Järnvägstrafiklag (2018:181)

Lagens innehåll

1 § I denna lag finns bestämmelser om

1. avtal om transport av resenärer eller gods på järnväg,

2. avtal om nyttjande av vagnar i järnvägstrafik, 

3. avtal om nyttjande av infrastruktur i järnvägstrafik, 
och

4. ansvar för skada som tillfogats en resenär vid 
transport på tunnelbana eller spårväg.

Lagen innehåller också bestämmelser om ansvar för person- 
eller sakskada som någon har tillfogats till följd av 
spårdrift i annat fall än inom ramen för ett avtal om 
transport.

Till lagen hör en bilaga med de franska och engelska 
originaltexterna av fördraget om internationell 
järnvägstrafik av den 9 maj 1980 i dess lydelse enligt 
ändringsprotokollet av den 3 juni 1999 (COTIF 1999) och en 
översättning till svenska. Om originaltexterna skiljer sig 
åt, gäller den franska texten.

Avtal om transport av resenärer

2 § Originaltexterna av bestämmelserna i bihang A till 
COTIF 1999 för avtal om internationell transport av resenärer 
på järnväg ska gälla som svensk lag. Detta gäller inte till 
den del bestämmelserna uteslutande reglerar de 
fördragsslutande staternas förpliktelser mot varandra eller 
mot Mellanstatliga organisationen för internationell 
järnvägstrafik (OTIF).

3 § Särskilda bestämmelser om transport av resenärer på 
järnväg finns i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 
2021/782 av den 29 april 2021 om rättigheter och skyldigheter 
för tågresenärer (EU:s tågpassagerarförordning). 
Lag (2023:265).

3 a § EU:s tågpassagerarförordning ska inte tillämpas på 
järnvägstrafik som uteslutande bedrivs för historiska ändamål 
eller turiständamål. Artiklarna 13 och 14 (om 
skadeståndsansvar för resenärer och resgods samt om 
försäkringsskyldighet) i förordningen, i den ursprungliga 
lydelsen, ska dock tillämpas på sådan trafik. Lag (2023:265).

4 § På sådana avtal om inrikes transport av resenärer på 
järnväg som inte omfattas av tillämpningsområdet i artikel 2.1 
i EU:s tågpassagerarförordning, i den ursprungliga lydelsen, 
ska det som föreskrivs i artikel 13 (om skadeståndsansvar för 
resenärer och resgods) i förordningen tillämpas. Detsamma 
gäller för avtal om transport av resenärer på tunnelbana eller 
spårväg. Lag (2023:265).

5 § En fordran som grundar sig på en skyldighet enligt 
artikel 17, 18, 19 eller 20 (om försening, utebliven 
anslutning och inställelse) i EU:s tågpassagerarförordning, i 
den ursprungliga lydelsen, upphör om resenären inte väcker 
talan inom tre år från det att fordran uppkom. Lag (2023:265).

Avtal om transport av gods på järnväg

6 § Originaltexterna av bestämmelserna i bihang B till 
COTIF 1999 för avtal om internationell transport av gods på 
järnväg ska gälla som svensk lag. Detta gäller inte till den 
del bestämmelserna uteslutande reglerar de fördragsslutande 
staternas förpliktelser mot varandra eller mot OTIF.

På avtal om transport av gods på järnväg när den plats där 
godset tas emot och den plats där godset ska lämnas ut ligger 
i Sverige ska det som föreskrivs i bihang B, med undantag för 
artiklarna 46 och 51, tillämpas. På sådana avtal ska också 
det som föreskrivs i artikel 1.4 i bihang A till COTIF 1999 
tillämpas.

Avtal om nyttjande av vagnar i järnvägstrafik

7 § Originaltexterna av bestämmelserna i bihang D till 
COTIF 1999 för avtal om nyttjande av vagnar i internationell 
järnvägstrafik ska gälla som svensk lag.

På avtal om nyttjande av järnvägsvagnar för transport av gods 
på järnväg när den plats där godset tas emot och den plats 
där godset ska lämnas ut ligger i Sverige ska det som 
föreskrivs i bihang D, med undantag för artikel 11, 
tillämpas. Det som föreskrivs i dessa bestämmelser ska även 
tillämpas på avtal om nyttjande av järnvägsvagnar för 
transport av resenärer enligt EU:s tågpassagerarförordning, i 
den ursprungliga lydelsen, när platsen för avresa och platsen 
för ankomst ligger i Sverige.

Avtal om nyttjande av infrastruktur i järnvägstrafik

8 § Originaltexterna av bestämmelserna i bihang E till 
COTIF 1999 för avtal om nyttjande av infrastruktur i 
internationell järnvägstrafik ska gälla som svensk lag. Detta 
gäller inte till den del bestämmelserna uteslutande reglerar 
de fördragsslutande staternas förpliktelser mot varandra 
eller mot OTIF.

På avtal om nyttjande av järnvägsinfrastruktur för transport 
av gods på järnväg när den plats där godset tas emot och den 
plats där godset ska lämnas ut ligger i Sverige ska det som 
föreskrivs i bihang E, med undantag för artiklarna 22–24, 
tillämpas. Det som föreskrivs i dessa bestämmelser ska även 
tillämpas på avtal om nyttjande av järnvägsinfrastruktur för 
transport av resenärer enligt EU:s tågpassagerarförordning, i 
den ursprungliga lydelsen, när platsen för avresa och platsen 
för ankomst ligger i Sverige.

9 § Det ansvar för ekonomisk skada som 
infrastrukturförvaltaren har enligt 8 § ska också omfatta 
ekonomisk skada som uppkommer för transportören till följd av 
dennes skyldigheter enligt artiklarna 17-20 i EU:s 
tågpassagerarförordning, i den ursprungliga lydelsen, och 
enligt 14 och 15 §§ lagen (2015:953) om 
kollektivtrafikresenärers rättigheter.

Avtalsvillkor som i jämförelse med denna paragraf inskränker 
infrastrukturförvaltarens ansvar är utan verkan mot 
transportören. Lag (2023:265).

10 § Om en transportör har rätt till ersättning av 
infrastrukturförvaltaren enligt 8 eller 9 § och har fått 
kvalitetsavgift enligt 7 kap. 28 § järnvägsmarknadslagen 
(2022:365) av förvaltaren på grund av samma händelse, ska 
kvalitetsavgiften räknas av från ersättningen. Lag (2022:380).

Generella bestämmelser för avtal om transport eller nyttjande 
av infrastruktur i järnvägstrafik

Beräkningsenhet

11 § Originaltexterna av bestämmelserna i artikel 9.1, 9.2 
och 9.5 i COTIF 1999 om beräkningsenhet ska gälla som svensk 
lag.

Ansvarsbegränsning för personskada

12 § Vid personskada har transportören och 
infrastrukturförvaltaren rätt att begränsa sitt ansvar till 
400 000 särskilda dragningsrätter per person vid en och samma 
olycka, när det är fråga om sådan ersättning som avses i 
artikel 27.2 eller 28 b i bihang A till COTIF 1999, artikel 
11.2 eller 12 b i bihang E till COTIF 1999 eller artikel 27.2 
eller 28 b i bilaga I till EU:s tågpassagerarförordning i den 
ursprungliga lydelsen.

Beslut om sakkunnig

13 § Om parterna i ett fall som avses i artikel 54 i 
bihang A till COTIF 1999, artikel 42 i bihang B till COTIF 
1999 eller artikel 54 i bilaga I till EU:s 
tågpassagerarförordning i den ursprungliga lydelsen inte kan 
enas om en viss sakkunnig, ska tingsrätten på den ort där 
godset, resgodset eller fordonet finns efter ansökan utse en 
sakkunnig.

Vid handläggning i domstol av ett ärende enligt första 
stycket tillämpas i övrigt lagen (1996:242) om 
domstolsärenden.

Särskilda bestämmelser för avtal i internationella 
förhållanden

Processrättsliga bestämmelser

14 § I fråga om järnvägstrafik som regleras i COTIF 1999 
ska originaltexterna av bestämmelserna i artiklarna 11 (om 
ställande av säkerhet), 12 (om verkställande av domar, 
kvarstad och utmätning) och 32 (om preskription och 
verkställighet) gälla som svensk lag.

Förfarande för verkställbarhet av en utländsk 
exekutionstitel

15 § En ansökan om att en utländsk dom eller annan 
utländsk exekutionstitel ska förklaras verkställbar enligt 
artikel 12 eller 32 i COTIF 1999 görs hos tingsrätten. 
Regeringen kan med stöd av 8 kap. 7 § regeringsformen meddela 
föreskrifter om vilka tingsrätter som får pröva en ansökan. 

Sökanden ska tillsammans med ansökan ge in

1. exekutionstiteln i original eller i kopia som har 
bestyrkts av en behörig myndighet, och

2. en förklaring av en behörig myndighet i den stat där 
exekutionstiteln har upprättats att den avser en tvist som 
omfattas av COTIF 1999 samt att den får verkställas i den 
staten och, i fråga om en domstols dom, att den har fått laga 
kraft.

Vid handläggning i domstol av ett ärende enligt denna 
paragraf tillämpas i övrigt lagen (1996:242) om 
domstolsärenden.

Verkställighet av en utländsk exekutionstitel

16 § Om en dom eller annan exekutionstitel förklaras 
verkställbar, verkställs den på samma sätt som en svensk dom 
som har fått laga kraft.

Infrastrukturförvaltarens ansvar för skada som har tillfogats 
i annat fall

Infrastrukturförvaltarens grundläggande ansvar 

17 § Infrastrukturförvaltaren ansvarar för person- eller 
sakskada till följd av järnvägs-, tunnelbane- eller 
spårvägsdrift inom Sverige även om förvaltaren inte har 
vållat skadan.

Undantag från ansvaret

18 § Infrastrukturförvaltarens ansvar enligt 17 § gäller 
inte 

1. för person- eller sakskada som har tillfogats en resenär 
under resa eller som har uppkommit på egendom under 
transport,

2. för sakskada som har tillfogats ett järnvägs-, tunnelbane- 
eller spårvägsföretag vid nyttjandet av infrastrukturen eller 
för skada som har tillfogats någon som tillhandahåller 
järnvägsvagnar som är avsedda att nyttjas för transport, 
eller

3. för person- eller sakskada som omfattas av någon annan 
bestämmelse i denna lag eller i EU:s tågpassagerarförordning 
eller om annat följer av 19 eller 20 §.

19 § Infrastrukturförvaltaren är fri från ansvar enligt 
17 §, om skadan har orsakats av omständigheter som inte 
kan hänföras till själva järnvägs-, tunnelbane- eller 
spårvägsdriften och som infrastrukturförvaltaren inte hade 
kunnat undgå eller förebygga följderna av även om 
infrastrukturförvaltaren hade iakttagit den omsorg som 
omständigheterna krävde.

20 § Om en förare eller passagerare i ett motordrivet 
fordon som är i trafik skadas eller om ett sådant fordon 
eller egendom som transporteras med fordonet skadas, är 
infrastrukturförvaltaren ansvarig enligt 17 § endast om någon 
på infrastrukturförvaltarens eller transportörens sida 
uppsåtligen eller av oaktsamhet har vållat skadan eller om 
skadan har orsakats genom bristfällighet i någon anordning 
för driften.

Skadeståndets bestämmande m.m.

21 § I fråga om skadestånd enligt 17 § ska 5 kap. 1–5 och 
7 §§ och 6 kap. 1–4 §§ skadeståndslagen (1972:207) 
tillämpas.

Om någon på den skadelidandes sida har medverkat till skador 
på nötkreatur eller hästar under betesgång eller på renar, 
kan skadeståndet jämkas endast om medverkan har skett 
uppsåtligen eller genom grov vårdslöshet.

Skadas ett motordrivet fordon som är i trafik eller egendom 
som transporteras med ett sådant fordon, ska medverkan till 
denna sakskada anses föreligga, om vållande i samband med 
förandet av det skadade fordonet eller det fordon som den 
skadade egendomen transporterades med eller bristfällighet på 
fordonet har medverkat till skadan.

Preskription

22 § En fordran enligt 17 § upphör, om talan inte väcks 

1. vid dödsfall: inom tre år från dödsfallet men inte senare 
än fem år från den händelse som ledde till dödsfallet,

2. vid personskada som inte har lett till döden: inom tre år 
från den händelse som orsakade skadan, eller

3. vid sakskada: inom tre år från den händelse som orsakade 
skadan. 

Vid återkrav mot en infrastrukturförvaltare enligt 20 § 
tredje stycket trafikskadelagen (1975:1410) ska fristen att 
väcka talan alltid vara minst ett år från den betalning som 
grundade återkravet.


Övergångsbestämmelser

2018:181

1. Denna lag träder i kraft den 1 juli 2018.

2. Genom lagen upphävs järnvägstrafiklagen (1985:192) och 
lagen (2015:338) om internationell järnvägstrafik.

3. I fråga om avtal om nyttjande av infrastruktur i 
järnvägstrafik som har ingåtts före ikraftträdandet ska den 
nya lagen gälla för en skadehändelse som har inträffat efter 
ikraftträdandet.

2018:182

1. Denna lag träder i kraft den dag som regeringen 
bestämmer.

2. Ändringarna i bilagan får sättas i kraft vid olika 
tidpunkter.


Bilaga

-----------------------------------------------------------

/Träder i kraft I:den dag som regeringen bestämmer/
Règles uniformes concernant le contrat d'utilisation de 
l'infrastructure ferroviaire en trafic international 
ferroviaire (CUI, appendice E a` la Convention)

Titre premier

Généralités


Article premier

Champ d'application

§ 1 Les présentes Régles uniformes s'appliquent á tout contrat 
d'utilisation d'une infrastructure ferroviaire (contrat 
d'utilisation) dans un Etat membre dans le cadre d'un trafic 
international ferroviaire aux fins de transports 
internationaux au sens des Régles uniformes CIV et des Régles 
uniformes CIM. 

§ 2 Les présentes Régles uniformes s'appliquent quels que 
soient le siége et la nationalité des parties au contrat et 
également lorsque l'infrastructure ferroviaire est géreé ou 
utilisée par des Etats ou par des institutions ou 
organisations gouvernementales. 

§ 3 Sous réserve de l'article 21, les présentes Règles 
uniformes ne s'appliquent pas à d'autres relations de droit, 
comme notamment :

a)	la responsabilité du transporteur ou du gestionnaire 
        envers leurs agents ou d'autres personnes au service 
        desquelles ils recourent pour l'exécution de leurs 
        tâches;

b)	la responsabilité entre le transporteur ou le 
        gestionnaire d'une part et des tiers d'autre part.

-----------------------------------------------------------

Article 3 /Träder i kraft I:den dag som regeringen bestämmer/

Définitions

Aux fins des présentes Règles uniformes, le terme:

a)	"infrastructure ferroviaire" désigne toutes les 
voies ferrées et installations fixes dans la mesure où elles 
sont nécessaires à la circulation des véhicules ferroviaires 
et à la sécurité du trafic;

aa)	"trafic international ferroviaire" dèsigne un 
trafic qui ne´cessite l'utilisation d'un sillon international 
ou de plusieurs sillons nationaux successifs situès dans au 
moins deux Etats et coordonnès par les gestionnaires 
d'infrastructure ou organismes responsables de l'attribution 
des sillons concernès;


b)	"gestionnaire" dèsigne celui qui met à disposition 
une infrastructure ferroviaire et qui a des responsabilités 
conformément aux lois et prescriptions en vigueur dans l'Etat 
dans lequel se situe l'infrastructure ferroviaire ;


c)	"transporteur" dèsigne la personne physique ou 
morale qui transporte des personnes et/ou des marchandises en 
trafic international ferroviaire et qui détient une licence 
conformément aux lois et prescriptions relatives à l'octroi et 
à la reconnaissance des licences en vigueur dans l'Etat dans 
lequel la personne exerce cette activité;


d)	"auxiliaire" désigne les agents ou les autres 
personnes au service desquelles le transporteur ou le 
gestionnaire recourent pour l'exécution du contrat lorsque ces 
agents ou ces autres personnes agissent dans l'exercice de 
leurs fonctions;


e)	"tiers" désigne toute autre personne que le 
gestionnaire, le transporteur et leurs auxiliaires;


f)	"licence" désigne l'autorisation délivrée par un 
Etat à une entreprise ferroviaire, conformément aux lois et 
prescriptions en vigueur dans cet Etat, par laquelle sa 
capacité de transporteur est reconnue;


g) 	"certificat de sécurité" désigne le document 
attestant, conforme´ment aux lois et prescriptions en vigueur 
dans l'Etat dans lequel se situe l'infrastructure ferroviaire, 
qu'en ce qui concerne le transporteur:

-	ainsi que le personnel a` employer et les ve´hicules a` 
        utiliser sur l'infrastructure ferroviaire,

- 	l'organisation interne de l'entreprise,

répondent aux exigences imposées en matiére de sécurité en vue 
d'assurer un service sans danger sur cette infrastructure 
ferroviaire.

Convention relative aux transports internationaux 
ferroviaires du 9 mai 1980 dans la teneur du Protocole de 
modification du 3 juin 1999

-----------------------------------------------------------

Article 9

Unité de compte

§ 1 L'unité de compte prévue par les Appendices est le Droit 
de tirage spécial tel que défini par le Fonds Monétaire 
International.

§ 2 La valeur, en Droit de tirage spécial, de la monnaie 
nationale d'un Etat membre qui est aussi Membre du Fonds 
Monétaire International est calculée selon la méthode 
appliquée par le Fonds Monétaire International pour ses 
propres opérations et transactions.

§ 5 Un montant exprimé en unités de compte est converti dans 
la monnaie nationale de l’Etat du tribunal saisi. La 
conversion est effectuée conformément à la valeur de la 
monnaie correspondante le jour de la décision judiciaire ou 
le jour convenu par les parties.

-----------------------------------------------------------

Article 11

Caution judiciaire

La caution à fournir pour assurer le paiement des dépens ne 
peut être exigée à l’occasion des actions judiciaires fondées 
sur les Règles uniformes CIV, les Règles uniformes CIM, les 
Règles uniformes CUV ou les Règles uniformes CUI.

/Upphör att gälla U:den dag som regeringen bestämmer/
Article 12

Exécution de jugements. Saisies

§ 1 Lorsque les jugements prononcés en vertu des dispositions 
de la Convention, contradictoirement ou par défaut, par le 
juge compétent, sont devenus exécutoires d'après les lois 
appliquées par ce juge, ils acquièrent force exécutoire dans 
chacun des autres Etats membres après l'accomplissement des 
formalités prescrites dans l'Etat où l'exécution doit avoir 
lieu. La révision du fond de l'affaire n'est pas admise. Ces 
dispositions s'appliquent également aux transactions 
judiciaires.

§ 2 Le § 1 ne s'applique ni aux jugements qui ne sont 
exécutoires que provisoirement, ni aux condamnations à des 
dommages-intérêts qui seraient prononcées, en sus des dépens, 
contre un demandeur en raison du rejet de sa demande.

§ 3 Les créances nées d'un transport soumis aux Règles 
uniformes CIV ou aux Règles uniformes CIM, au profit d'une 
entreprise de transport sur une autre entreprise de transport 
qui ne relève pas du même Etat membre, ne peuvent être 
saisies qu'en vertu d'un jugement rendu par l'autorité 
judiciaire de l'Etat membre dont relève l'entreprise 
titulaire des créances à saisir.

§ 4 Les créances nées d’un contrat soumis aux Règles 
uniformes CUV ou aux Règles uniformes CUI ne peuvent être 
saisies qu’en vertu d’un jugement rendu par l’autorité 
judiciaire de l’Etat membre dont relève l’entreprise 
titulaire des créances à saisir.

§ 5 Les véhicules ferroviaires ne peuvent être saisis, sur un 
territoire autre que celui de l'Etat membre dans lequel le 
détenteur a son siège social, qu’en vertu d’un jugement rendu 
par l’autorité judiciaire de cet Etat. Le terme “détenteur” 
désigne celui qui exploite économiquement, de manière 
durable, un véhicule ferroviaire en tant que moyen de 
transport, qu’il en soit propriétaire ou qu’il en ait le 
droit de disposition.

----------------------------------------------------------

/Träder i kraft I:den dag som regeringen bestämmer/
Article 12

Exécution de jugements. 
Saisies

§ 1 Lorsque les jugements prononcés en vertu des 
dispositions de la Convention, contradictoirement ou par 
défaut, par le juge compétent, sont devenus exécutoires 
d’après les lois appliquées par ce juge, ils acquièrent 
force exécutoire dans chacun des autres Etats membres après 
l’accomplissement des formalités prescrites dans l’Etat ou? 
l’exécution doit avoir lieu. La révision du fond de 
l’affaire n’est pas admise. Ces dispositions s’appliquent 
également aux transactions judiciaires. 

§ 2 Le § 1 ne s’applique ni aux jugements qui ne sont 
exécutoires que provisoirement, ni aux condamnations à des 
dommages-intérêts qui seraient prononcées, en sus des 
dépens, contre un demandeur en raison du rejet de sa 
demande. 

