sedan avdrag gjorts enligt 23 §,
hänsyn tagits till in- och utgående balans enligt 24 § och avdrag
gjorts enligt lagen (1993:1539) om avdrag för underskott av
näringsverksamhet utgör inkomsten av förvärvskällan. Beträffande
makar finns särskilda bestämmelser i anvisningarna till 52 §.
Lag (1993:1541).

26 § har upphävts genom lag (1993:1541).

Anvisningar till 26 § har upphävts genom lag (1993:1541).

27 § Summan av inkomsterna av olika förvärvskällor inom inkomstslaget
näringsverksamhet utgör inkomst av näringsverksamhet. Vid summeringen
beaktas inte förvärvskälla som visar underskott. Lag (1990:650).

Anvisningar till 27 § har upphävts genom lag (1990:650).

28 § har upphävts genom lag (1990:650).

29 § har upphävts genom lag (1990:650).

30 § har upphävts genom lag (1990:650).

Inkomst av tjänst

31 § Till tjänst räknas anställning, uppdrag och annan inkomstgivande
verksamhet av varaktig eller tillfällig natur, om den inte är att
hänföra till näringsverksamhet eller till inkomst av kapital enligt
lagen (1947:576) om statlig inkomstskatt.

Med tjänst likställs rätt till

a) pension,

b) livränta, som utgår på grund av sjuk-, olycksfalls- eller
skadeförsäkring eller annorledes än på grund av försäkring och inte
utgör vederlag vid avyttring av egendom,

c) ersättning, som i annan form än livränta utgår på grund av sjuk-
eller olycksfallsförsäkring, tagen i samband med tjänst,

d) undantagsförmåner, samt

e) periodiskt understöd eller därmed jämförlig periodisk intäkt, i den
mån beloppet inte är undantaget från skatteplikt enligt 19 § och inte
heller utgör vederlag vid avyttring av egendom. Lag (1990:650).

(Se vidare anvisningarna.)

Anvisningar till 31 §

1. Med pension förstås dels belopp, som annorledes än i följd
av försäkring utgår på grund av föregående tjänsteförhållande,
dels belopp, som på grund av lagen (1962:381) om allmän
försäkring utgår i form av folkpension eller tilläggspension,
dels belopp som utgår på grund av pensionsförsäkring, dels
belopp som utbetalas från pensionssparkonto till
pensionsspararen, till förmånstagare på grund av
förmånstagarförordnande, till den som erhållit rätten till
pension genom bodelning, till make eller bröstarvinge på grund
av jämkning av förmånstagarförordnande samt vid återbetalning
enligt 13 kap. 4 § äktenskapsbalken, dels kapital hänförligt
till pensionsförsäkring vilken antingen överlåts till
försäkringsgivare som inte meddelar pensionsförsäkring enligt
denna lag eller överförs till sådan del av försäkringsgivarens
verksamhet som inte avser pensionsförsäkring enligt denna lag.

Med pensionsförsäkring förstås försäkring, som inte medför rätt
till andra försäkringsbelopp än ålderspension, sjukpension
eller efterlevandepension. För att en försäkring skall anses
som pensionsförsäkring fordras vidare, om inte annat följer av
sjuttonde stycket, att försäkringen meddelats i en här i landet
bedriven försäkringsrörelse för vilken skattskyldighet
föreligger enligt lagen (1990:661) om avkastningsskatt på
pensionsmedel respektive lagen (1947:576) om statlig
inkomstskatt. Med försäkrad avses den på vars liv försäkringen
tagits eller, i fråga om sjukpension, den vars arbetsoförmåga
försäkringen avser. Med tjänstepensionsförsäkring förstås
pensionsförsäkring, som har samband med tjänst och för vilken
den försäkrades arbetsgivare åtagit sig att ansvara för
betalning av hela avgiften. Med tjänstepensionsförsäkring
förstås också pensionsförsäkring, som - om en anställd avlidit
- tagits av den anställdes arbetsgivare till förmån för den
anställdes efterlevande och för vilken försäkring arbetsgivaren
åtagit sig att ansvara för betalning av hela avgiften.

I fråga om annan pensionsförsäkring än
tjänstepensionsförsäkring skall försäkringstagaren vara den
försäkrade. Har försäkringstagaren eller hans make eller person
med vilken han sammanbor under äktenskapsliknande förhållanden
barn under 20 år, får han ta försäkring avseende efterlevande-
pension på sin makes eller den sammanboendes liv, om barnet
insätts som förmånstagare. Om särskilda skäl föreligger kan
skattemyndigheten medge att dödsboet efter skattskyldig som
bedrivit näringsverksamhet i Sverige får ta försäkring avseende
efterlevandepension. Som förutsättning för att medgivande skall
lämnas gäller att den efterlevande saknar betryggande
pensionsskydd och att försäkringen tas i samband med att boet
upphör med driften i förvärvskällan. Motsvarande gäller om den
avlidne drivit verksamheten genom förmedling av juridisk
person.

Ålderspension får inte börja utgå vid lägre ålder än 55 år.
Utbetalning får dock ske dessförinnan till den som fått rätt
till förtidspension enligt lagen om allmän försäkring. Om det i
annat fall finns särskilda skäl, får skattemyndigheten besluta
att pension får börja utgå vid lägre ålder.

Ålderspension får utgå högst så länge den försäkrade lever, men
under den försäkrades livstid lägst fem år eller, om
försäkringen skall upphöra när den försäkrade fyller 65 år,
lägst tre år. Pensionen får under den första femårsperiod under
vilken den utbetalas inte utgå med annat än samma belopp vid
varje utbetalningstillfälle eller med stigande pensionsbelopp.

För ålderspension som utgår enligt allmän pensionsplan gäller,
om den skall upphöra innan den försäkrade avlider, vad därom
utfästs enligt planen. Vad som avses med allmän pensionsplan
framgår av 4 § lagen (1967:531) om tryggande av
pensionsutfästelse m.m. Med allmän pensionsplan avses
emellertid även

- pensionsutfästelser som ryms inom vad som enligt en allmän
pensions-plan är sedvanligt inom branschen för arbetstagare med
motsvarande uppgifter, dock i fråga om avsättning i
balansräkning endast i förening med kreditförsäkring,

- pensionsutfästelser för vilka kommunal eller statlig borgen
eller liknande garanti tecknats, samt

- pensionsutfästelser i enlighet med pensionsavtal som på
arbetstagarsidan godkänts av sådan organisation som enligt
lagen (1976:580) om medbestämmande i arbetslivet anses som
central arbetstagarorganisation.

Förmånstagare får inte insättas till annan
ålderspensionsförsäkring än tjänstepensionsförsäkring. Till
tjänstepensionsförsäkring avseende ålders-pension skall
anställd, som då försäkringsavtalet ingicks var den försäkrade,
vara förmånstagare.

Med sjukpension förstås pension som utgår till den försäkrade
högst så länge denne är arbetsoförmögen eller har nedsatt
arbetsförmåga. Sjukpension får upphöra tidigast fem år efter
det försäkringsavtalet träffades. I fråga om förmånstagare
gäller föreskrifterna i föregående stycke.

Med efterlevandepension förstås pension

1. som efter den försäkrades död utgår till den försäkrades
make, varmed i detta sammanhang förstås person med vilken den
försäkrade varit gift eller sammanbott under äktenskapsliknande
förhållanden,

2. som efter den försäkrades död utgår till barn till den
försäkrade eller barn till person som angivits under 1,

3. som utgår till efterlevande på grund av försäkring som
tagits av dödsbo efter medgivande enligt tredje stycket, varvid
pension får utgå som om den avlidne varit försäkrad, eller

4. som utgår på grund av försäkring som tagits av arbetsgivare
till förmån för anställds efterlevande med stöd av andra
stycket sista meningen, varvid pension får utgå som om den
avlidne varit försäkrad.

Efterlevandepension får utgå högst så länge den efterlevande
lever och får under den första femårsperiod under vilken den
utbetalas inte utgå med annat än samma belopp vid varje
utbetalningstillfälle eller med stigande pensionsbelopp.
Efterlevandepension får under den efterlevandes livstid inte
upphöra förrän fem år förflutit efter den försäkrades död med
följande undantag:

1. Efterlevandepension till person som avses i föregående
stycke 1, får upphöra när denne ingår nytt äktenskap.

2. Har den försäkrade avlidit mindre än fem år före den
tidpunkt då försäkringen annars skulle ha upphört, får
efterlevandepension upphöra vid sistnämnda tidpunkt.

3. Om utbetalning av efterlevandepension till barn under 20 år
påbörjats, får pensionen upphöra när barnet fyller 20 år.

4. Har försäkring avseende efterlevandepension till barn tagits
på sådan persons liv som avses i föregående stycke 1, skall
pensionen upphöra senast när barnet fyller 20 år.

Som förmånstagare till försäkring avseende efterlevandepension
får endast insättas person till vilken efterlevandepension kan
utgå enligt nionde och tionde styckena.

Försäkringsvillkor, som med hänsyn till bestämmelserna i denna
lag är avgörande för frågan huruvida försäkringen är att anse
som pensionsförsäkring, skall tas in i försäkringsavtalet.
Detta skall dessutom innehålla villkor att försäkringen inte
får pantsättas eller belånas och inte heller ändras på sådant
sätt att den inte längre uppfyller de föreskrifter, som anges
för pensionsförsäkring i denna lag, eller i andra fall än nedan
föreskrivs överlåtas eller återköpas. Avtalet får inte
innehålla villkor som är oförenligt med bestämmelserna om
pensionsförsäkring i denna lag.

Under den försäkrades livstid får pensionsförsäkring endast
överlåtas

1. till följd av anställningsförhållande, därvid försäkringen
före eller efter överlåtelsen skall ha karaktär av
tjänstepensionsförsäkring,

2. på grund av utmätning liksom vid ackord eller konkurs eller

3. genom bodelning.

Ny ägare till pensionsförsäkring skall omedelbart underrätta
försäkringsgivaren om förvärvet av försäkringen.

Återköp av pensionsförsäkring får utan hinder av bestämmelserna
i denna lag ske,

1. om det tekniska återköpsvärdet uppgår till högst ett
basbelopp enligt lagen om allmän försäkring och försäkringen
inte är förenad med ett oåterkalleligt förmånstagarförordnande
samt premier för försäkringen inte har betalats senare än 10 år
före återköpet, eller

2. om det tekniska återköpsvärdet uppgår till högst 30 procent
av ett basbelopp enligt lagen om allmän försäkring.

Om det i annat fall än som avses i föregående stycke finns
synnerliga skäl för återköp och sådant får ske enligt
försäkringsavtalet och försäkringstekniska riktlinjer, får
återköp medges av skattemyndigheten. Bestämmelserna i
förevarande lag hindrar inte heller

1. återbetalning enligt 13 kap. 4 § äktenskapsbalken av
försäkringstagarens tillgodohavande, eller

2. en överföring av hela pensionsförsäkringens värde direkt
till en pensionsförsäkring som meddelats i en här i landet
bedriven försäkringsrörelse för vilken skattskyldighet
föreligger enligt lagen (1990:661) om avkastningsskatt på
pensionsmedel respektive lagen (1947:576) om statlig
inkomstskatt och som försäkringstagaren tecknar i samband med
överföringen hos samma eller annan försäkringsgivare med samma
person som försäkrad. Överföringen skall i så fall inte anses
som ett belopp som enligt första stycket utgår på grund av
pensionsförsäkring och inte heller som en betalning av avgift
för pensionsförsäkring.

Försäkring som huvudsakligen avser ålders-, sjuk- eller
efterlevandepension och som har meddelats i försäkringsrörelse
vilken inte bedrivs från fast driftställe i Sverige skall anses
som pensionsförsäkring, om den försäkrade var bosatt utomlands
när avtalet ingicks och där medgavs avdrag, skattereduktion
eller liknande skattelättnad för inbetalda premier. Detsamma
gäller försäkring av nämnda slag som arbetsgivare betalt
premier för under den försäkrades bosättning eller
förvärvsarbete i utlandet utan att betalningen räknats som
inkomst för den försäkrade vid beskattningen i detta land. Ett
sådant förvärvsarbete skall vara den försäkrades huvudsakliga
förvärvsverksamhet. Skattemyndigheten får, om särskilda skäl
finns i annat fall än som avses i detta stycke, medge att
försäkring meddelad i försäkringsrörelse vilken inte bedrivs
från fast driftställe i Sverige skall anses som
pensionsförsäkring. Om en försäkring beskattats som
pensionsförsäkring med stöd av detta stycke, kan försäkringen
inte övergå till kapitalförsäkring.

Med kapitalförsäkring förstås annan livförsäkring än
pensionsförsäkring. Till kapitalförsäkring hänförs mot statens
grupplivförsäkring svarande förmån från kommun, även om
förmånen inte utgår på grund av försäkring.

Försäkring som enligt denna lag är att hänföra till
pensionsförsäkring får anses såsom kapitalförsäkring, om
förbehåll härom intagits i avtalet vid dess ingående.

Premiebefrielseförsäkring skall anses tillhöra samma slag av
försäkring som huvudförsäkringen.

För att sjuk- eller olycksfallsförsäkring skall anses ha tagits
i samband med tjänst fordras, att premier för försäkringen
skall betalas av arbetsgivaren. Vidare fordras att anmälan görs
till försäkringsanstalten om att försäkringen har tagits i
samband med tjänst.

Till livränta räknas även höjning av livräntan och sådant
tillägg till denna som skall utgå under livräntans fortsatta
bestånd.

Såvitt gäller kraven enligt denna anvisningspunkt, att en
ålders- eller efterlevandepension under den första
femårsperioden inte utgår med annat än samma belopp vid varje
utbetalningstillfälle eller med stigande belopp, bortses i
fråga om försäkring enligt 2 kap. 3 b § första stycket klass 3
försäkringsrörelselagen (1982:713) från sådana förändringar av
beloppen som föranleds av kursutvecklingen på fondandelarna.

Beslut som skattemyndighet meddelat avseende medgivande enligt
tredje, fjärde, sextonde eller sjuttonde stycket av denna
anvisningspunkt får överklagas hos Riksskatteverket.
Riksskatteverkets beslut får inte överklagas. Lag (1999:1338).

2. Såsom periodiskt understöd räknas inte vad mottagaren uppbär
från en stiftelse som är befriad från skattskyldighet enligt 7 §
6 mom. lagen (1947:576) om statlig inkomstskatt eller från en
ideell förening som har till uppgift att främja i 7 § 6 mom.
första stycket nämnda lag angivna ändamål och som uppfyller övriga
i 7 § 5 mom. samma lag angivna villkor för befrielse helt eller
delvis från skattskyldighet. Detta gäller dock endast om
utbetalningen sker till fullföljande av ändamål som nu nämnts.
Som periodiskt understöd betraktas däremot vad som uppbäres från
varje slags stiftelse, om och i den mån det i de för stiftelsen
gällande stadgar är föreskrivet, att stiftelsens intäkter skola
för all framtid eller viss tid tillfalla viss familj, vissa
familjer eller bestämda personer. Lag (1984:1060).

3. Pensionssparavtal, pensionssparkonto, pensionssparare och
kontoinnehavare har den innebörd som anges i 1 kap. 2 § lagen
(1993:931) om individuellt pensionssparande.

För att ett konto skall anses utgöra ett pensionssparkonto fordras
att kontot förs av ett svenskt pensionssparinstitut eller av ett
utländskt instituts filial i Sverige.

Utbetalning från pensionssparkonto får, förutom betalning av
skatt, avgifter och ersättning för förvärv av tillgångar, inte avse
annat än

pension till pensionsspararen (ålderspension),

pension efter pensionsspararens död till dem som avses i sjunde
stycket (efterlevandepension),

behållning som skall avskattas enligt 32 § 1 mom. första stycket j,

belopp som utgår på grund av jämkning av förmånstagarförordnande samt

återbetalning enligt 13 kap. 4 § äktenskapsbalken.

Ålderspension får inte börja betalas ut innan pensionsspararen
fyller 55 år. Utbetalning får dock ske dessförinnan till den som fått
rätt till förtidspension enligt lagen (1962:381) om allmän
försäkring. Om det i andra fall finns särskilda skäl, får
skattemyndigheten efter ansökan besluta att pension får börja
betalas ut vid lägre ålder.

Pensionssparkonto får avslutas genom en utbetalning i förtid om
behållningen på kontot uppgår till högst ett basbelopp enligt lagen
om allmän försäkring och kontot inte är förenat med ett
oåterkalleligt förmånstagarförordnande samt inbetalning på kontot
inte har skett senare än 10 år före  utbetalningstillfället. En sådan
avslutande utbetalning i förtid får även göras vid den tidpunkt
pension får börja betalas ut om behållningen då  uppgår till högst 30
procent av ett basbelopp enligt lagen om allmän försäkring. Om det
i andra fall finns synnerliga skäl, får skattemyndigheten efter
ansökan besluta att kontot får avslutas genom utbetalning i förtid.

Ålderspension får betalas ut högst så länge pensionsspararen lever
och skall utgå under minst fem år eller, om pensionssparavtalet
skall upphöra när pensionsspararen fyller 65 år, under minst tre år.
Pensionen skall under den första femårsperioden för utbetalningarna
betalas ut med samma belopp vid varje utbetalningstillfälle eller med
stigande belopp.

Med efterlevandepension förstås pension som efter pensionsspararens
död betalas till

1. person med vilken den avlidne varit gift eller sammanbott under
äktenskapsliknande förhållanden, eller

2. barn till pensionsspararen eller till person som angivits under 1.

Efterlevandepension får betalas ut högst så länge den efterlevande
lever och skall under den första femårsperioden för utbetalningarna
betalas ut med samma belopp vid varje utbetalningstillfälle eller
med stigande belopp. Har pensionsspararen avlidit mindre än fem
år före den tidpunkt då utbetalningarna annars skulle ha upphört,
får dock efterlevandepension  upphöra vid sist nämnda tidpunkt.
Om utbetalning av efterlevandepension till barn under 20 år
påbörjats, får pensionen upphöra när barnet fyller 20 år.

Som förmånstagare till rätt enligt pensionssparavtal får endast
insättas person till vilken efterlevandepension kan betalas enligt
sjunde stycket.

Pensionssparvillkor, som med hänsyn till bestämmelserna i denna
lag är avgörande för frågan om sparavtalet skall anses utgöra ett
pensionssparavtal, skall tas in i pensionssparavtalet. Detta skall
dessutom innehålla villkor att rätt enligt pensionssparavtal samt
tillgångar på ett pensionssparkonto inte får pantsättas eller belånas.
Pensionssparavtalet får inte heller ändras på sådant sätt att det inte
längre uppfyller de föreskrifter som anges för ett sådant avtal i lag
eller innehålla villkor som är oförenliga med bestämmelserna om
pensionssparavtal i denna lag.

Rätt till behållning på pensionssparkonto får endast överlåtas

1. på grund av utmätning,

2. vid ackord och konkurs, eller

3. i den ordning som anges i 4 kap. 12 och 16 §§ lagen om
individuellt pensionssparande.

Den som övertagit rätt till behållning på respektive utbetalningar
från pensionssparkonto skall omedelbart underrätta det
pensionssparinstitut som för kontot om överlåtelsen.

Vid tillämpningen av kravet att en ålders- eller efterlevandepension
under den första femårsperioden skall betalas ut med samma eller
med stigande belopp skall, för sparande i fondpapper och inlåning i
utländsk valuta, bortses från de förändringar av beloppen som
beror på kursutvecklingen på fondpapperen och den utländska
valutan.

Beslut av skattemyndighet enligt fjärde och femte styckena av
denna anvisningspunkt får överklagas hos Riksskatteverket.
Riksskatteverkets beslut får inte överklagas. Lag (1993:1542).

32 § 1 mom. Till intäkt av tjänst hänförs

a) avlöning, arvode och kostnadsersättning samt annan förmån i
pengar, bostad eller annat som utgått för tjänsten,

b) pension,

c) sådan livränta som utgått på grund av sjuk-, olycksfalls-
eller skadeförsäkring eller annorledes än på grund av
försäkring med undantag av livränta som utgör vederlag vid
avyttring av egendom, i den mån det inte är fråga om livränta
som avses i d) och inte heller annat följer av 2 mom.,

d) i fråga om sådan i c) angiven livränta, som utgår till följd
av personskada och på vilken 2 mom. inte är tillämpligt, den
del av livräntan som avser ersättning för förlorad inkomst av
skattepliktig natur eller för förlorat underhåll,

e) ersättning som utgått i annan form än livränta på grund av
sjuk- eller olycksfallsförsäkring, tagen i samband med tjänst,
dock inte ersättning, som avser sjukvårds- eller läkarkostnader
för vård som inte är offentligt finansierad eller för vård
utomlands,

f) undantagsförmåner, periodiskt understöd eller därmed
jämförlig periodisk intäkt som avses i 31 §,

g) engångsbelopp som utgår till följd av personskada och utgör
skattepliktig intäkt enligt punkt 1 av anvisningarna till 19 §,

h) sådan utdelning på och vinst vid avyttring av aktier i
fåmansföretag som enligt 3 § 12 mom. lagen (1947:576) om
statlig inkomstskatt skall tas upp som intäkt av tjänst samt
sådan vinst vid avyttring av andel i handelsbolag som enligt
24 § 7 mom. nämnda lag skall tas upp som intäkt av tjänst,

i) sådan intäkt som avses i punkt 15 av anvisningarna,

j) behållning på pensionssparkonto till den del pensionsspar-
avtalet upphör att gälla enligt 4 kap. 6 och 14 §§ och 6 kap.
5 § lagen (1993:931) om individuellt pensionssparande, samt
till den del behållningen tas i anspråk på grund av utmätning,
konkurs eller ackord.

Vid avskattning enligt första stycket j avses med pensions-
sparkontots behållning marknadsvärdet på kontots tillgångar
efter avräkning för den skatt enligt lagen (1990:661) om
avkastningsskatt på pensionsmedel som är hänförlig till kontot.

Som intäkt av tjänst räknas jämväl annat belopp än ovan sagts -
såsom vinstandel, återbäring eller vid återköp av försäkring
uppburet belopp - vilket utgått på grund av pensionsförsäkring
eller sådan sjuk- eller olycksfallsförsäkring, som tagits i
samband med tjänst.

Har tjänsteinnehavare som löneförmån innehaft fastighet på
sådant sätt, att han enligt 1 kap. 5 § fastighetstaxeringslagen
(1979:1152) skall anses som ägare, skall dock intäkt, vilken
tjänsteinnehavaren åtnjutit från fastigheten, räknas som intäkt
av näringsverksamhet eller behandlas enligt reglerna för
privatbostad.

Pension från sådan försäkring som anses som pensionsförsäkring
enligt punkt 1 sjuttonde stycket av anvisningarna till 31 §
skall inte tas upp som intäkt av tjänst till den del den
skattskyldige visar att han inte har haft rätt till avdrag för
försäkringspremier som han betalat eller att han förmånsbeskat-
tats för försäkringen utan att få ett motsvarande avdrag. Detta
gäller dock inte i den utsträckning avdrag inte kan medges på
grund av bestämmelserna i punkt 6 andra--sjätte styckena av
anvisningarna till 46 §. Vid tillämpningen av denna paragraf
beaktas avdrag och beskattning i såväl Sverige som utlandet.
Med avdrag likställs skattereduktion eller liknande
skattelättnad i utlandet. Lag (1999:1149).

32 § 2 mom. Har livränta utgått vid sjukdom eller olycksfall på grund av
försäkring, som icke tagits i samband med tjänst och ej heller utgör
trafikförsäkring eller annan ansvarighetsförsäkring eller obligatorisk
försäkring enligt lagen (1954:243) om yrkesskadeförsäkring eller
försäkring enligt lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring, skall såsom
skattepliktig intäkt räknas nedan angivna del av livräntans belopp,
nämligen om livräntetagaren under beskattningsåret fyllt:

högst 35 år             80 procent

36 till och med 47 år   70 "
48 "    "   "   56 år   60 "
57 "    "   "   63 år   50 "
64 "    "   "   69 år   40 "
70 "    "   "   76 år   30 "
77 "    "   "   86 år   20 "
minst 87 år             10 "
Lag (1977:279).

32 § 3 mom. Som intäkt tas inte upp kostnadsersättning i form av
utlandstillägg och därmed likställda förmåner såsom fri bostad,
bostadskostnadsersättning, eller däremot svarande förmån för utom
riket stationerad personal vid utrikesförvaltningen eller i svensk
biståndsverksamhet. Som intäkt tas inte heller upp kostnadsersättning
avseende ökade levnadskostnader och skolavgifter för barn samt förmån
av fri bostad som anvisats av styrelsen för Stockholms
internationella fredsforskningsinstitut (SIPRI) till sådan på bestämd
tid kontraktsanställd forskare vid SIPRI som är utländsk medborgare
och som vid tidpunkten för anställningen hos SIPRI inte är bosatt i
Sverige. Den fasta resekostnads- och traktamentsersättning som
betalas av Europaparlamentet till företrädare i Europaparlamentet
skall inte tas upp som skattepliktig intäkt, såvida den inte kan
antas väsentligen överstiga de kostnader den är avsedd att täcka.
Till följd härav medges inte den skattskyldige avdrag för underskott
som kan uppkomma genom att den anvisade ersättningen inte räcker till
för att täcka därmed avsedda utgifter. Lag (1996:651).

