Lag (1904:26 s.1) om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap och förmynderskap

1 kap. Om äktenskapets ingående

1 §  Om två personer vill ingå äktenskap med varandra inför
en svensk myndighet, ska det prövas om det finns något hinder
mot äktenskapet enligt svensk lag.

Om ingen av dem är svensk medborgare eller har hemvist i
Sverige, ska det dessutom prövas att var och en av dem har
rätt att ingå äktenskapet enligt lagen i en efter eget val
angiven stat där han eller hon antingen är medborgare eller
har hemvist. Om båda begär det och det finns särskilda skäl,
får dock prövningen ske med tillämpning av enbart svensk lag
även i ett sådant fall. Lag (2009:256).

2 §  Har upphävts genom lag (2004:144).

3 §  Har upphävts genom lag (2004:144).

4 §  När äktenskap skall ingås inför svensk myndighet här i riket,
tillämpas svensk lag i fråga om vigsel. Lag (1973:942).

5 §  Regeringen kan bestämma, att med diplomatisk eller konsulär tjänst
eller med befattning som präst skall vara förenad behörighet att i
främmande stat förrätta vigsel enligt svensk lag. Regeringen kan även
genom särskilt förordnande tillerkänna lämplig person sådan behörighet.

Vad som i svensk lag föreskrives om verkan av att vigselförrättare
förfarit oriktigt vid vigsel här i riket eller överskridit sin
behörighet äger motsvarande tillämpning, när svensk vigselförrättare
viger i främmande stat. Lag (1976:1120).

6 §  Den som enligt främmande lag är behörig att förrätta vigsel får i
fall som regeringen bestämmer viga här i riket med tillämpning av nämnda
lag. Lag (1976:1120).

7 § Äktenskap som ingåtts utom riket enligt främmande lag
anses giltigt till formen, om det är giltigt i den stat där
det ingicks. Har äktenskap ingåtts inför diplomatisk eller
konsulär tjänsteman eller annan, som av främmande stat
förordnats att förrätta vigsel i annan främmande stat, anses
äktenskapet också giltigt till formen, om det är giltigt i
den stat som meddelat förordnandet.

Även i annat fall än som avses i första stycket ska äktenskap
som ingåtts utom riket anses giltigt till formen, om det är
giltigt i den eller de stater där makarna var medborgare
eller hade hemvist. Lag (2009:256).

8 §  Äktenskap som skulle vara ogiltigt på grund av formfel
får godkännas av regeringen, om det finns synnerliga skäl.
Ärendet får tas upp endast på ansökan av en av dem som avsett
att ingå äktenskap eller, om en av dem har avlidit, av
arvingar till den avlidne. Lag (2009:256).

8 a § Ett äktenskap som har ingåtts enligt utländsk lag 
erkänns inte i Sverige

1. om det vid tidpunkten för äktenskapets ingående skulle ha 
funnits hinder mot äktenskapet enligt svensk lag,

2. om det är sannolikt att äktenskapet har ingåtts under 
tvång, eller

3. om parterna inte var närvarande samtidigt vid äktenskapets 
ingående och minst en av dem då var svensk medborgare eller 
hade hemvist i Sverige.

Första stycket gäller inte om båda parterna är över 18 år och 
det finns synnerliga skäl att erkänna äktenskapet. 
Lag (2021:465).

9 §  Regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer kan meddela
särskilda föreskrifter om sättet för hindersprövning i fråga om sådan
vigsel enligt svensk lag som avses i detta kapitel. Lag (1976:1120).

10 § Har upphävts genom lag (2004:144).

2 kap. Har upphävts genom lag (1973:942).

3 kap. Om äktenskapsmål m.m.

1 §  Äktenskapsmål är mål om äktenskapsskillnad och mål där
det är tvist om personerna är förenade i äktenskap med
varandra. Lag (2009:256).

2 §  Äktenskapsmål får tas upp av svensk domstol, om

1. båda makarna är svenska medborgare,

2. käranden är svensk medborgare och har hemvist här i riket
eller tidigare har haft hemvist här sedan han eller hon fyllt
arton år,

3. käranden inte är svensk medborgare men har hemvist här i
riket sedan minst ett år,

4. svaranden har hemvist här i riket,

5. saken rör ogiltighet av vigsel som har förrättats av
svensk myndighet, eller

6. det i annat fall än som avses i 1–5 finns särskilda skäl
att talan prövas här i riket, under förutsättning att en av
makarna är svensk medborgare eller käranden inte kan få sin
talan prövad i den stat där han eller hon är medborgare eller
har hemvist. Lag (2009:256).