§ 3 Les créances nées d’un transport soumis aux Règles 
uniformes CIV ou aux Règles uniformes CIM, au profit d’une 
entreprise de transport sur une autre entreprise de transport 
qui ne relève pas du même Etat membre, ne peuvent être 
saisies qu’en vertu d'un jugement rendu par l’autorité 
judiciaire de l’Etat membre dont relève l’entreprise 
titulaire des créances à saisir. 

§ 4 Les créances nées d’un contrat soumis aux Règles 
uniformes CUV ou aux Règles uniformes CUI ne peuvent être 
saisies qu’en vertu d’un jugement rendu par l’autorité 
judiciaire de l’Etat membre dont relève l’entreprise 
titulaire des créances à saisir.

§ 5 Les véhicules ferroviaires ne peuvent être saisis, sur un 
territoire autre que celui de l’Etat membre dans lequel le 
détenteur a son siège social, qu’en vertu d’un jugement rendu 
par l’autorité judiciaire de cet Etat. Le terme “détenteur” 
désigne la personne ou l’entité propriétaire du véhicule ou 
disposant d’un droit de disposition sur celui-ci, qui 
exploite ledit véhicule à titre de moyen de transport.

----------------------------------------------------------

Article 32

Prescription. Force exécutoire

§ 1 La mise en oeuvre de la procédure arbitrale a, quant à 
l'interruption de la prescription, le même effet que celui 
prévu par le droit matériel applicable pour l'introduction de 
l'action devant le juge ordinaire.

§ 2 La sentence du tribunal arbitral acquiert force 
exécutoire dans chacun des Etats membres après 
l'accomplissement des formalités prescrites dans l'Etat où 
l'exécution doit avoir lieu. La révision du fond de l'affaire 
n'est pas admise.

-----------------------------------------------------------

Convention concerning International Carriage by Rail (COTIF) 
of 9 May 1980 in the version of the Protocol of Modification 
of 3 June 1999

Article 9

Unit of account

§ 1 The unit of account referred to in the Appendices shall 
be the Special Drawing Right as defined by the International 
Monetary Fund.

§ 2 The value in Special Drawing Rights of the national 
currency of a Member State which is a member of the 
International Monetary Fund shall be calculated in accordance 
with the method applied by the International Monetary Fund 
for its own operations and transactions.

§ 5 An amount expressed in units of account shall be 
converted into the national currency of the State of the 
court or tribunal seized. The conversion shall be made in 
accordance with the value of the corresponding currency on 
the day of the judicial decision or on the day agreed between 
the parties.

------------------------------------------------------------

Article 11

Security for costs

Security for costs cannot be required in proceedings founded 
on the CIV Uniform Rules, the CIM Uniform Rules, the CUV 
Uniform Rules or the CUI Uniform Rules.

/Upphör att gälla U:den dag som regeringen bestämmer/
Article 12

Execution of judgments. Attachment

§ 1 Judgments pronounced by the competent court or tribunal 
pursuant to the provisions of the Convention after trial or 
by default shall, when they have become enforceable under the 
law applied by that court or tribunal, become enforceable in 
each of the other Member States on completion of the 
formalities required in the State where enforcement is to 
take place. The merits of the case shall not be subject to 
review. These provisions shall apply also to judicial 
settlements.

§ 2 § 1 shall apply neither to judgments which are 
provisionally enforceable, nor to awards of damages in 
addition to costs against a plaintiff who fails in his 
action.

§ 3 Debts arising from a transport operation subject to the 
CIV Uniform Rules or the CIM Uniform Rules, owed to one 
transport undertaking by another transport undertaking not 
under the jurisdiction of the same Member State, may only be 
attached under a judgment given by the judicial authority of 
the Member State which has jurisdiction over the undertaking 
entitled to payment of the debt sought to be attached.

§ 4 Debts arising from a contract subject to the CUV Uniform 
Rules or the CUI Uniform Rules may only be attached under a 
judgment given by the judicial authority of the Member State 
which has jurisdiction over the undertaking entitled to 
payment of the debts sought to be attached.

§ 5 Railway vehicles may only be seized on a territory other 
than that of the Member State in which the keeper has its 
registered office, under a judgment given by the judicial 
authority of that State. The term “keeper” means the person 
who, being the owner or having the right to dispose of it, 
exploits the railway vehicle economically in a permanent 
manner as a means of transport.

----------------------------------------------------------

/Träder i kraft I:den dag som regeringen bestämmer/
Article 12

Execution of judgments. Attachment 

§ 1 Judgments pronounced by the competent court or tribunal 
pursuant to the provisions of the Convention after trial or 
by default shall, when they have become enforceable under the 
law applied by that court or tribunal, become enforceable in 
each of the other Member States on completion of the 
formalities required in the State where enforcement is to 
take place. The merits of the case shall not be subject to 
review. These provisions shall apply also to judicial 
settlements.

§ 2 § 1 shall apply neither to judgments which are 
provisionally enforceable, nor to awards of damages in 
addition to costs against a plaintiff who fails in his 
action. 

§ 3 Debts arising from a transport operation subject to the 
CIV Uniform Rules or the CIM Uniform Rules, owed to one 
transport undertaking by another transport undertaking not 
under the jurisdiction of the same Member State, may only be 
attached under a judgment given by the judicial authority of 
the Member State which has jurisdiction over the undertaking 
entitled to payment of the debt sought to be attached. 

§ 4 Debts arising from a contract subject to the CUV Uniform 
Rules or the CUI Uniform Rules may only be attached under a 
judgment given by the judicial authority of the Member State 
which has jurisdiction over the undertaking entitled to 
payment of the debts sought to be attached.

§ 5 Railway vehicles may only be seized on a territory other 
than that of the Member State in which the keeper has its 
registered office, under a judgement given by the judicial 
authority of that State. The term “keeper” means the person 
or entity that, being the owner of a vehicle or having the 
right to use it, exploits the vehicle as a means of 
transport.

-----------------------------------------------------------

Article 32

Limitation. Enforcement

§ 1 The commencement of arbitration proceedings shall have 
the same effect, as regards the interruption of periods of 
limitation, as that attributed by the applicable provisions 
of substantive law to the institution of an action in the 
ordinary courts or tribunals.

§ 2 The Arbitration Tribunal's award shall become enforceable 
in each of the Member States on completion of the formalities 
required in the State where enforcement is to take place. The 
merits of the case shall not be subject to review.

-----------------------------------------------------------

Fördrag om internationell järnvägstrafik (COTIF) av den 9 maj 
1980 i dess lydelse enligt ändringsprotokollet av den 3 juni 
1999

Artikel 9

Beräkningsenhet

§ 1 Med beräkningsenhet avses i bihangen särskilda 
dragningsrätter såsom de definieras av Internationella 
valutafonden.

§ 2 Värdet av en medlemsstats nationella valuta uttryckt i 
särskilda dragningsrätter ska, om staten även är medlem av 
Internationella valutafonden, beräknas enligt den metod som 
valutafonden tillämpar för sin verksamhet och sina 
transaktioner.

§ 5 Ett belopp uttryckt i beräkningsenheter ska omräknas till 
den nationella valutan i den stat där talan väckts. 
Omräkningen ska göras i enlighet med värdet på motsvarande 
valuta dagen för det rättsliga avgörandet eller den dag som 
parterna kommer överens om.

----------------------------------------------------------

Artikel 11

Ställande av säkerhet

Vid rättsliga förfaranden som grundas på de enhetliga 
rättsreglerna CIV, de enhetliga rättsreglerna CIM, de 
enhetliga rättsreglerna CUV eller de enhetliga rättsreglerna 
CUI får inte krävas att säkerhet ställs för betalning av 
rättegångskostnader.

/Upphör att gälla U:den dag som regeringen bestämmer/
Artikel 12

Verkställande av domar. Kvarstad och utmätning

§ 1 När domar, som har meddelats till följd av bestämmelserna 
i detta fördrag av en behörig domstol efter parternas hörande 
eller genom tredskodom, får verkställas enligt den 
lagstiftning som tillämpas av domstolen ska de vara 
verkställbara i alla andra medlemsstater så snart de 
formföreskrifter har uppfyllts som gäller i den stat där 
domen ska verkställas. Ingen ny prövning av själva saken får 
göras. Dessa bestämmelser ska även vara tillämpliga på 
förlikning som har träffats inför domstol.

§ 2 Vad som sägs i § 1 ska varken vara tillämpligt på domar 
som endast får verkställas interimistiskt, eller på 
skadestånd utöver rättegångskostnaderna som en kärande 
förpliktas att betala med anledning av att hans talan har 
ogillats.

§ 3 En fordran från ett transportföretag mot ett annat i 
samband med en transport som omfattas av de enhetliga 
rättsreglerna CIV eller de enhetliga rättsreglerna CIM får, 
om företagen inte hör hemma i samma medlemsstat, beläggas med 
kvarstad eller utmätas endast på grund av ett avgörande av en 
judiciell myndighet i den medlemsstat där det fordringsägande 
företaget hör hemma.

§ 4 Fordringar som uppkommer enligt ett avtal som omfattas av 
de enhetliga rättsreglerna CUV eller de enhetliga 
rättsreglerna CUI får beläggas med kvarstad eller utmätas 
endast på grund av ett avgörande av en judiciell myndighet i 
den medlemsstat där det fordringsägande företaget hör 
hemma.

§ 5 Järnvägsfordon får beläggas med kvarstad eller 
utmätas inom en annan medlemsstat än den där innehavaren har 
sitt säte endast på grund av ett avgörande av en judiciell 
myndighet i den sistnämnda staten. Med ordet innehavare avses 
den som varaktigt nyttjar ett järnvägsfordon som 
transportmedel, vare sig han är ägare eller har nyttjanderätt 
till detta fordon.

----------------------------------------------------------

/Träder i kraft I:den dag som regeringen bestämmer/
Artikel 12

Verkställande av domar. Kvarstad och utmätning 

§ 1 När domar, som har meddelats till följd av 
bestämmelserna i detta fördrag av en behörig domstol efter 
parternas hörande eller genom tredskodom, får verkställas 
enligt den lagstiftning som tilllämpas av domstolen ska de 
vara verkställbara i alla andra medlemsstater så snart de 
formföreskrifter har uppfyllts som gäller i den stat där 
domen ska verkställas. Ingen ny prövning av själva saken 
får göras. Dessa bestämmelser ska även vara tillämpliga 
på förlikning som har träffats inför domstol.

§ 2 Vad som sägs i § 1 ska varken vara tillämpligt på 
domar som endast får verkställas interimistiskt, eller på 
skadestånd utöver rättegångskostnaderna som en kärande 
förpliktas att betala med anledning av att hans talan har 
ogillats. 

§ 3 En fordran från ett transportföretag mot ett annat i 
samband med en transport som omfattas av de enhetliga 
rättsreglerna CIV eller de enhetliga rättsreglerna CIM 
får, om företagen inte hör hemma i samma medlemsstat, 
beläggas med kvarstad eller utmätas endast på grund av ett 
avgörande av en judiciell myndighet i den medlemsstat där 
det fordringsägande företaget hör hemma. 

§ 4 Fordringar som uppkommer enligt ett avtal som omfattas av 
de enhetliga rättsreglerna CUV eller de enhetliga 
rättsreglerna CUI får beläggas med kvarstad eller utmätas 
endast på grund av ett avgörande av en judiciell myndighet 
i den medlemsstat där det fordringsägande företaget hör 
hemma. 

§ 5 Järnvägsfordon får beläggas med kvarstad eller 
utmätas inom en annan medlemsstat än den där innehavaren 
har sitt säte endast på grund av ett avgörande av en 
judiciell myndighet i den sistnämnda staten. Med ordet 
innehavare avses den som i egenskap av ägare eller 
nyttjanderättshavare använder fordonet som transportmedel.

----------------------------------------------------------

Artikel 32

Preskription. Verkställighet

§ 1 Att ett skiljeförfarande inleds ska i fråga om avbrytande 
av preskription ha samma verkan som den som enligt tillämplig 
materiell rätt följer av att talan väcks vid allmän 
domstol.

§ 2 En skiljedom ska vara verkställbar i alla medlemsstater 
så snart de formföreskrifter har uppfyllts som gäller i den 
stat där domen ska verkställas. Ingen ny prövning av 
själva saken får göras.

-----------------------------------------------------------

Règles uniformes concernant le contrat de transport 
international ferroviaire des voyageurs (CIV, appendice A à 
la Convention)

Titre premier

Généralités

Article premier

Champ d'application

§ 1 Les présentes Règles uniformes s'appliquent à tout 
contrat de transport ferroviaire de voyageurs à titre onéreux 
ou gratuit, lorsque le lieu de départ et de destination sont 
situés dans deux Etats membres différents. Il en est ainsi 
quels que soient le domicile ou le siège et la nationalité 
des parties au contrat de transport.

§ 2 Lorsqu'un transport international faisant l'objet d'un 
contrat unique inclut, en complément au transport 
transfrontalier ferroviaire, un transport par route ou par 
voie de navigation intérieure en trafic intérieur d’un Etat 
membre, les présentes Règles uniformes s’appliquent.

§ 3 Lorsqu'un transport international faisant l'objet d'un 
contrat unique inclut, en complément au transport 
ferroviaire, un transport maritime ou un transport 
transfrontalier par voie de navigation intérieure, les 
présentes Règles uniformes s’appliquent si le transport 
maritime ou le transport par voie de navigation intérieure 
est effectué sur des lignes inscrites sur la liste des lignes 
prévue à l’article 24, § 1 de la Convention.

§ 4 Les présentes Règles uniformes s’appliquent également, en 
ce qui concerne la responsabilité du transporteur en cas de 
mort et de blessures de voyageurs, aux personnes qui 
accompagnent un envoi dont le transport est effectué 
conformément aux Règles uniformes CIM.

§ 5 Les présentes Règles uniformes ne s’appliquent pas aux 
transports effectués entre gares situées sur le territoire 
d’Etats limitrophes, lorsque l’infrastructure de ces gares 
est gérée par un ou plusieurs gestionnaires d’infrastructure 
relevant d’un seul et même de ces Etats.

§ 6 Chaque Etat, Partie à une convention concernant le 
transport international ferroviaire direct de voyageurs et de 
nature comparable aux présentes Règles uniformes, peut, 
lorsqu’il adresse une demande d’adhésion à la Convention, 
déclarer qu’il n’appliquera ces Règles uniformes qu’aux 
transports effectués sur une partie de l’infrastructure 
ferroviaire située sur son territoire. Cette partie de 
l’infrastructure ferroviaire doit être définie précisément et 
être reliée à l’infrastructure ferroviaire d’un Etat membre. 
Lorsqu’un Etat a fait la déclaration susvisée, ces Règles 
uniformes ne s’appliquent qu’à la condition:

a) que le lieu de départ ou de destination ainsi que 
l’itinéraire prévus dans le contrat de transport soient 
situés sur l’infrastructure désignée ou 

b) que l’infrastructure désignée relie l’infrastructure de 
deux Etats membres et qu’elle a été prévue dans le contrat de 
transport comme itinéraire pour un transport de transit.

§ 7 L’Etat qui a fait une déclaration conformément au § 6 
peut y renoncer à tout moment en informant le dépositaire. 
Cette renonciation prend effet un mois après la date à 
laquelle le dépositaire en avise les Etats membres. La 
déclaration devient sans effet, lorsque la convention visée 
au § 6, première phrase, cesse d’être en vigueur pour cet 
Etat.

Article 2

Déclaration relative à la responsabilité en cas de mort et de 
blessures de voyageurs

§ 1 Chaque Etat peut, à tout moment, déclarer qu’il 
n’appliquera pas aux voyageurs, victimes d'accidents survenus 
sur son territoire, l'ensemble des dispositions relatives à 
la responsabilité du transporteur en cas de mort et de 
blessures de voyageurs, lorsque ceux-ci sont ses 
ressortissants ou des personnes ayant leur résidence 
habituelle dans cet Etat.

§ 2 L’Etat qui a fait une déclaration conformément au § 1 
peut y renoncer à tout moment en informant le dépositaire. 
Cette renonciation prend effet un mois après la date à 
laquelle le dépositaire en donne connaissance aux Etats 
membres.

Article 3

Définitions

Aux fins des présentes Règles uniformes, le terme:

a) “transporteur” désigne le transporteur contractuel, avec 
lequel le voyageur a conclu le contrat de transport en vertu 
de ces Règles uniformes, ou un transporteur subséquent, qui 
est responsable sur la base de ce contrat;

b) “transporteur substitué” désigne un transporteur, qui n’a 
pas conclu le contrat de transport avec le voyageur, mais à 
qui le transporteur visé à la lettre a) a confié, en tout ou 
en partie, l’exécution du transport ferroviaire;

c) “Conditions générales de transport” désigne les conditions 
du transporteur sous forme de conditions générales ou de 
tarifs légalement en vigueur dans chaque Etat membre et qui 
sont devenues, par la conclusion du contrat de transport, 
partie intégrante de celui-ci;

d) “véhicule” désigne un véhicule automobile ou une remorque 
transportés à l’occasion d’un transport de voyageurs.

Article 4

Dérogations

§ 1 Les Etats membres peuvent conclure des accords qui 
prévoient des dérogations aux présentes Règles uniformes pour 
les transports effectués exclusivement entre deux gares 
situées de part et d’autre de la frontière, lorsqu’il n’y a 
pas d’autre gare entre elles.

§ 2 Pour les transports effectués entre deux Etats membres, 
transitant par un Etat non membre, les Etats concernés 
peuvent conclure des accords qui dérogent aux présentes 
Règles uniformes.

§ 3 Sous réserve d’autres dispositions de droit international 
public, deux ou plusieurs Etats membres peuvent fixer entre 
eux les conditions sous lesquelles les transporteurs sont 
soumis à l’obligation de transporter des voyageurs, des 
bagages, des animaux et des véhicules en trafic entre ces 
Etats.

§ 4 Les accords visés aux §§ 1 à 3 de même que leur mise en 
vigueur sont communiqués à l'Organisation 
intergouvernementale pour les transports internationaux 
ferroviaires. Le Secrétaire général de l’Organisation en 
informe les Etats membres et les entreprises intéressées.

Article 5

Droit contraignant

Sauf clause contraire dans les présentes Règles uniformes, 
est nulle et de nul effet toute stipulation qui, directement 
ou indirectement, dérogerait à ces Règles uniformes. La 
nullité de telles stipulations n’entraîne pas la nullité des 
autres dispositions du contrat de transport. Nonobstant cela, 
un transporteur peut assumer une responsabilité et des 
obligations plus lourdes que celles qui sont prévues par les 
présentes Règles uniformes.

Titre II

Conclusion et exécution du contrat de transport

Article 6

Contrat de transport

§ 1 Par le contrat de transport, le transporteur s’engage à 
transporter le voyageur ainsi que, le cas échéant, des 
bagages et des véhicules au lieu de destination et à livrer 
les bagages et les véhicules au lieu de destination.

§ 2 Le contrat de transport doit être constaté par un ou 
plusieurs titres de transport remis au voyageur. Toutefois, 
sans préjudice de l’article 9, l’absence, l'irrégularité ou 
la perte du titre de transport n'affecte ni l'existence ni la 
validité du contrat qui reste soumis aux présentes Règles 
uniformes.

§ 3 Le titre de transport fait foi, jusqu'à preuve du 
contraire, de la conclusion et du contenu du contrat de 
transport.

Article 7

Titre de transport

§ 1 Les Conditions générales de transport déterminent la 
forme et le contenu des titres de transport ainsi que la 
langue et les caractères dans lesquels ils doivent être 
imprimés et remplis.

§ 2 Doivent au moins être inscrits sur le titre de 
transport:

a) le transporteur ou les transporteurs;

b) l’indication que le transport est soumis, nonobstant toute 
clause contraire, aux présentes Règles uniformes; cela peut 
se faire par le sigle CIV;

c) toute autre indication nécessaire pour prouver la 
conclusion et le contenu du contrat de transport et 
permettant au voyageur de faire valoir les droits résultant 
de ce contrat.

§ 3 Le voyageur doit s’assurer, à la réception du titre de 
transport, que celui-ci a été établi selon ses indications.

§ 4 Le titre de transport est cessible s’il n’est pas 
nominatif et si le voyage n’a pas commencé.

§ 5 Le titre de transport peut être établi sous forme 
d’enregistrement électronique des données, qui peuvent être 
transformées en signes d’écriture lisibles. Les procédés 
employés pour l’enregistrement et le traitement des données 
doivent être équivalents du point de vue fonctionnel, 
notamment en ce qui concerne la force probante du titre de 
transport représenté par ces données.

Article 8

Paiement et remboursement du prix de transport

§ 1 Sauf convention contraire entre le voyageur et le 
transporteur, le prix de transport est payable à l’avance.

§ 2 Les Conditions générales de transport déterminent dans 
quelles conditions un remboursement du prix de transport a 
lieu.