32 § 3 a mom. Förmån av fri grupplivförsäkring tas inte upp som intäkt,
oavsett om förmånen åtnjutits på grund av statlig eller på grund av
kommunal eller enskild tjänst. Har sådan förmån åtnjutits på grund av
enskild tjänst och utgått efter väsentligt förmånligare grunder än som
gäller för befattningshavare i statens tjänst, skall dock förmånen tas
upp som intäkt till den del den utgått efter förmånligare grunder än de
som gäller för nämnda befattningshavare. Förmån av fri
gruppsjukförsäkring som åtnjuts enligt grunder som fastställts i
kollektivavtal mellan arbetsmarknadens huvudorganisationer tas inte
heller upp som intäkt. Däremot tas som intäkt upp ersättning som utgår
på grund av sistnämnda försäkring. Lag (1990:650).

32 § 3 b mom. En anställds förmån av fri hälso- och sjukvård, fri
tandvård och fria läkemedel tas inte upp som intäkt om den avser

-- hälso- och sjukvård som inte är offentligt finansierad,

-- tandvård som inte är offentligt finansierad,

-- hälso- och sjukvård eller tandvård utomlands och läkemedel vid
vård utomlands,

-- företagshälsovård, förebyggande behandling eller rehabilitering,

-- vaccination som betingas av tjänsten eller

-- tandbehandling som har bedömts som nödvändig med hänsyn till
tjänstens krav för Försvarsmaktens submarina och flygande personal
och för andra med i huvudsak likartade arbetsförhållanden.
Lag (1995:651).

32 § 3 c mom. Om en vara eller en tjänst, som en anställd
erhåller av arbetsgivaren, är av väsentlig betydelse för
utförandet av hans arbetsuppgifter, skall förmånen av varan
eller tjänsten inte tas upp som intäkt, om förmånen är av
begränsat värde för den anställde och inte utan svårighet kan
särskiljas från nyttan i anställningen. Inte heller tas som
intäkt upp förmån av fria arbetskläder och fri uniform om
förmånen avser kläder som är avpassade för arbetet och inte
lämpligen kan användas privat.

En förmån av att använda en av arbetsgivaren tillhandahållen
datorutrustning för privat bruk skall inte tas upp som intäkt,
om förmånen väsentligen riktar sig till hela den stadigvarande
personalen på arbetsplatsen. Lag (1997:770).

32 § 3 d mom. Som intäkt tas inte upp

1. julgåvor av mindre värde till anställda,

2. sedvanliga jubileumsgåvor till anställda,

3. minnesgåvor till anställda, om de ges i samband med att den
anställde uppnår viss ålder eller efter viss anställningstid eller vid
anställningens upphörande, under förutsättning att gåvans värde inte
överstiger 6 000 kronor och inte ges vid mer än ett tillfälle utöver vid
anställningens upphörande. Lag (1987:1303).

32 § 3 e mom. Som intäkt tas inte upp personalvårdsförmåner.
Härmed avses förmåner av mindre värde som inte är en direkt
ersättning för utfört  arbete utan avser enklare åtgärder vilka syftar
till att skapa trivsel i arbetet eller liknande eller utgår på grund av
sedvänja inom det yrke eller den  verksamhet som det är fråga om.

Som personalvårdsförmån räknas dock inte

1. rabatter,

2. förmåner som den anställde får byta ut mot kontant ersättning,

3. förmåner som inte riktar sig till hela personalen samt

4. andra förmåner som den anställde får åtnjuta utanför
arbetsgivarens arbetsplatser mot betalning med kupong eller annat
motsvarande betalningssystem. Lag (1993:1515).

32 § 3 f mom. Som intäkt tas inte upp personalrabatt vid inköp av en
vara eller en tjänst från arbetsgivaren eller något annat företag i
samma koncern, om varan eller tjänsten ingår i säljarens ordinarie
utbud. Vad som sagts nu gäller dock inte om rabatten är en direkt
ersättning för utfört arbete, om den överstiger den största rabatt
som en konsument kan erhålla på affärsmässiga grunder eller om den
uppenbart överstiger personalrabatt som är sedvanlig i branschen.
Inte heller får rabatten utgå på sätt som anges i 32 § 3 e mom. andra
stycket 2-4. Lag (1996:651).

32 § 3 g mom. Förmån av sådan bostad som är förenad med tjänsten som
statsminister skall inte tas upp som intäkt om statsministern för sin
privata disposition har annan bostad som är inrättad för permanent
boende. Lag (1995:987).

32 § 3 h mom.
Om en skattskyldig är eller riskerar att bli arbetslös på
grund av omstrukturering, personalavveckling eller liknande i
arbetsgivarens verksamhet, skall en förmån avseende utbildning eller
annan åtgärd som är av väsentlig betydelse för att den skattskyldige
skall kunna fortsätta att förvärvsarbeta inte tas upp som intäkt.

Bestämmelserna i första stycket gäller inte för förmån från
fåmansföretag eller fåmansägt handelsbolag om den anställde är
företagsledare eller delägare i företaget eller närstående till sådan
person. Är arbetsgivaren en fysisk person gäller bestämmelserna inte
i fråga om förmåner från arbetsgivaren, om den anställde är en
arbetsgivaren närstående person. Lag (1996:651).

32 § 4 mom. Har skattskyldig på grund av byte av verksamhetsort
flyttat till ny bostadsort och fått särskild ersättning av sin
arbetsgivare eller av allmänna medel för flyttningskostnaden skall
ersättningen inte tas upp som intäkt om inte annat följer av andra
stycket. Som flyttningskostnad räknas kostnader för emballering,
packning, transport och uppackning av den skattskyldiges och hans
familjs bohag och övrigt lösöre och transport av den skattskyldige
och hans familj från den gamla till den nya bostadsorten samt
liknande kostnader för flyttningen. Andra kostnader i samband
med flyttningen såsom kostnader för resor till och från
arbetsplatsen,  hemresor, dubbel bosättning eller förlust vid
försäljning av bostad eller annan egendom räknas inte som
flyttningskostnad.

Omfattar ersättning för flyttningskostnad även ersättning för
körning med egen bil skall sistnämnda ersättning tas upp som
intäkt till den del den  överstiger det avdrag som medges för
kostnader för resor med egen bil enligt den schablon som anges i
punkt 4 av anvisningarna till 33 §. Lag (1993:1515).

Anvisningar till 32 §

1. Vissa befattningshavare i statens tjänst äga att utöver de vanliga
avlöningsförmånerna åtnjuta särskild gottgörelse för tjänstgöring under
mera krävande eller besvärliga förhållanden. Hit är att räkna s.k.
kallortstillägg för tjänstgöring i de nordligare delarna av riket, s.k.
ödebygdstillägg för vissa prästerliga befattningar, s.k.
enslighetstillägg till befattningshavare vid lots- och fyrstaten,
särskilda avlöningstillägg till provinsialläkare i svårbesatta distrikt,
ersättning till personal vid armén och marinen under flygtjänstgöring
och för dykeriarbete, sjötillägg till beställningshavare vid flottan
och kustartilleriet, lokomotivtjänstpenningar vid järnvägarna,
vinterdagavlöning till personal å fyrskepp eller å lotsverkets
ångfartyg. Dessa och andra sådana ersättningar äro att räkna som
avlöningsförmåner och såsom sådana att hänföra till intäkt av tjänst.

2. Till skattepliktig intäkt räknas jämväl beklädnadsförmån eller
ersättning därför samt premie till beställningshavare vid armén och
marinen, som i tjänsten iakttagit ekonomiskt gynnsam hushållning med
materialier och förbrukningsartiklar, ävensom vissa tjänstemän
tillkommande åklagarandel eller beslagsprovision. Felräkningspenningar
äro likaledes att anse som intäkt i tjänsten, men får å andra sidan
avdrag ske för genom felräkning liden förlust, även om denna överstiger
det såsom felräkningspenningar uppburna beloppet (se punkt 2 av
anvisningarna till 33 §). På samma sätt är kostnadsersättning för
fullgörande av uppdrag som riksdagsledamot skattepliktig medan de
särskilda omkostnader, som uppdraget medför och som inte äro avsedda att
täckas av i förekommande fall utgående resekostnads- och
traktamentsersättning, få helt avdragas. Lag (1966:695).

3. Såsom intäkt av tjänst skall upptas, bland annat, förmån av
fri eller delvis fri bostad. Angående värdering av
bostadsförmån finns bestämmelser i 42 § och därtill hörande
anvisningar. I bostadsförmån skall inte inräknas förmån av
fritt eller delvis fritt garage.

Såsom intäkt skall även upptas exempelvis värdet av fri kost.
Skatteplikt föreligger dock inte för värdet av fri kost som
åtnjuts på allmänna transportmedel vid tjänsteresa eller för
värdet av fri frukost som åtnjuts på hotell eller liknande
inrättning i samband med övernattning där under tjänsteresa,
allt under förutsättning att kostnaden obligatoriskt ingår i
priset för transporten eller övernattningen i fråga. Värdet av
fri kost som åtnjuts vid representation utgör inte heller
skattepliktig intäkt. Såvitt avser intern representation gäller
detta endast om sammankomsten är tillfällig och av kort
varaktighet.

Såsom intäkt skall upptas värdet av fria resor samt skatter,
försäkringar o.d., som arbetsgivaren betalat för den anställdes
räkning eller som den anställde annars åtnjutit på grund av
anställningen. Förmån av fri försäkring avseende reseskydd
under tjänsteresa är dock inte skattepliktig.

Arbetsgivares kostnader för tryggande av arbetstagares pension
genom avsättning eller pensionsförsäkring utgör inte
skattepliktig intäkt för den anställde. Lag (1997:770).

3 a. Har en anställd i ett aktiebolag förvärvat aktier i bolaget eller i
ett bolag, som ingår i samma koncern som bolaget, till ett pris som
understiger marknadsvärdet skall skillnadsbeloppet inte tas upp som
intäkt om

1. aktier på grund av samtidigt erbjudande har förvärvats även av andra
än bolagets anställda och aktieägare samt anställda och aktieägare i
annat bolag, som ingår i samma koncern som bolaget, på samma villkor som
gällt för de anställda,

2. under 1 nämnda anställdas och aktieägares sammanlagda aktieförvärv
inte har överstigit tjugo procent av det totala antalet utbjudna aktier,
3. den anställde därvid inte har förvärvat aktier för ett belopp som
överstiger 30 000 kronor.

Vid beräkning enligt första stycket 2 medräknas även aktier beträffande
vilka en aktieägare avyttrat sin företrädesrätt att förvärva aktier till
andra än de anställda och aktieägarna.

Vad som sägs om aktier gäller även konvertibla skuldebrev,
vinstandelsbevis, skuldebrev förenade med optionsrätt och liknande
finansiella instrument som ger innehavaren rätt att förvärva aktier.

Vid tillämpning av denna anvisningspunkt jämställs styrelseledamot och
styrelsesuppleant med anställd. Lag (1992:487).

3 b. Som exempel på personalvårdsförmåner enligt 32 § 3 e
mom. första stycket kan följande nämnas:

förfriskningar och annan enklare förtäring i samband med arbetet
som inte kan anses som måltid,

möjlighet till enklare slag av motion och annan friskvård om

den utövas inom en anläggning som regelbundet disponeras av
arbetsgivaren eller en till arbetsgivaren anknuten personalstiftelse,

den utövas enligt abonnemang som tecknats av arbetsgivaren och
betalas direkt av denne till anläggningens innehavare,

den är av kollektiv natur eller

den i andra fall i ringa omfattning utövas av den anställde.
Lag (1993:1515).

4. I vissa tjänster är särskild ersättning anvisad för vissa med
tjänsten förenade omkostnader, som måste betalas av den skattskyldige.

Denna ersättning skall tas upp som intäkt, och de omkostnader, som skall
betalas med ersättningen, dras av som kostnader för tjänsten eller
uppdraget. Om därvid ersättningen inte räcker till för att betala
omkostnaderna, får bristen dras av mot intäkten av tjänsten i övrigt.
Härvid gäller dock, om det kan antas att ersättningen har beräknats med
hänsyn till vad som skäligen kan anses normalt gå åt för att täcka de
omkostnader som skall betalas med ersättningen, att större avdrag än som
svarar mot den anvisade ersättningen bör medges endast om det visas, att
ersättningen på grund av särskilda förhållanden inte räckt till för
sådana skäliga omkostnader. Å andra sidan bör det i sådana fall ofta
kunna antas, att ersättningen i sin helhet gått åt till de omkostnader
för vilka den avsetts, utan att särskild utredning behöver lämnas i
detta avseende. I fråga om traktamentsersättning och
resekostnadsersättning vid resa med egen bil gäller dock särskilda
bestämmelser i punkterna 3, 3 a och 3 c av anvisningarna till 33 §. Lag
(1990:650).

5. har upphävts genom lag (1990:650).

6. Totalförsvarspliktiga tillkommande naturaförmåner, dagersättning
och tillägg till sådan ersättning, befattningspenning,
avgångsvederlag, utbildningspremie, utryckningsbidrag samt
fälttraktamente skall inte upptas såsom skattepliktig intäkt.
Utgående dagpenning utgör däremot skattepliktig intäkt.

Familjebidrag, vilket annorledes än såsom näringsbidrag utgår till
en totalförsvarspliktig, räknas icke till skattepliktig intäkt.
Näringsbidrag ut gör däremot skattepliktig intäkt och hänföres till
den förvärvskälla bidraget avser. Familjebidrag anses tillkomma den
totalförsvarspliktige även om bidraget utbetalas till annan person.
Det förhållande att bidraget använts för bestridande av en vid
inkomsttaxeringen i och för sig avdragsgill utgift, t. ex. ränta
eller periodiskt understöd, skall icke föranleda, att avdrag vägras
för utgiften i fråga.

Vad ovan i första och andra styckena sägs skall också tillämpas i
fråga om annan personal som avlönas enligt de för
totalförsvarspliktiga gällande grunderna.

Förmån av fri kost eller förmån av fri hemresa som tillkommer sådan
personal som tjänstgör i väpnad tjänst för fredsbevarande verksamhet
utomlands skall inte tas upp som skattepliktig intäkt.
Lag (1995:750).

7. Förmån av fri resa till eller från fartyg, eller
kostnadsersättning för sådan resa, som arbetstagare som avses i punkt
1 av anvisningarna till 49 § fått skall, under förutsättning att
fartyget är arbetstagarens tjänsteställe, inte tas upp till
beskattning. Vad nu sagts gäller inte om fartyget är ett
passagerarfartyg som går i närfart med fastställd tidtabell.
Lag (1996:1331).

8. Understöd, som vid arbetskonflikt utgått till i konflikten indragen
arbetare från organisation, som han tillhört, är icke att hänföra till
skattepliktig intäkt. Lag (1990:650).

9. Har delägare i vanligt handelsbolag, kommanditbolag,
enkelt bolag eller rederi haft inkomst från bolaget eller rederiet i
form av avlöning, hänföres sådan inkomst till intäkt icke av tjänst
utan av det inkomstslag bolagets eller rederiets inkomst avser.
Lag (1993:1541).

10. Har arbetsgivare eller uppdragsgivare lämnat arbetstagare
eller uppdragstagare förmån av räntefritt lån eller lån där
räntan understiger marknadsräntan skall arbetstagaren eller
uppdragstagaren beskattas för värdet av förmånen som intäkt av
tjänst. Belopp motsvarande värdet av förmånen skall anses som
en betald ränteutgift.

Med lån från arbetsgivare eller uppdragsgivare likställs annat
lån om det finns anledning anta att arbetsgivaren eller
uppdragsgivaren förmedlat det.

Förmånens värde skall för sådant lån i svensk valuta
beträffande vilket räntan bestämts att utgå efter en fast
räntesats eller i fast förhållande till marknadsräntan för lån
av ifrågavarande slag, beräknas på grundval av skillnaden
mellan å ena sidan statslåneräntan vid lånetillfället med
tillägg av en procentenhet och å andra sidan den avtalade
räntesatsen. I fråga om lån av nu angivet slag som upptagits
före den 5 december 1986 skall, i stället för statslåneräntan
vid lånetillfället, tillämpas närmast motsvarande ränta.

För annat lån i svensk valuta än lån som avses i tredje stycket
skall förmånens värde beräknas på grundval av skillnaden mellan
å ena sidan statslåneräntan vid utgången av november året före
beskattningsåret med tillägg av en procentenhet och å andra
sidan den avtalade räntan för beskattningsåret. Har vid
utgången av maj under beskattningsåret statslåneräntan ändrats
med minst två procentenheter i förhållande till dess storlek
vid utgången av november året före beskattningsåret, skall
förmånens värde för tiden juli-december beskattningsåret
bestämmas till skillnaden mellan å ena sidan statslåneräntan
vid utgången av maj beskattningsåret med tillägg av en
procentenhet och å andra sidan den avtalade räntan.

Såvitt avser lån som upptagits i utländsk valuta tillämpas vad
som sagts i tredje och fjärde styckena med den ändringen att
vad som där sagts om statslåneräntan i stället skall avse
närmast motsvarande ränta för lån i den aktuella valutan.
Lag (1999:1149).

11. har upphävts genom lag (1990:650).

till 32 §

12. Sjukpenning och rehabiliteringspenning enligt lagen
(1962:381) om allmän försäkring och sjukpenning enligt lagen
(1954:243) om yrkesskadeförsäkring, lagen (1976:380) om
arbetsskadeförsäkring, lagen (1977:265) om statligt
personskadeskydd och lagen (1977:267) om krigsskadeersättning
till sjömän utgör skattepliktig intäkt av tjänst om förmånen
grundas på förvärvsinkomst, som hänför sig till tjänst. Till
intäkt av tjänst hänföres under nämnda förutsättning också
ersättning enligt lagen (1989:225) om ersättning till
smittbärare samt annan lag eller författning, som utgått
annorledes än på grund av försäkring, som nyss sagts, till
någon vid sjukdom eller olycksfall i arbete eller på grund av
militärtjänstgöring.

Föräldrapenningförmåner och vårdbidrag enligt lagen om allmän
försäkring, ersättning enligt lagen (1988:1465) om ersättning
och ledighet för närståendevård samt ersättning som en allmän
försäkringskassa utger enligt 20 § lagen (1991:1047) om sjuklön
utgör skattepliktig intäkt av tjänst, dock ej sådan del av
vårdbidrag som utgör ersättning för merkostnader.

Korttidsstudiestöd och vuxenstudiebidrag enligt
studiestödslagen (1973:349), vuxenstudiebidrag enligt lagen
(1983:1030) om särskilt vuxenstudiestöd för arbetslösa,
utbildningsbidrag för doktorander, särskilt utbildningsbidrag,
timersättning vid vuxenutbildning för utvecklinsstörda (särvux)
samt ersättning till deltagare i teckenspråksutbildning för
vissa föräldrar (TUFF) räknas som skattepliktig intäkt av
tjänst.

Dagpenning från arbetslöshetskassa, statsbidrag motsvarande
dagpenning vid arbetsmarknadsutbildning som lämnas till den som
startar egen näringsverksamhet, och som avser att utgöra ett
tillskott till näringsidkarens försörjning under
inledningsskedet av verksamheten, räknas som skattepliktig
intäkt av tjänst.

Dagpenning vid utbildning och tjänstgöring inom totalförsvaret
räknas som skattepliktig intäkt av tjänst.

Detsamma gäller ersättning vid generationsväxling samt
dagpenning som enligt av regeringen eller av statlig myndighet
meddelade bestämmelser utgår till deltagare i
arbetsmarknadsutbildning samt med dem i fråga om sådant bidrag
likställda.

Forskarstipendium (Marie Curie-stipendium) som utges direkt
eller indirekt av Europeiska gemenskaperna räknas som
skattepliktig intäkt av tjänst. Lag (1998:683).

12 a. Till intäkt av tjänst räknas avdrag för egenavgifter som
har återförts enligt punkt 7 av anvisningarna till 33 § samt
egenavgifter enligt lagen (1981:691) om socialavgifter, som har
fallit bort och som inte utgör intäkt av näringsverksamhet, och
avgifter, som avses i 46 § 2 mom. första stycket 3 och som satts ned
genom ändrad debitering, allt i den mån avdrag har medgetts för
avgifterna. Lag (1994:487).

13. Är skattskyldig företagsledare i ett fåmansföretag eller i ett
fåmansägt handelsbolag och har hans make inte sådan ledande ställning i
företaget gäller, i fråga om lön eller annan ersättning från företaget
till maken för utfört arbete, bestämmelserna i andra stycket.

Maken beskattas själv för den ersättning som han uppburit från företaget
under förutsättning att ersättningen är att anse som marknadsmässig. För
överskjutande del skall i stället företagsledaren beskattas.

Ersättning för utfört arbete från ett fåmansföretag eller ett fåmansägt
handelsbolag till företagsledares eller dennes makes barn, som ej
uppnått 16 års ålder, beskattas hos den av makarna som har den högsta
inkomsten från företaget, eller, om makarna har lika stor inkomst från
företaget, hos den äldste maken. Detta gäller också ersättning till
barn, som har fyllt 16 år, till den del ersättningen överstiger
marknadsmässigt vederlag för barnets arbetsinsats.

Är företagsledares make och barn, som avses i tredje stycket, delägare i
fåmansägt handelsbolag tillämpas andra och tredje styckena i den mån
inkomsten utgör ersättning för utfört arbete. Till den del inkomsten
utgör skälig ersättning för i bolaget gjord kapitalinsats beskattas
delägaren själv för inkomsten. Är inkomsten större beskattas
företagsledaren för överskjutande del. Har båda makarna inkomst från
bolaget gäller beträffande den överskjutande delen bestämmelserna i
tredje stycket. Lag (1990:650).

14. Som fåmansföretag räknas svenskt aktiebolag eller svensk
ekonomisk förening eller därmed jämförlig utländsk juridisk
person vari

a) fyra eller färre fysiska personer äger aktier eller andelar
som motsvarar mer än hälften av rösterna för samtliga aktier
eller andelar i företaget, eller

b) verksamheten är uppdelad på verksamhetsgrenar, som är
oberoende av varandra, såvida en person genom aktie- eller
andelsinnehav, avtal eller på därmed jämförligt sätt har den
reella bestämmanderätten över sådan verksamhetsgren och
självständigt kan förfoga över dess resultat.

Som fåmansföretag räknas inte

a) aktiebolag vars aktier är noterade vid en svensk eller
utländsk börs, eller

b) bostadsförening eller bostadsaktiebolag som avses i 2 § 7
mom. första stycket lagen (1947:576) om statlig inkomstskatt.

Som fåmansägt handelsbolag räknas svenskt handelsbolag eller
därmed jämförlig utländsk juridisk person vari

a) fyra eller färre fysiska personer genom sitt andelsinnehav
eller på annat sätt har ett bestämmande inflytande, eller

b) verksamheten är uppdelad på verksamhetsgrenar som är
oberoende av varandra, såvida en person genom andelsinnehav,
avtal eller på därmed jämförligt sätt har den reella
bestämmanderätten över sådan verksamhetsgren.

Vid tillämpning av första stycket a och tredje stycket a skall
en person och hans närstående (närståendekrets) anses som en
fysisk person. Prövningen skall göras med utgångspunkt från den
äldste personen och därefter i fallande åldersordning. En
person som inräknats i en närståendekrets skall inte medräknas
i någon ytterligare krets.

Med delägare i fåmansföretag eller fåmansägt handelsbolag avses
den som - direkt eller genom förmedling av juridisk person -
äger eller på därmed jämförligt sätt innehar aktie eller andel
i företaget.

Som företagsledare i fåmansföretag eller fåmansägt handelsbolag
skall anses den eller de fysiska personer som genom eget eller
närstående persons aktie- eller andelsinnehav och sin ställning
i företaget har ett väsentligt inflytande i detta eller - i
fråga om företag som avses i första stycket b eller tredje
stycket b - den som har den reella bestämmanderätten över viss
verksamhetsgren och självständigt kan förfoga över dess
resultat.

Med närstående person avses i denna lag föräldrar, far- och
morföräldrar, make, avkomling eller avkomlings make, syskon
eller syskons make eller avkomling samt dödsbo vari den
skattskyldige eller någon av nämnda personer är delägare. Med
avkomling avses även styvbarn och fosterbarn. Lag (1999:1149).

15. Penninglån som lämnats i strid med bestämmelserna i 12
kap. 7 § aktiebolagslagen (1975:1385) eller 11 § lagen
(1967:531) om tryggande av pensionsutfästelse m.m. skall tas
upp som intäkt av tjänst hos låntagare som är fysisk person
eller dödsbo.