3 §  Är svensk domstol behörig att upptaga talan av ena maken, kan
domstolen också upptaga talan av andra maken till gemensam hand
läggning. Lag (1973:942).

4 §  Talan om äktenskapsskillnad prövas enligt svensk lag i den mån ej
annat följer av vad som föreskrives här nedan.

Äro båda makarna utländska medborgare och har ej någondera hemvist här
i riket sedan minst ett år, får icke mot makes bestridande dömas till
äktenskapsskillnad, om grund till äktenskapets upplösning ej förelig
ligger enligt lagen i stat där makarna eller någondera av dem är
medborgare.

Äro i annat fall än som sägs i andra stycket båda makarna utländska
medborgare och åberopar ena maken att grund till äktenskapets upplös
ning saknas enligt lagen i det land där han är medborgare, får ej dömas
till äktenskapsskillnad, om det med hänsyn till samma makes eller
gemensamma barns intressen föreligger särskilda skäl däremot.
Lag (1973:942).

5 §  Ändring beträffande medborgarskap eller hemvist som äger rum sedan
talan väckts medför ej hinder att talan prövas. Sådan ändring kan ej
heller medföra hinder mot äktenskapsskillnad enligt 4 § andra eller
tredje stycket. Lag (1973:942).

6 § Frågor som gäller vårdnaden om barn får tas upp i
äktenskapsmål. Om barnet vistas här i landet, ska sådana
frågor alltid prövas enligt svensk lag. Lag (2011:604).

7 §  Beslut om äktenskapsskillnad, som meddelats i främmande stat, skall
gälla här i riket, om det med hänsyn till makes medborgarskap eller
hemvist eller annan anknytning förelåg skälig anledning att talan
prövades i den främmande staten.

Har make ingått nytt äktenskap sedan beslut om äktenskapsskillnad
meddelats i främmande stat, skall det tidigare äktenskapet, även om
beslutet ej blir gällande här i riket enligt första stycket, anses
upplöst genom beslutet, om ej andra makten visar, att den omgifte
förfarit uppenbart otillbörligt mot honom.

Om erkännanden här i riket av äktenskapsskillnad eller hemskillnad som
meddelats i viss främmande stat finnas särskilda bestämmelser.
Lag (1973:942).

8 § En ansökan av en make om att ett utländskt beslut om
upplösning av äktenskap ska gälla eller inte gälla i Sverige
görs till den tingsrätt som regeringen föreskriver. Innan
tingsrätten prövar frågan ska den andra maken ges tillfälle
att yttra sig över ansökan, om det kan ske.

Ett beslut som inte innebär att det utländska beslutet ska
gälla hindrar inte att frågan prövas på nytt.

Vid handläggning i domstol av ett ärende som avses i första
stycket tillämpas i övrigt lagen (1996:242) om
domstolsärenden. Lag (2014:913).

9 §  Beslut om äktenskapsskillnad, som meddelats i främmande stat, får
ej tillämpas utan föregående prövning enligt 8 §, när make vill ingå
nytt äktenskap, såvida icke båda makarna eller endera av dem var med
borgare i den staten.

Regeringen kan dock förordna, att beslut om äktenskapsskillnad som
meddelats i viss främmande stat får tillämpas utan sådan prövning, även
om ingendera av makarna var medborgare där.

10 §  Har i främmande stat meddelats slutligt beslut om hävande av
sammanlevnaden mellan makar och ha makarna därefter levat åtskilda minst
sex månader och ej återupptagit sammanlevnaden, kan äktenskaps  skillnad
erhållas enligt svensk lag utan föregående betänketid. Lag (1973:9042).

11 §  Är äktenskapsmål anhängigt i främmande stat och anhängiggöres här
i riket sådant mål mellan samma parter, kan rätten förordna, att detta
mål skall vila tills vidare, om det kan antagas att beslut i det förra
målet blir gällande här i riket.

Beslut, varigenom talan i äktenskapsmål ogillats i främmande stat, utgör
ej hinder att saken prövas här i riket. Lag (1973:942).

12 § Är äktenskapsmål anhängigt i främmande stat, får här i riket efter
vad som finnes skäligt meddelas beslut som avses i 14 kap. 7 och 8 §§
äktenskapsbalken samt 6 kap. 20 § och 7 kap. 15 § föräldrabalken. Sådant
beslut kan när som helst återkallas. Lag (1987:795).