Article 9

Droit au transport. Exclusion du transport

§ 1 Dès le commencement du voyage, le voyageur doit être muni 
d'un titre de transport valable et doit le présenter lors du 
contrôle des titres de transport. Les Conditions générales de 
transport peuvent prévoir:

a) qu'un voyageur qui ne présente pas un titre de transport 
valable doit payer, outre le prix de transport, une 
surtaxe;

b) qu'un voyageur qui refuse le paiement immédiat 
du prix de transport ou de la surtaxe peut être exclu du 
transport;

c) si et dans quelles conditions un remboursement de la 
surtaxe a lieu.

§ 2 Les Conditions générales de transport peuvent prévoir que 
sont exclus du transport ou peuvent être exclus du transport 
en cours de route, les voyageurs qui:

a) présentent un danger pour la sécurité et le bon 
fonctionnement de l’exploitation ou pour la sécurité des 
autres voyageurs,

b) incommodent de manière intolérable les autres voyageurs, 

et que ces personnes n’ont droit au remboursement ni du 
prix de transport ni du prix qu’elles ont payé pour le 
transport de leurs bagages.

Article 10

Accomplissement des formalités administratives

Le voyageur doit se conformer aux formalités exigées par les 
douanes ou par d’autres autorités administratives.

Article 11

Suppression et retard d’un train. Correspondance manqué

Le transporteur doit, s’il y a lieu, certifier sur le titre 
de transport que le train a été supprimé ou la correspondance 
manquée.

Titre III

Transport de colis à main, d’animaux, de bagages et de 
véhicules

Chapitre I

Dispositions communes

Article 12

Objets et animaux admis

§ 1 Le voyageur peut prendre avec lui des objets faciles à 
porter (colis à main) ainsi que des animaux vivants, 
conformément aux Conditions générales de transport. Par 
ailleurs, le voyageur peut prendre avec lui des objets 
encombrants conformément aux dispositions particulières, 
contenues dans les Conditions générales de transport. Sont 
exclus du transport, les objets ou animaux de nature à gêner 
ou à incommoder les voyageurs ou à causer un dommage.

§ 2 Le voyageur peut expédier, en tant que bagages, des 
objets et des animaux conformément aux Conditions générales 
de transport.

§ 3 Le transporteur peut admettre le transport de véhicules à 
l’occasion d’un transport de voyageurs conformément aux 
dispositions particulières, contenues dans les Conditions 
générales de transport.

§ 4 Le transport de marchandises dangereuses en tant que 
colis à main, bagages ainsi que dans ou sur des véhicules 
qui, conformément à ce Titre sont transportées par rail, doit 
être conforme au Règlement concernant le transport 
international ferroviaire des marchandises dangereuses 
(RID).

Article 13

Vérification

§ 1 Le transporteur a le droit, en cas de présomption grave 
de non respect des conditions de transport, de vérifier si 
les objets (colis à main, bagages, véhicules y compris leur 
chargement) et animaux transportés répondent aux conditions 
de transport lorsque les lois et prescriptions de l'Etat où 
la vérification doit avoir lieu ne l'interdisent pas. Le 
voyageur doit être invité à assister à la vérification. S'il 
ne se présente pas ou s'il ne peut être atteint, le 
transporteur doit faire appel à deux témoins indépendants.

§ 2 Lorsqu’il est constaté que les conditions de transport 
n’ont pas été respectées, le transporteur peut exiger du 
voyageur le paiement des frais occasionnés par la 
vérification.

Article 14

Accomplissement des formalités administratives

Le voyageur doit se conformer aux formalités exigées par les 
douanes ou par d'autres autorités administratives lors du 
transport, à l’occasion de son transport, d’objets (colis à 
main, bagages, véhicules y compris leur chargement) et 
d’animaux. Il doit assister à la visite de ces objets, sauf 
exception prévue par les lois et prescriptions de chaque 
Etat.

Chapitre II

Colis à main et animaux

Article 15

Surveillance

La surveillance des colis à main et des animaux, qu’il prend 
avec lui, incombe au voyageur.

Chapitre III

Bagages

Article 16

Expédition des bagages

§ 1 Les obligations contractuelles relatives à l'acheminement 
des bagages doivent être constatées par un bulletin de 
bagages remis au voyageur.

§ 2 Sans préjudice de l’article 22, l'absence, l'irrégularité 
ou la perte du bulletin de bagages n'affecte ni l'existence 
ni la validité des conventions concernant l’acheminement des 
bagages, qui restent soumis aux présentes Règles uniformes.

§ 3 Le bulletin de bagages fait foi, jusqu'à preuve du 
contraire, de l'enregistrement des bagages et des conditions 
de leur transport.

§ 4 Jusqu'à preuve du contraire, il est présumé que lors de 
la prise en charge par le transporteur, les bagages étaient 
en bon état apparent et que le nombre et la masse des colis 
correspondaient aux mentions portées sur le bulletin de 
bagages.

Article 17

Bulletin de bagages

§ 1 Les Conditions générales de transport déterminent la 
forme et le contenu du bulletin de bagages ainsi que la 
langue et les caractères dans lesquels il doit être imprimé 
et rempli. L’article 7, § 5 s’applique par analogie.

§ 2 Doivent au moins être inscrits sur le bulletin de 
bagages:

a) le transporteur ou les transporteurs;

b) l´indication que le transport est soumis, nonobstant toute 
clause contraire, aux présentes Règles uniformes; cela peut 
se faire par le sigle CIV;

c) toute autre indication nécessaire pour prouver les 
obligations contractuelles relatives à l’acheminement des 
bagages et permettant au voyageur de faire valoir les droits 
résultant du contrat de transport.

§ 3 Le voyageur doit s’assurer, à la réception du bulletin de 
bagages, que celui-ci a été émis selon ses indications.

Article 18

Enregistrement et transport

§ 1 Sauf exception prévue par les Conditions générales de 
transport, l’enregistrement des bagages n’a lieu que sur la 
présentation d’un titre de transport valable au moins 
jusqu’au lieu de destination des bagages. Par ailleurs, 
l’enregistrement s’effectue d’après les prescriptions en 
vigueur au lieu d’expédition.

§ 2 Lorsque les Conditions générales de transport prévoient 
que des bagages peuvent être admis au transport sans 
présentation d’un titre de transport, les dispositions des 
présentes Règles uniformes fixant les droits et obligations 
du voyageur relatifs à ses bagages s’appliquent par analogie 
à l’expéditeur de bagages.

§ 3 Le transporteur peut acheminer les bagages avec un autre 
train ou un autre moyen de transport et par un autre 
itinéraire que ceux empruntés par le voyageur.

Article 19

Paiement du prix pour le transport des bagages

Sauf convention contraire entre le voyageur et le 
transporteur, le prix pour le transport des bagages est 
payable lors de l'enregistrement.

Article 20

Marquage des bagages

Le voyageur doit indiquer sur chaque colis en un endroit bien 
visible et d’une manière suffisamment fixe et claire:

a) son nom et son adresse,

b) le lieu de destination.

Article 21

Droit de disposer des bagages

§ 1 Si les circonstances le permettent et les prescriptions 
des douanes ou d’autres autorités administratives ne s’y 
opposent pas, le voyageur peut demander la restitution des 
bagages au lieu d’expédition, contre remise du bulletin de 
bagages et, lorsque cela est prévu par les Conditions 
générales de transport, sur présentation du titre de 
transport.

§ 2 Les Conditions générales de transport peuvent prévoir 
d’autres dispositions concernant le droit de disposer des 
bagages, notamment des modifications du lieu de destination 
et les éventuelles conséquences financières à supporter par 
le voyageur.

Article 22

Livraison

§ 1 La livraison des bagages a lieu contre remise du bulletin 
de bagages et, le cas échéant, contre paiement des frais qui 
grèvent l'envoi. Le transporteur a le droit, sans y être 
tenu, de vérifier si le détenteur du bulletin a qualité pour 
prendre livraison.

§ 2 Sont assimilés à la livraison au détenteur du bulletin de 
bagages, lorsqu'ils sont effectués conformément aux 
prescriptions en vigueur au lieu de destination:

a) la remise des bagages aux autorités de douane ou d'octroi 
dans leurs locaux d'expédition ou dans leurs entrepôts, 
lorsque ceux-ci ne se trouvent pas sous la garde du 
transporteur;

b) le fait de confier des animaux vivants à un tiers.

§ 3 Le détenteur du bulletin de bagages peut demander la 
livraison des bagages au lieu de destination aussitôt que 
s'est écoulé le temps convenu ainsi que, le cas échéant, le 
temps nécessaire pour les opérations effectuées par les 
douanes ou par d'autres autorités administratives.

§ 4 A défaut de remise du bulletin de bagages, le 
transporteur n'est tenu de livrer les bagages qu'à celui qui 
justifie de son droit; si cette justification semble 
insuffisante, le transporteur peut exiger une caution.

§ 5 Les bagages sont livrés au lieu de destination pour 
lequel ils ont été enregistrés.

§ 6 Le détenteur du bulletin de bagages auquel les bagages ne 
sont pas livrés peut exiger la constatation, sur le bulletin 
de bagages, du jour et de l'heure auxquels il a demandé la 
livraison conformément au § 3.

§ 7 L'ayant droit peut refuser la réception des bagages, si 
le transporteur ne donne pas suite à sa demande de procéder à 
la vérification des bagages en vue de constater un dommage 
allégué.

§ 8 Par ailleurs, la livraison des bagages est effectuée 
conformément aux prescriptions en vigueur au lieu de 
destination.

Chapitre IV

Véhicules

Article 23

Conditions de transport

Les dispositions particulières pour le transport des 
véhicules, contenues dans les Conditions générales de 
transport, déterminent notamment les conditions d’admission 
au transport, d’enregistrement, de chargement et de 
transport, de déchargement et de livraison, ainsi que les 
obligations du voyageur.

Article 24

Bulletin de transport

§ 1 Les obligations contractuelles relatives au transport de 
véhicules doivent être constatées par un bulletin de 
transport remis au voyageur. Le bulletin de transport peut 
être intégré dans le titre de transport du voyageur.

§ 2 Les dispositions particulières pour le transport de 
véhicules contenues dans les Conditions générales de 
transport déterminent la forme et le contenu du bulletin de 
transport ainsi que la langue et les caractères dans lesquels 
il doit être imprimé et rempli. L’article 7, § 5 s’applique 
par analogie.

§ 3 Doivent au moins être inscrits sur le bulletin de 
transport:

a) le transporteur ou les transporteurs;

b) l’indication que le transport est soumis, nonobstant toute 
clause contraire, aux présentes Règles uniformes; cela peut 
se faire par le sigle CIV;

c) toute autre indication nécessaire pour prouver les 
obligations contractuelles relatives aux transports des 
véhicules et permettant au voyageur de faire valoir les 
droits résultant du contrat de transport.

§ 4 Le voyageur doit s’assurer, à la réception du bulletin de 
transport, que celui-ci a été émis selon ses indications.

Article 25

Droit applicable

Sous réserve des dispositions du présent Chapitre, les 
dispositions du Chapitre III relatives au transport des 
bagages s’appliquent aux véhicules.

Titre IV

Responsabilité du transporteur

Chapitre I

Responsabilité en cas de mort et de blessures de voyageurs

Article 26

Fondement de la responsabilité

§ 1 Le transporteur est responsable du dommage résultant de 
la mort, des blessures ou de toute autre atteinte à 
l'intégrité physique ou psychique du voyageur causé par un 
accident en relation avec l'exploitation ferroviaire survenu 
pendant que le voyageur séjourne dans les véhicules 
ferroviaires, qu'il y entre ou qu'il en sort quelle que soit 
l’infrastructure ferroviaire utilisée.

§ 2 Le transporteur est déchargé de cette responsabilité:

a) si l'accident a été causé par des circonstances 
extérieures à l'exploitation ferroviaire que le transporteur, 
en dépit de la diligence requise d'après les particularités 
de l'espèce, ne pouvait pas éviter et aux conséquences 
desquelles il ne pouvait pas obvier;

b) dans la mesure où l'accident est dû à une faute du 
voyageur;

c) si l'accident est dû au comportement d'un tiers que le 
transporteur, en dépit de la diligence requise d’après les 
particularités de l’espèce, ne pouvait pas éviter et aux 
conséquences duquel il ne pouvait pas obvier; une autre 
entreprise utilisant la même infrastructure ferroviaire n’est 
pas considérée comme un tiers; le droit de recours n’est pas 
affecté.

§ 3 Si l’accident est dû au comportement d’un tiers et si, en 
dépit de cela, le transporteur n’est pas entièrement déchargé 
de sa responsabilité conformément au § 2, lettre c), il 
répond pour le tout dans les limites des présentes Règles 
uniformes et sans préjudice de son recours éventuel contre le 
tiers.

§ 4 Les présentes Règles uniformes n'affectent pas la 
responsabilité qui peut incomber au transporteur pour les cas 
non prévus au § 1.

§ 5 Lorsqu'un transport faisant l'objet d'un contrat de 
transport unique est effectué par des transporteurs 
subséquents, est responsable, en cas de mort et de blessures 
de voyageurs, le transporteur à qui incombait, selon le 
contrat de transport, la prestation de service de transport 
au cours de laquelle l'accident s'est produit. Lorsque cette 
prestation n’a pas été réalisée par le transporteur, mais par 
un transporteur substitué, les deux transporteurs sont 
responsables solidairement, conformément aux présentes Règles 
uniformes.

Article 27

Dommages-intérêts en cas de mort

§ 1 En cas de mort du voyageur, les dommages-intérêts 
comprennent:

a) les frais nécessaires consécutifs au décès, notamment ceux 
du transport du corps et des obsèques;

b) si la mort n'est pas survenue immédiatement, les 
dommages-intérêts prévus à l'article 28.

§ 2 Si, par la mort du voyageur, des personnes envers 
lesquelles il avait ou aurait eu à l'avenir une obligation 
alimentaire, en vertu de la loi, sont privées de leur 
soutien, il y a également lieu de les indemniser de cette 
perte. L'action en dommages-intérêts des personnes dont le 
voyageur assumait l'entretien sans y être tenu par la loi 
reste soumise au droit national.

Article 28

Dommages-intérêts en cas de blessures

En cas de blessures ou de toute autre atteinte à l'intégrité 
physique ou psychique du voyageur, les dommages-intérêts 
comprennent:

a) les frais nécessaires, notamment ceux de traitement et de 
transport;

b) la réparation du préjudice causé, soit par l'incapacité de 
travail totale ou partielle, soit par l'accroissement des 
besoins.

Article 29

Réparation d'autres préjudices corporels

Le droit national détermine si, et dans quelle mesure, le 
transporteur doit verser des dommages-intérêts pour des 
préjudices corporels autres que ceux prévus aux articles 27 
et 28.

Article 30

Forme et montant des dommages-intérêts en cas de mort et de 
blessures

§ 1 Les dommages-intérêts prévus à l’article 27, § 2 et à 
l’article 28, lettre b) doivent être alloués sous forme de 
capital. Toutefois, si le droit national permet l'allocation 
d'une rente, ils sont alloués sous cette forme lorsque le 
voyageur lésé ou les ayants droit visés à l'article 27, § 2, 
le demandent.

§ 2 Le montant des dommages-intérêts à allouer en vertu du § 
1 est déterminé selon le droit national. Toutefois, pour 
l'application des présentes Règles uniformes, il est fixé une 
limite maximale de 175 000 unités de compte en capital ou en 
rente annuelle correspondant à ce capital, pour chaque 
voyageur, dans le cas où le droit national prévoit une limite 
maximale d'un montant inférieur.

Article 31

Autres moyens de transport

§ 1 Sous réserve du § 2, les dispositions relatives à la 
responsabilité en cas de mort et de blessures de voyageurs ne 
s’appliquent pas aux dommages survenus pendant le transport 
qui, conformément au contrat de transport, n’était pas un 
transport ferroviaire.

§ 2 Toutefois, lorsque les véhicules ferroviaires sont 
transportés par ferry-boat, les dispositions relatives à la 
responsabilité en cas de mort et de blessures de voyageurs 
s’appliquent aux dommages visés à l’article 26, § 1 et à 
l’article 33, § 1, causés par un accident en relation avec 
l’exploitation ferroviaire survenu pendant que le voyageur 
séjourne dans ledit véhicule, qu’il y entre ou qu’il en 
sorte.

§ 3 Lorsque, par suite de circonstances exceptionnelles, 
l'exploitation ferroviaire est provisoirement interrompue et 
que les voyageurs sont transportés par un autre moyen de 
transport, le transporteur est responsable en vertu des 
présentes Règles uniformes.

Chapitre II

Responsabilité en cas d'inobservation de l'horaire

Article 32

Responsabilité en cas de suppression, retard ou 
correspondance manqué

§ 1 Le transporteur est responsable envers le voyageur du 
dommage résultant du fait qu’en raison de la suppression, du 
retard ou du manquement d’une correspondance, le voyage ne 
peut se poursuivre le même jour, ou que sa poursuite n’est 
pas raisonnablement exigible le même jour à cause des 
circonstances données. Les dommages-intérêts comprennent les 
frais raisonnables d’hébergement ainsi que les frais 
raisonnables occasionnés par l’avertissement des personnes 
attendant le voyageur.

§ 2 Le transporteur est déchargé de cette responsabilité, 
lorsque la suppression, le retard ou le manquement d’une 
correspondance sont imputables à l’une des causes 
suivantes:

a) des circonstances extérieures à l’exploitation 
ferroviaire que le transporteur, en dépit de la diligence 
requise d’après les particularités de l’espèce, ne pouvait 
pas éviter et aux conséquences desquelles il ne pouvait pas 
obvier,

b) une faute du voyageur ou

c) le comportement d’un tiers que le transporteur, en dépit 
de la diligence requise d’après les particularités de 
l’espèce, ne pouvait pas éviter et aux conséquences duquel il 
ne pouvait pas obvier; une autre entreprise utilisant la même 
infrastructure ferroviaire n’est pas considérée comme un 
tiers; le droit de recours n’est pas affecté.

§ 3 Le droit national détermine, si et dans quelle mesure, le 
transporteur doit verser des dommages-intérêts pour des 
préjudices autres que ceux prévus au § 1. Cette disposition 
ne porte pas atteinte à l’article 44.

Chapitre III

Responsabilité pour les colis à main, les animaux, les 
bagages et les véhicules

Section 1

Colis à main et animaux

Article 33

Responsabilité

§ 1 En cas de mort et de blessures de voyageurs le 
transporteur est, en outre, responsable du dommage résultant 
de la perte totale ou partielle ou de l'avarie des objets que 
le voyageur avait, soit sur lui, soit avec lui comme colis à 
main; ceci vaut également pour les animaux que le voyageur 
avait pris avec lui. L’article 26 s’applique par analogie.

§ 2 Par ailleurs, le transporteur n’est responsable du 
dommage résultant de la perte totale ou partielle ou de 
l'avarie des objets, des colis à main ou des animaux dont la 
surveillance incombe au voyageur conformément à l’article 15 
que si ce dommage est causé par une faute du transporteur. 
Les autres articles du Titre IV, à l’exception de l’article 
51, et le Titre VI ne sont pas applicables dans ce cas.

Article 34

Limitation des dommagesintérêts en cas de perte ou d'avarie 
d'objets

Lorsque le transporteur est responsable en vertu de l'article 
33, § 1, il doit réparer le dommage jusqu'à concurrence de 
1 400 unités de compte pour chaque voyageur.

Article 35

Exonération de responsabilité

Le transporteur n’est pas responsable, à l’égard du voyageur, 
du dommage résultant du fait que le voyageur ne se conforme 
pas aux prescriptions des douanes ou d’autres autorités 
administratives.

Section 2

Bagages

Article 36

Fondement de la responsabilité

§ 1 Le transporteur est responsable du dommage résultant de 
la perte totale ou partielle et de l'avarie des bagages 
survenues à partir de la prise en charge par le transporteur 
jusqu'à la livraison ainsi que du retard à la livraison.

§ 2 Le transporteur est déchargé de cette responsabilité dans 
la mesure où la perte, l'avarie ou le retard à la livraison a 
eu pour cause une faute du voyageur, un ordre de celui-ci ne 
résultant pas d'une faute du transporteur, un vice propre des 
bagages ou des circonstances que le transporteur ne pouvait 
pas éviter et aux conséquences desquelles il ne pouvait pas 
obvier.

§ 3 Le transporteur est déchargé de cette responsabilité dans 
la mesure où la perte ou l'avarie résulte des risques 
particuliers inhérents à un ou plusieurs des faits 
ci-après:

a) absence ou défectuosité de l'emballage;

b) nature spéciale des bagages;

c) expédition comme bagages d'objets exclus du transport.

Article 37

Charge de la preuve

§ 1 La preuve que la perte, l'avarie ou le retard à la 
livraison, a eu pour cause un des faits prévus à l'article 
36, § 2, incombe au transporteur.

§ 2 Lorsque le transporteur établit que la perte ou l'avarie 
a pu résulter, étant donné les circonstances de fait, d'un ou 
de plusieurs des risques particuliers prévus à l'article 36, 
§ 3, il y a présomption qu'elle en résulte. L'ayant droit 
conserve toutefois le droit de prouver que le dommage n'a pas 
eu pour cause, totalement ou partiellement, l'un de ces 
risques.