Sådant penninglån som lämnats till handelsbolag tas upp som
intäkt av tjänst hos delägare som är fysisk person eller
dödsbo.

Första eller andra stycket tillämpas inte om det finns
synnerliga skäl mot detta. Lag (1999:1149).

33 § 1 mom. Med den begränsning som följer av 2 mom. får från
intäkt av tjänst avdrag göras för samtliga utgifter, vilka är att
anse som kostnader för fullgörande av tjänsten, såvitt inte för
samma kostnader anvisats särskilt anslag, som, på sätt i 32 § 3
mom. är sagt, ej skall tas upp såsom intäkt.

Avdrag får i enlighet härmed ske för, bland annat:

avgifter som den skattskyldige i samband med tjänsten erlagt för
egen eller efterlevandes pensionering annorledes än genom
försäkring;

hyra eller annan kostnad för tjänste- eller arbetslokal, för vilken den
skattskyldige haft att själv vidkännas utgift;

kostnad för arbetsbiträde, som den skattskyldige använt för tjänsts
utförande och som han själv avlönat;

förlust å medel, för vilka den skattskyldige varit på grund av sin
tjänst redovisningsskyldig;

ökad levnadskostnad vid resa i tjänsten utom den vanliga
verksamhetsorten som varit förenad med övernattning;

färdkostnad vid resa i tjänsten;

kostnad för facklitteratur, instrument och dylikt, som varit nödigt
för tjänstens fullgörande.

I fråga om en inkomstgivande självständigt bedriven verksamhet
som ej skall hänföras till näringsverksamhet gäller följande. Avdrag
får göras för utgifter som är att anse som kostnader för intäktens
förvärvande om de betalats under beskattningsåret. Avdrag får
också ske för sådana kostnader  om de betalats under något av de
fem år som närmast föregått beskattningsåret i den mån de
överstiger respektive års intäkter. Avdrag får inte ske med större
belopp än som motsvarar beskattningsårets intäkt av
verksamheten. Underskott av en verksamhet får inte dras av mot
överskott i en annan verksamhet.

Ränta på skuld som den skattskyldige ådragit sig för sin utbildning
eller annars i och för tjänsten hänförs till inkomst av kapital enligt
lagen (1947:576) om statlig inkomstskatt. Lag (1994:1990).

33 § 2 mom. Avdrag för kostnader som avses i punkt 4 av
anvisningarna får göras endast till den del kostnaderna
överstiger 7 000 kronor och för övriga kostnader till den del
kostnaderna överstiger 1 000 kronor. Vad nu sagts gäller dock
inte i fråga om kostnader som avses i 1 mom. tredje stycket,
punkterna 3-3 c och 7 av anvisningarna samt färdkostnad för
resa i tjänsten. Lag (1997:950).

33 § 3 mom. har upphävts genom lag (1993:1541).

Anvisningar till 33 §

1. För avgifter, som skattskyldig i samband med sin tjänst erlagt för
egen eller efterlevandes pensionering annorledes än genom försäkring, må
avdrag ske endast om pensioneringen anordnats på sätt i anvisningarna
till 31 § föreskrives som villkor för att livförsäkring skall hänföras
till pensionsförsäkring. Lag (1975:1347).

2. Har skattskyldig, som i sin tjänst eller anställning omhänderhar
medel, för vilka han är redovisningsskyldig, blivit ålagd viss
ersättnings- eller återbetalningsskyldighet för dessa medel, äger han
njuta avdrag för den förlust, som han på grund därav lidit. Hit räknas
exempelvis bankkassörs ersättningsskyldighet för felräkning och
redogörares återbetalningsskyldighet för felaktigt utbetalta
avlöningsbelopp. Avdrag är dock ej medgivet, därest ersättnings- eller
återbetalningsskyldigheten grundar sig på av den skattskyldige begången
förskingring eller annan kriminell handling.

3. Har skattskyldig i sitt arbete företagit resor som varit
förenade med övernattning utom den vanliga verksamhetsorten,
äger han rätt till avdrag för den ökning i levnadskostnaden,
som han har haft på grund av att han vistats utom sin vanliga
verksamhetsort.

Den vanliga verksamhetsorten utgörs av ett område inom ett
avstånd av 50 kilometer från den skattskyldiges tjänsteställe.
Med vanlig verksamhetsort likställs ett område inom ett avstånd
av 50 kilometer från den skattskyldiges bostad. Tjänsteställe
är den plats där en arbetstagare fullgör huvuddelen av sitt
arbete. Om detta sker under förflyttning eller på arbetsplatser
som hela tiden växlar, anses som tjänsteställe i regel den
plats där arbetstagaren fullgör en del av sitt arbete, såsom
att hämta och lämna arbetsmaterial eller utföra förberedande
och avslutande arbetsuppgifter. Om arbetet på varje arbetsplats
pågår begränsad tid enligt de villkor som gäller för vissa
arbetstagare inom byggnads- och anläggningsbranschen eller
därmed jämförliga branscher skall den skattskyldiges bostad
anses som tjänsteställe. För reservofficerare skall bostaden
anses som tjänsteställe. Detsamma skall gälla för nämndemän,
jurymän och andra liknande uppdragstagare i allmän domstol,
allmän förvaltningsdomstol, hyresnämnd, arrendenämnd eller
skattenämnd. En skattskyldig som under begränsad tid arbetar
vid någon av Europeiska unionens institutioner eller organ
eller vid Europaskolorna men får den huvudsakliga delen av
lönen för arbetet från annan arbetsgivare skall, under längst
tre år, anses ha sitt tjänsteställe hos den arbetsgivare som
betalar den huvudsakliga delen av lönen, om den skattskyldige
begär det. Om bostaden på arbetsorten är tillfällig och beror
enbart på tjänsteutövningen, skall den inte anses som sådan
bostad som avses i andra meningen, under förutsättning att den
skattskyldige har annan permanent bostad.

Kostnadsökning enligt första stycket kan avse utlägg för logi,
merkostnad för måltider samt diverse småutgifter.

Har arbetsgivare för förrättning inom riket utgivit ersättning
för att täcka kostnadsökningen för måltider och småutgifter
(dagtraktamente) och visar den skattskyldige inte större
kostnadsökning, medges avdrag med belopp motsvarande den
uppburna ersättningen, dock för varje hel dag som tagits i
anspråk för resan högst med ett belopp som motsvarar 0,5
procent av det för beskattningsåret gällande prisbasbeloppet
enligt 1 kap. 6 § lagen (1962:381) om allmän försäkring
avrundat till närmaste tiotal kronor (helt maximibelopp) och
för varje halv dag högst med ett halvt maximibelopp.

Har arbetsgivare för förrättning utom riket utgivit
dagtraktamente, och visar den skattskyldige inte större
kostnadsökning, medges avdrag med belopp motsvarande den
uppburna ersättningen, dock för varje hel dag som tagits i
anspråk för resan högst med belopp som kan anses motsvara den
normala ökningen i levnadskostnaderna under en dag i respektive
förrättningsland (helt normalbelopp) och för varje halv dag
högst med ett halvt normalbelopp. Helt normalbelopp avser
kostnadsökning för frukost, för lunch och middag bestående av
en rätt på restaurang av normal standard samt för småutgifter
under varje hel dag som har tagits i anspråk för resan.
Föreligger särskilda skäl får normalbeloppet avse
kostnadsökning för måltider på restaurang av bättre standard.
Uppehåller sig den anställde under tjänsteresa samma dag i mer
än ett land bestäms det högsta beloppet för avdrag med hänsyn
till det land där han har uppehållit sig den längsta tiden av
dagen (06.00-24.00).

Som hel dag anses även avresedag om resan påbörjats före kl.
12.00 och hemkomstdag om resan avslutats efter kl. 19.00. Som
halv dag anses avresedag om resan påbörjats kl. 12.00 eller
senare och hemkomstdag om resan har avslutats kl. 19.00 eller
tidigare.

Vill skattskyldig visa att kostnadsökningen under förrättning
som varit förenad med övernattning inom riket i en och samma
anställning varit större än avdrag som beräknats i enlighet med
vad som sägs i fjärde stycket, skall utredningen avse hans
samtliga förrättningar i nämnda anställning under
beskattningsåret. Vill skattskyldig visa att kostnadsökningen
under förrättning som varit förenad med övernattning på utrikes
ort i en och samma anställning varit större än avdrag som
beräknats enligt femte stycket, får kostnadsökningen beräknas
för varje förrättning för sig.

Om den skattskyldige inte fått ersättning från arbetsgivaren
för att täcka kostnadsökning för måltider och småutgifter men
gör sannolikt att han haft sådana merkostnader medges avdrag
vid förrättning inom riket enligt schablon med ett halvt
maximibelopp och vid förrättning utom riket enligt schablon med
ett halvt normalbelopp per dag.

Avdrag för kostnad för logi medges med belopp motsvarande den
faktiska utgiften. Kan den skattskyldige inte visa
logikostnaden medges avdrag vid förrättning inom riket med ett
halvt maximibelopp per natt och vid förrättning utom riket med
ett halvt normalbelopp per natt.

Har skattskyldig som har rätt till avdrag för ökade
levnadskostnader enligt denna punkt tillhandahållits kostförmån
skall avdraget reduceras med hänsyn härtill, såvida inte
förmånen avser fri kost som tillhandahållits på allmänna
transportmedel vid tjänsteresa och som inte utgör skattepliktig
intäkt.

När arbete utom den vanliga verksamhetsorten varit förlagt till
en och samma ort under längre tid än tre månader i en följd
bedöms rätten till avdrag och beräknas detta enligt
bestämmelserna i punkt 3 a. En löpande förrättning anses bruten
endast av uppehåll som beror på att arbetet förläggs till annan
ort under minst fyra veckor.

Med arbetsgivare jämställs annan utbetalare av traktamente om
den huvudsakliga delen av arbetet utförs för denne.
Lag (1999:317).

3 a. En avdragsgill fördyring avseende ökade levnadskostnader
kan inte anses föreligga enbart av den anledningen att den
skattskyldige arbetar på annan ort än den där han har sin
bostad. Avdrag medges dock i följande fall, nämligen om

arbetet avser endast en kortare tid,

arbetet visserligen inte kan betecknas som kortvarigt men ändå
typiskt sett är tidsbegränsat till sin natur eller sådant att
en fast anknytning till den tidigare bostadsorten krävs,

arbetet skall bedrivas på flera olika platser eller

det av annan anledning inte skäligen kan ifrågasättas att
flyttning bör ske till arbetsorten.

Oavsett vad som ovan sagts har en skattskyldig, som på grund av
sitt arbete flyttar till ny bostadsort, rätt till avdrag för
ökade levnadskostnader om bostad för den skattskyldige, dennes
make, sambo eller familj behållits på den tidigare bostadsorten
och sådan dubbel bosättning är skälig på grund av

makes eller sambos förvärvsverksamhet,

svårighet att anskaffa fast bostad på verksamhetsorten eller

annan särskild omständighet.

Avdrag enligt denna punkt medges endast om övernattning på
arbetsorten äger rum.

Avdrag medges endast om avståndet mellan bostadsorten och
arbetsorten är längre än 50 kilometer.

Avdrag enligt andra stycket medges under längst tre år för
gifta eller samboende par och under längst ett år för
ensamstående skattskyldiga. Avdrag medges dock för längre tid,
om särskilda skäl talar för det.

Avdrag för kostnad för logi beräknas till belopp motsvarande
den faktiska utgiften. Kan skattskyldig, som medges avdrag
enligt första stycket, inte visa logikostnaden medges avdrag
vid arbete inom riket med ett halvt maximibelopp per natt och
vid arbete utom riket med ett halvt normalbelopp per natt.
Ökningen i kostnaderna för måltider och småutgifter på
arbetsorten beräknas antingen enligt utredning om den faktiska
kostnadsökningens storlek eller schablonmässigt. Den
schablonmässiga ökningen beräknas

1. för skattskyldig som under de första tre månaderna av
bortovaron medgivits avdrag enligt punkt 3 ovan och som
alltjämt uppbär kostnadsersättning från arbetsgivaren, till ett
belopp som motsvarar denna ersättning, dock till högst 70
procent av helt maximibelopp per dag när arbetsorten är belägen
inom riket och 70 procent av helt normalbelopp per dag när
arbetsorten är belägen utom riket för tid fram till två års
bortovaro och för tid därefter, till högst 50 procent av helt
maximibelopp per dag när arbetsorten är belägen inom riket och
50 procent av helt normalbelopp per dag när arbetsorten är
belägen utom riket,

2. för skattskyldig med arbetsort belägen inom riket som medges
avdrag enligt första stycket till ett halvt maximibelopp per
dag under de första tre månaderna av bortovaron och till 30
procent av helt maximibelopp för tid därefter,

3. för skattskyldig med arbetsort belägen utom riket som medges
avdrag enligt första stycket, till ett halvt normalbelopp per
dag under de första tre månaderna av bortovaron och till 30
procent av helt normalbelopp för tid därefter,

4. för skattskyldig som medges avdrag enligt andra stycket,
till ett belopp per dag som utgör 30 procent av maximibeloppet
eller normalbeloppet.

I de angivna tiderna skall inräknas tid under vilken avdrag för
samma förrättning medgetts enligt punkt 3.

Har skattskyldig som har rätt till avdrag för ökade
levnadskostnader enligt denna punkt tillhandahållits kostförmån
skall avdraget reduceras med hänsyn härtill, såvida inte
förmånen avser fri kost som tillhandahållits på allmänna
transportmedel vid tjänsteresa och som inte utgör skattepliktig
intäkt. Lag (1999:317).

3 b. Den som på grund av sitt arbete vistas på annan ort än
sin eller sin familjs hemort, äger rätt till skäligt avdrag för
kostnad för en hemresa varje vecka om avståndet mellan hemorten
och arbetsorten är längre än 50 kilometer. Avdraget gäller
endast kostnad för resa inom eller mellan Europeiska unionens
medlemsländer eller EES-länderna.

Avdraget skall i regel beräknas efter kostnad för billigaste
färdsätt. Avdrag medges dock för kostnad som inte är oskälig
för tåg- eller flygresa. Om godtagbara allmänna kommunikationer
saknas får avdrag medges för kostnader för resa med egen bil
eller med den skattskyldiges förmånsbil med de belopp som anges
i punkt 4. Detsamma gäller den som, utan att vara skattskyldig
för bilförmån, företagit resa med förmånsbil för vilken sambo
eller sådan närstående som avses i punkt 14 sjunde stycket av
anvisningarna till 32 § är skattskyldig. Lag (1999:1149).

3 c. Den som använt egen bil för resor i tjänsten har rätt
till avdrag för kostnaden med 1 krona och 50 öre för varje körd
kilometer.

Om en skattskyldig som skall beskattas för bilförmån använt
förmånsbilen vid tjänsteresa och betalat samtliga de kostnader
för drivmedlet som är förenade med tjänsteresan, har han rätt
till avdrag för kostnaden för dieselolja med 50 öre per körd
kilometer eller för kostnaden för annat drivmedel med 80 öre
per körd kilometer. Lag (1997:950).

3 d. En skattskyldig som vid förrättning utom Sverige har rätt till
avdrag för ökade levnadskostnader enligt punkt 3 har också rätt till
avdrag för kostnader för medföljande barns grundläggande skolgång i
förrättningslandet med belopp motsvarande den faktiska utgiften för
den tid under vilken avdragsrätt föreligger enligt punkt 3.
Lag (1996:651).

3 e. Vad som sagts i punkterna 3, 3 a och 3 b gäller inte sådana
arbetstagare som avses i punkt 1 av anvisningarna till 49 § vid
vistelse ombord.

Skattskyldig som avses i punkt 1 av anvisningarna till 49 § skall
anses ha sitt tjänsteställe på det fartyg där han eller hon fullgör
sitt arbete. Lag (1996:1331).

4. Även för det fall, att skattskyldig enligt punkt 3 här ovan
icke är berättigad till avdrag för ökade levnadskostnader, äger
han dock rätt avdraga skälig kostnad för resor till och från
arbetsplatsen, där denna varit belägen på sådant avstånd från
hans bostad, att han behövt anlita och även anlitat särskilt
fortskaffningsmedel.

Om avståndet mellan den skattskyldiges bostad och arbetsplats
uppgår till minst fem kilometer och det klart framgår att
användandet av egen bil för resa till och från arbetsplatsen
regelmässigt medför en tidsvinst på minst två timmar i
jämförelse med allmänt kommunikationsmedel medges avdrag för
kostnader för resa med egen bil. Sådant avdrag medges också om
den skattskyldige använder bilen i tjänsten under minst 60
dagar för år räknat de dagar som bilen används i tjänsten. Om
bilen används i tjänsten under minst 160 dagar för år räknat
medges avdrag under alla de dagar som bilen används för resor
mellan bostad och arbetsplats. Användningen i tjänsten beaktas
dock endast om den uppgår till minst 300 mil för år räknat.
Avdrag för andra kostnader än sådana som avses i femte stycket
medges med 1 krona och 50 öre per körd kilometer.

För skattskyldig som på grund av ålder, sjukdom eller handikapp
är nödsakad att använda bil tillämpas inte bestämmelserna i
andra stycket. Detsamma gäller skattskyldig som är tvungen att
använda större bil på grund av skrymmande last.

Skattskyldig som haft kostnader för resa inom eller mellan
Europeiska unionens medlemsländer eller EES-länderna i samband
med tillträdande eller frånträdande av anställning eller
uppdrag har rätt till skäligt avdrag för kostnaderna. Härvid
gäller vad som sägs i punkt 3 b andra stycket.

Har den skattskyldige vid resorna haft kostnader för väg-, bro-
eller färjeavgift medges avdrag för den faktiska kostnaden.

Om den som är skattskyldig för bilförmån har företagit resor
som avses i första eller fjärde stycket med förmånsbilen medges
avdrag under de förutsättningar som anges i denna punkt. Avdrag
medges för kostnaden för dieselolja med 50 öre per körd
kilometer och för kostnaden för annat drivmedel med 80 öre per
körd kilometer.

Detsamma gäller den som, utan att vara skattskyldig för
bilförmån, företagit resorna med förmånsbil för vilken sambo
eller sådan närstående som avses i punkt 14 sjunde stycket av
anvisningarna till 32 § är skattskyldig. Lag (1999:1149).

5. Avdrag medgives skattskyldig för kostnader för skyddsutrustning och
skyddskläder som har varit nödvändiga för arbetets fullgörande. Med
skyddsutrustning avses bland annat hjälm, skyddsglasögon, hörselskydd
och skodon med stålhätta. Med skyddskläder avses sådana kläder, som har
särskilda skyddsegenskaper mot frätande ämnen, mekaniska skador eller
mot väta, värme eller kyla som i huvudsak har andra orsaker än
klimatförhållandena. Lag (1983:1051).

6. Avdrag medges för avgift till arbetslöshetskassa. Kan
sådant avdrag komma i fråga i flera förvärvskällor skall det i
första hand hänföras till den förvärvskälla där bruttointäkten
är störst.

Avdrag medges även för avgift till utländsk arbetslöshetskassa
eller motsvarande enligt ett annat lands system för förmåner
vid arbetslöshet, om intäkt av arbete från det landet tas upp
som intäkt av tjänst i Sverige under beskattningsåret och
avgiften inte får dras av enligt 46 § 2 mom. 3. Har den
skattskyldige varit bosatt i Sverige eller stadigvarande
vistats under endast en del av beskattningsåret, medges avdrag
bara till den del avgiften belöper på nämnda tid. Lag (1997:770).

7. Avdrag medges för påförda egenavgifter enligt lagen
(1981:691) om socialavgifter i den mån avgifterna hänför sig
till sådan intäkt av tjänst som enligt 2 kap. 6 § lagen
(1998:674) om inkomstgrundad ålderspension utgör inkomst av
annat förvärvsarbete.

Från sådan intäkt av tjänst medges dessutom avdrag med 25
procent eller, om den skattskyldige vid ingången av året före
taxeringsåret fyllt 65 år eller inte fyllt 65 år men under hela
året uppburit hel ålderspension eller avlidit under året före
taxeringsåret, med 20 procent av ett underlag beräknat enligt
nästa stycke. Medgivet avdrag skall återföras till beskattning
nästföljande beskattningsår.

Underlaget utgörs av sådan intäkt av tjänst som avses i första
stycket minskad med andra från intäkten avdragsgilla kostnader
än som avses i föregående stycke och med inkomst som avses i 2
kap. 6 § första stycket 4 lagen om inkomstgrundad
ålderspension. Lag (1998:684).

8. En skattskyldig som åtnjuter skattefri förmån av utbildning eller
annan åtgärd enligt 32 § 3 h mom. första stycket har rätt till avdrag
på sätt som föreskrivs i punkt 4 och 33 § 2 mom. för kostnader för
resor till och från den plats där utbildningen eller åtgärden
tillhandahålls. Om den skattskyldige har kostnader för både sådana
resor och för resor mellan bostaden och arbetsplatsen, skall
begränsningen avse de sammanlagda kostnaderna.

Om en skattskyldig som avses i första stycket får ersättning för
ökade levnadskostnader och kostnader för hemresor, medges avdrag för
ökade levnadskostnader enligt de regler som gäller för skattskyldiga
som avses i punkt 3 a första stycket och för kostnader för hemresor
enligt vad som föreskrivs i punkt 3 b. Avdraget för ökade
levnadskostnader får dock inte överstiga vare sig uppburen ersättning
eller de schablonbelopp som anges i punkt 3 a.

Avdrag medges inte för tid efter utgången av första året efter
uppsägningstidens utgång. Lag (1996:651).

34 § Vad som återstår av intäkt av tjänst, sedan avdrag enligt 33 § och
andra stycket gjorts, utgör inkomst av tjänst.

Uppkommer underskott vid beräkningen av inkomst av tjänst medges avdrag
för underskottet från intäkt av tjänst närmast följande beskattningsår.

35 § har upphävts genom lag (1990:650).

36 § har upphävts genom lag (1990:650).

37 § har upphävts genom lag (1990:650).

38 § har upphävts genom lag (1990:650).

39 § har upphävts genom lag (1990:650).

40 § har upphävts genom lag (1990:650).

För beräkning av inkomst gemensamma bestämmelser

41 § Av 24 § framgår att inkomst av näringsverksamhet skall
beräknas enligt bokföringsmässiga grunder.

I andra fall än som nu sagts skall intäkt anses ha åtnjutits
det beskattningsår, under vilket intäkten blivit för den
skattskyldige tillgänglig för lyftning, och skall utgift eller
omkostnad anses belöpa på det beskattningsår, varunder utgiften
betalats eller omkostnaden ägt rum. Sådan speciell skatt eller
avgift som ingår i slutlig skatt enligt skattebetalningslagen
(1997:483), anses dock belöpa på det beskattningsår då den
slutliga skatten påförts. Statlig fastighetsskatt skall
emellertid anses belöpa på det beskattningsår till vilket
skatten hänför sig. Lag (1997:506).

Anvisningar till 41 §

1. har upphävts genom lag (1990:650).

2. har upphävts genom lag (1990:650).

3. har upphävts genom lag (1990:650).

3.a har upphävts genom lag (1990:650).

4. I fråga om inkomst av tjänst gäller som allmän regel, att
inkomst skall anses hava åtnjutits under det år, då densamma
från den skattskyldiges synpunkt är att anse som verkligen
förvärvad och till sitt belopp känd. Detta är framför allt
förhållandet, då inkomsten av den skattskyldige uppburits eller
blivit för honom tillgänglig för lyftning eller, såsom i fråga
om bostadsförmån och andra förmåner in natura, då den på annat
sätt kommit den skattskyldige till godo, detta oberoende av
huruvida inkomsten intjänats under året eller tidigare.

Förmån av fri eller delvis fri resa på tåg som värderas enligt
punkt 6 av anvisningarna till 42 § skall dock anses åtnjuten
redan när den skattskyldige disponerar över handling eller
dylikt som berättigar till resa.

Förmån av fritt eller delvis fritt drivmedel skall anses
åtnjuten månaden efter det att drivmedlet har kommit den
skattskyldige till godo.

Har den skattskyldige på grund av sin tjänst fått förvärva
värdepapper på förmånliga villkor, tas förmånen upp till
beskattning det år förvärvet skedde. Om det som förvärvas i sig
inte utgör ett värdepapper men innebär en rätt att i framtiden
få förvärva värdepapper till ett i förväg bestämt pris eller i
övrigt på förmånliga villkor tas förmånen upp till beskattning
det år då rätten utnyttjas eller överlåts. Om den skattskyldige
upphör att ha sitt egentliga bo och hemvist i Sverige eller att
stadigvarande vistas här, skall sådan förmån beskattas det
beskattningsår när detta skedde till den del den då kunnat
utnyttjas.