4 kap. Om förmynderskap för underåriga

1 § Vad i svensk lag är stadgat om förmynderskap för underårig
skall äga tillämpning jämväl i avseende å underårig svensk undersåte,
som ej har hemvist inom riket. Varder förmynderskap för sådan
underårig anordnat i främmande stat, där han har hemvist, må dock
rätten, såframt ej särskilda omständigheter påkalla, att
förmynderskap är anordnat här i riket, besluta, att förmynderskap ej
skall vara anordnat enligt svensk lag.

Regeringen äger beträffande förmynderskap för underåriga svenska
undersåtar, som hava hemvist i främmande stat, meddela särskilda
bestämmelser angående vården av underårigs värdehandlingar, så ock
förordna svensk diplomatisk eller konsulär tjänsteman att vara
överförmyndare. Regeringen prövar fråga om entledigande av sådan
överförmyndare.

Ersättning till överförmyndare beträffande förmynderskap som avses i
första stycket och som är anordnat enligt svensk lag utgår av
statliga medel enligt bestämmelser som regeringen meddelar. Detsamma
gäller ersättning till förmyndare i den mån ersättningen ej enligt 12
kap. 16 eller 17 § föräldrabalken skall utgå av den omyndiges medel.
Lag (1994:1436).

2 §  Har utländsk undersåte, som enligt lagen i den stat, han tillhör,
bör på grund av underårighet förses med förmyndare, hemvist här i riket,
inhämte rätten, genom bemedling av ministern för utrikes ärendena,
huruvida förmynderskap kommer att anordnas i enlighet med den främmande
statens lag. Upplyses det, att sådant förmynderskap ej kommer att
anordnas, eller erhålles ej svar inom sex månader, varde förmynderskap
anordnat enligt svensk lag. Anordnas förmynderskap i enlighet med lagen
i den stat, den underårige tillhör, förordne rätten, att förmynderskap
ej längre skall vara anordnat enligt svensk lag. Lag (1924:340).

3 § Skall förmynderskap för en underårig som vistas här i
landet inte anordnas enligt svensk lag eller är det ännu inte
utrett om det skall ske, får rätten ändå, om den underåriges
angelägenheter kräver omedelbar vård, förordna förmyndare
enligt svensk lag för tiden intill dess att förmynderskap har
anordnats i enlighet med lagen i den andra staten eller
förmyndare blivit utsedd av rätten genom slutligt beslut.

Är förmynderskap anordnat enligt lagen i en annan stat, får god
man förordnas enligt 11 kap. 1 § första stycket föräldrabalken.
I trängande fall får god man förordnas även enligt 11 kap. 2 §
föräldrabalken.

Om den underårige omfattas av lagen (2005:429) om god man för
ensamkommande barn, gäller i stället den lagen. När en särskilt
förordnad vårdnadshavare enligt föräldrabalken har utsetts för
en sådan underårig, tillämpas svensk lag i frågor rörande
förmynderskapet. Lag (2005:431).

4 §  Enligt lagen i den stat, underårig tillhör, skall, även om
förmynderskap är anordnat efter annan lag, bedömas, när behov av
förmyndare upphör.

5 §  Är förmynderskap för underårig i överensstämmelse med vad ovan
sägs anordnat enligt främmande lag, lände den lag till efterrättelse
i fråga om verkan av omyndigheten och förmyndarens behörighet att
handla å den underåriges vägnar.

Har den underårige här i riket företagit rättshandling på förmögen
hetsrättens område, som han enligt den främmande lagen är obehörig att
företaga, vare rättshandlingen likväl för honom bindande, om han ägt
behörighet enligt svensk lag och den, emot vilken rättshandlingen
företogs, varken insåg eller bort inse hans bristande behörighet.

Om verkan av förbindelse enligt växel eller check är särskilt stadgat.
Lag (1924:340)

6 §  Varder förmynderskap för underårig svensk undersåte, som har hem
vist i främmande stat, anordnat här i riket, göre rätten ofördröjligen
anmälan därom till ministern för utrikes ärendena. Lag (1924:340)

7 §  har upphävts genom lag (1931:154).

5 kap. Om förvaltarskap enligt föräldrabalken m.m.