Article 38

Transporteurs subséquents

Lorsqu’un transport faisant l’objet d’un contrat de transport 
unique est effectué par plusieurs transporteurs subséquents, 
chaque transporteur, prenant en charge les bagages avec le 
bulletin de bagages ou le véhicule avec le bulletin de 
transport, participe, quant à l’acheminement des bagages ou 
au transport des véhicules, au contrat de transport 
conformément aux stipulations du bulletin de bagages ou du 
bulletin de transport et assume les obligations qui en 
découlent. Dans ce cas, chaque transporteur répond de 
l’exécution du transport sur le parcours total jusqu’à la 
livraison.

Article 39

Transporteur substitué

§ 1 Lorsque le transporteur a confié, en tout ou en partie, 
l’exécution du transport à un transporteur substitué, que ce 
soit ou non dans l’exercice d’une faculté qui lui est 
reconnue dans le contrat de transport, le transporteur n’en 
demeure pas moins responsable de la totalité du transport.

§ 2 Toutes les dispositions des présentes Règles uniformes 
régissant la responsabilité du transporteur s’appliquent 
également à la responsabilité du transporteur substitué pour 
le transport effectué par ses soins. Les articles 48 et 52 
s’appliquent lorsqu’une action est intentée contre les agents 
et toutes autres personnes au service desquelles le 
transporteur substitué recourt pour l’exécution du 
transport.

§ 3 Toute convention particulière par laquelle le 
transporteur assume des obligations qui ne lui incombent pas 
en vertu des présentes Règles uniformes, ou renonce à des 
droits qui lui sont conférés par ces Règles uniformes, est 
sans effet à l’égard du transporteur substitué qui ne l’a pas 
acceptée expressément et par écrit. Que le transporteur 
substitué ait ou non accepté cette convention, le 
transporteur reste néanmoins lié par les obligations ou les 
renonciations qui résultent de ladite convention 
particulière.

§ 4 Lorsque et pour autant que le transporteur et le 
transporteur substitué sont responsables, leur responsabilité 
est solidaire.

§ 5 Le montant total de l’indemnité dû par le transporteur, 
le transporteur substitué ainsi que leurs agents et les 
autres personnes au service desquelles ils recourent pour 
l’exécution du transport, n’excède pas les limites prévues 
aux présentes Règles uniformes.

§ 6 Le présent article ne porte pas atteinte aux droits de 
recours pouvant exister entre le transporteur et le 
transporteur substitué.

Article 40

Présomption de perte

§ 1 L'ayant droit peut, sans avoir à fournir d'autres 
preuves, considérer un colis comme perdu quand il n'a pas été 
livré ou tenu à sa disposition dans les quatorze jours qui 
suivent la demande de livraison présentée conformément à 
l'article 22, § 3.

§ 2 Si un colis réputé perdu est retrouvé au cours de l'année 
qui suit la demande de livraison, le transporteur doit aviser 
l'ayant droit, lorsque son adresse est connue ou peut être 
découverte.

§ 3 Dans les trente jours qui suivent la réception de l’avis 
visé au § 2, l'ayant droit peut exiger que le colis lui soit 
livré. Dans ce cas, il doit payer les frais afférents au 
transport du colis depuis le lieu d’expédition jusqu'à celui 
où a lieu la livraison et restituer l'indemnité reçue, 
déduction faite, le cas échéant, des frais qui auraient été 
compris dans cette indemnité. Néanmoins, il conserve ses 
droits à indemnité pour retard à la livraison prévus à 
l'article 43.

§ 4 Si le colis retrouvé n'a pas été réclamé dans le délai 
prévu au § 3 ou si le colis est retrouvé plus d'un an après 
la demande de livraison, le transporteur en dispose 
conformément aux lois et prescriptions en vigueur au lieu où 
se trouve le colis.

Article 41

Indemnité en cas de perte

§ 1 En cas de perte totale ou partielle des bagages, le 
transporteur doit payer, à l'exclusion de tous autres 
dommages-intérêts:

a) si le montant du dommage est prouvé, une indemnité égale à 
ce montant sans qu'elle excède toutefois 80 unités de compte 
par kilogramme manquant de masse brute ou 1 200 unités de 
compte par colis;

b) si le montant du dommage n'est pas prouvé, une indemnité 
forfaitaire de 20 unités de compte par kilogramme manquant de 
masse brute ou de 300 unités de compte par colis. 

Le mode d'indemnisation, par kilogramme manquant ou par 
colis, est déterminé dans les Conditions générales de 
transport.

§ 2 Le transporteur doit restituer, en outre, le prix pour le 
transport des bagages et les autres sommes déboursées en 
relation avec le transport du colis perdu ainsi que les 
droits de douane et les droits d’accise déjà acquittés.

Article 42

Indemnité en cas d'avarie

§ 1 En cas d'avarie des bagages, le transporteur doit payer, 
à l'exclusion de tous autres dommages-intérêts, une indemnité 
équivalente à la dépréciation des bagages.

§ 2 L'indemnité n’excède pas:

a) si la totalité des bagages est dépréciée par l'avarie, le 
montant qu'elle aurait atteint en cas de perte totale;

b) si une partie seulement des bagages est dépréciée par 
l'avarie, le montant qu'elle aurait atteint en cas de perte 
de la partie dépréciée.

Article 43

Indemnité en cas de retard à la livraison

§ 1 En cas de retard à la livraison des bagages, le 
transporteur doit payer, par période indivisible de 
vingt-quatre heures à compter de la demande de livraison, 
mais avec un maximum de quatorze jours:

a) si l'ayant droit prouve qu'un dommage, y compris une 
avarie, en est résulté, une indemnité égale au montant du 
dommage jusqu'à un maximum de 0,80 unité de compte par 
kilogramme de masse brute des bagages ou de 14 unités de 
compte par colis, livrés en retard;

b) si l'ayant droit ne prouve pas qu'un dommage en est 
résulté, une indemnité forfaitaire de 0,14 unité de compte 
par kilogramme de masse brute des bagages ou de 2,80 unités 
de compte par colis, livrés en retard. 

Le mode d'indemnisation, par kilogramme ou par colis, est 
déterminé dans les Conditions générales de transport.

§ 2 En cas de perte totale des bagages, l'indemnité prévue au 
§ 1 ne se cumule pas avec celle prévue à l'article 41.

§ 3 En cas de perte partielle des bagages, l'indemnité prévue 
au § 1 est payée pour la partie non perdue.

§ 4 En cas d'avarie des bagages ne résultant pas du retard à 
la livraison, l'indemnité prévue au § 1 se cumule, s'il y a 
lieu, avec celle prévue à l'article 42.

§ 5 En aucun cas, le cumul de l'indemnité prévue au § 1 avec 
celles prévues aux articles 41 et 42 ne donne lieu au 
paiement d'une indemnité excédant celle qui serait due en cas 
de perte totale des bagages.

Section 3

Véhicules

Article 44

Indemnité en cas de retard

§ 1 En cas de retard dans le chargement pour une cause 
imputable au transporteur ou de retard à la livraison d'un 
véhicule, le transporteur doit payer, lorsque l'ayant droit 
prouve qu'un dommage en est résulté, une indemnité dont le 
montant n’excède pas le prix du transport.

§ 2 Si l'ayant droit renonce au contrat de transport, en cas 
de retard dans le chargement pour une cause imputable au 
transporteur, le prix du transport est remboursé à l'ayant 
droit. En outre, celui-ci peut réclamer, lorsqu'il prouve 
qu'un dommage est résulté de ce retard, une indemnité dont le 
montant n’excède pas le prix du transport.

Article 45

Indemnité en cas de perte

En cas de perte totale ou partielle d'un véhicule, 
l'indemnité à payer à l'ayant droit pour le dommage prouvé 
est calculée d'après la valeur usuelle du véhicule. Elle 
n’excède pas 8 000 unités de compte. Une remorque avec ou 
sans chargement est considérée comme un véhicule 
indépendant.

Article 46

Responsabilité en ce qui concerne d’autres objets

§ 1 En ce qui concerne les objets laissés dans le véhicule ou 
se trouvant dans des coffres (p. ex. coffres à bagages ou à 
skis), solidement arrimés au véhicule, le transporteur n'est 
responsable que du dommage causé par sa faute. L'indemnité 
totale à payer n’excède pas 1 400 unités de compte.

§ 2 En ce qui concerne les objets arrimés à l’extérieur du 
véhicule y compris les coffres visés au § 1, le transporteur 
n'est responsable que s’il est prouvé que le dommage résulte 
d’un acte ou d’une omission que le transporteur a commis, 
soit avec l’intention de provoquer un tel dommage, soit 
témérairement et avec conscience qu’un tel dommage en 
résultera probablement.

Article 47

Droit applicable

Sous réserve des dispositions de la présente Section, les 
dispositions de la Section 2 relatives à la responsabilité 
pour les bagages s’appliquent aux véhicules.

Chapitre IV

Dispositions communes

Article 48

Déchéance du droit d'invoquer les limites de responsabilité

Les limites de responsabilité prévues aux présentes Règles 
uniformes ainsi que les dispositions du droit national qui 
limitent les indemnités à un montant déterminé, ne 
s'appliquent pas, s'il est prouvé que le dommage résulte d'un 
acte ou d'une omission que le transporteur a commis, soit 
avec l'intention de provoquer un tel dommage, soit 
témérairement et avec conscience qu'un tel dommage en 
résultera probable-ment.

Article 49

Conversion et intéréts 

§ 1 Lorsque le calcul de l'indemnité implique la conversion 
des sommes exprimées en unités monétaires étrangères, 
celle-ci est faite d'après le cours aux jour et lieu du 
paiement de l'indemnité.

§ 2 L'ayant droit peut demander des intérêts de l'indemnité, 
calculés à raison de cinq pour cent l'an, à partir du jour de 
la réclamation prévue à l'article 55 ou, s'il n'y a pas eu de 
réclamation, du jour de la demande en justice.

§ 3 Toutefois, pour les indemnités dues en vertu des articles 
27 et 28, les intérêts ne courent que du jour où les faits 
qui ont servi à la détermination du montant de l’indemnité se 
sont produits, si ce jour est postérieur à celui de la 
réclamation ou de la demande en justice.

§ 4 En ce qui concerne les bagages, les intérêts ne sont dus 
que si l'indemnité excède 16 unités de compte par bulletin de 
bagages.

§ 5 En ce qui concerne les bagages, si l'ayant droit ne remet 
pas au transporteur, dans un délai convenable qui lui est 
fixé, les pièces justificatives nécessaires pour la 
liquidation définitive de la réclamation, les intérêts ne 
courent pas entre l'expiration du délai fixé et la remise 
effective de ces pièces.

Article 50

Responsabilité en cas d'accident nucléaire

Le transporteur est déchargé de la responsabilité qui lui 
incombe en vertu des présentes Règles uniformes lorsque le 
dommage a été causé par un accident nucléaire et qu'en 
application des lois et prescriptions d'un Etat réglant la 
responsabilité dans le domaine de l'énergie nucléaire, 
l'exploitant d'une installation nucléaire ou une autre 
personne qui lui est substituée est responsable de ce 
dommage.

Article 51

Personnes dont répond le transporteur

Le transporteur est responsable de ses agents et des autres 
personnes au service desquelles il recourt pour l’exécution 
du transport lorsque ces agents ou ces autres personnes 
agissent dans l’exercice de leurs fonctions. Les 
gestionnaires de l’infrastructure ferroviaire sur laquelle 
est effectué le transport sont considérés comme des personnes 
au service desquelles le transporteur recourt pour 
l’exécution du transport.

Article 52

Autres actions

§ 1 Dans tous les cas où les présentes Règles uniformes 
s'appliquent, toute action en responsabilité, à quelque titre 
que ce soit, ne peut être exercée contre le transporteur que 
dans les conditions et limitations de ces Règles uniformes.

§ 2 Il en est de même pour toute action exercée contre les 
agents et les autres personnes dont le transporteur répond en 
vertu de l'article 51.

Titre V

Responsabilité du voyageur

Article 53

Principes particuliers de responsabilité

Le voyageur est responsable envers le transporteur pour tout 
dommage:

a) résultant du non respect de ses obligations en vertu

1. des articles 10, 14 et 20,

2. des dispositions particulières pour le transport des 
véhicules, contenues dans les Conditions générales de 
transport, ou

3. du Règlement concernant le transport international 
ferroviaire des marchandises dangereuses (RID), ou

b) causé par les objets ou les animaux qu’il prend avec lui, 

à moins qu’il ne prouve que le dommage a été causé par des 
circonstances qu’il ne pouvait pas éviter et aux conséquences 
desquelles il ne pouvait pas obvier, en dépit du fait qu’il a 
fait preuve de la diligence exigée d’un voyageur 
consciencieux. Cette disposition n’affecte pas la 
responsabilité qui peut incomber au transporteur en vertu des 
articles 26 et 33, § 1.

Titre VI

Exercice des droits

Article 54

Constatation de perte partielle ou d'avarie

§ 1 Lorsqu'une perte partielle ou une avarie d’un objet 
transporté sous la garde du transporteur (bagages, véhicules) 
est découverte ou présumée par le transporteur ou que l'ayant 
droit en allègue l'existence, le transporteur doit dresser 
sans délai et, si possible, en présence de l'ayant droit, un 
procès-verbal constatant, suivant la nature du dommage, 
l'état de l’objet, et, autant que possible, l'importance du 
dommage, sa cause et le moment où il s'est produit.

§ 2 Une copie du procès-verbal de constatation doit être 
remise gratuitement à l'ayant droit.

§ 3 Lorsque l'ayant droit n'accepte pas les constatations du 
procès-verbal, il peut demander que l'état des bagages ou du 
véhicule ainsi que la cause et le montant du dommage soient 
constatés par un expert nommé par les parties au contrat de 
transport ou par voie judiciaire. La procédure est sou-mise 
aux lois et prescriptions de l'Etat où la constatation a 
lieu.

Article 55

Réclamations

§ 1 Les réclamations relatives à la responsabilité du 
transporteur en cas de mort et de blessures de voyageurs 
doivent être adressées par écrit au transporteur contre qui 
l'action judiciaire peut être exercée. Dans le cas d'un 
transport faisant l'objet d'un contrat unique et effectué par 
des transporteurs subséquents, les réclamations peuvent 
également être adressées au premier ou au dernier 
transporteur ainsi qu'au transporteur ayant dans l'Etat de 
domicile ou de résidence habituelle du voyageur son siège 
principal ou la succursale ou l’établissement qui a conclu le 
contrat de transport.

§ 2 Les autres réclamations relatives au contrat de transport 
doivent être adressées par écrit au transporteur désigné à 
l'article 56, §§ 2 et 3.

§ 3 Les pièces que l'ayant droit juge utile de joindre à la 
réclamation doivent être présentées soit en originaux, soit 
en copies, le cas échéant, dûment certifiées conformes si le 
transporteur le demande. Lors du règlement de la réclamation, 
le transporteur peut exiger la restitution du titre de 
transport, du bulletin de bagages et du bulletin de 
transport.

Article 56

Transporteurs qui peuvent être actionnés

§ 1 L'action judiciaire fondée sur la responsabilité du 
transporteur en cas de mort et de blessures de voyageurs ne 
peut être exercée que contre un transporteur responsable au 
sens de l'article 26, § 5.

§ 2 Sous réserve du § 4, les autres actions judiciaires des 
voyageurs fondées sur le contrat de transport peuvent être 
exercées uniquement contre le premier ou le dernier 
transporteur ou contre celui qui exécutait la partie du 
transport au cours de laquelle s’est produit le fait 
générateur de l’action.

§ 3 Lorsque, dans le cas de transports exécutés par des 
transporteurs subséquents, le transporteur devant livrer le 
bagage ou le véhicule est inscrit avec son consentement sur 
le bulletin de bagages ou sur le bulletin de transport, 
celui-ci peut être actionné conformément au § 2, même s’il 
n’a pas reçu le bagage ou le véhicule.

§ 4 L'action judiciaire en restitution d'une somme payée en 
vertu du contrat de transport peut être exercée contre le 
transporteur qui a perçu cette somme ou contre celui au 
profit duquel elle a été perçue.

§ 5 L'action judiciaire peut être exercée contre un 
transporteur autre que ceux visés aux §§ 2 et 4, lorsqu'elle 
est présentée comme demande reconventionnelle ou comme 
exception dans l'instance relative à une demande principale 
fondée sur le même contrat de transport.

§ 6 Dans la mesure où les présentes Règles uniformes 
s’appliquent au transporteur substitué, celui-ci peut 
également être actionné.

§ 7 Si le demandeur a le choix entre plusieurs transporteurs, 
son droit d'option s'éteint dès que l'action judiciaire est 
intentée contre l’un d’eux; cela vaut également si le 
demandeur a le choix entre un ou plusieurs transporteurs et 
un transporteur substitué.

Article 57

For

§ 1 Les actions judiciaires fondées sur les présentes Règles 
uniformes peuvent être intentées devant les juridictions des 
Etats membres désignées d'un commun accord par les parties ou 
devant la juridiction de l’Etat membre sur le territoire 
duquel le défendeur a son domicile ou sa résidence 
habituelle, son siège principal ou la succursale ou 
l’établissement qui a conclu le contrat de transport. 
D’autres juridictions ne peuvent être saisies.

§ 2 Lorsqu’une action fondée sur les présentes Règles 
uniformes est en instance devant une juridiction compétente 
aux termes du § 1, ou lorsque dans un tel litige un jugement 
a été prononcé par une telle juridiction, il ne peut être 
intenté aucune nouvelle action pour la même cause entre les 
mêmes parties à moins que la décision de la juridiction 
devant laquelle la première action a été intentée ne soit pas 
susceptible d'être exécutée dans l’Etat où la nouvelle action 
est intentée.

Article 58

Extinction de l'action en cas de mort et de blessures

§ 1 Toute action de l'ayant droit fondée sur la 
responsabilité du transporteur en cas de mort ou de blessures 
de voyageurs est éteinte s'il ne signale pas l'accident 
survenu au voyageur, dans les douze mois à compter de la 
connaissance du dommage, à l'un des transporteurs auxquels 
une réclamation peut être présentée selon l'article 55, § 1. 
Lorsque l'ayant droit signale verbalement l'accident au 
transporteur, celui-ci doit lui délivrer une attestation de 
cet avis verbal.

§ 2 Toutefois, l'action n'est pas éteinte si:

a) dans le délai prévu au § 1, l'ayant droit a présenté une 
réclamation auprès de l'un des transporteurs désignés à 
l'article 55, § 1;

b) dans le délai prévu au § 1, le transporteur responsable a 
eu connaissance, par une autre voie, de l'accident survenu au 
voyageur;

c) l'accident n'a pas été signalé ou a été signalé 
tardivement, à la suite de circonstances qui ne sont pas 
imputables à l'ayant droit;

d) l'ayant droit prouve que l'accident a eu pour cause une 
faute du transporteur.

Article 59

Extinction de l'action née du transport des bagages

§ 1 L’acceptation des bagages par l'ayant droit éteint toute 
action contre le transporteur, née du contrat de transport, 
en cas de perte partielle, d'avarie ou de retard à la 
livraison.

§ 2 Toutefois, l'action n'est pas éteinte:

a) en cas de perte partielle ou d'avarie, si

1. la perte ou l'avarie a été constatée conformément à 
l'article 54 avant la réception des bagages par l'ayant 
droit;

2. la constatation qui aurait dû être faite conformément à 
l'article 54 n'a été omise que par la faute du 
transporteur;

b) en cas de dommage non apparent dont 
l'existence est constatée après l’acceptation des bagages par 
l'ayant droit, si celui-ci

1. demande la constatation conformément à l'article 54 
immédiatement après la découverte du dommage et au plus tard 
dans les trois jours qui suivent la réception des bagages, 
et

2. prouve, en outre, que le dommage s'est produit entre la 
prise en charge par le transporteur et la livraison;

c) en cas de retard à la livraison, si l'ayant droit a, dans 
les vingt et un jours, fait valoir ses droits auprès de l'un 
des transporteurs désignés à l'article 56, § 3;

d) si l'ayant droit prouve que le dommage a pour cause une 
faute du transporteur.

Article 60

Prescription

§ 1 Les actions en dommages-intérêts fondées sur la 
responsabilité du transporteur en cas de mort et de blessures 
de voyageurs sont prescrites:

a) pour le voyageur, par trois ans à compter du lendemain de 
l'accident;

b) pour les autres ayants droit, par trois ans à compter du 
lendemain du décès du voyageur, sans que ce délai puisse 
toutefois dépasser cinq ans à compter du lendemain de 
l'accident.

§ 2 Les autres actions nées du contrat de transport sont 
prescrites par un an. Toutefois, la prescription est de deux 
ans s'il s'agit d’une action en raison d'un dommage résultant 
d'un acte ou d'une omission commis soit avec l'intention de 
provoquer un tel dommage, soit témérairement et avec 
conscience qu'un tel dommage en résultera probablement.