Har en sådan förmån som avses i fjärde stycket andra meningen
helt eller delvis tjänats in genom verksamhet utomlands, skall
förmånen inte tas upp till beskattning i den del som hade
kunnat utnyttjas före det att den skattskyldige fått sitt
egentliga bo och hemvist i Sverige eller stadigvarande vistas
här. Förmån som utnyttjas här skall i första hand anses ha
tjänats in genom verksamhet utomlands.

Om en förmån som avses i fjärde stycket andra meningen tidigare
har beskattats vid tidpunkt som avses i samma stycke sista
meningen, skall den inte beskattas i den delen om den därefter
utnyttjas eller överlåts under tid då den skattskyldige åter
har sitt egentliga bo och hemvist i Sverige eller stadigvarande
vistas här.

I fall då behållning på pensionssparkonto skall avskattas
enligt 32 § 1 mom. första stycket j inträder skattskyldigheten
när pensionssparavtalet upphör att gälla för de tillgångar som
skall avskattas. Vid sådan överlåtelse av pensionsförsäkring
till ny försäkringsgivare som avses i punkt 1 av anvisningarna
till 31 § anses pensionskapitalet utbetalt när ansvaret för en
överlåten försäkring övergår på den övertagande
försäkringsgivaren eller, i fråga om pensionsförsäkring som
överförs till sådan del av försäkringsgivarens verksamhet som
inte avser pensionsförsäkring, när överföringen äger rum.

Å andra sidan skall utgifterna och omkostnaderna för
inkomstförvärvet avdragas från intäkten under det år, då de
verkligen blivit av den skattskyldige bestridda, även om de
avser inkomst, som tidigare förvärvats eller först under ett
senare år beräknas inflyta.

Har en skattskyldig, som på grund av sin tjänst fått en sådan
rätt som avses i fjärde stycket andra meningen, betalat en
ersättning för denna skall kostnaden dras av under det år då
förmånen tas upp till beskattning. Avdraget får dock inte
överstiga förmånens värde. Om rätten inte utnyttjas skall
kostnaden dras av under det första år då rätten att förvärva
värdepapper inte längre kan göras gällande. Lag (1998:338).

4 a. har upphävts genom lag (1990:650).

5. har upphävts genom lag (1990:650).

6. har upphävts genom lag (1990:540).

41 a § Äger fastighet del i samfällighet av annat slag än som avses i
6 § 1 mom. första stycket b lagen (1947:576) om statlig inkomstskatt,
hänförs den fastigheten tillkommande andelen av intäkter och kostnader i
verksamheten i samfälligheten till den förvärvskälla vari fastigheten
ingår enligt de bestämmelser som gäller för nämnda förvärvskälla. Lag
(1985:1017).

Anvisningar till 41 a §

1. har upphävts genom lag (1990:650).

2. Äger näringsfastighet del i sådan samfällighet som avses i 41 a § och
överstiger fastighetens andel av intäkterna i samfälligheten dess andel
i sådana kostnader i verksamheten som är på en gång avdragsgilla vid
taxeringen med belopp understigande 300 kronor, föreligger icke
skyldighet att ta upp intäkterna och kostnaderna vid beräkning av
inkomst av fastigheten. Förvaltas sådan samfällighet av juridisk person,
skall kapitalinkomster som den juridiska personen har uppburit och som
belöper på fastigheten tas upp till beskattning i den förvärvskälla i
vilken fastigheten ingår. Lag (1990:650).

3. Vid tillämpning av bestämmelser om beräkning av avdrag för årlig
värdeminskning av byggnad får för fastighet, som äger del i samfällighet
som avses i 41 a §, i det fall samfälligheten utgör särskild
taxeringsenhet, hänsyn tagas till fastighetens andel av samfällighetens
taxeringsvärde. Lag (1975:259).

4. Uppbär delägare utdelning från samfällighet, som avses i 2 § 11 mom.
lagen (1947:576) om statlig inkomstskatt, skall utdelningen av delägaren
tas upp till beskattning som intäkt i den förvärvskälla vari
delägarfastigheten ingår. Lag (1990:650).

41 b § med anvisningar har upphävts genom lag (1981:1150).

41 c § med anvisningar har upphävts genom lag (1984:1060).

41 d § har upphävts genom lag (1990:1990:650).

41 e § har upphävts genom lag (1990:650).

42 § Värdet av förmån av bostad som är belägen här i riket och som inte
används som semesterbostad skall beräknas med ledning av i orten
gällande hyrespris eller, om tillfälle till sådan jämförelse saknas,
efter annan lämplig grund.

Värdet av produkter, varor eller andra förmåner, som ingår i lön
eller annan inkomst, beräknas till marknadsvärdet.

Bilförmån, kostförmån och vissa reseförmåner värderas enligt
särskilda grunder som anges i anvisningarna.

Värdet av fritt logi ombord på fartyg för sådan arbetstagare som
avses i punkt 1 av anvisningarna till 49 § skall bestämmas till 0
kronor. Lag (1996:1331).

(Se vidare anvisningarna.)

Anvisningar till 42 §

1. Stundom inträffar, att på en ort saknas möjlighet att
uthyra bostäder och att för den skull något hyrespris för orten
inte kan fastslås. Särskilt gäller detta i glest befolkade
orter, där befolkningen huvudsakligen består av jordbrukare,
vilka bo på fastigheter, som av dem brukas. Den omständigheten,
att uthyrningsmöjlighet inte föreligger, medför dock inte, att
bostadsförmån saknar värde. Vid bestämmande av bostadsförmånens
värde i nu angivet fall kan hyrespriset i kringliggande orter
tjäna till ledning.

Värdet av en tjänstebostad som är större än vad den
skattskyldige och hans familj behöver, skall beräknas som
värdet av en normal bostad för dem, om bostadens storlek beror
på den skattskyldiges representationsskyldighet eller på annat
sätt beror på tjänsten.

Med marknadsvärde avses det pris som betalas på orten, om det
varit fråga om att för kontanta medel inköpa produkter, varor
eller andra förmåner som ingår i lön eller annan inkomst. Om
ett sådant pris inte direkt kan anges, skall värdet tas upp
till det belopp som med hänsyn till rådande förhållanden kan
beräknas vid en betalning med kontanta medel. Är det fråga om
produkter eller varor från egen näringsverksamhet, skall som
värde tas upp det belopp som det kan beräknas att den
skattskyldige skulle ha fått vid en försäljning under
jämförbara förhållanden av motsvarande kvantiteter.

I fråga om praktikanter, lärlingar, elever vid
sjuksköterskeskolor och liknande förekommer, att vederbörande
under utbildningstiden åtnjuter naturaförmåner (fri kost, fri
bostad) eventuellt jämte en mindre kontantersättning, som
närmast har karaktär av fickpengar. I dylika fall må värdet av
naturaförmånerna jämkas och upptagas till det lägre belopp, som
med hänsyn till kontantersättningens storlek och övriga
förhållanden framstår som skäligt. Lag (1997:770).

2. Värdet av bilförmån exklusive drivmedel skall för
kalenderår bestämmas till 0,3 basbelopp med tillägg av ett
ränterelaterat belopp och ett prisrelaterat belopp. Det
ränterelaterade beloppet skall beräknas till 75 procent av
statslåneräntan vid utgången av november månad andra året före
taxeringsåret multiplicerat med nybilspriset för årsmodellen.
Det prisrelaterade beloppet skall för en bil med ett nybilspris
för årsmodellen som uppgår till högst 7,5 basbelopp beräknas
till 9 procent av nybilspriset. Överstiger nybilspriset 7,5
basbelopp skall det prisrelaterade beloppet bestämmas till 9
procent av 7,5 basbelopp med tillägg av ett belopp motsvarande
20 procent av den del av nybilspriset som överstiger 7,5
basbelopp.

Är förmånsbilens årsmodell sex år gammal eller äldre, skall
nybilspriset anses motsvara fyra basbeslopp, om inte det
verkliga nybilspriset, med tilllägg av anskaffningskostnad för
extrautrustning, är högre.

Vid beräkningen av förmånsvärdet enligt första stycket skall -
utom i fall då nybilspriset enligt andra stycket skall anses
motsvara fyra basbelopp - till nybilspriset i förekommande fall
läggas anskaffningskostnaden för extrautrustning.

För den som har kört minst 30 000 kilometer i tjänsten med
förmånsbilen under ett kalenderår skall förmånsvärdet bestämmas
till 75 procent av det värde som skulle följa av reglerna i
första-tredje styckena.

Om den skattskyldige åtnjuter förmånen endast under en del av
året skall förmånsvärdet beräknat enligt första-fjärde styckena
sättas ned med en tolftedel för varje hel kalendermånad som han
inte har åtnjutit förmånen.

Om bilförmån åtnjutits endast i ringa omfattning skall förmånen
inte tas upp till beskattning.

Om det i bilförmånen ingår förmån av fritt eller delvis fritt
drivmedel för förmånsbilen, skall denna förmån beräknas till
marknadsvärdet, multiplicerat med 1,2, av den mängd drivmedel
som kan antas ha förbrukats för förmånsbilens totala körsträcka
under den tid den skattskyldige varit skattskyldig för
bilförmånen. Om den skattskyldige gör sannolikt att den mängd
drivmedel som han har förbrukat vid privat körning är lägre,
skall marknadsvärdet för drivmedlet sättas ned i motsvarande
mån.

Med nybilspris för årsmodellen avses det pris som bilen hade
när den som ny introducerades på den svenska marknaden. Om ett
sådant introduktionspris ändras efter kort tid skall som
nybilspris för årsmodellen avses det justerade priset. I
avsaknad av introduktionspris skall som nybilspris för
årsmodellen anses det pris som det kan antas att bilen skulle
ha haft om den introducerats på den svenska marknaden när den
var ny. Lag (1997:770).

3. Förmånsvärdet av helt fri kost beräknas per dag till ett belopp --
avrundat till närmaste tiotal kronor -- som motsvarar 250 procent av
genomsnittspriset i riket för en lunchmåltid av normal beskaffenhet.
Förmånsvärdet av en fri måltid bestående av ett mål om dagen (lunch
eller middag) är lika med 40 procent av förmånsvärdet för helt fri kost.
Förmånsvärdet av fri frukost är lika med 20 procent av förmånsvärdet för
helt fri kost.

Bidrar arbetsgivaren till kostnaderna för anställds måltid och kommer
härigenom den anställdes kostnad för måltiden att understiga
genomsnittspriset skall skillnaden tas upp som förmån av delvis fri
måltid. Lag (1992:1596).

4. Om den skattskyldige utger ersättning för en förmån skall
förmånsvärdet, beräknat enligt punkterna 2 och 3, sättas ned
med ersättningens belopp.

Värdet av bilförmån och förmån av fri kost, beräknat enligt
punkt 2 första-femte styckena eller punkt 3, får jämkas uppåt
eller nedåt, om det finns synnerliga skäl. Som synnerliga skäl
för jämkning nedåt av värdet av bilförmån anses

1. att bilen används som arbetsredskap,

2. att bilen används i taxinäring och har körts minst 60 000
kilometer i tjänsten under kalenderåret och dispositionen för
privat körning i mer än ringa utsträckning varit begränsad
eller

3. att andra sådana omständigheter föreligger.

Jämkning nedåt av bilförmånsvärdet får också ske när bilen
ingår i en större grupp av bilar som deltar i ett test eller
liknande för utprovning av ny eller förbättrande miljö- eller
säkerhetsteknik eller dylikt och bilen i det utförandet inte
finns att köpa på den allmänna marknaden inom Europeiska
unionens medlemsländer eller EES-länderna.

Om bilen är utrustad med teknik för drift helt eller delvis med
miljövänligare drivmedel än bensin och dieselolja eller med
elektricitet och bilens nybilspris därför är högre än
nybilspriset för närmast jämförbara bil utan sådan teknik, får
förmånsvärdet jämkas ned till en nivå som motsvarar
förmånsvärdet för den jämförbara bilen. Lag (1999:1048).

5. Vid värdering av en skattepliktig förmån att få förvärva
värdepapper skall även beaktas värdet av rätt att till ett i förväg
bestämt pris få förvärva egendom vid en senare tidpunkt.
Lag (1989:1017).

6. Om inskränkande villkor gäller för fria eller delvis fria resor
på flyg eller inrikes tåg som ges på grund av anställning eller
särskilt uppdrag inom rese- eller trafikbranschen skall förmånsvärdet
för flygresor beräknas enligt tredje och fjärde styckena och för
tågresor enligt femte stycket.

Med inskränkande villkor avses att resan får företas endast under
viss tid, på vissa avgångar eller i mån av platstillgång vid resans
avgång och att villkoren dels väsentligen avviker från vad som gäller
för resor som säljs på allmänna marknaden, dels innebär en påtaglig
olägenhet.

En flygresa med sådant inskränkande villkor att resan endast får
företas i mån av platstillgång vid resans avgång värderas till 40
procent av det lägsta normalt förekommande marknadspris som en
konsument har fått betala för motsvarande bokningsbara resa utan
inskränkande villkor under perioden från och med oktober andra året
före beskattningsåret till och med september året före
beskattningsåret. Flygresor i övrigt värderas till 75 procent av
nämnda pris.

Vid bestämmande av det lägsta normalt förekommande marknadspriset
för motsvarande resa utan inskränkande villkor skall jämförelse
göras med priser för flygresor med samma destinationsort eller,
när sådant underlag saknas, med likartad resesträcka.

Förmån av fria tågresor skall värderas till 5 procent av det
marknadspris som en konsument får betala för ett årskort som
berättigar till motsvarande resor utan inskränkande villkor under
beskattningsåret. För ungdomar som under beskattningsåret fyller
lägst 16 år och högst 18 år skall förmånen värderas till halva detta
värde. För barn som under beskattningsåret fyller högst 15 år skall
inget förmånsvärde åsättas. Lag (1996:651).

43 § 1 mom. Har näringsidkares inkomst blivit lägre till följd av att
villkor avtalats som avviker från vad som skulle ha avtalats mellan
sinsemellan oberoende näringsidkare, skall inkomsten beräknas till
det belopp som den skulle ha uppgått till om sådana villkor inte
förekommit, under förutsättning att

a) den som på grund av avtalsvillkoren tillförts inkomst inte skall
beskattas för denna här i riket,

b)  det finns sannolika skäl att anta att ekonomisk intressegemenskap
föreligger mellan näringsidkaren och den med vilken avtalet träffats
och

c) det inte av omständigheterna framgår att villkoren tillkommit av
andra skäl än ekonomisk intressegemenskap. Lag (1983:123).

43 § 2 mom. har upphävts genom lag (1984:1060).

43 § 3 mom. har upphävts genom lag (1984:1060).

Anvisningar till 43 §

1. I 1 mom. denna paragraf meddelas vissa bestämmelser för det
fall, att överflyttning av inkomst har skett från en näringsidkare
som är skattskyldig här i riket till en person som inte är
skattskyldig här. Vid tillämpningen av dessa bestämmelser skall
ekonomisk intressegemenskap anses föreligga då en näringsidkare
direkt eller indirekt deltar i ledningen eller övervakningen av en
annan näringsidkares företag eller äger del i detta företags kapital
eller då samma personer direkt eller indirekt deltar i ledningen
eller övervakningen av de båda företagen eller äger del i dessa
företags kapital. Lag (1995:1613).

2. har upphävts genom lag (1984:1060).

3. har upphävts genom lag (1984:1060).

44 § har upphävts genom lag (1993:1541).

Anvisningar till 44 § har upphävts genom lag (1993:1541).

45 § har upphävts genom lag (1986:473).

Allmänna avdrag

46 § 1 mom. Avdrag får efter yrkande av den skattskyldige och
med de begränsningar som anges i andra-fjärde styckena, göras
för underskott av förvärvskälla som är hänförlig till aktiv
näringsverksamhet enligt 2 kap. 6 § lagen (1998:674) om
inkomstgrundad ålderspension.

Avdrag får göras med högst 100 000 kronor för underskott
avseende det beskattningsår då den skattskyldige började
bedriva förvärvskällan (startåret) och för vart och ett av de
fyra närmast följande beskattningsåren. För underskott som ett
visst år överstiger 100 000 kr medges inte avdrag enligt denna
lag. Om förvärvskällan övergått till den skattskyldige från
någon sådan närstående som avses i punkt 14 av anvisningarna
till 32 §, får avdrag göras endast om den närstående hade varit
berättigad till avdrag om han fortsatt att driva verksamheten.
Sistnämnda begränsning gäller dock inte om övergången skett
genom köp, byte eller därmed jämförligt förvärv från förälder
eller far- eller morförälder.

Avdrag medges inte

1. skattskyldig som någon gång under de fem beskattningsår som
närmast föregått startåret direkt eller indirekt bedrivit
likartad verksamhet,

2. för underskott som belöper på kommanditdelägare eller sådan
delägare i handelsbolag som i förhållande till övriga delägare
i bolaget förbehållit sig ett begränsat ansvar för bolagets
förbindelser i vidare mån än vad som anges i 18 § tredje
stycket eller

3. i den mån avdrag för underskottet medgetts enligt 3 § 13
mom., 25 § 10 mom. eller 26 § 9 mom. lagen (1947:576) om
statlig inkomstskatt, eller

4. för underskott i förvärvskälla i vilken ingår fastighet som
på ägarens begäran räknas som näringsfastighet enligt 5 §
sjunde stycket.

I fråga om förvärvskälla som uteslutande eller så gott som
uteslutande avser litterär, konstnärlig eller därmed jämförlig
verksamhet får avdrag göras utan beloppsbegränsning och även
efter den i andra stycket angivna tiden. Härvid gäller
följande. Avdrag får med iakttagande av föreskrifterna i tredje
stycket 2 och 3 göras i den mån underskottet överstiger avdrag
för underskott från närmast föregående beskattningsår. Ett
villkor för avdrag är dock att den skattskyldige under den
period som omfattas av beskattningsåret och de tre närmast
föregående beskattningsåren redovisat intäkter från
verksamheten av någon betydenhet. Härvid beaktas även intäkter
som hänförs till inkomstslaget tjänst. Lag (1998:684).

46 § 2 mom. Skattskyldig, som har varit bosatt här i riket
under hela beskattningsåret, får dessutom göra avdrag:

1) för periodiskt understöd eller därmed jämförlig periodisk
utbetalning, som inte får dras av från inkomsten av särskild
förvärvskälla, i den utsträckning som framgår av punkt 5 av
anvisningarna;

2) för påförda egenavgifter enligt lagen (1981:691) om
socialavgifter som inte får dras av från inkomsten av särskild
förvärvskälla;

3) för obligatoriska socialförsäkringsavgifter som den
skattskyldige, på grund av utfört arbete, enligt slutligt
fastställd debitering eller liknande skall betala i
överensstämmelse med den konvention som avses i förordningen
(1993:1529) om tillämpning av en nordisk konvention den 15 juni
1992 om social trygghet eller till följd av att den
skattskyldige enligt rådets förordning (EEG) nr 1408/71 av den
14 juni 1971 om tillämpning av systemen för social trygghet när
anställda, egenföretagare eller deras familjemedlemmar flyttar
inom gemenskapen skall omfattas av ett annat lands lagstiftning
om social trygghet, i båda fallen under förutsättning att den
avgiftsgrundande intäkten tas till beskattning för
beskattningsåret i Sverige;

6) för avgift som den skattskyldige har betalat under
beskattningsåret för annan pensionsförsäkring än
tjänstepensionsförsäkring, som ägs av arbetsgivare, i den
omfattning som framgår av punkt 6 av anvisningarna;

7) för inbetalning som den skattskyldige under beskattningsåret
har gjort på pensionssparkonto i den omfattning som framgår av
punkt 7 av anvisningarna.

Avdrag för avgift som avses i första stycket 6 och för
inbetalning som avses i första stycket 7, utöver sådant avdrag
som beräknas på ett halvt basbelopp, medges endast i den mån
avdrag inte får ske från intäkt av särskild förvärvskälla.

Om skattskyldig varit bosatt här i riket endast under en del av
beskattningsåret, medges avdrag som nu sagts bara i den mån det
belöper på nämnda tid. Lag (1998:683).

46 § 3 mom. har upphävts genom lag (1984:344).

46 § 4 mom. har upphävts genom lag (1986:1113).

46 § 5 mom. har upphävts genom lag (1984:1060).

Anvisningar till 46 §

1. Avdrag må icke åtnjutas för premier och andra avgifter i de fall, där
avgifterna äro att betrakta såsom utgifter för levnadskostnader, vilka
enligt 20 § icke äro avdragsgilla, men där det utgivna beloppet utgör
skattepliktig inkomst för den vilken beloppet kommit till godo, t. ex.
då avgifterna erlagts för försäkring å hembiträde. Lag (1950:308).

2. Vad i denna paragraf stadgas om person, som varit här i riket bosatt,
skall på grund av föreskriften i 68 § tillämpas även å person, som här i
riket stadigvarande vistats.

3. Om en person varit gift eller om gift kvinna levt tillsammans med sin
man eller om någon haft barn, bedömes med ledning av föreskrifterna i
65 §. Lag (1960:172).

4. har upphävts genom lag (1986:1113).

5. Förutsättning för allmänt avdrag för periodiskt understöd eller
därmed jämförlig periodisk utbetalning enligt denna punkt är att
understödet inte utgått till mottagare i givarens hushåll eller, om
understödet inte utgjort skadestånd, till mottagare under 18 år eller
till mottagare vars utbildning inte är avslutad.

Avdrag medges med utgivet belopp för periodiska utbetalningar

till make eller förutvarande make sedan underhållsskyldigheten dem
emellan reglerats;

till tidigare anställd;

som utgör skadestånd, dock vid personskada endast med belopp som för
mottagaren utgör ersättning för förlorad inkomst av skattepliktig natur
eller för förlorat underhåll;

på grund av föreskrift i testamente;

från juridisk person om utbetalningen inte utgör vederlag vid förvärv av
egendom genom köp, byte eller därmed jämförligt fång. Lag (1984:498).

6. Avdrag för avgift för pensionsförsäkring medges endast om
försäkringen ägs av den skattskyldige. Avdrag medges inte om
försäkringen förvärvats genom bodelning under äktenskapet utan
att mål om äktenskapsskillnad pågått.

Avdraget får, tillsammans med avdrag för sådan inbetalning på
pensions-sparkonto som avses i punkt 7, inte överstiga summan
av

1. den skattskyldiges inkomst av näringsverksamhet som utgör
aktiv näringsverksamhet enligt 2 kap. 6 § lagen (1998:674) om
inkomstgrundad ålderspension före avdrag enligt punkt 21 av
anvisningarna till 23 §, före avdrag för särskild löneskatt på
pensionskostnader enligt punkt 23 av anvisningarna till 23 § på
sådan pensionsförsäkring som avses i denna anvisningspunkt och
på sådan inbetalning på pensionssparkonto som avses i punkt 7
och före avdrag för avsättning för egenavgifter enligt lagen
(1981:691) om socialavgifter och

2. inkomst av tjänst, med bortseende från sådan intäkt som
avses i 32 § 1 mom. första stycket h och i. - Avdraget beräknas
med hänsyn till storleken av sådan inkomst som avses i 1 och 2
och får uppgå till högst ett belopp som motsvarar hälften av
det prisbasbelopp som enligt lagen (1962:381) om allmän
försäkring bestämts för året närmast före taxeringsåret och
dessutom i fråga om

a. inkomst av aktiv näringsverksamhet till sammanlagt högst 35
procent av inkomsten före avdrag enligt punkt 21 av
anvisningarna till 23 §, före avdrag för särskild löneskatt på
pensionskostnader enligt punkt 23 av anvisningarna till 23 § på
sådan pensionsförsäkring som avses i denna anvisningspunkt och
på sådan inbetalning på pensionssparkonto som avses i punkt 7
och före avdrag för avsättning för egenavgifter enligt lagen om
socialavgifter, dock högst tio gånger nämnda prisbasbelopp,

b. inkomst av anställning om den skattskyldige helt saknar
pensionsrätt i anställning till sammanlagt högst 35 procent av
inkomsten, dock högst tio gånger nämnda prisbasbelopp eller

c. annan inkomst av tjänst, med bortseende från sådan intäkt
som avses i 32 § 1 mom. första stycket h och i, till högst 5
procent av den del av inkomsten som överstiger tio men inte
tjugo gånger samma prisbasbelopp.

Avdrag enligt andra stycket beräknas i sin helhet antingen på
inkomst som skall tas upp till beskattning under
beskattningsåret eller på inkomst året närmast dessförinnan. Om
den skattskyldige har inkomst av aktiv näringsverksamhet från
mer än en förvärvskälla får avdrag beräknat enligt andra
stycket inte överstiga det avdrag som kunnat göras om inkomsten
varit hänförlig till en och samma förvärvskälla. Har den
skattskyldige inkomster som kan grunda rätt till avdrag enligt
andra stycket både i inkomstslaget näringsverksamhet och som
allmänt avdrag får den skattskyldige fritt fördela den del av
avdraget som beräknas på ett halvt prisbasbelopp mellan allmänt
avdrag och avdrag i näringsverksamheten.