1 § Vad i svensk lag är stadgat om förvaltarskap skall äga
tillämpning jämväl i avseende å svensk undersåte, som ej har hemvist
inom riket. Varder förmynderskap anordnat i främmande stat för svensk
undersåte, som där har hemvist men som har förvaltare här i riket eller
beträffande vilken ansökan om förordnande av förvaltare har gjorts,
må dock rätten, såframt ej särskilda omständigheter påkalla, att
förvaltarskap är anordnat här i riket, besluta, att förvaltarskap ej
skall vara anordnat enligt svensk lag.

Regeringen äger beträffande förvaltarskap för svenska undersåtar,
som hava hemvist i främmande stat, meddela särskilda bestämmelser
angående vården av värdehandlingar, så ock förordna svensk
diplomatisk eller konsulär tjänsteman att vara överförmyndare.
Regeringen prövar fråga om entledigande av sådan överförmyndare.

Ersättning till överförmyndare beträffande förvaltarskap som avses i
första stycket utgår av statliga medel enligt bestämmelser som
regeringen meddelar. Detsamma gäller ersättning till förvaltare i den
mån ersättningen ej enligt 12 kap. 16 § föräldrabalken skall utgå av
den enskildes medel. Lag (1994:1436).

2 § Har ansökan gjorts om att förvaltare skall förordnas för utländsk
undersåte, som har hemvist här i riket, inhämte rätten, genom bemedling
av ministern för utrikes ärendena, huruvida förmynderskap kommer att
anordnas enligt den främmande statens lag. Upplyses det, att sådant
förmynderskap icke kommer att anordnas, eller erhålles ej svar inom sex
månader, får förvaltare förordnas enligt svensk lag. Lag (1988:1322).

3 § Är svensk undersåte förklarad omyndig i främmande stat, kan
omyndighetsförklaringen hävas jämväl här i riket. Härvid tillämpas vad
som i svensk lag är föreskrivet om upphörande av förvaltarskap.

Har förvaltarskap anordnats här i riket för undersåte i främmande stat,
men varder förmynderskap för honom anordnat enligt den främmande statens
lag, skall den här förordnade förvaltaren entledigas. Lag (1988:1322).

4 § Skall i visst fall svensk lag om anordnande av förvaltarskap ej
äga tillämpning beträffande någon, som vistas här i riket, eller är
ännu ej utrett, om det skall ske, äge rätten eller överförmyndaren,
om dröjsmål uppenbarligen skulle medföra fara, meddela förordnande
enligt 11 kap. 18 § föräldrabalken under tiden intill dess vård om
hans angelägenheter anordnats i enlighet med lagen i hans hemland
eller rätten slutligt prövat frågan enligt 11 kap. 7 §
föräldrabalken.

Är förmynderskap anordnat enligt lagen i främmande stat, må ock i
trängande fall god man enligt svensk lag förordnas att vårda den
omyndiges angelägenheter. Lag (1994:1436).

5 § Om omyndighetsförklaring, som meddelats av behörig utländsk
myndighet, skall genom svensk domstols försorg, på begäran, kungörelse
införas i Post- och Inrikes Tidningar. Den utländska myndighetens
behörighet skall styrkas genom intyg av här i riket anställd diplomatisk
eller konsulär tjänsteman eller av svensk diplomatisk eller konsulär
tjänsteman.

Vad i första stycket sägs skall äga motsvarande tillämpning, då behörig
utländsk myndighet har hävt en omyndighetsförklaring eller beslutat att
ett förvaltarskap skall upphöra. Lag (1988:1322).

6 § Är förmynderskap för omyndigförklarad efter vad ovan sägs anordnat i
enlighet med utländsk lag, skall vad i 4 kap. 5 § är stadgat i avseende
å underårig äga motsvarande tillämpning. Den omyndigförklarades
behörighet enligt svensk lag skall därvid anses motsvara behörigheten
för den som har förvaltare utan begränsning av förvaltaruppdraget.

Har omyndighetsförklaringen kungjorts efter vad i detta kap. 5 § är
sagt, må dock den, mot vilken den omyndigförklarade här i riket
företagit rättshandling, icke åberopa, att han ej ägde eller bort äga
kännedom om omyndighetsförklaringen.

Den som är omyndigförklarad i enlighet med utländsk lag är här i riket
likställd med en person som har förvaltare utan begränsning av
förvaltaruppdraget när det gäller behörighet att inneha uppdrag och
befattningar samt att bedriva tillståndspliktig verksamhet. Lag
(1988:1322).