§ 3 La prescription prévue au § 2 court pour l'action:

a) en indemnité pour perte totale: du quatorzième jour qui 
suit l'expiration du délai prévu à l'article 22, § 3;

b) en indemnité pour perte partielle, avarie ou retard à la 
livraison: du jour où la livraison a eu lieu;

c) dans tous les autres cas concernant le transport des 
voyageurs: du jour de l'expiration de la validité du titre de 
transport.

Le jour indiqué comme point de départ de la prescription 
n'est jamais compris dans le délai.

§ 4 En cas de réclamation écrite conformément à l'article 55 
avec les pièces justificatives nécessaires, la prescription 
est suspendue jusqu'au jour où le transporteur rejette la 
réclamation par écrit et restitue les pièces qui y sont 
jointes. En cas d'acceptation partielle de la réclamation, la 
prescription reprend son cours pour la partie de la 
réclamation qui reste litigieuse. La preuve de la réception 
de la réclamation ou de la réponse et celle de la restitution 
des pièces sont à la charge de la partie qui invoque ce fait. 
Les réclamations ultérieures ayant le même objet ne 
suspendent pas la prescription.

§ 5 L'action prescrite ne peut plus être exercée, même sous 
forme d'une demande reconventionnelle ou d'une exception.

§ 6 Par ailleurs, la suspension et l'interruption de la 
prescription sont réglées par le droit national.

Titre VII

Rapports des transporteurs entre eux

Article 61

Partage du prix de transport

§ 1 Tout transporteur doit payer aux transporteurs intéressés 
la part qui leur revient sur un prix de transport qu'il a 
encaissé ou qu'il aurait dû encaisser. Les modalités de 
paiement sont fixées par convention entre les transporteurs. 

§ 2 L’article 6, § 3, l’article 16, § 3 et l’article 25 
s’appliquent également aux relations entre les transporteurs 
subséquents.

Article 62

Droit de recours

§ 1 Le transporteur qui a payé une indemnité en vertu des 
présentes Règles uniformes, a un droit de recours contre les 
transporteurs ayant participé au transport conformément aux 
dispositions suivantes:

a) le transporteur qui a causé le dommage en est seul 
responsable;

b) lorsque le dommage a été causé par plusieurs 
transporteurs, chacun d'eux répond du dommage qu'il a causé; 
si la distinction est impossible, l'indemnité est répartie 
entre eux conformément à la lettre c);

c) s'il ne peut être prouvé lequel des transporteurs a causé 
le dommage, l'indemnité est répartie entre tous les 
transporteurs ayant participé au transport, à l'exception de 
ceux qui prouvent que le dommage n'a pas été causé par eux; 
la répartition est faite proportionnellement à la part du 
prix de transport qui revient à chacun des transporteurs.

§ 2 Dans le cas d'insolvabilité de l'un de ces transporteurs, 
la part lui incombant et non payée par lui est répartie entre 
tous les autres transporteurs ayant participé au transport, 
proportionnellement à la part du prix de transport qui 
revient à chacun d'eux.

Article 63

Procédure de recours

§ 1 Le bien-fondé du paiement effectué par le transporteur 
exerçant un recours en vertu de l'article 62 ne peut être 
contesté par le transporteur contre lequel le recours est 
exercé, lorsque l'indemnité a été fixée judiciairement et que 
ce dernier transporteur, dûment assigné, a été mis à même 
d'intervenir au procès. Le juge, saisi de l'action 
principale, fixe les délais impartis pour la signification de 
l'assignation et pour l'intervention.

§ 2 Le transporteur qui exerce son recours doit former sa 
demande dans une seule et même instance contre tous les 
transporteurs avec lesquels il n'a pas transigé, sous peine 
de perdre son recours contre ceux qu'il n'aurait pas 
assignés.

§ 3 Le juge doit statuer par un seul et même jugement sur 
tous les recours dont il est saisi.

§ 4 Le transporteur qui désire faire valoir son droit de 
recours peut saisir les juridictions de l’Etat sur le 
territoire duquel un des transporteurs participant au 
transport a son siège principal ou la succursale ou 
l’établissement qui a conclu le contrat de transport.

§ 5 Lorsque l'action doit être intentée contre plusieurs 
transporteurs, le transporteur qui exerce le droit de recours 
peut choisir entre les juridictions compétentes selon le § 4, 
celle devant laquelle il introduira son recours.

§ 6 Des recours ne peuvent pas être introduits dans 
l’instance relative à la demande en indemnité exercée par 
l’ayant droit au contrat de transport.

Article 64

Accords au sujet des recours

Les transporteurs sont libres de convenir entre eux de 
dispositions dérogeant aux articles 61 et 62.

/Träder i kraft I:den dag som regeringen bestämmer/
Uniform Rules concerning the Contract of International 
Carriage of Passengers by Rail (CIV, appendix A to the 
Convention)

Title I

General Provisions

Article 1

Scope

§ 1 These Uniform Rules shall apply to every contract of 
carriage of passengers by rail for reward or free of charge, 
when the place of departure and the place of destination are 
situated in two different Member States, irrespective of the 
domicile or the place of business and the nationality of the 
parties to the contract of carriage.

§ 2 When international carriage being the subject of a single 
contract includes carriage by road or inland waterway in 
internal traffic of a Member State as a supplement to 
transfrontier carriage by rail, these Uniform Rules shall 
apply.

§ 3 When international carriage being the subject of a single 
contract of carriage includes carriage by sea or 
transfrontier carriage by inland waterway as a supplement to 
carriage by rail, these Uniform Rules shall apply if the 
carriage by sea or inland waterway is performed on services 
included in the lists of services provided for in Article 
24 § 1 of the Convention.

§ 4 These Uniform Rules shall also apply, as far as the 
liability of the carrier in case of death of, or personal 
injury to, passengers is concerned, to persons accompanying a 
consignment whose carriage is effected in accordance with the 
CIM Uniform Rules.

§ 5 These Uniform Rules shall not apply to carriage performed 
between stations situated on the territory of neighbouring 
States, when the infrastructure of these stations is managed 
by one or more infrastructure managers subject to only one of 
those States.

§ 6 Any State which is a party to a convention concerning 
international through carriage of passengers by rail 
comparable with these Uniform Rules may, when it makes an 
application for accession to the Convention, declare that it 
will apply these Uniform Rules only to carriage performed on 
a part of the railway infrastructure situated on its 
territory. This part of the railway infrastructure must be 
precisely defined and connected to the railway infrastructure 
of a Member State. When a State has made the above-mentioned 
declaration, these Uniform Rules shall apply only on the 
condition

a) that the place of departure or of destination, as well as 
the route designated in the contract of carriage, is situated 
on the specified infrastructure or 

b) that the specified infrastructure connects the 
infrastructure of two Member States and that it has been 
designated in the contract of carriage as a route for transit 
carriage.

§ 7 A State which has made a reservation in accordance with § 
6 may withdraw it at any time by notification to the 
Depositary. This withdrawal shall take effect one month after 
the day on which the Depositary notifies it to the Member 
States. The declaration shall cease to have effect when the 
convention referred to in § 6, first sentence, ceases to be 
in force for that State.

Article 2

Declaration concerning liability in case of death of, or 
personal injury to, passengers

§ 1 Any State may, at any time, declare that it will not 
apply to passengers involved in accidents occurring on its 
territory the whole of the provisions concerning the 
liability of the carrier in case of death of, or personal 
injury to, passengers, when such passengers are nationals of, 
or have their usual place of residence in, that State.

§ 2 A State which has made a declaration in accordance with 
§ 1 may withdraw it at any time by notification to the 
Depositary. This withdrawal shall take effect one month after 
the day on which the Depositary notifies it to the Member 
States.

Article 3

Definitions

For purposes of these Uniform Rules, the term

a) “carrier” means the contractual carrier with whom the 
passenger has concluded the contract of carriage pursuant to 
these Uniform Rules, or a successive carrier who is liable on 
the basis of this contract;

b) “substitute carrier” means a carrier, who has not 
concluded the contract of carriage with the passenger, but to 
whom the carrier referred to in letter a) has entrusted, in 
whole or in part, the performance of the carriage by rail;

c) “General Conditions of Carriage” means the conditions of 
the carrier in the form of general conditions or tariffs 
legally in force in each Member State and which have become, 
by the conclusion of the contract of carriage, an integral 
part of it;

d) “vehicle” means a motor vehicle or a trailer carried on 
the occasion of the carriage of passengers.

Article 4

Derogations

§ 1 The Member States may conclude agreements which provide 
for derogations from these Uniform Rules for carriage 
performed exclusively between two stations on either side of 
the frontier, when there is no other station between them.

§ 2 For carriage performed between two Member States, passing 
through a State which is not a Member State, the States 
concerned may conclude agreements which derogate from these 
Uniform Rules.

§ 3 Subject to other provisions of public international law, 
two or more Member States may set between themselves 
conditions under which carriers are subject to the obligation 
to carry passengers, luggage, animals and vehicles in traffic 
between those States.

§ 4 Agreements referred to in §§ 1 to 3 as well as their 
coming into force shall be notified to the Intergovernmental 
Organisation for International Carriage by Rail. The 
Secretary General of the Organisation shall notify the Member 
States and interested undertakings of this.

Article 5

Mandatory law

Unless provided otherwise in these Uniform Rules, any 
stipulation which, directly or indirectly, would derogate 
from these Uniform Rules shall be null and void. The nullity 
of such a stipulation shall not involve the nullity of the 
other provisions of the contract of carriage. Nevertheless, a 
carrier may assume a liability greater and obligations more 
burdensome than those provided for in these Uniform Rules.

Title II

Conclusion and Performance of the Contract of Carriage

Article 6

Contract of carriage

§ 1 By the contract of carriage the carrier shall undertake 
to carry the passenger as well as, where appropriate, luggage 
and vehicles to the place of destination and to deliver the 
luggage and vehicles at the place of destination.

§ 2 The contract of carriage must be confirmed by one or more 
tickets issued to the passenger. However, subject to Article 
9 the absence, irregularity or loss of the ticket shall not 
affect the existence or validity of the contract which shall 
remain subject to these Uniform Rules.

§ 3 The ticket shall be prima facie evidence of the 
conclusion and the contents of the contract of carriage.

Article 7

Ticket

§ 1 The General Conditions of Carriage shall determine the 
form and content of tickets as well as the language and 
characters in which they are to be printed and made out.

§ 2 The following, at least, must be entered on the ticket: 

a) the carrier or carriers;

b) carriage is subject, notwithstanding any clause to the 
contrary, to these Uniform Rules; this may be indicated by 
the acronym CIV; 

c) a statement that the any other statement necessary to 
prove the conclusion and contents of the contract of carriage 
and enabling the passenger to assert the rights resulting 
from this contract.

§ 3 The passenger must ensure, on receipt of the ticket, that 
it has been made out in accordance with his instructions.

§ 4 The ticket shall be transferable if it has not been made 
out in the passenger's name and if the journey has not 
begun.

§ 5 The ticket may be established in the form of electronic 
data registration, which can be transformed into legible 
written symbols. The procedure used for the registration and 
treatment of data must be equivalent from the functional 
point of view, particularly so far as concerns the evidential 
value of the ticket represented by those data.

Article 8

Payment and refund of the carriage charge

§ 1 Subject to a contrary agreement between the passenger and 
the carrier, the carriage charge shall be payable in 
advance.

§ 2 The General Conditions of Carriage shall determine under 
what conditions a refund of the carriage charge shall be 
made.

Article 9

Right to be carried. Exclusion from carriage

§ 1 The passenger must, from the start of his journey, be in 
possession of a valid ticket and produce it on the inspection 
of tickets. The General Conditions of Carriage may provide

a) that a passenger who does not produce a valid ticket must 
pay, in addition to the carriage charge, a surcharge;

b) that a passenger who refuses to pay the carriage charge or 
the surcharge upon demand may be required to discontinue his 
journey;

c) if and under what conditions a refund of the surcharge 
shall be made.

§ 2 The General Conditions of Carriage may provide that 
passengers who

a) present a danger for safety and the good functioning of 
the operations or for the safety of other passengers,

b) inconvenience other passengers in an intolerable manner, 

shall be excluded from carriage or may be required to 
discontinue their journey and that such persons shall not be 
entitled to a refund of their carriage charge or of any 
charge for the carriage of registered luggage they may have 
paid.

Article 10

Completion of administrative formalities

The passenger must comply with the formalities required by 
customs or other administrative authorities.

Article 11

Cancellation and late running of trains. Missed connections

The carrier must, where necessary, certify on the ticket that 
the train has been cancelled or the connection missed.

Title III

Carriage of Hand Luggage, Animals, Registered Luggage and 
Vehicles

Chapter I

Common Provisions

Article 12

Acceptable articles and animals

§ 1 The passenger may take with him articles which can be 
handled easily (hand luggage) and also live animals in 
accordance with the General Conditions of Carriage. Moreover, 
the passenger may take with him cumbersome articles in 
accordance with the special provisions, contained in the 
General Conditions of Carriage. Articles and animals likely 
to annoy or inconvenience passengers or cause damage shall 
not be allowed as hand luggage.

§ 2 The passenger may consign articles and animals as 
registered luggage in accordance with the General Conditions 
of Carriage.

§ 3 The carrier may allow the carriage of vehicles on the 
occasion of the carriage of passengers in accordance with 
special provisions, contained in the General Conditions of 
Carriage.

§ 4 The carriage of dangerous goods as hand luggage, 
registered luggage as well as in or on vehicles which, in 
accordance with this Title are carried by rail, must comply 
with the Regulation concerning the Carriage of Dangerous 
Goods by Rail (RID).

Article 13

Examination

§ 1 When there is good reason to suspect a failure to observe 
the conditions of carriage, the carrier shall have the right 
to examine whether the articles (hand luggage, registered 
luggage, vehicles including their loading) and animals 
carried comply with the conditions of carriage, unless the 
laws and prescriptions of the State in which the examination 
would take place prohibit such examination. The passenger 
must be invited to attend the examination. If he does not 
appear or cannot be reached, the carrier must require the 
presence of two independent witnesses.

§ 2 If it is established that the conditions of carriage have 
not been respected, the carrier can require the passenger to 
pay the costs arising from the examination.

Article 14

Completion of administrative formalities

The passenger must comply with the formalities required by 
customs or other administrative authorities when, on being 
carried, he has articles (hand luggage, registered luggage, 
vehicles including their loading) or animals carried. He 
shall be present at the inspection of these articles save 
where otherwise provided by the laws and prescriptions of 
each State.

Chapter II

Hand Luggage and Animals

Article 15

Supervision

It shall be the passenger’s responsibility to supervise the 
hand luggage and animals that he takes with him.

Chapter III

Registered Luggage

Article 16

Consignment of registered luggage

§ 1 The contractual obligations relating to the forwarding of 
registered luggage must be established by a luggage 
registration voucher issued to the passenger.

§ 2 Subject to Article 22 the absence, irregularity or loss 
of the luggage registration voucher shall not affect the 
existence or the validity of the agreements concerning the 
forwarding of the registered luggage, which shall remain 
subject to these Uniform Rules.

§ 3 The luggage registration voucher shall be prima facie 
evidence of the registration of the luggage and the 
conditions of its carriage.

§ 4 Subject to evidence to the contrary, it shall be presumed 
that when the carrier took over the registered luggage it was 
apparently in a good condition, and that the number and the 
mass of the items of luggage corresponded to the entries on 
the luggage registration voucher.

Article 17

Luggage registration voucher

§ 1 The General Conditions of Carriage shall determine the 
form and content of the luggage registration voucher as well 
as the language and characters in which it is to be printed 
and made out. Article 7 § 5 shall apply mutatis mutandis.

§ 2 The following, at least, must be entered on the luggage 
registration voucher:

a) the carrier or carriers;

b) a statement that the carriage is subject, notwithstanding 
any clause to the contrary, to these Uniform Rules; this may 
be indicated by the acronym CIV;

c) any other statement necessary to prove the contractual 
obligations relating to the forwarding of the registered 
luggage and enabling the passenger to assert the rights 
resulting from the contract of carriage.

§ 3 The passenger must ensure, on receipt of the luggage 
registration voucher, that it has been made out in accordance 
with his instructions.

Article 18

Registration and carriage

§ 1 Save where the General Conditions of Carriage otherwise 
provide, luggage shall be registered only on production of a 
ticket valid at least as far as the destination of the 
luggage. In other respects the registration of luggage shall 
be carried out in accordance with the prescriptions in force 
at the place of consignment.

§ 2 When the General Conditions of Carriage provide that 
luggage may be accepted for carriage without production of a 
ticket, the provisions of these Uniform Rules determining the 
rights and obligations of the passenger in respect of his 
registered luggage shall apply mutatis mutandis to the 
consignor of registered luggage.

§ 3 The carrier can forward the registered luggage by another 
train or by another mode of transport and by a different 
route from that taken by the passenger.

Article 19

Payment of charges for the carriage of registered luggage

Subject to a contrary agreement between the passenger and the 
carrier, the charge for the carriage of registered luggage 
shall be payable on registration.

Article 20

Marking of registered luggage

The passenger must indicate on each item of registered 
luggage in a clearly visible place, in a sufficiently durable 
and legible manner:

a) his name and address,

b) the place of destination.

Article 21

Right to dispose of registered luggage

§ 1 If circumstances permit and if customs requirements or 
the requirements of other administrative authorities are not 
thereby contravened, the passenger can request luggage to be 
handed back at the place of consignment on surrender of the 
luggage registration voucher and, if the General Conditions 
of Carriage so require, on production of the ticket.

§ 2 The General Conditions of Carriage may contain other 
provisions concerning the right to dispose of registered 
luggage, in particular modifications of the place of 
destination and the possible financial consequences to be 
borne by the passenger.

Article 22

Delivery

§ 1 Registered luggage shall be delivered on surrender of the 
luggage registration voucher and, where appropriate, on 
payment of the amounts chargeable against the consignment. 
The carrier shall be entitled, but not obliged, to examine 
whether the holder of the voucher is entitled to take 
delivery.

§ 2 It shall be equivalent to delivery to the holder of the 
luggage registration voucher if, in accordance with the 
prescriptions in force at the place of destination:

a) the luggage has een handed over to the customs or octroi 
authorities at their premises or warehouses, when these are 
not subject to the carrier’s supervision;

b) live animals have been handed over to third parties.

§ 3 The holder of the luggage registration voucher may 
require delivery of the luggage at the place of destination 
as soon as the agreed time and, where appropriate, the time 
necessary for the operations carried out by customs or other 
administrative authorities, has elapsed.

§ 4 Failing surrender of the luggage registration voucher, 
the carrier shall only be obliged to deliver the luggage to 
the person proving his right thereto; if the proof offered 
appears insufficient, the carrier may require security to be 
given.

§ 5 Luggage shall be delivered at the place of destination 
for which it has been registered.

§ 6 The holder of a luggage registration voucher whose 
luggage has not been delivered may require the day and time 
to be endorsed on the voucher when he requested delivery in 
accordance with § 3.

§ 7 The person entitled may refuse to accept the luggage if 
the carrier does not comply with his request to carry out an 
examination of the registered luggage in order to establish 
alleged damage.

§ 8 In all other respects delivery of luggage shall be 
carried out in accordance with the prescriptions in force at 
the place of destination.

Chapter IV

Vehicles

Article 23

Conditions of carriage

The special provisions governing the carriage of vehicles, 
contained in the General Conditions of Carriage, shall 
specify in particular the conditions governing acceptance for 
carriage, registration, loading and carriage, unloading and 
delivery as well as the obligations of the passenger.

Article 24

Carriage voucher

§ 1 The contractual obligations relating to the carriage of 
vehicles must be established by a carriage voucher issued to 
the passenger. The carriage voucher may be integrated into 
the passenger’s ticket.

§ 2 The special provisisions governing the carriage of 
vehicles, contained in the General Conditions of Carriage, 
shall determine the form and content of the carriage voucher 
as well as the language and the characters in which it is to 
be printed and made out. Article 7 § 5 shall apply mutatis 
mutandis.

§ 3 The following, at least, must be entered on the carriage 
voucher:

a) the carrier or carriers;

b) a statement that the carriage is subject, notwithstanding 
any clause to the contrary, to these Uniform Rules; this may 
be indicated by the acronym CIV;

c) any other statement necessary to prove the contractual 
obligations relating to the carriage of vehicles and enabling 
the passenger to assert the rights resulting from the 
contract of carriage.

§ 4 The passenger must ensure, on receipt of the carriage 
voucher, that it has been made out in accordance with his 
instructions.

Article 25

Applicable law

Subject to the provisions of this Chapter, the provisions of 
Chapter III relating to the carriage of luggage shall apply 
to vehicles.

Title IV

Liability of the Carrier

Chapter I

Liability in case of Death of, or Personal Injury to, 
Passengers

Article 26

Basis of liability

§ 1 The carrier shall be liable for the loss or damage 
resulting from the death of, personal injuries to, or any 
other physical or mental harm to, a passenger, caused by an 
accident arising out of the operation of the railway and 
happening while the passenger is in, entering or alighting 
from railway vehicles whatever the railway infrastructure 
used.