Om särskilda skäl föreligger får skattemyndigheten efter
ansökan besluta att avdrag för avgift för pensionsförsäkring
respektive inbetalning på pensionssparkonto får medges med
högre belopp än som följer av bestämmelserna i andra stycket.
Därvid skall dock följande gälla. För skattskyldig, som
redovisar inkomst som är att anse som inkomst endast av tjänst
med bortseende från sådan intäkt som avses i 32 § 1 mom. första
stycket h och i men som i huvudsak saknar pensionsrätt i
anställning, får avdrag medges högst med belopp, beräknat som
för skattskyldig som avses i andra stycket b. Har sådan
skattskyldig erhållit särskild ersättning i samband med att
anställning upphört och har han ej skaffat sig ett betryggande
pensionsskydd, får dock avdrag medges med högre belopp. Har
skattskyldig, som - själv eller genom förmedling av juridisk
person - bedrivit näringsverksamhet, upphört med driften i
förvärvskällan och har han under verksamhetstiden ej skaffat
sig ett betryggande pensionsskydd, får avdrag beräknas även på
inkomst av kapital som är hänförlig till försäljning av
förvärvskällan före avdraget, på inkomst av passiv
näringsverksamhet enligt lagen (1990:659) om särskild löneskatt
på vissa förvärvsinkomster före avdraget samt på sådan intäkt
av tjänst som avses i 32 § 1 mom. första stycket h. Avdraget
får i detta fall beräknas med beaktande av det antal år den
skattskyldige drivit näringsverksamheten, dock högst för tio
år. Hänsyn skall vid bedömningen av avdragets storlek tas till
den skattskyldiges övriga pensionsskydd och andra möjligheter
till avdrag för avgift och inbetalning som avses i 46 § 2 mom.
första stycket 6 och 7. Avdraget får dock inte överstiga ett
belopp som för varje år som driften pågått motsvarar tio gånger
det prisbasbelopp som enligt lagen om allmän försäkring
bestämts för det år driften i förvärvskällan upphört och ej
heller summan av de belopp som under beskattningsåret
redovisats som inkomst av förvärvskällan i förekommande fall
före avdraget, före avdrag för särskild löneskatt på
pensionskostnader enligt punkt 23 av anvisningarna till 23 § på
sådan pensionsförsäkring som avses i denna anvisningspunkt och
på sådan inbetalning på pensionssparkonto som avses i punkt 7
och före avdrag för avsättning för egenavgifter enligt lagen om
socialavgifter och sådan inkomst av kapital som är att hänföra
till vinst med anledning av överlåtelse av förvärvskällan. Har
skattemyndigheten enligt punkt 1 tredje stycket av
anvisningarna till 31 § medgivit att dödsbo tar
pensionsförsäkring, anger skattemyndigheten det högsta belopp
varmed avdrag för avgift för försäkringen får medges. Härvid
iakttas i tillämpliga delar bestämmelserna i detta stycke om
avdrag för skattskyldig som upphört med driften i en
förvärvskälla. Skattemyndighetens beslut i fråga som avses i
detta stycke får överklagas hos Riksskatteverket.
Riksskatteverkets beslut får inte överklagas.

Har skattskyldig erlagt avgift eller gjort inbetalning som
avses i 46 § 2 mom. första stycket 6 och 7 men har avdrag för
avgiften eller inbetalningen helt eller delvis inte kunnat
utnyttjas enligt bestämmelserna i andra stycket, medges avdrag
för ej utnyttjat belopp vid taxering för det påföljande
beskattningsåret. Sådant avdrag medges dock inte med belopp som
tillsammans med erlagd avgift och gjord inbetalning sistnämnda
år överstiger vad som anges i andra stycket.

Oavsett föreskrifterna i de föregående styckena medges avdrag
för avgift eller inbetalning som avses i 46 § 2 mom. första
stycket 6 och 7 inte med högre belopp än skillnaden mellan
sammanlagda beloppet av inkomster från olika förvärvskällor och
övriga avdrag enligt 46 §. Avdrag, som på grund av vad nu sagts
inte kunnat utnyttjas vid taxeringen för det beskattningsår då
avgiften betalades eller inbetalningen skedde, får utnyttjas
senast vid taxeringen för sjätte beskattningsåret efter
betalningsåret. Inte heller i sistnämnda fall får avdraget
överstiga vad som återstår sedan övriga avdrag enligt 46 §
gjorts.

Om avdrag medges enligt fjärde stycket femte meningen på grund
av att aktier eller andelar i fåmansföretag avyttrats skall
avdraget i första hand göras som allmänt avdrag. Avdraget
begränsas till ett belopp motsvarande det lägsta av den del av
vinsten vid avyttringen som tas upp som intäkt av tjänst och
inkomsten av tjänst före avdraget. Till den del avdraget inte
kan utnyttjas som allmänt avdrag får avdrag göras i
inkomstslaget kapital enligt 3 § 2 mom. sjätte stycket lagen
(1947:576) om statlig inkomstskatt. I det fall avdrag medges på
grund av att andelar i fåmansägt handelsbolag avyttrats skall
avdrag göras i inkomstslaget kapital enligt 3 § 2 mom. sjätte
stycket lagen om statlig inkomstskatt. Lag (1999:633).

7. Avdrag för inbetalning på pensionssparkonto får göras endast
såvitt gäller eget konto.

Avdraget får inte överstiga summan av de belopp som för motsvarande
fall anges i punkt 6. Att hänsyn vid beräkningen av avdraget skall
tas till avgift som har betalats för pensionsförsäkring framgår av
nämnda anvisningspunkt. Lag (1993:938).

46 a har upphävts genom lag (1990:650).

Taxerad inkomst

47 § Sammanlagda beloppet av den skattskyldiges inkomster av
näringsverksamhet och tjänst, minskat i förekommande fall med sådant
avdrag som avses i 46 §, utgör taxerad förvärvsinkomst.

Den taxerade förvärvsinkomsten avrundas nedåt till helt hundratal
kronor. Lag (1990:650).

Grundavdrag

48 § 1 mom. har upphävts genom lag (1984:1060).

48 § 2 mom. Skattskyldig fysisk person, som varit bosatt här i
riket under hela beskattningsåret, har rätt till kommunalt
grundavdrag enligt följande.

Grundavdraget uppgår till 0,24 prisbasbelopp för taxerad
inkomst som inte överstiger 1,86 prisbasbelopp. För taxerad
inkomst som överstiger 1,86 men inte 3,04 prisbasbelopp uppgår
grundavdraget till 0,24 prisbasbelopp ökat med 25 procent av
det belopp varmed den taxerade inkomsten överstiger 1,86 men
inte 2,89 prisbasbelopp. För taxerad inkomst som överstiger
3,04 prisbasbelopp uppgår grundavdraget till det belopp som
enligt föregående mening utgår vid en taxerad inkomst på 3,04
prisbasbelopp minskat med 10 procent av det belopp varmed den
taxerade inkomsten överstiger 3,04 prisbasbelopp, dock lägst
till 0,24 prisbasbelopp.

Med prisbasbelopp avses prisbasbeloppet enligt lagen (1962:381)
om allmän försäkring för året före taxeringsåret.

Grundavdraget får inte överstiga den skattskyldiges inkomst av
näringsverksamhet som utgör aktiv näringsverksamhet enligt 2
kap. 6 § lagen (1998:674) om inkomstgrundad ålderspension och
tjänst minskad med avdrag som avses i 46 §. I inkomst av tjänst
inräknas därvid inte intäkt som avses i 32 § 1 mom. första
stycket h och i. Som avdrag enligt 46 § räknas därvid inte
avdrag som på grund av dispens enligt punkt 6 fjärde stycket av
anvisningarna till 46 § grundas på inkomst av passiv
näringsverksamhet eller intäkt som avses i 32 § 1 mom. första
stycket h.

Grundavdraget avrundas nedåt till helt hundratal kronor.
Lag (1998:684).

48 § 3 mom. Skattskyldig fysisk person, som varit bosatt här i riket endast
under en del av beskattningsåret, har rätt till kommunalt grundavdrag
med en tolftedel av 0,24 basbelopp för varje kalendermånad eller del
därav, under vilken han varit bosatt här i riket, varvid bestämmelserna
i 2 mom. tredje--sjätte styckena tillämpas. Lag (1995:547).

48 § 4 mom. Skattskyldig fysisk person, som varit bosatt här i riket
under hela eller någon del av beskattningsåret och vars inkomst till
inte obetydlig del har utgjorts av folkpension, har rätt att i stället
för kommunalt grundavdrag enligt 2 eller 3 mom. få särskilt kommunalt
grundavdrag enligt bestämmelserna i punkt 1 av anvisningarna.

Det särskilda grundavdraget avrundas nedåt till helt hundratal kronor.
Lag (1990:650).

Anvisningar till 48 §

1. Vid tillämpningen av 48 § 4 mom. och denna anvisningspunkt
iakttas följande. Som folkpension räknas inte ålderspension,
barnpension eller vårdbidrag. Folkpension skall anses utgöra en
inte obetydlig del av den skattskyldiges inkomst, om den
uppgått till minst 6 000 kronor eller minst en femtedel av den
sammanräknade inkomsten. Som folkpension behandlas även
tillläggspension i den mån den enligt lagen (1969:205) om
pensionstillskott föranlett avräkning av pensionstillskott.
Förtids- eller efterlevandepension, som betalas ut enligt
utländsk lagstiftning om social trygghet och utgår enligt
grunder som är jämförbara med vad som gäller för folkpension,
skall behandlas som folkpension om skattskyldighet för
utbetalningen föreligger i Sverige. Har folkpension enligt
bestämmelserna i 17 kap. 2 § lagen (1962:381) om allmän
försäkring samordnats med yrkesskadelivränta eller annan i
nämnda lagrum angiven livränta skall vid tillämpning av första,
andra respektive tredje stycket första meningen b det särskilda
grundavdraget beräknas med ledning av den folkpension som
skulle ha utgått om sådan samordning inte skett.

För gift skattskyldig uppgår det särskilda grundavdraget till
134,0 procent av prisbasbeloppet enligt 1 kap. 6 § lagen om
allmän försäkring. För övriga skattskyldiga uppgår avdraget
till 151,5 procent av sistnämnda belopp. Avdrag med 151,5
procent av sistnämnda belopp tillkommer också gift
skattskyldig, som under någon del av beskattningsåret uppburit
folkpension som tillkommer ogift.

Det särskilda grundavdraget får dock inte överstiga

a) för skattskyldig som vid utgången av året före
beskattningsåret och utgången av beskattningsåret uppbar
folkpension samt under hela beskattningsåret bott i Sverige:
summan av uppburen sådan pension som enligt fjärde stycket
reducerar det särskilda grundavdraget samt

b) för skattskyldig som inte avses i a eller som under
beskattningsåret uppburit folkpension i form av förtidspension
enligt lagen om allmän försäkring eller som avlidit: uppburen
folkpension och pensionstillskott som uppburits enligt 2 §
eller 2 a § lagen om pensionstillskott. För skattskyldig som
har livränta som avses i första stycket sista meningen
tillämpas i stället för bestämmelsen i föregående mening a
bestämmelsen i föregående meningen b om det är till fördel för
den skattskyldige.

Det särskilda grundavdraget reduceras med 65 procent av den del
av uppburen pension som överstiger det för den skattskyldige
enligt andra stycket gällande avdragsbeloppet. För skattskyldig
som förutom folkpension i form av förtidspension uppburit
livränta enligt 4 kap. lagen (1976:380) om arbetsskade-
försäkring skall erhållen sådan livränta likställas med
pension. Pension som utgår på grund av annan pensionsförsäkring
än tjänstepensionsförsäkring eller från pensionssparkonto
reducerar inte det särskilda grundavdraget.

För den som vid utgången av året före beskattningsåret inte
uppbar folkpension reduceras det särskilda grundavdraget i
stället med 65 procent av den del av taxerad inkomst som
överstiger det för den skattskyldige enligt andra stycket
gällande avdragsbeloppet. Oavsett vad som i det föregående
sagts om reducering föreligger alltid rätt till särskilt
grundavdrag med så stort belopp som den skattskyldige skulle ha
fått i grundavdrag enligt 48 § 2 eller 3 mom. om dessa
bestämmelser i stället hade tillämpats. Lag (1998:683).

2. Vad i denna paragraf stadgas om person, som varit här i riket bosatt,
skall på grund av föreskriften i 68 § tillämpas även å person, som här i
riket stadigvarande vistats. Lag (1970:162).

3. Dödsboet efter den som vid sitt frånfälle var bosatt här i riket har
på grund av bestämmelsen i 53 § 3 mom. första stycket rätt till
kommunalt grundavdrag för det beskattningsår, under vilket dödsfallet
inträffat, med belopp som skulle ha medgetts den avlidne om denne
fortfarande hade levat. Var den avlidne inte bosatt här i riket under
hela tiden mellan beskattningsårets ingång och dödsfallet, skall, när
48 § 3 mom. tillämpas, grundavdrag medges dels för den tid han var bosatt
här, dels för tiden mellan dödsfallet och beskattningsårets utgång samt
för den sammanlagda tiden beräknas enligt bestämmelserna i nämnda
moment.

Avdrag enligt första stycket medges utan hänsyn till att dödsboet
skiftats före utgången av det beskattningsår, under vilket dödsfallet
inträffat. Lag (1990:650).

4. Dödsboet efter den som vid sitt frånfälle inte var bosatt här i riket
kan på grund av bestämmelsen i 53 § 3 mom. första stycket ha rätt till
kommunalt grundavdrag för det beskattningsår, under vilket dödsfallet
inträffade, om den avlidne under någon del av det året var bosatt här.
Lag (1990:650).

Sjöinkomstavdrag

49 § Skattskyldig som uppburit sjöinkomst under ett helt år
medges sjöinkomstavdrag med 35 000 kronor vid anställning på
svenskt handelsfartyg som går i närfart och med 36 000 kronor
vid anställning på svenskt handelsfartyg som går i fjärrfart.

Skattskyldig som uppburit sjöinkomst under en del av ett år
medges sjöinkomstavdrag med en trehundrasextiofemtedel av
belopp som anges i första stycket för varje dag under vilken
sjöinkomst uppburits. Lag (1997:1146).

Anvisningar till 49 § har upphävts genom lag (1990:650).

1. Som sjöinkomst räknas inkomst av lön, naturaförmåner eller
annan ersättning till sådan arbetstagare som enligt
sjömanslagen (1973:282) anses som sjöman, om denne är anställd
i redarens tjänst ombord på svenskt handelsfartyg med en
bruttodräktighet av minst 100, vilket huvudsakligen används i
närfart eller fjärrfart. Med anställning hos redare likställs
anställning hos annan arbetsgivare som redaren antagit som
entreprenör. Till sjöinkomst räknas inte bara vad sjömannen
uppbär från redaren utan även drickspengar och dylikt. Vidare
räknas till sjöinkomst inkomster som enligt det föregående
uppbärs av

a) den som för redarens räkning tjänstgör som kontrollant
under fartygs byggande eller biträder vid fartygs utrustning
för att senare tillträda befattning på fartyget, och

b) den som före leveransen av ett fartyg, som är under
byggnad, och innan tjänstgöring ombord påbörjats inställer sig
på fartyget för att lära känna det och dess tekniska
utrustning m.m.

Har sjöman anställts för att tillträda befattning på ett
visst fartyg, skall lön eller annan ersättning som utgår under
en kortare väntetid anses utgöra inkomst ombord på fartyget.
Har sjöman mönstrat av från tjänst ombord på ett visst fartyg
för att tillträda tjänst ombord på ett annat fartyg som
tillhör samma redare, skall ersättning som utgår under en
kortare väntetid anses som utbetald i tjänsten ombord på det
förra fartyget. Lag (1997:356).

2. Med anställning på ett svenskt handelsfartyg avses
anställning på ett fartyg som skall anses som svenskt enligt
sjölagen (1994:1009) och som används till handelssjöfart eller
resandes fortskaffande eller till annat ändamål som har
gemenskap med handelssjöfarten.

Med anställning på ett svenskt handelsfartyg likställs

a) en anställning på ett utländskt handelsfartyg som en svensk
redare hyr i huvudsak obemannat, om anställningen sker hos
redaren eller någon av redaren anlitad arbetsgivare,

b) anställning på ett svenskt handelsfartyg som hyrs ut till
utländsk redare i huvudsak obemannat om anställningen sker hos
fartygets ägare eller någon av ägaren anlitad arbetsgivare.
Lag (1997:311).

3. I denna lag avses med

i n r e f a r t: fart inom landet huvudsakligen i hamnar eller på
floder, kanaler eller insjöar eller inomskärs vid kusterna eller i
Kalmarsund,

n ä r f a r t: linjefart mellan svenska hamnar utanför öppen kust
eller utomskärs vid kusterna samt linjefart mellan svensk och
utländsk hamn, eller mellan utländska hamnar, dock ej linjefart
bortom linjen Hanstholm - Lindesnäs eller bortom Cuxhaven,

f j ä r r f a r t: annan fart än inre fart och närfart.

till 49 §

4. Riksskatteverket skall årligen lämna besked beträffande de
fartyg ombord på vilka de anställda skall få sjöinkomstavdrag
enligt 49 § och skattereduktion enligt 11 kap. 11 § andra och
tredje styckena skattebetalningslagen (1997:483) samt
beträffande vilket fartområde som fartyget går i
(klassificering). Därvid skall ett fartyg anses gå i fjärrfart,
om det huvudsakligen går i sådan fart. Riksskatteverkets beslut
får inte överklagas.

En redare skall före den 1 oktober varje år till
Riksskatteverket lämna uppgift för nästkommande år om sådana
svenska handelsfartyg som avses i punkt 1 anvisningarna rörande

1) storleken av fartyg som redaren skall använda i sin
näringsverksamhet,

2) den fart som fartygen är avsedda att användas i, och

3) entreprenör som redaren anlitar för sin verksamhet ombord
samt

4) övriga förhållanden som kan vara av betydelse för
Riksskatteverket vid handläggning av ärenden om klassificering.

Inträffar ändring i förhållande om vilken uppgift lämnats, är
redaren skyldig att snarast anmäla detta till Riksskatteverket.
Lag (1997:1037).

50 § Den taxerade förvärvsinkomsten minskas med 75 procent av
på beskattningsåret belöpande avgift enligt lagen (1994:1744)
om allmän pensionsavgift, kommunalt grundavdrag och, såvitt
avser skattskyldig som uppburit sjöinkomst som avses i punkt 1
av anvisningarna till 49 §, sjöinkomstavdrag i nu nämnd
ordning. Avdraget för allmän pensionsavgift skall avrundas
uppåt till helt hundratal kronor. Det som därefter återstår
utgör beskattningsbar förvärvsinkomst. Lag (1999:960).

Anvisningar till 50 §

1. har upphävts genom lag (1990:650).

2. har upphävts genom lag (1990:650).

3. har upphävts genom lag (1990:650).

51 § har upphävts genom lag (1986:1113).

Äkta makars beskattning

52 § 1 mom. Äkta makar, som under beskattningsåret levt
tillsammans, taxeras en var för sin inkomst. Lag (1990:650).

52 § 2 mom. Äkta makar, som under beskattningsåret levt åtskilda, skola
i fråga om taxering till kommunal inkomstskatt anses såsom av varandra
oberoende skattskyldiga.

Anvisningar till 52 §

Har makar tillsammans deltagit i näringsverksamhet gäller bestämmelserna
i andra--sjätte styckena.

Verksamheten anses bedriven av den ena av makarna om han med hänsyn till
utbildning, arbetsuppgifter och övriga omständigheter kan anses ha en
ledande ställning i verksamheten och den andra maken inte har en sådan
ledande ställning. Den make som sålunda driver verksamheten beskattas
för hela inkomsten av verksamheten om annat inte följer av tredje och
fjärde styckena. Har ingen av makarna en sådan ledande ställning som nu
har sagts anses verksamheten bedriven av makarna gemensamt. I sådana
fall sker beskattning enligt femte stycket.

När verksamheten bedrivits av den ena av makarna men den andra maken
(medhjälpande make) arbetat i verksamheten, får makarna fördela
inkomsten sig emellan så att en del av hela inkomsten av förvärvskällan,
beräknad enligt lagen (1947:576) om statlig inkomstskatt, före avdrag
för avsättning för egenavgifter enligt lagen (1981:691) om
socialavgifter, hänförs till medhjälpande make. Denna del får inte tas
upp till högre belopp än som kan anses motsvara marknadsmässigt vederlag
för medhjälpande makens arbete jämte egen sjukpenning eller annan
ersättning som avses i punkt 11 av anvisningarna till 22 §.

I de fall då verksamhet bedrivits av den ena av makarna och den andra
maken ägt del i förvärvskällan eller det i denna nedlagda kapitalet,
möter inte hinder att -- utöver vad som anges i tredje stycket --
hänföra ytterligare en del av inkomsten till sistnämnda make,
motsvarande skälig ränta som han kan ha uppburit på grund av sin
äganderätt eller kapitalinsats.

Har makarna gemensamt bedrivit verksamheten, skall vardera maken taxeras
för den inkomst därav som med hänsyn till hans arbete och övriga
insatser i verksamheten skäligen tillkommer honom.

Vad som på vardera maken belöper enligt bestämmelserna i första--femte
styckena, sedan därifrån avräknats på maken belöpande del av avsättning
för egenavgifter, utgör den skattskyldiges inkomst av förvärvskällan.

Av 65 § framgår, att bestämmelser som avser gift skattskyldig i vissa
fall skall tillämpas i fråga om dem som, utan att vara gifta, lever
tillsammans. Lag (1990:650).

Skattskyldighet

53 § 1 mom. Skyldighet att erlägga skatt för inkomst åligger om ej
annat föreskrivs i denna lag:

a) fysisk person:

för tid, under vilken han varit här i riket bosatt:

för all inkomst, som förvärvats inom eller utom riket; samt

för tid, under vilken han ej varit här i riket bosatt:

för inkomst av näringsverksamhet som hänför sig till fastighet eller
fast driftställe här i riket;

för inkomst av näringsverksamhet som utgör intäkt när egendom som
avses i 26 § lagen (1947:576) om statlig inkomstskatt och som
innefattar nyttjanderätt till ett hus eller en del av ett hus här i
riket övergår till privatbostad eller avyttras;

för inkomst vid avyttring dels av aktier och andelar i andra svenska
aktiebolag, handelsbolag och ekonomiska föreningar än sådana som
avses i 2 § 7 mom. lagen om statlig inkomstskatt, dels av konvertibla
skuldebrev och konvertibla vinstandelsbevis som utgetts av svenska
aktiebolag, dels av sådana av svenska aktiebolag utfästa
optionsrätter som avser rätt till nyteckning eller köp av aktie och
blivit utfästa i förening med skuldebrev och dels optioner och
terminer som avser något av nu nämnda finansiella instrument, om
överlåtaren vid något tillfälle under de tio kalenderår som närmast
föregått det år då avyttringen skedde haft sitt egentliga bo och
hemvist här i riket eller stadigvarande vistats här;

för återfört avdrag för egenavgifter enligt lagen (1981:691) om
socialavgifter, för egenavgifter som har fallit bort i den mån avdrag
har medgetts för avgifterna samt för avgifter som avses i 46 § 2 mom.
första stycket 3 och som satts ned genom ändrad debitering i den mån
avdrag har medgetts för avgifterna och dessa hänför sig till
näringsverksamhet;

b) dödsbo:

för all inkomst som förvärvats inom eller utom riket.

(Se vidare anvisningarna.)
Lag (1996:162).

53 § 2 mom. Inkomst hos vanliga handelsbolag, kommanditbolag, enkla
bolag, rederier och juridiska personer, som enligt författning eller på
därmed jämförligt sätt bildats för att förvalta annan samfällighet än
sådan som har taxerats såsom särskild taxeringsenhet och avser
marksamfällighet eller regleringssamfällighet, hänförs till de särskilda
delägarnas inkomst med belopp, som för en var motsvarar hans andel av
bolagets, rederiets eller samfällighetens inkomst. Motsvarande gäller
inkomst hos utländsk juridisk person i fall som avses i punkt 10 andra
stycket av anvisningarna. I fråga om vad som avses med utländsk juridisk
person i denna lag gäller vad som sägs i 16 § 2 mom. första stycket
lagen (1947:576) om statlig inkomstskatt. Lag (1990:650).

53 § 3 mom. Avlider skattskyldig, skall för det beskattningsår,
då dödsfallet inträffade, dödsboet efter honom taxeras såväl för
inkomst, vilken den avlidne haft, som för inkomst, vilken ingått till
dödsboet efter dödsfallet, och skall därvid för dödsboet tillämpas
vad som enligt bestämmelserna i denna lag skolat gälla för den
avlidne.