7 §  Vad i detta kap. sägs om omyndighetsförklaring och förmynderskaps
anordnande enligt utländsk lag skall äga motsvarande tillämpning i
avseende å annan därmed jämförlig åtgärd, som är förenad med inskränk
ning i den rättsliga handlingsförmågan. Lag (1924:340).

8 § Anordnas här i riket förvaltarskap för svensk undersåte som har
hemvist i främmande stat, göre rätten ofördröjligen anmälan därom till
ministern för utrikes ärendena. Lag (1988:1322).

9 § Har upphävts genom lag (1931:154).

6 kap. Har upphävts genom lag (1971:797).

7 kap. Särskilda bestämmelser

1 § Skall lagen i främmande stat tillämpas på grund av att någon äger
medborgarskap där och finnas i den staten flera gällande rättssystem,
bestämmes tillämpligt rättssystem enligt de regler som gälla i samma
stat. I avsaknad av sådana regler tillämpas det rättssystem till vilket
han har den närmaste anknytningen. Lag (1973:942).

2 § Den som är bosatt i viss stat anses vid tillämpning av denna lag ha
hemvist där, om bosättningen med hänsyn till vistelsens varaktighet och
omständigheterna i övrigt måste anses stadigvarande. Lag (1973:942).

3 § Vid tillämpning av denna lag likställes statslös person med med
borgare i den stat där han har hemvist eller, om han saknar hemvist, där
han har sin vistelseort och politisk flyktning med medborgare i den stat
där han har hemvist. Lag (1973:942).

4 §  Bestämmelse i främmande lag eller beslut som meddelats av myn
dighet i främmande stat får ej tillämpas, om det skulle vara uppenbart
oförenligt med grunderna för rättsordningen här i
riket. Lag (1973:942).

5 § I förhållande till Danmark, Finland, Island och Norge finns
särskilda bestämmelser i förordningen (1931:429) om vissa
rättsförhållanden rörande äktenskap, adoption och förmynderskap och i
lagen (1988:1321) om nordiska rättsförhållanden rörande förvaltarskap
enligt föräldrabalken m.m. Lag (1988:1322).

6 § Särskilda bestämmelser finns i rådets förordning (EU) 
2019/1111 av den 25 juni 2019 om behörighet, erkännande och 
verkställighet av avgöranden i äktenskapsmål och mål om 
föräldraansvar, och om internationella bortföranden av barn 
(Bryssel II-förordningen) och i lagen (2012:318) om 1996 års 
Haagkonvention. Lag (2022:950).


Övergångsbestämmelser

2004:144

1. Denna lag träder i kraft den 1 maj 2004. Bestämmelserna i 1
kap. 8 a § tillämpas dock inte på äktenskap som har ingåtts
före ikraftträdandet.

2. Bestämmelserna i 1 kap. 1 § i sin nya lydelse tillämpas även
om hindersprövning har begärts före den 1 maj 2004.

3. Hindersprövning som gjorts före den 1 maj 2004 med
tillämpning av utländsk lag gäller inte för vigsel efter den 30
april 2004, om den person som avser att ingå äktenskap är under
18 år eller fråga är om äktenskap mellan halvsyskon.

2011:604

1. Denna lag träder i kraft den 18 juni 2011.

2. Har en fråga om underhåll tagits upp i ett äktenskapsmål
före ikraftträdandet, går inte svensk domstols behörighet
förlorad och tillämpas 3 kap. 6 § i sin äldre lydelse.

2014:379

1. Denna lag träder i kraft den 1 juli 2014.

2. Äldre bestämmelser gäller för äktenskap som har ingåtts
före ikraftträdandet.

2014:913

1. Denna lag träder i kraft den 10 januari 2015.

2. Äldre föreskrifter gäller för handläggningen i Svea
hovrätt och Högsta domstolen av ärenden som har inletts i
hovrätten före ikraftträdandet.

2018:1973

1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 2019. 

2. Äldre bestämmelser gäller för äktenskap som har ingåtts 
före ikraftträdandet. Detta gäller dock inte om frågan om 
erkännande prövas innan båda parterna har fyllt 18 år.

2021:465

1. Denna lag träder i kraft den 1 juli 2021.

2. Äldre bestämmelser gäller för äktenskap som har 
registrerats av Skatteverket i folkbokföringsdatabasen före 
ikraftträdandet.