§ 2 The carrier shall be relieved of this liability

a) if the accident has been caused by circumstances not 
connected with the operation of the railway and which the 
carrier, in spite of having taken the care required in the 
particular circumstances of the case, could not avoid and the 
consequences of which he was unable to prevent;

b) to the extent that the accident is due to the fault of the 
passenger;

c) if the accident is due to the behaviour of a third party 
which the carrier, in spite of having taken the care required 
in the particular circumstances of the case, could not avoid 
and the consequences of which he was unable to prevent; 
another undertaking using the same railway infrastructure 
shall not be considered as a third party; the right of 
recourse shall not be affected.

§ 3 If the accident is due to the behaviour of a third party 
and if, in spite of that, the carrier is not entirely 
relieved of his liability in accordance with § 2, letter c), 
he shall be liable in full up to the limits laid down in 
these Uniform Rules but without prejudice to any right of 
recourse which the carrier may have against the third 
party.

§ 4 These Uniform Rules shall not affect any 
liability which may be incurred by the carrier in cases not 
provided for in § 1.

§ 5 If carriage governed by a single contract of carriage is 
performed by successive carriers, the carrier bound pursuant 
to the contract of carriage to provide the service of 
carriage in the course of which the accident happened shall 
be liable in case of death of, and personal injuries to, 
passengers. When this service has not been provided by the 
carrier, but by a substitute carrier, the two carriers shall 
be jointly and severally liable in accordance with these 
Uniform Rules.

Article 27

Damages in case of death

§ 1 In case of death of the passenger the damages shall 
comprise:

a) any necessary costs following the death, in particular 
those of transport of the body and the funeral expenses;

b) if death does not occur at once, the damages provided for 
in Article 28.

§ 2 If, through the death of the passenger, persons whom he 
had, or would have had, a legal duty to maintain are deprived 
of their support, such persons shall also be compensated for 
that loss. Rights of action for damages of persons whom the 
passenger was maintaining without being legally bound to do 
so, shall be governed by national law.

Article 28

Damages in case of personal injury

In case of personal injury or any other physical or mental 
harm to the passenger the damages shall comprise:

a) any necessary costs, in particular those of treatment and 
of transport;

b) compensation for financial loss, due to total or partial 
incapacity to work, or to increasedneeds.

Article 29

Compensation for other bodily harm

National law shall determine whether and to what extent the 
carrier must pay damages for bodily harm other than that for 
which there is provision in Articles 27 and 28.

Article 30

Form and amount of damages in case of death and personal 
injury

§ 1 The damages under Article 27 § 2 and Article 28, letter 
b) must be awarded in the form of a lump sum. However, if 
national law permits payment of an annuity, the damages shall 
be awarded in that form if so requested by the injured 
passenger or by the persons entitled referred to in Article 
27 § 2.

§ 2 The amount of damages to be awarded pursuant to § 1 shall 
be determined in accordance with national law. However, for 
the purposes of these Uniform Rules, the upper limit per 
passenger shall be set at 175,000 units of account as a lump 
sum or as an annual annuity corresponding to that sum, where 
national law provides for an upper limit of less than that 
amount.

Article 31

Other modes of transport

§ 1 Subject to § 2, the provisions relating to the liability 
of the carrier in case of death of, or personal injury to, 
passengers shall not apply to loss or damage arising in the 
course of carriage which, in accordance with the contract of 
carriage, was not carriage by rail.

§ 2 However, where railway vehicles are carried by ferry, the 
provisions relating to liability in case of death of, or 
personal injury to, passengers shall apply to loss or damage 
referred to in Article 26 § 1 and Article 33 § 1, caused by 
an accident arising out of the operation of the railway and 
happening while the passenger is in, entering or alighting 
from the said vehicles.

§ 3 When, because of exceptional circumstances, the operation 
of the railway is temporarily suspended and the passengers 
are carried by another mode of transport, the carrier shall 
be liable pursuant to these Uniform Rules.

Chapter II

Liability in case of Failure to Keep to the Timetable

Article 32

Liability in case of cancellation, late running of trains or 
missed connections

§ 1 The carrier shall be liable to the passenger for loss or 
damage resulting from the fact that, by reason of 
cancellation, the late running of a train or a missed 
connection, his journey cannot be continued the same day, or 
that a continuation of the journey the same day could not 
reasonably be required because of given circumstances. The 
damages shall comprise the reasonable costs of accommodation 
as well as the reasonable costs occasioned by having to 
notify persons expecting the passenger.

§ 2 The carrier shall be relieved of this liability, when the 
cancellation, late running or missed connection is 
attributable to one of the following causes:

a) circumstances not connected wih the operation of the 
railway which the carrier, in spite of having taken the care 
required in the particular circumstances of the case, could 
not avoid and the consequences of which he was unable to 
prevent, 

b) fault on the part of the passenger or 

c) the behaviour of a third party which the carrier, in spite 
of having taken the care required in the particular 
circumstances of the case, could not avoid and the 
consequences of which he was unable to prevent; another 
undertaking using the same railway infrastructure shall not 
be considered as a third party; the right of recourse shall 
not be affected.

§ 3 National law shall determine whether and to what extent 
the carrier must pay damages for harm other than that 
provided for in § 1. This provision shall be without 
prejudice to Article 44.

Chapter III

Liability in respect of Hand Luggage, Animals, Registered 
Luggage and Vehicles

Section 1

Hand luggage and animals

Article 33

Liability

§ 1 In case of death of, or personal injury to, passengers 
the carrier shall also be liable for the loss or damage 
resulting from the total or partial loss of, or damage to, 
articles which the passenger had on him or with him as hand 
luggage; this shall apply also to animals which the passenger 
had brought with him. Article 26 shall apply mutatis 
mutandis.

§ 2 In other respects, the carrier shall not be liable for 
the total or partial loss of, or damage to, articles, hand 
luggage or animals the supervision of which is the 
responsibility of the passenger in accordance with Article 
15, unless this loss or damage is caused by the fault of the 
carrier. The other Articles of Title IV, with exception of 
Article 51, and Title VI shall not apply in this case.

Article 34

Limit of damages in case of loss of or damage to articles

When the carrier is liable under Article 33 § 1, he must pay 
compensation up to a limit of 1,400 units of account per 
passenger.

Article 35

Exclusion of liability

The carrier shall not be liable to the passenger for loss or 
damage arising from the fact that the passenger does not 
conform to the formalities required by customs or other 
administrative authorities.

Section 2

Registered luggage

Article 36

Basis of liability

§ 1 The carrier shall be liable for loss or damage resulting 
from the total or partial loss of, or damage to, registered 
luggage between the time of taking over by the carrier and 
the time of delivery as well as from delay in delivery.

§ 2 The carrier shall be relieved of this liability to the 
extent that the loss, damage or delay in delivery was caused 
by a fault of the passenger, by an order given by the 
passenger other than as a result of the fault of the carrier, 
by an inherent defect in the registered luggage or by 
circumstances which the carrier could not avoid and the 
consequences of which he was unable to prevent.

§ 3 The carrier shall be relieved of this liability to the 
extent that the loss or damage arises from the special risks 
inherent in one or more of the following circumstances:

a) the absence or inadequacy of packing,

b) the special nature of the luggage,

c) the consignment as luggage of articles not acceptable for 
carriage.

Article 37

Burden of proof

§ 1 The burden of proving that the loss, damage or delay in 
delivery was due to one of the causes specified in Article 36 
§ 2 shall lie on the carrier.

§ 2 When the carrier establishes that, having regard to the 
circumstances of a particular case, the loss or damage could 
have arisen from one or more of the special risks referred to 
in Article 36 § 3, it shall be presumed that it did so arise. 
The person entitled shall, however, have the right to prove 
that the loss or damage was not attributable either wholly or 
in part to one of those risks.

Article 38

Successive carriers

If carriage governed by a single contract is performed by 
several successive carriers, each carrier, by the very act of 
taking over the luggage with the luggage registration voucher 
or the vehicle with the carriage voucher, shall become a 
party to the contract of carriage in respect of the 
forwarding of luggage or the carriage of vehicles, in 
accordance with the terms of the luggage registration voucher 
or of the carriage voucher and shall assume the obligations 
arising therefrom. In such a case each carrier shall be 
responsible for the carriage over the entire route up to 
delivery.

Article 39

Substitute carrier

§ 1 Where the carrier has entrusted the performance of the 
carriage, in whole or in part, to a substitute carrier, 
whether or not in pursuance of a right under the contract of 
carriage to do so, the carrier shall nevertheless remain 
liable in respect of the entire carriage.

§ 2 All the provisions of these Uniform Rules governing the 
liability of the carrier shall apply also to the liability of 
the substitute carrier for the carriage performed by him. 
Articles 48 and 52 shall apply if an action is brought 
against the servants or any other persons whose services the 
substitute carrier makes use of for the performance of the 
carriage.

§ 3 Any special agreement under which the carrier assumes 
obligations not imposed by these Uniform Rules or waives 
rights conferred by these Uniform Rules shall be of no effect 
in respect of the substitute carrier who has not accepted it 
expressly and in writing. Whether or not the substitute 
carrier has accepted it, the carrier shall nevertheless 
remain bound by the obligations or waivers resulting from 
such special agreement.

§ 4 Where and to the extent that both the carrier and the 
substitute carrier are liable, their liability shall be joint 
and several.

§ 5 The aggregate amount of compensation payable by the 
carrier, the substitute carrier and their servants and other 
persons whose services they make use of for the performance 
of the carriage shall not exceed the limits provided for in 
these Uniform Rules.

§ 6 This Article shall not prejudice rights of recourse which 
may exist between the carrier and the substitute carrier.

Article 40

Presumption of loss

§ 1 The person entitled may, without being required to 
furnish further proof, consider an item of luggage as lost 
when it has not been delivered or placed at his disposal 
within fourteen days after a request for delivery has been 
made in accordance with Article 22 § 3.

§ 2 If an item of luggage deemed to have been lost is 
recovered within one year after the request for delivery, the 
carrier must notify the person entitled if his address is 
known or can be ascertained.

§ 3 Within thirty days after receipt of a notification 
referred to in § 2, the person entitled may require the item 
of luggage to be delivered to him. In that case he must pay 
the charges in respect of carriage of the item from the place 
of consignment to the place where delivery is effected and 
refund the compensation received less, where appropriate, any 
costs included therein. Nevertheless he shall retain his 
rights to claim compensation for delay in delivery provided 
for in Article 43.

§ 4 If the item of luggage recovered has not been claimed 
within the period stated in § 3 or if it is recovered more 
than one year after the request for delivery, the carrier 
shall dispose of it in accordance with the laws and 
prescriptions in force at the place where the item of luggage 
is situated.

Article 41

Compensation for loss

§ 1 In case of total or partial loss of registered luggage, 
the carrier must pay, to the exclusion of all other 
damages:

a) if the amount of the loss or damage suffered is 
proved, compensation equal to that amount but not exceeding 
80 units of account per kilogram of gross mass short or 1 200 
units of account per item of luggage;

b) if the amount of the loss or damage suffered is not 
established, liquidated damages of 20 units of account per 
kilogram of gross mass short or 300 units of account per item 
of luggage. 

The method of compensation, by kilogram missing or by item of 
luggage, shall be determined by the General Conditions of 
Carriage.

§ 2 The carrier must in addition refund the charge for the 
carriage of luggage and the other sums paid in relation to 
the carriage of the lost item as well as the customs duties 
and excise duties already paid.

Article 42

Compensation for damage

§ 1 In case of damage to registered luggage, the carrier must 
pay compensation equivalent to the loss in value of the 
luggage, to the exclusion of all other damages.

§ 2 The compensation shall not exceed:

a) if all the luggage has lost value through damage, the 
amount which would have been payable in case of total loss;

b) if only part of the luggage has lost value through damage, 
the amount which would have been payable had that part been 
lost.

Article 43

Compensation for delay in delivery

§ 1 In case of delay in delivery of registered luggage, the 
carrier must pay in respect of each whole period of 
twenty-four hours after delivery has been requested, but 
subject to a maximum of fourteen days:

a) if the person entitled proves that loss or damage has been 
suffered thereby, compensation equal to the amount of the 
loss or damage, up to a maximum of 0.80 units of account per 
kilogram of gross mass of the luggage or 14 units of account 
per item of luggage, delivered late;

b) if the person entitled does not prove that loss or damage 
has been suffered thereby, liquidated damages of 0.14 units 
of account per kilogram of gross mass of the luggage or 2.80 
units of account per item of luggage, delivered late,

The methods of compensation, by kilogram missing or by item 
of luggage, shall be determined by the General Conditions of 
Carriage.

§ 2 In case of total loss of luggage, the compensation 
provided for in § 1 shall not be payable in addition to that 
provided for in Article 41.

§ 3 In case of partial loss of luggage, the compensation 
provided for in § 1 shall be payable in respect of that part 
of the luggage which has not been lost.

§ 4 In case of damage to luggage not resulting from delay in 
delivery the compensation provided for in § 1 shall, where 
appropriate, be payable in addition to that provided for in

Article 42.

§ 5 In no case shall the total of compensation provided for 
in § 1 together with that payable under Articles 41 and 42 
exceed the compensation which would be payable in case of 
total loss of the luggage.

Section 3

Vehicles

Article 44

Compensation for delay

§ 1 In case of delay in loading for a reason attributable to 
the carrier or delay in delivery of a vehicle, the carrier 
must, if the person entitled proves that loss or damage has 
been suffered thereby, pay compensation not exceeding the 
amount of the carriage charge.

§ 2 If, in case of delay in loading for a reason attributable 
to the carrier, the person entitled elects not to proceed 
with the contract of carriage, the carriage charge shall be 
refunded to him. In addition the person entitled may, if he 
proves that loss or damage has been suffered as a result of 
the delay, claim compensation not exceeding the carriage 
charge.

Article 45

Compensation for loss

In case of total or partial loss of a vehicle the 
compensation payable to the person entitled for the loss or 
damage proved shall be calculated on the basis of the usual 
value of the vehicle. It shall not exceed 8 000 units of 
account. A loaded or unloaded trailer shall be considered as 
a separate vehicle.

Article 46

Liability in respect of other articles

§ 1 In respect of articles left inside the vehicle or 
situated in boxes (e.g. luggage or ski boxes) fixed to the 
vehicle, the carrier shall be liable only for loss or damage 
caused by his fault. The total compensation payable shall not 
exceed 1 400 units of account.

§ 2 So far as concerns articles stowed on the outside of the 
vehicle, including the boxes referred to in § 1, the carrier 
shall be liable in respect of articles placed on the outside 
of the vehicle only if it is proved that the loss or damage 
results from an act or omission, which the carrier has 
committed either with intent to cause such a loss or damage 
or recklessly and with knowledge that such loss or damage 
would probably result.

Article 47

Applicable law

Subject to the provisions of this Section, the provisions of 
Section 2 relating to liability for luggage shall apply to 
vehicles.

Chapter IV

Common Provisions

Article 48

Loss of right to invoke the limits of liability

The limits of liability provided for in these Uniform Rules 
as well as the provisions of national law, which limit the 
compensation to a fixed amount, shall not apply if it is 
proved that the loss or damage results from an act or 
omission, which the carrier has committed either with intent 
to cause such loss or damage, or recklessly and with 
knowledge that such loss or damage would probably result.

Article 49

Conversion and interest

§ 1 Where the calculation of compensation requires the 
conversion of sums expressed in foreign currency, conversion 
shall be at the exchange rate applicable on the day and at 
the place of payment of the compensation.

§ 2 The person entitled may claim interest on compensation, 
calculated at five per cent per annum, from the day of the 
claim provided for in Article 55 or, if no such claim has 
been made, from the day on which legal proceedings were 
instituted.

§ 3 However, in the case of compensation payable pursuant to 
Articles 27 and 28, interest shall accrue only from the day 
on which the events relevant to the assessment of the amount 
of compensation occurred, if that day is later than that of 
the claim or the day when legal proceedings were 
instituted.

§ 4 In the case of luggage, interest shall only 
be payable if the compensation exceeds 16 units of account 
per luggage registration voucher.

§ 5 In the case of luggage, if the person entitled does not 
submit to the carrier, within a reasonable time allotted to 
him, the supporting documents required for the amount of the 
claim to be finally settled, no interest shall accrue between 
the expiry of the time allotted and the actual submission of 
such documents.

Article 50

Liability in case of nuclear incidents

The carrier shall be relieved of liability pursuant to these 
Uniform Rules for loss or damage caused by a nuclear incident 
when the operator of a nuclear installation or another person 
who is substituted for him is liable for the loss or damage 
pursuant to the laws and prescriptions of a State governing 
liability in the field of nuclear energy.

Article 51

Persons for whom the carrier is liable

The carrier shall be liable for his servants and other 
persons whose services he makes use of for the performance of 
the carriage, when these servants and other persons are 
acting within the scope of their functions. The managers of 
the railway infrastructure on which the carriage is performed 
shall be considered as persons whose services the carrier 
makes use of for the performance of the carriage.

Article 52

Other actions

§ 1 In all cases where these Uniform Rules shall apply, any 
action in respect of liability, on whatever grounds, may be 
brought against the carrier only subject to the conditions 
and limitations laid down in these Uniform Rules.

§ 2 The same shall apply to any action brought against the 
servants and other persons for whom the carrier is liable 
pursuant to Article 51.

Title V

Liability of the Passenger

Article 53

Special principles of liability

The passenger shall be liable to the carrier for any loss or 
damage

a) resulting from failure to fulfil his obligations pursuant 
to

1. Articles 10, 14 and 20,

2. the special provisions for the carriage of vehicles, 
contained in the General Conditions of Carriage, or

3. the Regulation concerning the International Carriage of 
Dangerous Goods by Rail (RID), or

b) caused by articles and animals that he brings with him, 

unless he proves that the loss or damage was caused by 
circumstances that he could not avoid and the consequences of 
which he was unable to prevent, despite the fact that he 
exercised the diligence required of a conscientious 
passenger. This provision shall not affect the liability of 
the carrier pursuant to Articles 26 and 33 § 1.

Title VI

Assertion of Rights

Article 54

Ascertainment of partial loss or damage

§ 1 When partial loss of, or damage to, an article carried in 
the charge of the carrier (luggage, vehicles) is discovered 
or presumed by the carrier or alleged by the person entitled, 
the carrier must without delay, and if possible in the 
presence of the person entitled, draw up a report stating, 
according to the nature of the loss or damage, the condition 
of the article and, as far as possible, the extent of the oss 
or damage, its cause and the time of its occurrence.

§ 2 A copy of the report must be supplied free of charge to 
the person entitled.

§ 3 Should the person entitled not accept the findings in the 
report, he may request that the condition of the luggage or 
vehicle and the cause and amount of the loss or damage be 
ascertained by an expert appointed either by the parties to 
the contract of carriage or by a court or tribunal. The 
procedure to be followed shall be governed by the laws and 
prescriptions of the State in which such ascertainment takes 
place

Article 55

Claims

§ 1 Claims relating to the liability of the carrier in case 
of death of, or personal injury to, passengers must be 
addressed in writing to the carrier against whom an action 
may be brought. In the case of a carriage governed by a 
single contract and performed by successive carriers the 
claims may also be addressed to the first or the last carrier 
as well as to the carrier having his principal place of 
business or the branch or agency which concluded the contract 
of carriage in the State where the passenger is domiciled or 
habitually resident.

§ 2 Other claims relating to the contract of carriage must be 
addressed in writing to the carrier specified in Article 
56 §§ 2 and 3.

§ 3 Documents which the person entitled thinks fit to submit 
with the claim shall be produced either in the original or as 
copies, where appropriate, the copies duly certified if the 
carrier so requires. On settlement of the claim, the carrier 
may require the surrender of the ticket, the luggage 
registration voucher and the carriage voucher.

Article 56

Carriers against whom an action may be brought

§ 1 An action based on the liability of the carrier in case 
of death of, or personal injury to, passengers may only be 
brought against the carrier who is liable pursuant to Article 
26 § 5.

§ 2 Subject to § 4 other actions brought by passengers based 
on the contract of carriage may be brought only against the 
first carrier, the last carrier or the carrier having 
performed the part of carriage on which the event giving rise 
to the proceedings occurred.

§ 3 When, in the case of carriage performed by successive 
carriers, the carrier who must deliver the luggage or the 
vehicle is entered with his consent on the luggage 
registration voucher or the carriage voucher, an action may 
be brought against him in accordance with § 2 even if he has 
not received the luggage or the vehicle.

§ 4 An action for the recovery of a sum paid pursuant to the 
contract of carriage may be brought against the carrier who 
has collected that sum or against the carrier on whose behalf 
it was collected.

§ 5 An action may be brought against a carrier other than 
those specified in §§ 2 and 4 when instituted by way of 
counter-claim or by way of exception in proceedings relating 
to a principal claim based on the same contract of 
carriage.