För senare beskattningsår än det, då dödsfallet inträffade, tillämpas
vad som sägs om dödsbo endast om den avlidne vid sitt frånfälle
var bosatt här i riket; i annat fall anses dödsbo som sådan här i riket
icke hemmahörande juridisk person som inte skall taxeras till
kommunal inkomstskatt.

Ingår i dödsbo sådan egendom som vid dödsfallet var privatbostad
som avses i 5 §, skall reglerna om privatbostad tillämpas till och
med det taxeringsår som följer närmast efter det tredje kalenderåret
efter det kalenderår då dödsfallet inträffade om egendomen
fortfarande uppfyller förutsättningarna för att kunna räknas som
privatbostad. Lag (1993:1541).

53 § 4 mom. Överlåts genom bodelning under äktenskapet utan att
något mål om äktenskapsskillnad pågår, pensionsförsäkring eller
rätt enligt  pensionssparavtal, skall överlåtaren oavsett överlåtelsen
under sin livstid i förvärvarens ställe vara skattskyldig för
utfallande pensionsbelopp, såvida han inte skulle ha varit
berättigad till avdrag vid utgivande av periodiskt understöd till
förvärvaren.

Överlåter skattskyldig, som enligt bindande förpliktelse äger rätt att
uppbära periodiskt understöd eller därmed jämförlig periodisk
intäkt, sin  rätt, skall han alltjämt vara skattskyldig för utfallande
belopp, i den mån han icke vid utbetalning till mottagaren skulle
vara berättigad till avdrag för beloppet såsom för omkostnad eller
periodiskt understöd. Lag (1993:1542).

53 § 5 mom har upphävts genom lag (1984:1060).

Anvisningar till 53 §

1. Såsom bosatt här i riket räknas den, som här har sitt egentliga bo
och hemvist. Med i Sverige bosatt skattskyldig likställes enligt 68 §
den som, utan att vara bosatt i Sverige, stadigvarande vistas här.

En person som inte stadigvarande vistas i Sverige men som tidigare har
haft sitt egentliga bo och hemvist i Sverige skall anses bosatt här om
han har väsentlig anknytning till Sverige. Därvid skall beaktas sådana
omständigheter som att han är svensk medborgare, den tidrymd under
vilken han tidigare har haft sitt egentliga bo och hemvist i Sverige,
att han inte har varaktigt bo och hemvist på viss utländsk ort, att han
vistas utomlands för studier eller av hälsoskäl, att han har en bostad i
Sverige inrättad för åretruntbruk, att han har familj i Sverige, att han
bedriver näringsverksamhet i Sverige eller genom innehav av tillgångar
som direkt eller indirekt ger honom ett väsentligt inflytande i sådan
näringsverksamhet, är ekonomiskt engagerad i Sverige eller att han
innehar fastighet här i riket och därmed jämförliga förhållanden.

En person som är svensk medborgare eller som under sammanlagt minst tio
år haft sitt egentliga bo och hemvist i Sverige eller stadigvarande
vistats här och som utreser från Sverige skall anses bosatt här intill
dess fem år har förflutit från dagen för avresan från Sverige, såvida
han inte visar att han under beskattningsåret inte har haft sådan
väsentlig anknytning till Sverige som avses i andra stycket. Lag
(1985:362).

2. har upphävts genom lag (1991:585).

2 a. Till riket hänförs förutom Sveriges land- och sjöterritorium också
varje annat område utanför Sveriges territorialvatten inom vilket
Sverige i överensstämmelse med folkrättens allmänna regler och avtal med
främmande makter äger rätt att utforska kontinentalsockeln och utvinna
dess naturtillgångar. Lag (1986:1113).

3. Med fast driftställe för näringsverksamhet avses en stadigvarande
plats för affärsverksamhet, från vilken verksamheten helt eller delvis
bedrivs.

Uttrycket fast driftställe innefattar särskilt:

a) plats för företagsledning,

b) filial,

c) kontor,

d) fabrik,

e) verkstad,

f) gruva, olje- eller gaskälla, stenbrott eller annan plats för
utvinning av naturtillgångar,

g) plats för byggnads-, anläggnings- eller installationsverksamhet,

h) fastighet som utgör omsättningstillgång i näringsverksamhet.

Fast driftställe anses också föreligga, om någon är verksam för
näringsverksamheten här i riket och har fått och regelmässigt använder
fullmakt att sluta avtal för verksamhetens innehavare.

Fast driftställe anses däremot inte föreligga enbart av det skälet att
någon bedriver affärsverksamhet här i riket genom förmedling av mäklare,
kommissionär eller annan oberoende representant, om denne därvid
bedriver sin sedvanliga affärsverksamhet.

Ersättning i form av royalty eller periodvis utgående avgift för
utnyttjande av materiella eller immateriella tillgångar skall anses som
intäkt av näringsverksamhet som här bedrivits från fast driftställe, om
ersättningen skall hänföras till intäkt av näringsverksamhet och om den
härrör från en här i riket från fast driftställe bedriven
näringsverksamhet. Lag (1990:650).

4. har upphävts genom lag (1993:1541).

5. mom. har upphävts genom lag (1984:1060).

6. mom. har upphävts genom lag (1967:546).

7. mom. har upphävts genom lag (1984:1060).

8. mom. har upphävts genom lag (1984:1060).

9. mom. har upphävts genom lag (1984:1060).

10. Delägare i vanligt handelsbolag, kommanditbolag, enkelt
bolag eller rederi beskattas för den del av bolagets eller
rederiets vinst, som å honom belöper, huru denna än må hava av
bolaget eller rederiet använts, och oberoende av vad han må
hava lyftat av bolagets eller rederiets under beskattningsåret
eller tidigare förvärvade vinst.

Vad som föreskrivs i första stycket gäller också beträffande
här i riket bosatt eller hemmahörande delägare i fråga om den
på delägaren belöpande delen av vinsten i annan utländsk
juridisk person än sådan som enligt 16 § 2 mom. andra eller
tredje stycket lagen (1947:576) om statlig inkomstskatt skall
betraktas som utländskt bolag

a) om delägaren beskattas i den stat där den utländska
juridiska personen är hemmahörande för den del av den utländska
juridiska personens vinst som belöper på delägaren, eller

b) om vid utgången av året närmast före taxeringsåret dels
minst tio procent av den utländska juridiska personens kapital
eller röstetal för dess samtliga andelar innehas antingen av
delägaren själv eller av en krets av personer i vilken
delägaren ingår och vilken består av en fysisk eller juridisk
person (moderföretaget), av - om moderföretaget är en fysisk
person - sådana närstående som avses i punkt 14 sjunde stycket
av anvisningarna till 32 § samt av juridiska personer som
direkt eller genom förmedling av annan juridisk person innehas
av denna person och de närstående, dels minst hälften av den
utländska juridiska personens kapital eller röstetal för dess
samtliga andelar innehas eller kontrolleras, direkt eller genom
förmedling av juridisk person, av här i riket bosatta eller
hemmahörande personer. Lag (1999:1149).

54 § Från skattskyldighet frikallas:

a) medlem av konungahuset:

för av staten anvisat anslag;

b) i utlandet bosatt person:

för sådan inkomst, som avses i lagen (1991:591) om särskild inkomstskatt
för utomlands bosatta artister m. fl. och som inte är undantagen från
skatteplikt enligt 8 § 2 och 3 nämnda lag;

c) ägare av sådan fastighet som avses i 3 kap. 2 §
fastighetstaxeringslagen (1979:1152):

för inkomst av fastigheten i den mån ägarens inkomst härrör från sådan
användning som gör att byggnad enligt 2 kap. 2 §
fastighetstaxeringslagen skall indelas som specialbyggnad, dock ej
kommunikationsbyggnad, distributionsbyggnad eller reningsanläggning;

d) ägare av sådan fastighet som avses i 3 kap. 3 §
fastighetstaxeringslagen:

för inkomst av fastigheten i den mån ägarens inkomst härrör från sådan
egendom och sådan användning som avses i nämnda lagrum;

f) här i riket bosatt fysisk person, som under vistelse utomlands
åtnjutit avlöning eller annan därmed jämförlig förmån på grund av annan
anställning där än anställning ombord på svenskt fartyg eller svenskt,
danskt eller norskt luftfartyg:

för inkomst av anställningen i den omfattning som anges i punkt 3 av
anvisningarna.

Av 70 § framgår att personer som där avses är frikallade från
skattskyldighet för vissa inkomster. Lag (1991:592).

(Se vidare anvisningarna.)

Anvisningar till 54 §

1. har upphävts genom lag (1984:1060).

2. har upphävts genom lag (1990:650).

3. Skattefrihet enligt 54 § första stycket f föreligger om
anställningen och vistelsen utomlands varat minst sex månader i
den mån inkomsten beskattats i verksamhetslandet. Om
anställningen och vistelsen utomlands varat minst ett år i
samma land och avsett anställning hos annan än svenska staten,
svensk kommun, svenskt landsting eller församling inom Svenska
kyrkan medges dock sådan befrielse även om inkomsten inte
beskattats i verksamhetslandet på grund av lagstiftning eller
administrativ praxis i detta land eller annat avtal än avtal
för undvikande av dubbelbeskattning som detta land ingått.
Sådan befrielse medges - om övriga angivna förutsättningar
föreligger - även beträffande anställning hos svenska staten,
svensk kommun, svenskt landsting eller församling inom Svenska
kyrkan när fråga är om tjänsteexport.

Vad nu sagts gäller dock inte vid anställning ombord på
utländskt fartyg. I fråga om sådan anställning gäller att
skattefrihet föreligger om anställningen och vistelsen
utomlands varat under tidrymd eller tidrymder som sammanlagt
varat minst 183 dagar under en tolvmånadersperiod och avsett
anställning hos arbetsgivare, som är en inländsk juridisk
person eller en här i riket bosatt fysisk person, och
anställningen utövats ombord på utländskt fartyg som
huvudsakligen går i sådan oceanfart som avses i 1 kap. 7 § 8
fartygssäkerhetsförordningen (1988:594).

I tid för vistelse som avses i första stycket får inräknas
kortare avbrott för semester, tjänsteuppdrag eller liknande,
som inte är förlagda till början eller slutet av anställningen
utomlands. Uppehåll i Sverige för här avsedda ändamål får inte
sträcka sig längre än som motsvarar högst sex dagar för varje
hel månad som anställningen utomlands varar eller under ett och
samma anställningsår till mer än 72 dagar.

Har den skattskyldige påbörjat anställningen och kunde det
därvid på goda grunder antas att inkomsten av anställningen
skulle komma att undantas från skatt i Sverige enligt 54 §
första stycket f men inträffar under anställningstiden ändrade
förhållanden som medför att villkoren för att undanta inkomsten
från skatt i Sverige inte föreligger, skall inkomsten likväl
undantas från beskattning i Sverige om de ändrade förhållandena
beror på omständigheter över vilka den skattskyldige inte
kunnat råda och en beskattning skulle te sig uppenbart oskälig.
Lag (1999:933).

4. har upphävts genom lag (1984:1060).

5. har upphävts genom lag (1984:1060).

55 § har upphävts genom lag (1946:475).

Beskattningsort

56 § Skatt för inkomst skall utgöras i hemortskommunen, om den
skattskyldige har varit bosatt eller stadigvarande vistats här i riket
under någon del av året före taxeringsåret, och i annat fall i Stockholm
för gemensamt kommunalt ändamål. Lag (1986:473).

57 § har upphävts genom lag (1986:473).

58 § har upphävts genom lag (1986:473).

59 § har upphävts genom lag (1986:473).

60 § har upphävts genom lag (1999:933).

Anvisningar till 60 § har upphävts genom lag (1986:473).

61 § har upphävts genom lag (1986:1113).

62 § har upphävts genom lag (1990:335).

Anvisningar till 62 § har upphävts genom lag (1957:59).

63 § har upphävts genom lag (1974:867).

Särskilda bestämmelser rörande den kommunala inkomstskatten

64 § har upphävts genom lag (1990:650).

65 § Fråga, huruvida skattskyldig haft barn eller icke eller om barn är
att räkna såsom hemmavarande eller icke, liksom ock fråga om barns ålder
skall bedömas efter förhållandena den 1 november året näst före
taxeringsåret. Med barn avses jämväl styvbarn och fosterbarn.

I fråga om skattskyldig, som ingått äktenskap under beskattningsåret,
skola de bestämmelser som avse gift skattskyldig, om ej annat följer av
vad som stadgas i sista stycket, äga tillämpning först vid taxering för
det därpå följande beskattningsåret.

Bestämmelser som avse gift skattskyldig skola i fråga om makar, som levt
tillsammans, tillämpas jämväl under det beskattningsår, varunder make
avlidit.

Har eljest under beskattningsåret ändring inträtt i förhållande, som har
betydelse för tillämpning av bestämmelserna angående taxering av gift
skattskyldig, skall det förhållande, som rått under större delen av
beskattningåret, vara bestämmande för taxeringen.

Bestämmelser i denna lag om gift skattskyldig skola äga tillämpning
jämväl i fråga om dem som, utan att vara gifta, leva tillsammans, om de
tidigare varit förenade i äktenskap eller gemensamt hava eller hava haft
barn. Lag (1984:344).

Anvisningar till 65 §

1. Utan hinder av vad som föreskrivs i 65 § andra stycket skall
bestämmelserna i 20 § andra stycket och anvisningarna till 52 §
tillämpas under tid, då makar lever tillsammans. Upphör sammanlevnaden,
tillämpas bestämmelserna fortfarande till dess förutsättningar för
allmänt avdrag för periodiskt understöd från den ena maken till den
andra föreligger enligt punkt 5 av anvisningarna till 46 §.
Lag (1990:650).

2. Bestämmelserna i 65 § andra stycket och i anvisningspunkt 1 skola äga
motsvarande tillämpning i fall som avses i paragrafens sista stycke. Med
äktenskaps ingående är därvid att jämställa att sammanlevnaden
återupptagits efter äktenskapets upplösning eller att barn fötts eller
-- i fråga om sammanlevnad som börjar efter barnets födsel -- att
sammanlevnaden börjar. Lag (1976:67).

66 § Med hemortskommun förstås i denna lag den kommun, där den
skattskyldige författningsenligt skall vara folkbokförd den 1 november
året före året näst före taxeringsåret.

För den, som varit under ett beskattningsår eller del därav bosatt här i
riket utan att han bort folkbokföras i någon kommun den 1 november året
före året näst före taxeringsåret, skall såsom hemortskommun anses den
kommun, där han först varit bosatt under det år, som närmast föregått
taxeringsåret.

För den som på grund av väsentlig anknytning, som avses i punkt 1 andra
stycket av anvisningarna till 53 §, skall anses som bosatt här i riket
skall såsom hemortskommun anses den kommun till vilken anknytningen
varit starkast under året före taxeringsåret.

För dödsbo efter den som vid dödsfallet varit bosatt här i riket, skall
såsom hemortskommun anses den avlidnes hemortskommun. Lag (1991:484).

Anvisningar till 66 §

1. Av bestämmelserna i denna paragraf, jämförda med föreskrifterna i 68
§, framgår, att för den som under ett beskattningsår eller del därav
stadigvarande vistats här i riket utan att han bort vara folkbokförd i
någon kommun den 1 november året före året näst före taxeringsåret,
skall såsom hemortskommun anses den kommun, där han under det år, som
närmast föregått taxeringsåret, först vistats, utan att vistelsen varit
allenast tillfällig. Lag (1991:484).

2. På grund av förevarande paragrafs stadganden, jämförda med 53 § 3
mom., skall för dödsbo efter den, som under det år frånfället ägt rum
men inte vid dödsfallet varit bosatt eller stadigvarande vistats här i
riket, vid taxering nästföljande år såsom hemortskommun anses den kommun
som utgjort den avlidnes hemortskommun. Lag (1984:1060).

67 § har upphävts genom lag (1984:1060).

68 § Vad i denna lag stadgas om person, som varit här i riket bosatt,
skall även gälla person som stadigvarande vistats i Sverige utan att
vara bosatt här. Lag (1986:473).

69 § På svensk medborgare, som tillhört svensk beskickning hos utländsk
makt, svensk permanent delegation hos mellanstatlig organisation
eller lönat svenskt konsulat eller beskickningens, delegationens
eller konsulatets betjäning och som på grund av sin tjänst varit
bosatta utomlands, tillämpas vad i denna lag sägs angående här i
riket bosatt person. Detsamma gäller sådan persons make samt barn
under 18 år, om de har varit svenska medborgare och har bott hos
honom.

För rektorn, generalsekreteraren, medlem av lärarkåren eller annan
vid Europeiska universitetsinstitutet, på vilken artikel 12 i
protokollet om Europeiska universitetsinstitutets immunitet och
privilegier till konventionen den 19 april 1972 om grundandet av ett
europeiskt universitetsinstitut skall tillämpas, gäller följande. Om
personen vid tidpunkten för tjänstetillträdet hade sitt
skatterättsliga hemvist här i riket och endast på grund av sin
verksamhet i institutets tjänst varit bosatt i en annan stat inom
Europeiska unionen, skall han vid tillämpning av denna lag samt vid
tillämpning av dubbelbeskattningsavtal mellan den staten och Sverige
anses som bosatt här i riket. Detsamma gäller sådan persons make, som
inte utövar egen yrkesverksamhet, samt barn som personen har
vårdnaden om och underhåller.

I artikel 14 i protokollet om Europeiska gemenskapernas immunitet
och privilegier till fördraget den 8 april 1965 om upprättandet av
ett gemensamt råd och en gemensam kommission för Europeiska
gemenskaperna finns bestämmelser om skatterättsligt hemvist för
gemenskapernas tjänstemän och de andra personer som artikeln enligt
protokollet skall tillämpas på. Lag (1996:1208).

Anvisningar till 69 § har upphävts genom lag (1978:925).

70 § 1 mom. En person, som har tillhört främmande makts beskickning
eller lönade konsulat här i riket eller beskickningens eller konsulatets
betjäning, som inte har varit svensk medborgare och som inte var bosatt
här i riket när han kom att tillhöra beskickningen eller konsulatet
eller beskickningens eller konsulatets betjäning anses i
beskattningshänseende inte ha varit bosatt här i riket. För inkomster,
vilka beskattas enligt denna lag skall skatt av sådan person utgöras i
den kommun här i riket, där han under beskattningsåret först haft sitt
egentliga bo och hemvist eller, utan att sådant fall förelegat,
stadigvarande vistats.

Vad ovan sagts gäller också sådan persons make, barn under 18 år och
enskilda tjänare om de har bott hos honom och inte har varit svenska
medborgare. Lag (1986:1113).

70 § 2 mom. En person, som har tillhört främmande makts beskickning
eller lönade konsulat här i riket eller beskickningens eller konsulatets
betjäning utan att omfattas av bestämmelserna i 1 mom. är frikallad från
skattskyldighet för inkomst av sin tjänst hos den främmande makten. Lag
(1984:894).

70 § 3 mom. Olönad utländsk konsul, vare sig han varit svensk eller
utländsk medborgare, beskattas icke för de förmåner, som han åtnjutit på
grund av tjänst hos den främmande makten.

Anvisningar till 70 §

Bestämmelserna i 46 § 2 mom. om allmänna avdrag, i 48 § om grundavdrag
och i 50 § om beskattningsbar inkomst tillämpas inte i fråga om
skattskyldig som avses i 70 § 1 mom. Inte heller tillämpas
bestämmelserna i 49 § beträffande dödsbo efter person som avses i 70 § 1
mom. Lag (1986:1113).

71 § Skatt, som enligt bestämmelserna i 56 § tas ut för gemensamt
kommunalt ändamål, skall användas till utjämning av skattetrycket
mellan olika kommuner eller andra menigheter. Lag (1996:162).

4 kap. Om undantag från denna lags bestämmelser i vissa fall

72 § har upphävts genom lag (1996:162).

73 § har upphävts genom lag (1996:162).

74 § Skall på grund av bestämmelse i avtal om undvikande av
dubbelbeskattning, intäkt, som är skattepliktig enligt denna lag,
inte beskattas här i landet, medges inte heller avdrag för kostnader
som är hänförliga till intäkten. Lag (1996:162).

Anvisningar till 74 § har upphävts genom lag (1986:465).

75 § har upphävts genom lag (1990:335).

76 § har upphävts genom lag (1990:650).

Övergångsbestämmelser

1988:219

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1985 och tillämpas såvitt avser
punkt 1 av anvisningarna 'till 53 § första gången vid 1987 års taxering
och i övrigt första gången vid 1986 års taxering. I fråga om den som
avrest från Sverige före den 1 juli 1982 och därefter inte här har eller
har haft sitt egentliga bo och hemvist eller stadigvarande vistats här
gäller äldre bestämmelser i punkt 1 av anvisningarna till 53 §. Dock
gäller de nya bestämmelserna i punkt 1 andra stycket av nämnda
anvisningar, om sådana omständigheter som enligt bestämmelserna kan
medföra att en person skall anses bosatt här, föreligger efter
ikraftträdandet. Vidare gäller äldre bestämmelser i 54 § och punkt 3 av
anvisningarna till 54 § i fråga om inkomst som uppburits före utgången
av år 1992 på grund av anställning utomlands som har påbörjats före
ikraftträdandet. Om den skattskyldige begär det skall dock en ny
anställning anses ha påbörjats vid lagens ikraftträdande. Lag
(1990:650).

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1988. Äldre bestämmelser skall
fortfarande tillämpas i fråga om avgifter enligt lagen (1976:666) om
påföljder och ingripanden vid olovligt byggande m. m.

1988:359

Denna lag träder i kraft den 1 oktober 1988 och tillämpas första gången
vid 1989 års taxering. Äldre föreskrifter gäller fortfarande i fråga om
bidrag som lämnas med stöd av övergångsbestämmelserna till lagen
(1988:358) om upphävande av lagen (1960:603) om bidrag till vissa
handikappade ägare av motorfordon.

1988:666

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1988 och tillämpas första
gången vid 1989 års taxering.

1988:878

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1989 och tillämpas första gången
vid 1990 års taxering. Äldre bestämmelser tillämpas dock i fråga om
avgift enligt 8 kap. studiestödslagen (1973:349) i dess lydelse före den
1 januari 1989.

1988:1518

1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1989.

2. De nya bestämmelserna i 18 § och 39 § 3 mom. tillämpas i fråga om
beskattningsår som börjar efter den 31 december 1988.

3. De nya bestämmelserna i punkt 5 av anvisningarna till 35 § och
punkterna 1, 2 d och 3 av anvisningarna till 36 § tillämpas om andelen
överlåtits efter den 18 augusti 1988 eller om andelen inlösts eller
bolaget upplösts efter denna dag. Har andelen övergått till någon annan
på annat sätt än genom gåva eller köp, byte eller därmed jämförligt fång
tillämpas de nämnda bestämmelserna om äganderättsövergången skett efter
den 31 december 1988.

4. De nya bestämmelserna i punkt 4 av anvisningarna till 36 § tillämpas
på realisationsförluster på grund av avyttringar efter den 31 december
1988. Har egendom i handelsbolag avyttrats under tiden den 19 augusti --
den 31 december 1988 gäller dock att realisationsförlust på grund av
avyttringen får dras av endast från realisationsvinst eller lotterivinst
i handelsbolag.

5. De nya bestämmelserna i punkt 2 av anvisningarna till 39 § tillämpas
om överlåtelse har skett efter den 8 november 1988.

1988:1523

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1989 och tillämpas första gången
vid 1990 års taxering.

1988:1528

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1989 och tillämpas första gången
vid 1990 års taxering. Äldre bestämmelser gäller fortfarande i fråga om
inkomster som avser tid före ikraftträdandet.

1988:1530

1. Denna lag träder i kraft, i fråga om 19 och 20 §§ den 1 januari 1989,
och i övrigt den 1 juli 1989 samt tillämpas första gången vid 1990 års
taxering. Bestämmelserna om kottar skall dock tillämpas första gången
vid 1989 års taxering.

2. Äldre bestämmelser skall gälla i fråga om ersättning enligt lagen
(1956:293) om ersättning åt smittbärare.

3. Äldre bestämmelser i fjärde stycket av punkt 12 av anvisningarna till
2 § gäller fortfarande i fråga om dem som efter utgången av juni 1989
kvarstår i arbete i ungdomslag hos offentliga arbetsgivare. Lag
(1989:430).

1989:96

Denna lag träder i kraft den 1 maj 1989.

De nya bestämmelserna tillämpas i fråga om avyttringar som har skett
efter utgången av år 1988.

1989:232

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1989 och tillämpas första gången vid
1990 års taxering. Äldre bestämmelser skall gälla i fråga om ersättning
enligt lagen (1956:293) om ersättning åt smittbärare.

1989:478

Denna lag träder i kraft två veckor efter den dag, då lagen enligt
uppgift på den utkommit från trycket i Svensk författningssamling, och
tillämpas första gången vid 1990 års taxering.

1989:545

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1989. Äldre bestämmelser skall
fortfarande tillämpas i fråga om avgift enligt 99 a § utlänningslagen
(1980:376).

1989:1017

1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1990 och tillämpas första
gången vid 1991 års taxering.

2. Äldre bestämmelser tillämpas i fråga om primäravdrag för
beskattningsår som påbörjats före ikraftträdandet samt i fråga om
anställds förvärv av värdepapper före den 1 januari 1990.

3. Äldre bestämmelser gäller även beträffande traktamente och
resekostnadsersättning samt avdrag för motsvarande kostnader om
ersättningen utbetalats efter ikraftträdandet och avser förrättning före
ikraftträdandet.

1989:1039

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1990 och tillämpas första gången
vid 1991 års taxering. Äldre bestämmelser skall dock fortfarande
tillämpas vid nämnda taxering i fråga om beskattningsår som har
påbörjats före den 1 januari 1990.

1990:117

Denna lag träder i kraft dagen efter den dag då lagen enligt uppgift på
den utkom från trycket i Svensk författningssamling och tillämpas första
gången vid 1991 års taxering.

1990:335

Denna lag träder i kraft den 30 juni 1990 och tillämpas första gången
vid 1991 års taxering. Äldre bestämmelser i 3 § tillämpas dock vid 1991
års taxering i fråga om sådana skattskyldiga som har ett räkenskapsår
som går ut under januari eller februari 1991.

1990:636

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1990 och tillämpas första gången vid
1991 års taxering.

1990:650

1. Denna lag träder i kraft den 1 juli 1990 och tillämpas första gången
vid 1992 års taxering i den mån inte annat följer av punkterna 2--30
nedan.

2. Äldre föreskrifter i 3 § med anvisningar tillämpas vid 1992 års
taxering. Beträffande sådana skattskyldiga som avses i första stycket c
av anvisningarna i den äldre lydelsen gäller detta dock i fråga om
brutna räkenskapsår endast under förutsättning att avkortning eller
förlängning av räkenskapsåret har skett på det sätt som anges i de två
sista meningarna av övergångsbestämmelserna till lagen (1990:665) om
ändring i bokföringslagen (1976:125).

3. Har en skattskyldig vid 1991 års taxering redovisat inkomst eller
underskott av annan fastighet, tillfällig förvärvsverksamhet eller
kapital enligt de äldre bestämmelserna i 41 § andra stycket skall den
skattskyldige vid beräkning av inkomst av näringsverksamhet vid 1992 års
taxering eller, om den skattskyldige inte taxeras då, vid 1993 års
taxering inte ta upp andra ingående tillgångs- och skuldposter i det
aktuella hänseendet än som framgår av andra och tredje styckena.

Som ingående fordran tas upp dels intäkt som blivit tillgänglig för
lyftning i början av beskattningsåret men som tagits till beskattning
det föregående beskattningsåret, dels utgift som betalts i slutet av det
föregående beskattningsåret men som inte dragits av vid beräkningen av
inkomsten för det beskattningsåret.

Som ingående skuld tas upp dels intäkt som har uppburits i slutet av det
föregående beskattningsåret men som inte tagits till beskattning det
året, dels utgift som är obetald vid ingången av beskattningsåret men
som dragits av vid beräkningen av inkomsten för det föregående
beskattningsåret.

Intäkter och utgifter som redovisats vid 1991 års taxering beaktas inte
vid 1992 års taxering eller, om den skattskyldige inte taxeras då, vid
1993 års taxering i vidare mån än vad som framgår av andra och tredje
styckena.

4. De nya föreskrifterna i 26 § första stycket och 34 § andra stycket om
avdrag för underskott som hänför sig till föregående år tillämpas inte
vid 1992 års taxering.

5. För sådant underskott som avses i äldre föreskrifter i 39 § 2 mom.
och som inte utnyttjats tidigare föreligger rätt till avdrag vid
beräkning av inkomst av näringsverksamhet senast vid den taxering som
sker sjätte kalenderåret efter det, då taxering för underskottsåret ägt
rum. Avdraget får dock inte överstiga det sammanlagda beloppet av sådan
inkomst av fastighet eller rörelse i utlandet som avses i de nämnda
föreskrifterna.

6. För sådant underskott som avses i äldre föreskrifter i 46 § 1 mom.
tredje stycket och som inte utnyttjats tidigare föreligger rätt till
avdrag vid beräkning av inkomst av näringsverksamhet senast vid den
taxering som sker sjätte kalenderåret efter det, då taxering för
underskottsåret ägt rum. Avdraget får dock inte överstiga det
sammanlagda beloppet av sådan inkomst av rederi-, luftfarts- och
varvsrörelse som avses i de nämnda föreskrifterna.

I fråga om sådant äldre underskott som avses i första stycket får
medgivande avseende 1992 och senare års taxeringar lämnas enligt de
upphävda bestämmelserna i 46 § 1 mom. femte stycket.

7. Äldre föreskrifter i punkt 4 andra stycket c och tredje stycket av
anvisningarna till 27 § tillämpas vid 1992 års taxering. Vid avskattning
skall dock nedskrivningens belopp tas upp som intäkt av
näringsverksamhet.

8. Beräknas omkostnadsbeloppet vid avyttring av näringsfastighet enligt
punkt 4 av övergångsbestämmelserna till lagen (1990:651) om ändring i
lagen (1947:576) om statlig inkomstskatt skall belopp som anges i punkt
5 första stycket av anvisningarna till 22 § och som hänför sig till tid
före den 1 januari 1991 inte tas upp som intäkt.

9. Övergår fastighet i inkomstslaget jordbruksfastighet, annan fastighet
eller rörelse eller fastighet utom riket till privatbostadsfastighet den
1 januari 1991 och avyttras fastigheten under tiden den 1 januari 1991
-- den 31 december 1999 tas som intäkt upp belopp som anges i punkt 5
första stycket första och andra meningarna av anvisningarna till 22 §.
Vad som sagts gäller dock inte om omkostnadsbeloppet beräknas enligt
punkt 4 av övergångsbestämmelserna till lagen (1990:651) om ändring i
lagen (1947:576) om statlig inkomstskatt.

10. Avyttras fastighet som avses i punkt 9 tas som intäkt upp belopp som
anges i punkt 5 första stycket tredje meningen av anvisningarna till 22
§, dock inte i den mån de värdehöjande åtgärderna hänför sig till tid
efter utgången av år 1990.

11. I fråga om fastighet som skall räknas som privatbostadsfastighet med
hänsyn till förhållandena vid utgången av år 1991 gäller följande.

Skulle fastigheten vid tillämpning av äldre föreskrifter ha ingått i en
förvärvskälla för vilken beskattningsåret börjat löpa före utgången av
år 1990 skall fastigheten hänföras till näringsverksamhet för den del av
beskattningsåret som avser år 1990. Punkt 6 av anvisningarna till 22 §
skall inte tillämpas i detta fall.

Har vid 1991 års taxering lager på fastigheten tagits upp till lägre
belopp än anskaffningsvärdet eller återanskaffningsvärdet vid utgången
av beskattningsåret efter avdrag för inkurans tas skillnaden upp som
intäkt av näringsverksamhet vid 1992 års taxering.

Bestämmelserna i första--tredje styckena gäller även del av fastighet.

12. har upphävts genom lag (1993:1541).

13. har upphävts genom lag (1993:1541).

14. Äldre föreskrifter i punkt 2 b av anvisningarna till 25 § gäller i
fråga om avdrag för värdeminskning på värmepannor, hissmaskinerier och
jämförlig maskinell utrustning som har anskaffats före ikraftträdandet
och på utrustning av sådant slag som anskaffats efter ikraftträdandet
men under ett beskattningsår för vilket taxering sker år 1991. Byts
utrustningen ut och har den skattskyldige på grund härav rätt till
avdrag för reparation av byggnad medges dock inte avdrag för
utrangering. I sådant fall skall ett belopp motsvarande vad som återstår
oavskrivet av anskaffningsvärdet för utrustningen läggas till
anskaffningsvärdet för byggnaden i den mån beloppet överstiger vad som
inflyter genom avyttring av material e. d. i samband med utbytet.

15. Äldre föreskrifter tillämpas på markanläggning som har anskaffats
före ikraftträdandet och på markanläggning som har anskaffats efter
ikraftträdandet men under ett beskattningsår för vilket taxering sker år
1991.

16. I fråga om utgifter som avses i punkt 15 av anvisningarna till 23 §
tillämpas äldre föreskrifter på utgifter före ikraftträdandet och på
utgifter som uppkommit efter ikraftträdandet men under ett
beskattningsår för vilket taxering sker år 1991.

17. I fråga om anslutningsavgift och anläggningsbidrag som avses i punkt
17 av anvisningarna till 23 § tillämpas äldre föreskrifter på utgifter
före ikraftträdandet och på utgifter som uppkommit efter ikraftträdandet
men under ett beskattningsår för vilket taxering sker år 1991.

18. Vid tillämpning av de nya föreskrifterna i punkt 3 fjärde stycket av
anvisningarna till 24 § på arbeten som utförts senast under det
räkenskapsår som taxeras år 1992 skall anskaffningsvärdet anses utgöras
av de direkta kostnaderna för arbetet.

19. Äldre föreskrifter i punkt 8 första stycket av anvisningarna till 25
§ gäller i fråga om kostnader för reparation och underhåll som har
utförts under beskattningsår för vilket taxering skett år 1991 eller
tidigare. Vid senare års taxeringar görs avdraget i inkomstslaget
näringsverksamhet.

20. Äldre bestämmelser i punkt 1 tredje stycket tredje och fjärde
meningarna av anvisningarna till 28 § tillämpas om rörelsen påbörjats
före utgången av år 1990. Uttrycket fastighetens uppräknade ingångsvärde
i rörelsen skall härvid utgöra fastighetens anskaffningsvärde.

21. Vid 1991 års taxering tillämpas inte de äldre föreskrifterna i 35 §
1 a mom. tredje stycket på handelsbolagsdelägares förvärv från bolaget
av egendom som avses i 35 § 3 och 4 mom. i momentens lydelse intill den
1 juli 1990.

22. Bestämmelsen om avyttring av tillgångar i handelsbolag i punkt 1
tredje stycket sista meningen av anvisningarna till 22 § tillämpas inte
om tillgångarna anskaffats före ikraftträdandet och avyttrats före
utgången av år 1991 och innehavet av tillgångarna betingats av
näringsverksamhet som bedrivs av bolaget eller av annan som med hänsyn
till äganderättsförhållanden eller organisatoriska förhållanden kan
anses stå bolaget nära.

23. Har tillgångar som avses i punkt 1 tredje stycket av anvisningarna
till 22 § anskaffats före utgången av år 1990 skall beräkningen av
realisationsvinst eller realisationsförlust enligt punkt 1 sista stycket
av anvisningarna till 24 § göras på grundval av vederlaget vid
anskaffningen.

24. Vid sådana avyttringar som avses i punkterna 2 och 3 av
övergångsbestämmelserna till lagen (1990:651) om ändring i lagen
(1947:576) om statlig inkomstskatt skall de upphävda bestämmelserna i
punkt 4 a av anvisningarna till 41 § alltjämt tillämpas.

25. Äldre bestämmelser i punkt 4 av anvisningarna till 41 § tillämpas
vid 1992 års taxering i fråga om intäkter som uppburits och utgifter som
erlagts i anslutning till årsskiftet 1990--1991.

26. Äldre föreskrifter i 32 § 1 mom. tredje stycket och punkt 11 av
anvisningarna till 32 § tillämpas fortfarande om anställningen har
upphört före den 1 januari 1991. Lag (1990:1421).

27. Äldre föreskrifter i 32 § 3 mom. tillämpas vid 1992 års taxering i
fråga om kostnadsersättning som avser tid före utgången av år 1990.

28. De nya föreskrifterna i 32 § 3 a mom. och punkt 12 av anvisningarna
till 22 § om skatteplikt för ersättning på grund av gruppsjukförsäkring
tillämpas inte om försäkringsfallet har inträffat före den 1 januari
1991. Lag (1990:1421).

29. Vid 1992 och 1993 års taxeringar skall vid reduktion av det
särskilda grundavdraget enligt punkt 1 fjärde stycket av anvisningarna
till 48 § med pension likställas inkomst av passiv näringsverksamhet
enligt 25 § och inkomst av kapital enligt 3 § 14 mom. lagen (1947:576)
om statlig inkomstskatt, till den del inkomsten av kapital överstiger 1
600 kronor. Vidare skall vid reduktion enligt punkt 1 femte stycket av
nämnda anvisningar med taxerad förvärvsinkomst likställas inkomst av
kapital enligt nämnda moment till den del inkomsten av kapital
överstiger 1 600 kronor.

Vid 1992 och 1993 års taxeringar skall det särskilda grundavdraget även
reduceras på grund av förmögenhet enligt de äldre bestämmelserna
avseende avdrag för nedsatt skatteförmåga i punkt 2 av anvisningarna
till  50 § och -- i fråga om makar -- 52 § 1 mom. andra stycket. Vad som
där sägs om fastighet, som avses i den äldre lydelsen av 24 § 2 mom.
samt sådan bostadsbyggnad med tillhörande tomt på jordbruksfastighet som
används som bostad av den skattskyldige, skall avse sådan
privatbostadsfastighet som anges i 5 § första stycket.

Bestämmelserna i första och andra styckena får inte leda till lägre
särskilt grundavdrag än vad den skattskyldige skulle ha medgetts i
grundavdrag enligt 48 § 2 mom. första--femte styckena och 48 § 3 mom. om
dessa regler i stället hade tillämpats för denne. Lag (1991:1866).

30. I fråga om de nya bestämmelserna i lagen skall, i den mån dessa
motsvarar föreskrifter som upphävs genom lagen och för vilka gällt
övergångsbestämmelser som fortfarande skulle kunna ha betydelse, dessa
övergångsbestämmelser tillämpas.

1990:1140

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1991 och tillämpas första gången
vid 1992 års taxering.

1990:1421

1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1991 och tillämpas första
gången vid 1992 års taxering i den mån inte annat följer av punkterna
2--5 nedan.

2. Äldre bestämmelser skall vid 1992 och senare års taxeringar tillämpas
i fråga om likvidation och fusion som föranlett utskiftning till
aktieägare före ikraftträdandet.

3. Äldre föreskrifter i punkt 23 av anvisningarna till 23 § om avdrag
för premie för grupplivförsäkring tillämpas på premie som betalas före
ikraftträdandet.

4. Äldre föreskrifter i punkt 1 av anvisningarna till 22 § tillämpas vid
1992 års taxering i fråga om uttag av vedbränsle före ikraftträdandet.

5. De nya bestämmelserna i punkt 4 av anvisningarna till 24 § tillämpas
inte i fråga om beskattningsår som påbörjats före ikraftträdandet.

1990:1457

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1991 och tillämpas första gången
vid 1992 års taxering.

1990:1487

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1991 och tillämpas första gången
vid 1992 års taxering.

1991:180

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1991. Om ärende om dispens enligt
bestämmelse som ändras genom denna lag är anhängigt hos riksskatteverket
vid utgången av juni 1991 skall ärendet prövas av skatterättsnämnden.
Nämndens beslut får inte överklagas.

1991:411

1. Denna lag träder i kraft den 1 juli 1991 och tillämpas första gången
vid 1992 års taxering.

2. Reglerna i punkt 4 av anvisningarna till 42 § om jämkning uppåt av
värdet av bilförmån som skall redovisas som intäkt av näringsverksamhet
tillämpas inte vid 1992 och 1993 års taxeringar för den del av
räkenskapsåret som belöper på tiden före ikraftträdandet.

1991:484

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1991 och tillämpas första gången vid
1993 års taxering.

1991:585

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1992 och tillämpas första gången
vid 1993 års taxering.

1991:592

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1993 såvitt avser ändringen i 54
§. Äldre bestämmelser gäller dock fortfarande i fråga om sådan inkomst
för vilken avgift enligt lagen (1908:128 s.1) om bevillningsavgifter för
särskilda förmåner och rättigheter skall erläggas eller beträffande
vilken befrielse från sådan avgift skall medges enligt särskilt
stadgande i samma lag.

Ändringen av punkt 3 b anvisningarna till 32 § träder i kraft den 1 juli
1991 och tillämpas första gången vid 1992 års taxering.

1991:602

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1991 och tillämpas första gången vid
1992 års taxering. Äldre bestämmelser i första meningen i
anvisningspunkten gäller fortfarande i fråga om folkpension som blivit
tillgänglig för lyftning före ingången av år 1992.

För skattskyldig som under år 1991 uppburit folkpension i form av halv
ålderspension skall vid 1992 års taxering vid tillämpningen av tredje
stycket grundavdraget beräknas enligt vad som gäller för skattskyldig
som uppburit full ålderspension. För skattskyldig som under år 1991
uppburit folkpension i form av förtidspension skall vid 1992 års
taxering äldre bestämmelser i tredje stycket gälla. För skattskyldig som
under år 1991 uppburit folkpension i form av förtidspension och som i
december 1991 uppburit annan folkpension än förtidspension tillämpas vid
1992 års taxering nya lydelsen av bestämmelsen i tredje stycket första
meningen a om i övrigt förutsättningarna enligt denna bestämmelse är
uppfyllda. Vidare skall för skattskyldig som i december 1991 uppburit
halv eller två tredjedels förtidspension gälla att det särskilda
grundavdraget inte får överstiga summan av uppburen folkpension och 52
procent av pensionstillskott som uppburits enligt 2 a § lagen om
pensionstillskott med tillägg av 8 100 kronor för den som uppburit halv
förtidspension och 10 800 kronor för den som uppburit två tredjedels
förtidspension.

1991:692

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1991 och tillämpas första gången vid
1992 års taxering.

1991:982

1. Denna lag träder i kraft den 1 augusti 1991.

2. Vad som i punkt 3 a av anvisningarna till 32 § sägs om
värdepappersinstitut skall också gälla sådan fondkommissionär som med
stöd av punkt 3 i övergångsbestämmelserna till lagen (1991:981) om
värdepappersrörelse driver rörelse enligt fondkommissionslagen
(1979:748).

1991:1044

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1992 och tillämpas första gången
vid 1993 års taxering.

1991:1153

Denna lag träder ikraft den 1 juli 1992 och tillämpas första gången vid
1993 års taxering.

1991:1832

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1992 och tillämpas första
gången vid 1993 års taxering i den mån inte annat följer av
punkterna 1--3 nedan.

1. Äldre föreskrifter i punkt 4 första stycket av anvisningarna till 23
§ skall alltjämt tillämpas om bidraget uppburits före
ikraftträdandet. Äldre föreskrifter i punkt 4 andra--fjärde styckena
tillämpas alltjämt om det ursprungliga beslutet om lån och bidrag
fattats före ikraftträdandet.

2. Äldre föreskrifter i punkt 23 av anvisningarna till 23 § tillämpas
alltjämt i fråga om skogsvårdsavgift som belöper på tid före den 1
juli 1992.

3. De nya bestämmelserna i punkterna 12 och 13 av
övergångsbestämmelserna till lagen (1990:650) om ändring i
kommunalskattelagen (1928:370) tillämpas första gången vid 1992
års taxering.

1991:1866

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1992 och tillämpas första gången
vid 1993 års taxering. De nya bestämmelserna i 33 § 2 mom. och punkt 29
av övergångsbestämmelserna till lagen (1990:650) om ändring i
kommunalskattelagen tillämpas dock första gången vid 1992 års taxering.

1991:1912

Denna lag träder i kraft 1 januari 1992 och tillämpas från och med 1992
års taxering.

I fråga om intäkter som uppburits och utgifter som erlagts i anslutning
till

1. årsskiftet 1990--1991 gäller punkt 4 av anvisningarna till  41 § i
dess lydelse den 30 juni 1990,

2. årsskiftet 1991--1992 gäller punkt 4 av anvisningarna till 41 § i
dess lydelse den 1 juli 1990, om den skattskyldige begär det.

1991:2006

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1992 och tillämpas första gången
vid 1992 års taxering.

1992:150

Denna lag träder i kraft såvitt avser särskilt bidrag till ensamstående
med barn den 1 maj 1992 och såvitt avser tävlingsvinst den 1 juli 1992.
Lagen tillämpas första gången vid 1993 års taxering.

1992:328

1. Denna lag träder i kraft den 1 juli 1992 och tillämpas första gången
vid 1993 års taxering.

2. Äldre föreskrifter i fjärde stycket gäller fortfarande i fråga om
ersättning som betalas ut efter ikraftträdandet.

1992:487

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1992 och tillämpas första gången vid
1993 års taxering.

1992:651

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1993. De nya bestämmelserna om
introduktionsersättning och barnpension i 19 § tillämpas första gången
vid 1994 års taxering. De nya bestämmelserna om ränta i 20 § tillämpas
på ränta som belöper på tid efter ikraftträdandet. Efterlevandelivränta
till barn enligt lagen (1954:243) om yrkesskadeförsäkring eller annan i
17 kap. 2 § lagen (1962:381) om allmän försäkring angiven livränta
räknas dock vid 1993 års taxering inte som skattepliktig inkomst till
den del livräntan  föranlett att barnpension under 1992 utbetalats med
lägre belopp än 0,4 basbelopp vid pension efter en förälder och 0,8
basbelopp vid pension efter båda föräldrarna. Äldre bestämmelser gäller
fortfarande i fråga om stipendier som utbetalats före den 1 juli 1993.
Lag (1992:1597).

1992:688

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1992 och tillämpas första gången vid
1993 års taxering. Äldre föreskrifter tillämpas dock fortfarande vid
1993 års taxering i fråga om avgifter som avser tiden före den 1 januari
1992.

1992:693

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1992 och tillämpas första
gången vid 1992 års taxering. Om den skattskyldige yrkar det skall
dock lagret vid 1992--1995 års taxeringar värderas med tillämpning
av äldre bestämmelser. Lag (1994:777).

1992:841

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1992 och tillämpas första gången
vid 1994 års taxering.

1992:1069

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1993. De nya bestämmelserna om
introduktionsersättning i 19 § tillämpas första gången vid 1994 års
taxering. De nya bestämmelserna om ränta i 20 § tillämpas på ränta som
belöper på tid efter ikraftträdandet.

1992:1343

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1993 och tillämpas första gången
vid 1994 års taxering i den mån inte annat följer av punkterna 1--3
nedan.

1. Den nya lydelsen av punkt 13 nionde stycket av anvisningarna till 23
§ får tillämpas första gången i fråga om överskjutande belopp som hänför
sig till 1991 års taxering.

2. Äldre bestämmelser i punkt 19 av anvisningarna till 23 § och punkt 7
av anvisningarna till 33 § tillämpas alltjämt i fråga om avdrag som
belöper på tiden före ikraftträdandet.

3. De nya bestämmelserna i punkterna 12 och 13 av
övergångsbestämmelserna till lagen (1990:650) om ändring i
kommunalskattelagen (1928:370) tillämpas första gången vid 1993 års
taxering.

1992:1484

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1994 och tillämpas första gången
vid 1995 års taxering.

1992:1581

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1993 och tillämpas första gången
vid 1994 års taxering.

1992:1596

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1993 och tillämpas första
gången vid 1994 års taxering.

1992:1662

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1993 och tillämpas första gången
vid 1994 års taxering. I fråga om intäkter som uppburits och utgifter
som erlagts i anslutning till årsskiftet 1992--1993 tillämpas dock äldre
bestämmelser. För det fall intäkt beskattats eller avdrag medgivits för
utgift vid 1993 års taxering i enlighet med äldre bestämmelser skall
intäkten inte beskattas och avdrag inte medges för utgiften vid 1994 års
taxering.

1992:1747

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1993 och tillämpas första gången
vid 1994 års taxering.

1993:116

Denna lag träder i kraft den 15 mars 1993 och tillämpas första gången vid 1994
års taxering.

1993:359

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1993 och tillämpas första gången vid
1994 års taxering. Äldre bestämmelser gäller fortfarande i fråga om
ersättningar för sådana merutgifter som avser tid före ikraftträdandet.
Lag (1993:1523).

1993:526

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1993 och tillämpas första gången
vid 1994 års taxering. Äldre bestämmelser i punkt 3 av anvisningarna
till 54 § får dock på yrkande av skattskyldig tillämpas vid 1994 års
taxering.

1993:938

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1994 och tillämpas första
gången vid 1995 års taxering.

Äldre bestämmelser i punkt 1 av anvisningarna till 31 § om återköp
av pensionsförsäkring skall dock alltjämt tillämpas i fråga om
dispens för återköp på grund av ansökan som kommit in till
skattemyndigheten före ikraftträdandet.

Äldre bestämmelser i punkt 6 första stycket av anvisningarna till
46 § skall fortfarande tillämpas om försäkringen överlåtits genom
bodelning före ikraftträdandet.

Övergångsbestämmelserna i lagen (1975:1348) om ikraftträdande
av lagen (1975:1347) om ändring i kommunalskattelagen
(1928:370) skall fortfarande gälla.