§ 6 To the extent that these Uniform Rules apply 
to the substitute carrier, an action may also be brought 
against him.

§ 7 If the plaintiff has a choice between several carriers, 
his right to choose shall be extinguished as soon as he 
brings an action against one of them; this shall also apply 
if the plaintiff has a choice between one or more carriers 
and a substitute carrier.

Article 57

Forum

§ 1 Actions based on these Uniform Rules may be brought 
before the courts or tribunals of Member States designated by 
agreement between the parties or before the courts or 
tribunals of the Member State on whose territory the 
defendant has his domicile or habitual residence, his 
principal place of business or the branch or agency which 
concluded the contract of carriage. Other courts or tribunals 
may not be seized.

§ 2 Where an action based on these Uniform Rules is pending 
before a court or tribunal competent pursuant to § 1, or 
where in such litigation a judgment has been delivered by 
such a court or tribunal, no new action may be brought 
between the same parties on the same grounds unless the 
judgment of the court or tribunal before which the first 
action was brought is not enforceable in the State in which 
the new action is brought.

Article 58

Extinction of right of action in case of death or personal 
injury

§ 1 Any right of action by the person entitled based on the 
liability of the carrier in case of death of, or personal 
injury to, passengers shall be extinguished if notice of the 
accident to the passenger is not given by the person 
entitled, within twelve months of his becoming aware of the 
loss or damage, to one of the carriers to whom a claim may be 
addressed in accordance with Article 55 § 1. Where the person 
entitled gives oral notice of the accident to the carrier, 
the carrier shall furnish him with an acknowledgement of such 
oral notice.

§ 2 Nevertheless, the right of action shall not be 
extinguished if

a) within the period provided for in § 1 the person entitled 
has addressed a claim to one of the carriers designated in 
Article 55 § 1;

b) within the period provided for in § 1 the carrier who is 
liable has learned of the accident to the passenger in some 
other way;

c) notice of the accident has not been given, or has been 
given late, as a result of circumstances not attributable to 
the person entitled;

d) the person entitled proves that the accident was caused by 
fault on the part of the carrier.

Article 59

Extinction of right of action arising from carriage of 
luggage

§ 1 Acceptance of the luggage by the person entitled shall 
extinguish all rights of action against the carrier arising 
from the contract of carriage in case of partial loss, damage 
or delay in delivery.

§ 2 Nevertheless, the right of action shall not be 
extinguished:

a) in case of partial loss or damage, if

1. the loss or damage was ascertained in accordance with 
Article 54 before the acceptance of the luggage by the person 
entitled;

2. the ascertainment which should have been carried out in 
accordance with Article 54 was omitted solely through the 
fault of the carrier;

b) in case of loss or damage which is not apparent whose 
existence is ascertained after acceptance of the luggage by 
the person entitled, if he

1. asks for ascertainment in accordance with Article 54 
immediately after discovery of the loss or damage and not 
later than three days after the acceptance of the luggage, 
and

2. in addition, proves that the loss or damage occurred 
between the time of taking over by the carrier and the time 
of delivery;

c) in case of delay in delivery, if the person entitled has, 
within twenty-one days, asserted his rights against one of 
the carriers specified in Article 56 § 3;

d) if the person entitled proves that the loss or damage was 
caused by fault on the part of the carrier.

Article 60

Limitation of actions

§ 1 The period of limitation of actions for damages based on 
the liability of the carrier in case of death of, or personal 
injury to, passengers shall be:

a) in the case of a passenger, three years from the day after 
the accident;

b) in the case of other persons entitled, three years from 
the day after the death of the passenger, subject to a 
maximum of five years from the day after the accident.

§ 2 The period of limitation for other actions arising from 
the contract of carriage shall be one year. Nevertheless, the 
period of limitation shall be two years in the case of an 
action for loss or damage resulting from an act or omission 
committed either with the intent to cause such loss or 
damage, or recklessly and with knowledge that such loss or 
damage would probably result.

§ 3 The period of limitation provided for in § 2 shall run 
for actions:

a) for compensation for total loss, from the fourteenth day 
after the expiry of the period of time provided for in 
Article 22 § 3;

b) for compensation for partial loss, damage or delay in 
delivery, from the day when delivery took place;

c) in all other cases involving the carriage of passengers, 
from the day of expiry of validity of the ticket. 

The day indicated for the commencement of the period of 
limitation shall not be included in the period.

§ 4 When a claim is addressed to a carrier in writing in 
accordance with Article 55 together with the necessary 
supporting documents, the period of limitation shall be 
suspended until the day that the carrier rejects the claim by 
notification in writing and returns the documents submitted 
with it. If part of the claim is admitted, the period of 
limitation shall run again in respect of that part of the 
claim still in dispute. The burden of proof of receipt of the 
claim or of the reply and of the return of the documents 
shall lie on the party who relies on those facts. The period 
of limitation shall not be suspended by further claims having 
the same object.

§ 5 A right of action which has become time-barred may not be 
exercised further, even by way of counter-claim or by way of 
exception.

§ 6 Otherwise, the suspension and interruption of periods of 
limitation shall be governed by national law.

Title VII

Relations between Carriers

Article 61

Apportionment of the carriage charge

§ 1 Any carrier who has collected or ought to have collected 
a carriage charge must pay to the carriers concerned their 
respective shares of such a charge. The methods of payment 
shall be fixed by agreement between the carriers.

§ 2 Article 6 § 3, Article 16 § 3 and Article 25 shall also 
apply to the relations between successive carriers.

Article 62

Right of recourse

§ 1 A carrier who has paid compensation pursuant to these 
Uniform Rules shall have a right of recourse against the 
carriers who have taken part in the carriage in accordance 
with the following provisions:

a) the carrier who has caused the loss or damage shall be 
solely liable for it;

b) when the loss or damage has been caused by several 
carriers, each shall be liable for the loss or damage he has 
caused; if such distinction is impossible, the compensation 
shall be apportioned between them in accordance with letter 
c);

c) if it cannot be proved which of the carriers has caused 
the loss or damage, the compensation shall be apportioned 
between all the carriers who have taken part in the carriage, 
except those who prove that the loss or damage was not caused 
by them; such apportionment shall be in proportion to their 
respective shares of the carriage charge.

§ 2 In the case of insolvency of any one of these carriers, 
the unpaid share due from him shall be apportioned among all 
the other carriers who have taken part in the carriage, in 
proportion to their respective shares of the carriage 
charge.
Article 63

Procedure for recourse

§ 1 The validity of the payment made by the carrier 
exercising a right of recourse pursuant to Article 62 may not 
be disputed by the carrier against whom the right to recourse 
is exercised, when compensation has been determined by a 
court or tribunal and when the latter carrier, duly served 
with notice of the proceedings, has been afforded an 
opportunity to intervene in the proceedings. The court or 
tribunal seized of the principal action shall determine what 
time shall be allowed for such notification of the 
proceedings and for intervention in the proceedings.

§ 2 A carrier exercising his right of recourse must present 
his claim in one and the same proceedings against all the 
carriers with whom he has not reached a settlement, failing 
which he shall lose his right of recourse in the case of 
those against whom he has not taken proceedings.

§ 3 The court or tribunal shall give its decision in one and 
the same judgment on all recourse claims brought before it.

§ 4 The carrier wishing to enforce his right of recourse may 
bring his action in the courts or tribunals of the State on 
the territory of which one of the carriers participating in 
the carriage has his principal place of business, or the 
branch or agency which concluded the contract of carriage.

§ 5 When the action must be brought against several carriers, 
the plaintiff carrier shall be entitled to choose the court 
or tribunal in which he will bring the proceedings from among 
those having competence pursuant to § 4.

§ 6 Recourse proceedings may not be joined with proceedings 
for compensation taken by the person entitled under the 
contract of carriage.

Article 64

Agreements concerning recourse

The carriers may conclude agreements which derogate from 
Articles 61 and 62.

/Upphör att gälla U:den dag som regeringen bestämmer/
Enhetliga rättsregler för avtal om internationell transport 
av resande på järnväg (CIV, bihang A till fördraget)

Avdelning I

Allmänna bestämmelser

Artikel 1

Tillämpningsområde

§ 1 Dessa enhetliga rättsregler ska tillämpas på varje avtal 
om transport av resande på järnväg mot betalning eller 
kostnadsfritt, när avreseplatsen och bestämmelseplatsen är 
belägna i två skilda medlemsstater, oavsett var parterna i 
transportavtalet har hemvist eller säte och vilken 
nationalitet de har.

§ 2 När en internationell transport som omfattas av ett enda 
avtal, utöver en gränsöverskridande järnvägstransport 
inbegriper transport på väg eller inre vattenväg inom en 
medlemsstat, ska dessa enhetliga rättsregler tillämpas. 

§ 3 När en internationell transport som omfattas av ett enda 
transportavtal, utöver transport på järnväg inbegriper 
sjötransport eller gränsöverskridande transport på inre 
vattenväg, ska dessa enhetliga rättsregler tillämpas, om 
sjötransporten eller transporten på inre vattenväg utförs på 
linjer som är införda i den lista över linjer som anges i 
artikel 24 § 1 i fördraget. 

§ 4 Såvitt gäller transportörens ansvar när resande dödas 
eller skadas ska dessa enhetliga rättsregler också tillämpas 
på personer som följer med en försändelse som transporteras 
enligt de enhetliga rättsreglerna CIM.

§ 5 Dessa enhetliga rättsregler ska inte tillämpas på 
transporter mellan stationer som är belägna i angränsande 
stater, när stationernas infrastruktur förvaltas av en eller 
flera infrastrukturförvaltare som hör hemma i endast en av 
dessa stater. 

§ 6 En stat som är part i en konvention om genomgående 
internationell transport av resande på järnväg som är 
jämförlig med dessa enhetliga rättsregler kan, när den 
ansöker om anslutning till fördraget, förklara att den endast 
kommer att tillämpa dessa enhetliga rättsregler på 
transporter som utförs på en del av järnvägsinfrastrukturen 
på dess territorium. Denna del av järnvägsinfrastrukturen ska 
anges exakt och vara förbunden med en medlemsstats 
järnvägsinfrastruktur. När en stat har avgett en sådan 
förklaring, ska dessa enhetliga rättsregler endast tillämpas 
på villkor att

a) avreseplatsen eller bestämmelseplatsen samt den 
transportväg som anges i transportavtalet är belägna på den 
angivna infrastrukturen eller

b) den angivna infrastrukturen förbinder två medlemsstaters 
infrastrukturer och har angivits i transportavtalet som en 
transportväg för transittrafik. 

§ 7 En stat som har avgett en förklaring enligt § 6 får när 
som helst återta den genom meddelande till depositarien. 
Återtagandet blir gällande en månad efter den dag då 
depositarien underrättade medlemsstaterna om det. 
Förklaringen ska upphöra att gälla när den konvention som 
avses i § 6 första meningen upphör att vara i kraft för den 
staten. 

/Träder i kraft I:den dag som regeringen bestämmer/
Avdelning I

Allmänna bestämmelser

Artikel 1 Tillämpningsområde

§ 1 Dessa enhetliga rättsregler ska tillämpas på varje avtal 
om nyttjande av järnvägsinfrastruktur (trafikeringsavtal) i
en medlemsstat avseende internationell järnvägstrafik för
internationell transport i den mening som avses i de enhetliga
rättsreglerna CIV och i de enhetliga rättsreglerna CIM.

§ 2 Dessa enhetliga rättsregler ska tillämpas oavsett 
avtalsparternas nationalitet eller var de har sitt säte. 
Rättsreglerna ska även tillämpas när järnvägsinfrastrukturen 
förvaltas eller nyttjas av stater eller statliga institutioner 
eller organisationer.

§ 3 Om inte annat följer av artikel 21, ska dessa enhetliga
rättsregler inte tillämpas på andra rättsförhållanden, såsom

b) ansvaret mellan transportören eller förvaltaren och 
tredje man.

Artikel 2 

Förklaring om ansvar i fall då resande dödas eller skadas 

§ 1 En stat får när som helst förklara att den, vid skador 
till följd av olyckor inom dess territorium, inte kommer att 
tillämpa samtliga de bestämmelser som gäller för 
transportörens ansvar då resande dödas eller skadas, om de 
resande är medborgare i den staten eller har sitt hemvist 
eller är stadigvarande bosatta där.

§ 2 En stat som har avgett en förklaring enligt § 1 får när 
som helst återta den genom meddelande till depositarien. 
Återtagandet blir gällande en månad efter den dag då 
depositarien underrättade medlemsstaterna om det. 

------------------------------------------------------------

Artikel 3

Definitioner

I dessa enhetliga rättsregler avses med 

a) transportör: den avtalsenliga transportör med vilken den 
resande slutit transportavtal enligt dessa enhetliga 
rättsregler eller den efterföljande transportör som är 
ansvarig på grundval av detta avtal,

b) faktisk transportör: en transportör som inte har slutit 
transportavtal med den resande, men som den transportör som 
avses i a helt eller delvis har anförtrott utförandet av 
järnvägstransporten, 

c) allmänna transportvillkor: de villkor som gäller för 
transportören i form av allmänna villkor eller tariffer vilka 
har laga kraft i alla medlemsstater och blev en integrerad 
del av transportavtalet när detta ingicks,

d) fordon: ett motorfordon eller släpfordon som transporteras 
i samband med transport av resande.

Artikel 4

Avvikelser 

§ 1 Medlemsstaterna får sluta avtal som gör det möjligt att 
avvika från dessa enhetliga rättsregler för transporter som 
sker uteslutande mellan två stationer, belägna på var sin 
sida om gränsen, när det inte finns någon annan station 
mellan dem.

§ 2 När det gäller transporter som går mellan två 
medlemsstater genom en stat som inte är medlemsstat, får de 
berörda staterna sluta avtal som avviker från dessa enhetliga 
rättsregler. 

§ 3 Om inte annat följer av andra bestämmelser i folkrätten 
får två eller flera medlemsstater sinsemellan fastställa 
villkor enligt vilka transportörer är skyldiga att 
transportera resande, resgods, djur och fordon mellan dessa 
stater. 

§ 4 De avtal som avses i §§ 1–3 och ikraftträdandet av dessa 
avtal ska meddelas till Mellanstatliga organisationen för 
internationell järnvägstrafik. Organisationens 
generalsekreterare ska underrätta medlemsstaterna och de 
berörda företagen om detta.

Artikel 5

Tvingande rätt 

Om inte annat föreskrivs i dessa enhetliga rättsregler, ska 
varje bestämmelse som direkt eller indirekt avviker från dem 
vara ogiltig. En sådan bestämmelses ogiltighet ska inte 
medföra att övriga bestämmelser i transportavtalet blir 
ogiltiga. En transportör kan dock ta på sig större ansvar och 
förpliktelser än de som föreskrivs i dessa enhetliga 
rättsregler. 

Avdelning II

Ingående och fullgörande av transportavtalet

Artikel 6

Transportavtal 

§ 1 Genom transportavtalet förbinder sig transportören att 
transportera resande och i förekommande fall resgods och 
fordon till bestämmelseplatsen och att lämna ut resgodset och 
fordonen på bestämmelsestationen. 

§ 2 Transportavtalet ska bekräftas genom en eller flera 
biljetter utfärdade till den resande. Om biljetten saknas, är 
felaktig eller har gått förlorad ska detta, om inte annat 
följer av artikel 9, dock inte påverka avtalets bestånd eller 
giltighet, utan det ska fortfarande lyda under dessa 
enhetliga rättsregler.

§ 3 Biljetten ska tills motsatsen bevisats gälla som bevis 
för ingåendet av och innehållet i transportavtalet. 

Artikel 7

Biljett 

§ 1 De allmänna transportvillkoren ska avgöra biljetternas 
form och innehåll samt det språk och de skrivtecken som ska 
användas när de trycks och fylls i. 

§ 2 Biljetten ska innehålla åtminstone följande uppgifter:

a) Transportören eller transportörerna. 

b) En uppgift om att dessa enhetliga rättsregler ska 
tillämpas på transporten, utan hinder av eventuella klausuler 
med motsatt innebörd. Detta får anges genom förkortningen 
CIV.

c) Alla andra nödvändiga uppgifter som styrker ingåendet av 
och innehållet i transportavtalet och som gör det möjligt för 
den resande att hävda sina rättigheter enligt avtalet. 

§ 3 När den resande tar emot biljetten ska han förvissa sig 
om att den stämmer med de uppgifter som han har lämnat. 

§ 4 Biljetten ska kunna överlåtas om den inte är utställd på 
en namngiven person och resan inte har börjat.

§ 5 Biljetten får upprättas i elektronisk form som kan 
omvandlas till läsbara skrivtecken. Förfarandena för 
registrering och behandling av uppgifterna ska vara 
likvärdiga i funktionshänseende, i synnerhet i fråga om 
bevisvärdet hos den biljett som dessa uppgifter utgör.

Artikel 8

Betalning och återbetalning av transportavgift 

§ 1 Om inte annat överenskommits mellan den resande och 
transportören ska transportavgiften betalas i förväg. 

§ 2 De allmänna transportvillkoren ska avgöra under vilka 
omständigheter transportavgiften ska återbetalas.

Artikel 9

Rätt till transport. Förlust av rätten till transport 

§ 1 Den resande ska från resans början vara försedd med en 
giltig biljett och visa upp den vid biljettkontrollen. I de 
allmänna transportvillkoren får föreskrivas.

a) att en resande som inte visar upp en giltig biljett ska 
betala en tilläggsavgift utöver transportavgiften,

b) att en resande som vägrar att genast betala 
transportavgiften eller tilläggsavgiften kan förlora rätten 
till transport, 

c) om och under vilka omständigheter tilläggsavgiften ska 
återbetalas. 

§ 2 I de allmänna transportvillkoren får föreskrivas att 
resande som

a) utgör en fara för tågtrafikens säkerhet och funktion eller 
för andra resandes säkerhet, eller

b) stör andra resande på ett sätt som inte kan godtas, 

ska förlora rätten till transport eller tvingas avbryta sin 
resa, och att sådana personer inte har rätt att få tillbaka 
vare sig transportavgiften eller den avgift de har betalat 
för transporten av inskrivet resgods.

Artikel 10

Fullgörande av förvaltningsmyndigheters föreskrifter 

Den resande är skyldig att följa de föreskrifter som meddelas 
av tullmyndigheter eller andra förvaltningsmyndigheter. 

Artikel 11

Tåginställelse och tågförsening. Utebliven tåganslutning 

Transportören ska i förekommande fall på biljetten intyga att 
tåget har ställts in eller tåganslutningen uteblivit.

Avdelning III

Transport av handresgods, djur, inskrivet resgods och fordon 

Kapitel I

Allmänna bestämmelser 

Artikel 12

Rätt att medföra föremål och djur 

§ 1 Den resande får medföra föremål som lätt kan bäras 
(handresgods) samt levande djur i enlighet med de allmänna 
transportvillkoren. Dessutom får den resande medföra 
skrymmande föremål i enlighet med de särskilda bestämmelserna 
i de allmänna transportvillkoren. Föremål och djur som kan 
medföra obehag eller besvär för de resande eller orsaka skada 
får inte medföras som handresgods. 

§ 2 Den resande får sända föremål och djur som inskrivet 
resgods i enlighet med de allmänna transportvillkoren.

§ 3 Transportören får tillåta transport av fordon i samband 
med transport av resande i enlighet med de särskilda 
bestämmelserna i de allmänna transportvillkoren.

§ 4 Transport av farligt gods som handresgods, inskrivet 
resgods samt i eller på fordon som enligt denna avdelning 
transporteras på järnväg ska ske i enlighet med Reglementet 
om internationell järnvägstransport av farligt gods (RID).

Artikel 13

Undersökning 

§ 1 Om det finns grundad anledning att misstänka att 
villkoren för transporten inte är uppfyllda ska transportören 
ha rätt att undersöka om de föremål (handresgods, inskrivet 
resgods, fordon och deras last) och djur som medförs 
uppfyller transportvillkoren, såvida inte lagar och 
bestämmelser i den stat där undersökningen ska utföras 
förbjuder detta. Den resande ska erbjudas att närvara vid 
undersökningen. Om denne inte infinner sig eller inte kan nås 
ska transportören tillkalla två oberoende vittnen. 

§ 2 Om det fastställs att villkoren för transporten inte är 
uppfyllda kan transportören kräva att den resande betalar 
kostnaderna för undersökningen.

Artikel 14

Fullgörande av förvaltningsmyndigheters föreskrifter 

Den resande är skyldig att följa de föreskrifter som meddelas 
av tullmyndigheter eller andra förvaltningsmyndigheter när 
han under transport medför föremål (handresgods, inskrivet 
resgods, fordon och deras last) och djur. Han ska vara 
närvarande vid undersökningen av dessa föremål om inte 
undantag medges i tillämpliga nationella bestämmelser. 

Kapitel II

Handresgods och djur 

Artikel 15

Uppsikt 

Den resande ska ha ansvaret för att hålla uppsikt över det 
handresgods och de djur han medför.