1993:1442

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1994 och tillämpas första
gången vid 1995 års taxering.

1993:1470

1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1994 och tillämpas på
avyttringar som skett den 8 september 1993 eller senare samt på
sådan äganderättsövergång eller sådant karaktärsbyte som avses i
punkt 5 åttonde stycket respektive punkt 6 av anvisningarna till 22
§ om äganderättsövergången eller karaktärsbytet skett den 8
september 1993 eller senare.

2. Utan hinder av vad som stadgas i punkt 1 gäller där angivna
bestämmelser i deras lydelse intill den 1 januari 1994 om punkt 2
av övergångsbestämmelserna till lagen (1993:1471) om ändring i
lagen (1947:576) om statlig inkomstskatt tillämpas vid avyttring av
fastighet eller bostadsrätt.

1993:1515

1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1994 och tillämpas första
gången vid 1995 års taxering. De nya reglerna om avdrag för väg-,
bro- och färjeavgifter i punkt 4 av anvisningarna till 33 § och den
nya lydelsen av punkt 3 av anvisningarna till 54 § skall dock
tillämpas första gången vid 1994 års taxering.

2. Vad som sägs i punkt 3 femte stycket av anvisningarna till 33 §
om bestämmandet av normalbeloppets storlek skall dock gälla först
i fråga om kalenderåret 1995 och tillämpas första gången vid 1996
års taxering. För kalenderåret 1994 skall storleken av helt
normalbelopp bestämmas till 70  procent av det belopp som kan
anses motsvara största normala ökning i levnadskostnaden för en
dag i respektive förrättningsland.

3. Äldre föreskrifter i 32 § 4 mom. samt punkterna 3 och 3 a av
anvisningarna till 33 § tillämpas vid 1995 års taxering i fråga om
kostnadsersättning som avser tid före utgången av år 1993.

1993:1523

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1994. De nya bestämmelserna -
med undantag av den nya ikraftträdandebestämmelsen till lagen
(1993:359) om ändring i kommunalskattelagen (1928:370) - tillämpas
första gången vid 1995 års taxering.

1993:1524

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1994 och tillämpas första
gången vid 1995 års taxering.

1993:1541

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1994 och tillämpas första
gången vid 1995 års taxering.

Inkomst hos ett handelsbolag som med tillämpning av äldre rätt
skulle ha tagits upp vid 1995 års eller, om den skattskyldige då inte
taxeras, vid 1996 års taxering skall tas upp i enlighet med äldre rätt
om de nya bestämmelserna föranleder att inkomsten annars inte tas
upp vid ifrågavarande taxeringar.

Vid tillämpningen av de nya föreskrifterna i punkt 2 a av
anvisningarna till 22 § skall hänsyn inte tas till sammansättningen
av värdepappersfonds förmögenhet före den 1 januari 1994. Under
tiden från och med den 1 januari till och med den 30 juni 1994 skall
i stället för förmögenhetsnivån 90 procent i anvisningspunktens
tredje stycke en gräns på 75 procent tillämpas.

Vid tillämpningen av de nya föreskrifterna i punkt 2 a femte och
sjätte styckena av anvisningarna till 22 § skall, i fråga om utdelning
som lämnas under år 1994, anses att fonden mottagit de
vidareutdelade inkomsterna efter ikraftträdandet.

I fråga om beskattningsår som påbörjats före ikraftträdandet gäller
äldre föreskrifter avseende utdelning respektive vinst och förlust
vid avyttring  av aktier eller andra finansiella instrument om
skattskyldighet eller rätt till avdrag för förlust uppkommit före
ikraftträdandet.

De nya föreskrifterna om skatteplikt i punkt 2 a av anvisningarna
till 22 § tillämpas inte i fråga om utdelning på förlagsinsatser i
ekonomisk förening som betalats in till föreningen före
ikraftträdandet.

1994:201

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1994. Äldre bestämmelser tillämpas
fortfarande i fråga om skatt och ränta enligt lagen (1968:430) om
mervärdeskatt.

1994:556

Denna lag träder i kraft den I juli 1994 och tillämpas första gången
vid 1995 års taxering. De nya bestämmelserna i 33 § och punkt 8 av
anvisningarna till 33 § tillämpas dock endast på
barnomsorgskostnader som avser tid efter ikraftträdandet.

1994:777

1. Denna lag träder i kraft den 1 juli 1994 och tillämpas första
gången vid 1995 års taxering om inte annat föreskrivs i punkterna
2--4.

2. Den nya lydelsen av övergångsbestämmelsen till lagen
(1992:693) om ändring i kommunalskattelagen (1928:370)
tillämpas första gången vid 1994 års taxering.

3. Den nya lydelsen av punkt 2 a av anvisningarna till 22 §
tillämpas första gången vid 1996 års taxering.

4. I fråga om bidrag till regionala utvecklingsfonder tillämpas vid
1995 och 1996 års taxeringar äldre föreskrifter i punkt 25 av
anvisningarna till 23 §.

1994:1677

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1995 och tillämpas första
gången vid 1996 års taxering.

1994:1781

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1995 såvitt avser avgift enligt
aktiebolagslagen (1975:1385) och samtidigt med lagen (1994:1500)
med anledning av Sveriges anslutning till Europeiska unionen
såvitt avser avgift enligt lagen (1994:1776) om skatt på energi.
Äldre föreskrifter gäller fortfarande i fråga om förhållanden som
hänför sig till tiden före ikraftträdandet.

1994:1855

1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1995 och tillämpas första
gången vid 1996 års taxering om inte annat framgår av punkt 2--4.

2. I fråga om beskattningsår som påbörjats före ikraftträdandet
gäller äldre föreskrifter avseende utdelning respektive vinst och
förlust vid avyttring av aktier eller andra finansiella instrument om
skattskyldighet eller rätt till avdrag har uppkommit före
ikraftträdandet.

3. Äldre föreskrifter i 33 § 2 mom. gäller vid beräkning av
skattskyldigs rätt till avdrag för kostnader för resor till och från
arbetet beträffande inkomst av näringsverksamhet i vilken ingår
förvärvskälla för vilken beskattningsåret har börjat före den 3
november 1994. Äldre föreskrifter i 33 § 2 mom. gäller även i fråga
om barnomsorgskostnader som avser tid före den 1 januari 1995.
Lag (1995:651).

4. Äldre föreskrifter i 46 § 1 mom. gäller i fråga om
näringsverksamhet för vilken beskattningsåret har börjat före
ikraftträdandet till den del underskottet belöper på tid före nämnda
dag. Härvid skall -- om den skattskyldige inte visar annat -- så stor
del av underskottet anses hänförligt till tid före ikraftträdandet som
svarar mot förhållandet mellan den del av beskattningsåret som
infaller före nämnda dag och hela beskattningsåret.

1994:1856

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1995 och tillämpas första
gången vid 1995 års taxering.

1994:1857

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1995 och tillämpas första
gången vid 1996 års taxering. Lagen tillämpas inte på händelser
som inträffar före utgången av år 1994.

1994:1912

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1996 och tillämpas första
gången vid 1997 års taxering.

1994:1921

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1995 och tillämpas första
gången vid 1996 års taxering.

1994:1990

1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1995 och tillämpas första
gången vid 1996 års taxering.

2. Punkt 12 av anvisningarna till 32 § gäller i sin äldre lydelse i
fråga om bidrag enligt den upphävda lagen (1994:553) om
vårdnadsbidrag som betalas ut efter i kraftträdandet. 33 § 1 mom.
samt punkt 8 av anvisningarna till 33 § gäller i sina äldre lydelser i
fråga om barnomsorgskostnader som avser tid före 1 januari 1995.

1994:2044

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1995 och tillämpas första
gången vid 1996 års taxering.

1995:283

Denna lag träder i kraft den 1 april 1995 och tillämpas första
gången vid 1996 års taxering.

Den äldre bestämmelsen gäller fortfarande i fråga om hustrutillägg
som utbetalats före ikraftträdandet.

1995:547

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1996 och tillämpas första
gången vid 1997 års taxering. Äldre bestämmelser gäller beträffande
skattskyldig med inkomst av näringsverksamhet för vilken
beskattningsåret har börjat före ikraftträdandet.

1995:651

1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1996 och tillämpas första
gången vid 1997 års taxering. Den nya bestämmelsen i punkt 3 av
övergångsbestämmelserna till lagen (1994:1855) om ändring i
kommunalskattelagen (1928:370) tillämpas dock redan vid 1996 års
taxering.

2. Äldre bestämmelser tillämpas beträffande utgifter för hälso- och
sjukvård, tandvård, läkemedel, företagshälsovård och rehabilitering
vilka hänför sig till tid före ikraftträdandet.

3. Punkt 1 tredje stycket av anvisningarna till 20 § i dess nya
lydelse tillämpas i fråga om utgifter som uppkommit efter
ikraftträdandet. Lag (1995:1624).

1995:853

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1995 och tillämpas första gången
vid 1995 års taxering. De nya föreskrifterna i punkt 1 av
anvisningarna till 31 § samt punkt 4 av anvisningarna till 41 §
tillämpas på överlåtelser respektive överföringar av
pensionsförsäkringar efter ikraftträdandet.

1995:919

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1995 och tillämpas första gången
vid 1996 års taxering. Äldre föreskrifter gäller alltjämt för avgift
för pensionsförsäkring som betalats respektive inbetalning på
pensionssparkonto som gjorts före den 8 april 1995. I fråga om
avgifter som erlagts och inbetalningar som gjorts senare under år
1995 medges avdrag till den del avdragsutrymmet beräknat enligt de
nya reglerna överstiger avdraget för avgifter som erlagts respektive
inbetalningar som gjorts före den 8 april 1995. Lagen inskränker inte
tillämpligheten av övergångsbestämmelserna i lagen (1975:1348) om
ikraftträdande av lagen (1975:1347) om ändring i kommunalskattelagen
(1928:370).

1995:987

Denna lag träder i kraft den 1 augusti 1995 och tillämpas första
gången vid 1996 års taxering.

1995:1521

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1996 och tillämpas, såvitt
gäller den nya lydelsen av 46 § 2 mom. och punkt 1 av anvisningarna
till 19 §, första gången vid 1996 års taxering, och i övrigt första
gången vid 1997 års taxering.

1995:1613

1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1996.

2. Lagen tillämpas, om inte annat följer av 3, i fråga om företag
som omfattas av lagen (1995:1559) om årsredovisning i kreditinstitut
och värdepappersbolag och lagen (1995:1560) om årsredovisning i
försäkringsföretag på beskattningsår som påbörjas den 1 januari 1996
eller senare och i övrigt på beskattningsår som påbörjas den 1
januari 1997 eller senare.

3. Den nya lydelsen av punkt 1 av anvisningarna till 43 § tillämpas
första gången vid 1997 års taxering.

1995:1624

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1996 och tillämpas första
gången vid 1997 års taxering. De nya bestämmelserna tillämpas dock
endast i fråga om näringsverksamhet som påbörjas efter utgången av år
1995.

1996:162

Denna lag träder i kraft den 1 april 1996 och tillämpas första
gången vid 1997 års taxering. För beskattningsår som påbörjas före
den 1 januari 1996 skall dock äldre bestämmelser tillämpas på inkomst
som hänför sig till tid före den 1 januari 1996.

1996:651

1. Denna lag träder i kraft den 1 juli 1996 och tillämpas vad avser
de nya bestämmelserna i 32 § 3 f mom., 42 §, punkt 4 av anvisningarna
till 41 § och punkt 6 av anvisningarna till 42 § första gången vid
1998 års taxering, och i övrigt första gången vid 1997 års taxering.

2. Den nya lydelsen av punkt 1 av anvisningarna till 20 § tillämpas
endast i fråga om måltidsutgifter efter utgången av år 1995.

3. Traktamentsersättning och ersättning för hemresekostnader som
Europeiska unionens institutioner eller organ har betalat till
nationella experter under 1995 är inte skattepliktig intäkt vid 1996
års taxering.

1996:1208

1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1997, om inte annat följer
av punkt 2-5, och tillämpas första gången vid 1998 års taxering.

2. De nya bestämmelserna i 69 § träder i kraft den dag regeringen
bestämmer.

3. De nya bestämmelserna i punkt 32 av anvisningarna till 23 § samt
i punkterna 3 b, 3 c och 4 av anvisningarna till 33 § tillämpas
endast i fråga om kostnader som belöper på körning efter utgången av
år 1996.

4. I fråga om skattskyldig som har inkomst av förvärvskälla i
inkomstslaget näringsverksamhet för vilken beskattningsåret har
börjat före den 1 januari 1997 skall dock vid 1998 års taxering
avdrag i förvärvskällan medges enligt äldre bestämmelser enligt
schablon som anges i andra stycket punkt 4 av anvisningarna till 33 §
för kostnader som uppkommit före den 1 januari 1997 om avdraget
beräknat enligt nämnda lagrum överstiger 1 krona och 30 öre per
kilometer.

5. Nybilspriset för 1996 års modeller skall fr.o.m. inkomståret 1997
justeras med hänsyn till de förändringar av försäljningsskatten som
skett genom lagen (1996:833) om ändring i lagen (1996:537) om ändring
i lagen (1978:69) om försäljningsskatt på motorfordon.

1996:1219

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1997 och tillämpas första
gången vid 1998 års taxering.

1996:1240

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1997 och tillämpas första
gången vid 1998 års taxering. Om en försäkring enligt äldre
bestämmelser har förklarats likställd med pensionsförsäkring, skall
detta gälla även vid 1998 och senare års taxeringar. I fråga om andra
försäkringar som tecknats i en utomlands bedriven försäkringsrörelse
före ikraftträdandet tillämpas äldre bestämmelser, om inte den
skattskyldige yrkar att de nya bestämmelserna skall tillämpas.

1996:1331

1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1998 och tillämpas första
gången vid 1999 års taxering.

2. Äldre bestämmelser i 19 § tillämpas i fråga om ränta som utgår
enligt uppbördslagen (1953:272), lagen (1958:295) om sjömansskatt,
tullagen (1973:670), lagen (1982:1006) om avdrags- och
uppgiftsskyldighet beträffande vissa uppdragsersättningar, lagen
(1984:668) om uppbörd av socialavgifter från arbetsgivare,
tullagen (1987:1065) och mervärdesskattelagen (1994:200) och som
betalas ut efter ikraftträdandet. Lag (1997:507).

3. Äldre bestämmelser om stipendium i 19 § gäller i fråga om
stipendium som har beviljats före utgången av år 1997 och vars
storlek har bestämts med hänsyn till att det inte är
skattepliktigt. Lag (1997:772).

1996:1394

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1997 och tillämpas första
gången vid 1998 års taxering.

1996:1399

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1997. Punkt 1 av
anvisningarna till 20 § i dess nya lydelse tillämpas i fråga om
utgifter som uppkommit efter ikraftträdandet. Den nya lydelsen av
punkt 9 av anvisningarna till 22 § tillämpas i fråga om bidrag som
mottagits efter ikraftträdandet.

1997:244

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1998. Äldre bestämmelser
tillämpas dock fortfarande i fråga om kontant
arbetsmarknadsstöd som betalas ut efter ikraftträdandet. Den
nya bestämmelsen tillämpas inte ifråga om stipendium som
beviljats före utgången av år 1997 och vars storlek har
bestämts med hänsyn till att det inte är skattepliktigt.
Lag (1997:771).

1997:402

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1997 och tillämpas första
gången vid 1998 års taxering. Äldre bestämmelser tillämpas dock
fortfarande i fråga om kontant arbetsmarknadsstöd som betalas
ut efter ikraftträdandet.

1997:438

Denna lag träder i kraft den 1 september 1997 och tillämpas
första gången vid 1998 års taxering. De nya föreskrifterna
skall dock tillämpas för resor som företagits efter den 31
december 1996.

1997:447

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1997 och tillämpas första
gången vid 1998 års taxering.

1997:506

Denna lag träder i kraft den 1 november 1997 och tillämpas från
och med 1999 års taxering. Äldre bestämmelser gäller dock
fortfarande i fråga om ränta enligt uppbördslagen (1953:272),
lagen (1984:668) om uppbörd av socialavgifter från
arbetsgivare, mervärdesskattelagen (1994:200) och sådan ränta
på tull enligt den upphävda tullagen (1987:1065) som belöper på
tid efter år 1992. Äldre bestämmelser gäller också i fråga om
belopp för vilket arbetsgivare är betalningsskyldig enligt 75 §
uppbördslagen (1953:272).

1997:770

1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1998 och tillämpas,
om inte annat följer av punkt 2, första gången vid 1999 års
taxering.

2. Den nya bestämmelsen i punkt 4 av anvisningarna till 41 §
tillämpas endast i fråga om förmåner som kommit den
skattskyldige till godo efter utgången av år 1997.

1997:851

Denna lag träder i kraft den 1 december 1997 och tillämpas
första gången vid 1999 års taxering. På yrkande av den
skattskyldige får de nya bestämmelserna i punkt 1 och 2 av
anvisningarna till 22 § tillämpas redan fr.o.m. 1995 års
taxering.

1997:935

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1998 och tillämpas
första gången vid 1999 års taxering.

1997:950

1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1998 och tillämpas
första gången vid 1999 års taxering.

2. Äldre föreskrifter i 33 § 2 mom. gäller vid beräkning av
skattskyldigs rätt till avdrag för resor till och från
arbetsplatsen beträffande inkomst av näringsverksamhet i vilken
ingår förvärvskälla för vilken beskattningsåret har börjat före
den 20 september 1997.

1998:233

1. Denna lag träder i kraft den 1 juli 1998.

2. Den nya bestämmelsen i punkt 1 av anvisningarna till 19 §
tillämpas första gången vid 1999 års taxering. Äldre
bestämmelser gäller fortfarande i fråga om stipendier som
lämnats enligt den upphävda förordningen (1995:559) om
stipendium efter genomfört basår inom kommunal vuxenutbildning.

3. De nya bestämmelserna i punkt 3 av anvisningarna till 33 §
tillämpas första gången vid 1998 års taxering för resor som
företagits efter den 31 december 1996.

1998:328

Denna lag träder i kraft den 30 juni 1998 och tillämpas vad
gäller punkt 21 av anvisningarna till 23 § första gången vid
1999 års taxering och övriga bestämmelser första gången vid
2001 års taxering. På yrkande av den skattskyldige får dock de
sist avsedda bestämmelserna tillämpas vid 1998, 1999 och 2000
års taxeringar. Lagen inskränker inte tillämpligheten av
övergångsbestämmelserna i lagen (1975:1348) om ikraftträdande
av lagen (1975:1347) om ändring i kommunalskattelagen
(1928:370).

1998:337

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1998 och tillämpas första
gången vid 1999 års taxering. Äldre bestämmelser skall dock
tillämpas för förmåner som kunnat utnyttjas före
ikraftträdandet.

1998:682

1. Denna lag träder i kraft den 1 november 1998 och tillämpas
första gången vid 2000 års taxering.

2. Äldre bestämmelser skall fortsätta att gälla för personer
som är födda år 1937 eller tidigare.

1998:683

1. Denna lag träder i kraft den 1 juli 1998 såvitt avser de nya
föreskrifterna i 46 § 2 mom., punkt 12 av anvisningarna till
32 § och punkt 6 av anvisningarna till 46 § och i övrigt den 1
januari 1999.

2. De nya föreskrifterna i 46 § 2 mom., i punkt 6 av
anvisningarna till 46 § och i punkt 1 av anvisningarna till 48 §
tillämpas första gången vid 2000 års taxering. Lag (1998:1767).

3. har upphävts genom lag (1998:1767).

4. har upphävts genom lage (1998:1767).

1998:684

1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999 och tillämpas
första gången vid 2000 års taxering.

2. Äldre bestämmelser i fjärde stycket punkt 19 av
anvisningarna till 23 § och i andra stycket punkt 7 av
anvisningarna till 33 § gäller fortfarande för personer som är
födda år 1937 eller tidigare.

1998:1604

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999 och tillämpas i fråga
om omständigheter som hänför sig till tiden efter ikraftträdandet.

1998:1619

1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999 och tillämpas
första gången vid 2000 års taxering. För beskattningsår som har
påbörjats före ikraftträdandet gäller dock äldre bestämmelser
om inte annat följer av punkt 2.

2. Bestämmelsen i andra stycket första meningen av paragrafens
lydelse vid utgången av år 1998 skall tillämpas sista gången
vid 1999 års taxering. I 5 § lagen (1998:1620) om beskattning
av valutakursreserv finns bestämmelser som skall tillämpas
fr.o.m. 2000 års taxering.

1998:1666

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999 och tillämpas
första gången vid 2001 års taxering. De nya bestämmelserna i
punkt 20 d fjärde och sjätte styckena av anvisningarna till 23 §
skall dock tillämpas vid 1998, 1999 och 2000 års taxeringar
om den skattskyldige har yrkat att de nya bestämmelserna i
lagen (1998:328) om ändring i kommunalskattelagen (1928:370)
skall tillämpas vid dessa taxeringar. På yrkande av den
skattskyldige får de nya bestämmelserna i övrigt tillämpas vid
1998, 1999 och 2000 års taxeringar om den skattskyldige har
yrkat att de nya bestämmelserna i lagen (1998:328) om ändring i
kommunalskattelagen (1928:370) skall tillämpas vid dessa
taxeringar.

1998:1671

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999. Den äldre
lydelsen tillämpas i fråga om aktier som erhållits före
ikraftträdandet genom sådan utdelning som avses i de upphävda
bestämmelserna i 3 § 7 mom. fjärde stycket lagen (1947:576) om
statlig inkomstskatt. Lag (1999:642).

1999:198

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1999 och tillämpas i fråga om
utgifter efter ikraftträdandet.

1999:200

1. Denna lag träder i kraft den 1 maj 1999.

2. Ändringen i 19 § tillämpas första gången vid 2000 års
taxering och endast på sådan försäkringsersättning som avser
skada som inträffat efter lagens ikraftträdande.

3. Ändringen i punkt 1 av anvisningarna till 22 § tillämpas i
fråga om avyttringar efter ikraftträdandet. På yrkande av den
skattskyldige skall de nya bestämmelserna tillämpas även på
avyttringar före ikraftträdandet.

1999:295

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2000. Äldre bestämmelser
skall fortfarande gälla i fråga om församlingsskatt avseende
2000 och tidigare års taxeringar.

1999:317

1. Denna lag träder i kraft den 1 juli 1999 och tillämpas
första gången vid 1999 års taxering.

2. De nya bestämmelserna tillämpas i fråga om utgifter som
uppkommit efter utgången av år 1997.

3. Äldre bestämmelser skall tillämpas vid 1999 och 2000 års
taxeringar om dessa är förmånligare för den skattskyldige.

1999:604

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2000 och tillämpas
första gången vid 2001 års taxering. Vad som sägs i de nya
föreskrifterna om försäkringsavtalet och försäkringstekniska
riktlinjer gäller under åren 2000 och 2001 i stället
försäkringstekniska grunder när försäkringsgivaren tillämpar
punkten 2 av övergångsbestämmelserna till lagen (1999:600) om
ändring i försäkringsrörelselagen (1982:713).

1999:633

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1999 och tillämpas första
gången vid 2000 års taxering. I fråga om beskattningsår som har
påbörjats före ikraftträdandet tillämpas äldre bestämmelser på
yrkande av den skattskyldige.

1999:933

Denna lag träder i kraft den 31 december 1999 och tillämpas
första gången vid 2001 års taxering.

1999:960

Denna lag träder i kraft den 31 december 1999 och tillämpas
första gången vid 2001 års taxering.

1999:1048

Denna lag träder i kraft den 31 december 1999 och tillämpas
första gången vid 2000 års taxering.

1999:1082

Denna lag träder i kraft den 31 december 1999 och tillämpas
första gången vid 2001 års taxering. Äldre bestämmelser skall
dock tillämpas i fråga om räkenskapsår som har påbörjats före
den 1 januari 2000. Äldre bestämmelser skall tillämpas även
därefter av den som är skyldig att föra räkenskaper enligt
jordbruksbokföringslagen (1979:141).

1999:1127

Denna lag träder i kraft den 31 december 1999 och tillämpas
första gången vid 2000 års taxering.

1999:1149

Denna lag träder i kraft den 31 december 1999 och tillämpas
första gången vid 2001 års taxering. I fråga om skattskyldig
vars räkenskapsår påbörjats före den 1 januari 2000 skall de
äldre bestämmelserna tillämpas på förhållanden som hänför sig
till tid före den 1 januari 2000.

1999:1338

Denna lag träder i kraft den 31 december 1999 och tillämpas
första gången vid 2001 års taxering. Vad som sägs i de nya
föreskrifterna om försäkringsavtalet och försäkringstekniska
riktlinjer gäller under åren 2000 och 2001 i stället
försäkringstekniska grunder när försäkringsgivaren tillämpar
punkten 2 av övergångsbestämmelserna till lagen (1999:600) om
ändring i försäkringsrörelselagen (1982:713).