Kapitel III

Inskrivet resgods 

Artikel 16

Inlämning av inskrivet resgods 

§ 1 De avtalsenliga skyldigheterna i fråga om transport av 
inskrivet resgods ska bekräftas genom ett resgodsbevis som 
utfärdas till den resande. 

§ 2 Om resgodsbeviset saknas, är felaktigt eller har gått 
förlorat ska detta, om inte annat följer av artikel 22, dock 
inte påverka bestånd eller giltighet i fråga om de avtal som 
rör transport av det inskrivna resgodset, utan de ska 
fortfarande omfattas av dessa enhetliga rättsregler.

§ 3 Resgodsbeviset ska tills motsatsen bevisats gälla som 
bevis för inskrivningen av resgodset och villkoren för dess 
transport.

§ 4 Tills motsatsen bevisats ska det antas att det inskrivna 
resgodset var i gott yttre skick när transportören övertog 
det och att antalet kollin och deras vikt stämmer med 
uppgifterna på resgodsbeviset. 

Artikel 17

Resgodsbevis 

§ 1 De allmänna transportvillkoren ska avgöra resgodsbevisets 
form och innehåll samt det språk och de skrivtecken som ska 
användas när de trycks och fylls i. Artikel 7 § 5 ska också 
tillämpas här.

§ 2 Resgodsbeviset ska innehålla åtminstone följande 
uppgifter:

a) Transportören eller transportörerna. 

b) En uppgift om att dessa enhetliga rättsregler ska 
tillämpas på transporten, utan hinder av eventuella klausuler 
med motsatt innebörd. Detta får anges genom förkortningen 
CIV. 

c) Alla andra nödvändiga uppgifter som styrker ingåendet av 
och innehållet i transportavtalet och som gör det möjligt för 
den resande att hävda sina rättigheter enligt avtalet. 

§ 3 När den resande tar emot resgodsbeviset ska han förvissa 
sig om att det stämmer med de uppgifter som han har lämnat.

Artikel 18

Inskrivning och transport 

§ 1 Om inte undantag medges i de allmänna transportvillkoren, 
ska resgods endast skrivas in mot uppvisande av en biljett 
som gäller minst till resgodsets bestämmelseplats. I övrigt 
ska inskrivningen ske i enlighet med de föreskrifter som 
gäller på inlämningsplatsen. 

§ 2 När det i de allmänna transportvillkoren anges att 
resgods får tas emot för transport utan att biljett visas 
upp, ska dessa enhetliga rättsregler i den del som avser den 
resandes rättigheter och skyldigheter i fråga om inskrivet 
resgods också gälla för den som lämnat in resgodset. 

§ 3 Transportören kan sända inskrivet resgods med ett annat 
tåg eller ett annat transportmedel och via en annan 
befordringsväg än den som den resande tagit. 

Artikel 19

Betalning av transportavgift för inskrivet resgods 

Om inte annat överenskommits mellan den resande och 
transportören ska transportkostnaden för inskrivet resgods 
betalas vid inskrivningen. 

Artikel 20

Märkning av inskrivet resgods 

Den resande ska märka varje kolli på väl synlig plats och på 
ett tillräckligt hållbart och läsbart sätt ange 

a) namn och adress,

b) bestämmelseplatsen.

Artikel 21

Rätt att förfoga över inskrivet resgods 

§ 1 Om omständigheterna medger och om det inte strider mot de 
föreskrifter som meddelats av tullmyndigheter eller andra 
förvaltningsmyndigheter kan den resande begära att återfå 
sitt inskrivna resgods på inlämningsplatsen mot överlämnande 
av resgodsbeviset och, om det krävs i de allmänna 
transportvillkoren, mot uppvisande av biljetten.

§ 2 De allmänna transportvillkoren får innehålla andra 
bestämmelser om rätten att förfoga över inskrivet resgods, 
särskilt om ändring av bestämmelseplatsen och de eventuella 
kostnaderna för den resande.

Artikel 22

Utlämning 

§ 1 Inskrivet resgods ska lämnas ut mot att resgodsbeviset 
lämnas tillbaka och att eventuella kostnader för sändningen 
betalas. Transportören ska ha rätt men inte skyldighet att 
undersöka om innehavaren av resgodsbeviset har rätt att få ut 
resgodset.

§ 2 Med utlämning till resgodsbevisets innehavare jämställs 
följande åtgärder, om de är i enlighet med de föreskrifter 
som gäller på bestämmelseplatsen:

a) överlämnande av resgodset till en tull- eller 
skattemyndighet i en tjänste- eller lagerlokal som används av 
myndigheten och som inte står under transportörens uppsikt, 

b) överlämnande av levande djur till tredje man för 
förvaring. 

§ 3 Innehavaren av resgodsbeviset får begära att resgodset 
lämnas ut på bestämmelseplatsen så snart den överenskomna 
tiden, och i förekommande fall den tid som krävs för 
tullmyndigheters och andra förvaltningsmyndigheters 
behandling av resgodset, har löpt ut.

§ 4 Om resgodsbeviset inte lämnas tillbaka behöver 
transportören inte lämna ut resgodset till någon annan än den 
som styrker sin rätt till godset. Vid otillräckliga bevis får 
transportören fordra att säkerhet ställs. 

§ 5 Resgodset ska lämnas ut på den bestämmelseplats som 
angivits vid inskrivningen. 

§ 6 Om innehavaren av resgodsbeviset inte får resgodset 
utlämnat har han rätt att få ett intygande på resgodsbeviset 
om den dag och det klockslag då han begärde utlämning enligt 
§ 3.

§ 7 Den som har rätt till resgodset får vägra att ta emot 
detta om transportören inte uppfyller hans begäran om att det 
ska undersökas för att fastställa om en påstådd skada 
föreligger.

§ 8 I övrigt ska utlämningen av resgodset ske enligt de 
bestämmelser som gäller på bestämmelseplatsen. 

Kapitel IV

Fordon 

Artikel 23

Villkor för transport 

I de särskilda bestämmelser om transport av fordon som ingår 
i de allmänna transportvillkoren ska särskilt anges vilka 
villkor som gäller vid mottagande för transport, inskrivning, 
lastning, transport, lossning och utlämning samt den resandes 
skyldigheter. 

Artikel 24

Transportdokument 

§ 1 De avtalsenliga skyldigheterna i fråga om transport av 
fordon ska bekräftas genom ett transportdokument som utfärdas 
till den resande. Transportdokumentet kan utgöra en del av 
den resandes biljett. 

§ 2 De särskilda bestämmelser om transport av fordon som 
ingår i de allmänna transportvillkoren ska avgöra 
transportdokumentets form och innehåll samt det språk och de 
skrivtecken som ska användas när det trycks och fylls i. 
Artikel 7 § 5 ska också tillämpas här.

§ 3 Transportdokumentet ska innehålla åtminstone följande 
uppgifter:

a) transportören eller transportörerna 

b) en uppgift om att dessa enhetliga rättsregler ska 
tillämpas på transporten, utan hinder av eventuella klausuler 
med motsatt innebörd. Detta får anges genom förkortningen CIV 

c) alla andra nödvändiga uppgifter som styrker de 
avtalsenliga skyldigheterna enligt transportavtalet och som 
gör det möjligt för den resande att hävda sina rättigheter 
enligt avtalet. 

§ 4 När den resande tar emot transportdokumentet ska han 
förvissa sig om att det stämmer med de uppgifter som han har 
lämnat. 

Artikel 25

Tillämplig rätt 

Om inte annat följer av bestämmelserna i detta kapitel ska 
bestämmelserna i kapitel III om transport av inskrivet 
resgods vara tillämpliga på fordon.

Avdelning IV

Transportörens ansvar 

Kapitel I

Ansvar i fall då resande dödas eller skadas 

Artikel 26

Förutsättningar för ansvar 

§ 1 Transportören ska vara ansvarig för skada som uppkommer 
till följd av att resande dödas eller tillfogas personskada 
eller annan fysisk eller psykisk skada genom en 
olyckshändelse som har samband med järnvägsdriften och som 
inträffar medan den resande uppehåller sig i ett 
järnvägsfordon eller stiger på eller av ett sådant fordon, 
oavsett vilken järnvägsinfrastruktur som använts.

§ 2 Transportören ska vara fri från detta ansvar

a) om olyckshändelsen har orsakats av omständigheter som inte 
kan hänföras till själva järnvägsdriften och som 
transportören inte hade kunnat undgå eller förebygga 
följderna av, även om transportören hade iakttagit den omsorg 
som omständigheterna påkallade, 

b) i den utsträckning som olyckshändelsen beror på fel eller 
försummelse av den resande, 

c) om olyckshändelsen beror på ett sådant beteende av tredje 
man som transportören inte hade kunnat undgå eller förebygga 
följderna av, även om transportören hade iakttagit den omsorg 
som omständigheterna påkallade. Ett annat företag som 
använder samma järnvägsinfrastruktur ska inte anses som 
tredje man. Rätten till återkrav mot tredje man ska inte 
påverkas. 

§ 3 Om olyckshändelsen beror på ett beteende från tredje man 
och om transportören trots detta inte helt befrias från 
ansvar enligt § 2 c, ska transportören svara för hela skadan 
inom de gränser som anges i dessa enhetliga rättsregler men 
utan inskränkning av den rätt till återkrav som transportören 
kan ha mot tredje man. 

§ 4 Dessa enhetliga rättsregler ska inte inverka på det 
ansvar som kan åvila transportören i andra fall än de som 
avses i § 1.

§ 5 Om en transport som omfattas av ett enda transportavtal 
utförs av efterföljande transportörer ska den transportör som 
det enligt transportavtalet åligger att utföra transporten på 
den del där olyckshändelsen inträffade vara ansvarig om en 
resande dödas eller skadas. Om denna transport inte har 
utförts av transportören utan av en faktisk transportör ska 
bägge transportörerna vara solidariskt ansvariga i enlighet 
med dessa enhetliga rättsregler. 

Artikel 27

Ersättning vid dödsfall 

§ 1 Om en resande dödas ska ersättningen omfatta

a) de nödvändiga kostnader som föranleds av dödsfallet, 
särskilt kostnaderna för transport av liket och 
begravningskostnaderna, 

b) om döden inte har inträffat omedelbart, de 
ersättningsposter som anges i artikel 28.

§ 2 Om den resandes död medför att en person, mot vilken den 
avlidne var eller i framtiden skulle ha blivit 
underhållsskyldig enligt lag, förlorar sitt underhåll ska 
ersättning också lämnas för denna förlust. I fråga om 
ersättningskrav från en person som den avlidne åtagit sig att 
underhålla utan att vara förpliktad till det enligt lag ska 
nationell rätt tillämpas. 

Artikel 28 

Ersättning vid personskada 

Om en resande tillfogas personskada eller annan fysisk eller 
psykisk skada ska ersättningen täcka

a) nödvändiga kostnader, särskilt kostnaderna för vård och 
transport,

b) inkomstförlust till följd av förlorad eller nedsatt 
arbetsförmåga och ökning av levnadskostnaderna. 

Artikel 29

Ersättning vid annan personskada

Om och i vilken mån transportören är skyldig att betala 
ersättning för andra personskador än sådana som avses i 
artiklarna 27 och 28 ska avgöras enligt nationell rätt. 

Artikel 30

Ersättningens form och storlek vid dödsfall eller personskada 

§ 1 Den ersättning som avses i artikel 27 § 2 och artikel 
28 b ska utges som engångsbelopp. Ersättningen ska dock utges 
som livränta om den nationella rätten tillåter det och den 
resande som har lidit skadan eller den ersättningsberättigade 
enligt artikel 27 § 2 begär det.

§ 2 Storleken på den ersättning som ska utges enligt § 1 ska 
bestämmas enligt nationell rätt. Vid tillämpningen av dessa 
enhetliga rättsregler ska dock ett engångsbelopp, eller 
livränta motsvarande detta belopp, fastställas till högst 
175 000 beräkningsenheter per resande, om det i den 
nationella rätten föreskrivs ett lägre maximibelopp. 

Artikel 31

Andra transportmedel 

§ 1 Utom i de fall som avses i § 2 ska bestämmelserna om 
transportörens ansvar i fall då resande dödas eller skadas 
inte vara tillämpliga på skada som uppkommit under den del av 
transporten som enligt transportavtalet inte utgjorde 
järnvägstransport. 

§ 2 Om ett järnvägsfordon transporteras med färja ska dock 
bestämmelserna i fall då resande dödas eller skadas vara 
tillämpliga på skada som avses i artikel 26 § 1 och artikel 
33 § 1, som orsakas av en olyckshändelse som har samband med 
järnvägsdriften och som inträffar medan den resande 
uppehåller sig i järnvägsfordonet eller stiger på eller av 
detta fordon. 

§ 3 Om järnvägsdriften till följd av exceptionella 
omständigheter är tillfälligt avbruten och de resande 
transporteras med ett annat transportmedel, ska transportören 
vara ansvarig enligt dessa enhetliga rättsregler. 

Kapitel II

Ansvar när tidtabellen inte hålls

Artikel 32 

Ansvar vid tåginställelse, tågförsening eller utebliven 
tåganslutning 

§ 1 Transportören ska vara ansvarig gentemot den resande för 
skada som uppkommer på grund av att tåginställelse, 
tågförsening eller utebliven tåganslutning medför att resan 
inte kan fortsättas samma dag eller att en fortsatt resa 
samma dag på grund av omständigheterna inte rimligen kan 
begäras. Ersättningen ska täcka rimliga kostnader för kost 
och logi liksom också rimliga kostnader som orsakas av 
behovet att underrätta personer som väntar på den resande. 

§ 2 Transportören ska vara fri från detta ansvar när 
inställelsen, förseningen eller den uteblivna anslutningen 
kan hänföras till följande orsaker:

a) Omständigheter som inte är förbundna med järnvägsdriften 
och som transportören inte hade kunnat undgå eller förebygga 
följderna av, även om transportören hade iakttagit den omsorg 
som omständigheterna påkallade.

b) Fel eller försummelse av den resande.

c) Tredje mans beteende som transportören inte hade kunnat 
undgå eller förebygga följderna av även om transportören hade 
iakttagit den omsorg som omständigheterna påkallade. Ett 
annat företag som använder samma infrastruktur ska inte anses 
som tredje man. Rätten till återkrav mot tredje man ska inte 
påverkas. 

§ 3 Om och i vilken mån transportören är skyldig att betala 
ersättning för annan skada än sådan som avses i § 1 ska 
avgöras enligt nationell rätt. Denna bestämmelse ska inte 
påverka tillämpningen av artikel 44. 

Kapitel III

Ansvar ifråga om handresgods, djur, inskrivet resgods och 
fordon 

Avsnitt 1

Handresgods och djur 

Artikel 33

Ansvar 

§ 1 Om en resande dödas eller skadas ska transportören 
dessutom vara ansvarig för skada som uppkommer till följd av 
fullständig eller partiell förlust av eller skada på ett 
föremål som den resande hade på sig eller medförde som 
handresgods. Detta ska också gälla för djur som den resande 
tagit med sig. Artikel 26 ska också tillämpas här. 

§ 2 I övrigt ska transportören inte vara ansvarig för skada 
som uppkommer till följd av fullständig eller partiell 
förlust av eller skada på föremål, handresgods eller djur som 
det enligt artikel 15 åligger den resande att hålla uppsikt 
över, om inte förlusten eller skadan orsakats genom 
transportörens fel eller försummelse. De övriga artiklarna i 
avdelning IV, utom artikel 51, och avdelning VI ska inte vara 
tillämpliga i detta fall.

Artikel 34

Begränsning av ersättningen vid förlust av föremål eller 
sakskada

Om transportören är ansvarig enligt 33 § 1 ska transportören 
ersätta den uppkomna skadan upp till ett belopp om 1 400 
beräkningsenheter per resande. 

Artikel 35

Ansvarsbefrielse 

Transportören ska vara fri från ansvar gentemot den resande 
för skada som uppstår som en följd av att den resande inte 
följer de föreskrifter som meddelas av tullmyndigheter eller 
andra förvaltningsmyndigheter. 

Avsnitt 2

Inskrivet resgods 

Artikel 36 

Förutsättningar för ansvar 

§ 1 Transportören ska vara ansvarig för skada som uppkommer 
till följd av att det inskrivna resgodset går helt eller 
delvis förlorat eller skadas under tiden från det att 
resgodset tas emot för transport till dess att det lämnas ut 
samt för dröjsmål med utlämningen.

§ 2 Transportören ska vara fri från detta ansvar om 
förlusten, skadan eller dröjsmålet med utlämningen beror på 
fel eller försummelse av den resande, på en anvisning som den 
resande har lämnat och som inte har föranletts av fel eller 
försummelse från transportörens sida, på fel i själva 
resgodset eller på omständigheter som transportören inte hade 
kunnat undgå eller förebygga följderna av. 

§ 3 Transportören ska vara fri från detta ansvar om förlusten 
eller skadan härrör från en sådan särskild risk som är 
förbunden med ett eller flera av följande förhållanden:

b) Avsaknad av förpackning eller bristfällig förpackning.

c) Resgodsets särskilda beskaffenhet.

d) Inlämning av föremål som inte transporteras som inskrivet 
resgods. 

Artikel 37

Bevisskyldighet 

§ 1 Det är transportörens sak att visa att förlusten, skadan 
eller dröjsmålet har orsakats av ett sådant förhållande som 
anges i artikel 36 § 2.

§ 2 Om transportören visar att förlusten eller skadan med 
hänsyn till de föreliggande omständigheterna kan vara en 
följd av en eller flera av de särskilda risker som anges i 
artikel 36 § 3, ska det antas att så är fallet. Den som har 
rätt till ersättning får dock visa att förlusten eller skadan 
inte alls eller inte uteslutande är en följd av en sådan 
risk. 

Artikel 38

Efterföljande transportörer 

När en transport som omfattas av ett enda transportavtal 
utförs av flera efterföljande transportörer blir varje 
transportör i och med mottagandet av resgodset med 
resgodsbeviset eller fordonet med transportdokumentet part i 
avtalet, såvitt avser transport av resgodset eller fordonet, 
i enlighet med villkoren i resgodsbeviset eller 
transportdokumentet och tar på sig de skyldigheter som följer 
av detta. I ett sådant fall ska varje transportör vara 
ansvarig för transporten hela vägen intill utlämningen. 

Artikel 39

Faktisk transportör 

§ 1 När en transportör helt eller delvis har anförtrott 
transporten till en faktisk transportör, oavsett om detta 
sker i enlighet med en möjlighet som medges i 
transportavtalet eller ej, ska transportören vara ansvarig 
för hela transporten. 

§ 2 Alla bestämmelser i dessa enhetliga rättsregler som rör 
transportörens ansvar ska även tillämpas på den faktiska 
transportörens ansvar för den transport denne utför. 
Artiklarna 48 och 52 ska tillämpas när talan förs mot de 
anställda eller andra personer vilkas tjänster den faktiska 
transportören anlitar för att utföra transporten. 

§ 3 Särskilda överenskommelser genom vilka transportören åtar 
sig förpliktelser som inte krävs enligt dessa enhetliga 
rättsregler eller avstår från rättigheter som följer av dessa 
enhetliga rättsregler ska inte gälla gentemot en faktisk 
transportör som inte uttryckligen och skriftligen har 
godtagit dem. Oavsett om den faktiska transportören har 
godtagit en överenskommelse eller ej ska transportören vara 
bunden av de skyldigheter eller avståenden som följer av 
den.
§ 4 När och i den mån både transportören och den faktiska 
transportören är ansvariga ska ansvaret vara solidariskt. 

§ 5 Det sammanlagda ersättningsbelopp som ska betalas av 
transportören eller den faktiska transportören samt deras 
anställda eller andra personer vilkas tjänster de anlitar för 
att utföra transporten, ska inte överskrida de gränser som 
anges i dessa enhetliga rättsregler. 

§ 6 Denna artikel ska inte påverka den rätt till återkrav som 
kan föreligga mellan transportören och den faktiska 
transportören. 

Artikel 40

Antagande att resgods har gått förlorat 

§ 1 Utan att behöva lägga fram ytterligare bevisning får den 
som har rätt till godset anse att ett resgodskolli gått 
förlorat om det inte har lämnats ut eller hållits 
tillgängligt för honom inom 14 dagar från det att det 
begärdes utlämnat enligt artikel 22 § 3. 

§ 2 Om ett resgodskolli som har ansetts förlorat kommer till 
rätta inom ett år från det att det begärdes utlämnat ska 
transportören underrätta den som har rätt till godset, om 
hans adress är känd eller kan utrönas.

§ 3 Inom 30 dagar från det att den som har rätt till godset 
har fått den underrättelse som avses i § 2 får han begära att 
kollit lämnas ut till honom. I ett sådant fall är han skyldig 
att betala kostnaderna för kollits transport från 
inlämningsplatsen till den plats där utlämningen sker och att 
betala tillbaka den ersättning som han har fått, i 
förekommande fall med avdrag för de kostnader som kan ha 
räknats in i ersättningen. Han ska dock behålla rätten till 
ersättning för dröjsmål med utlämningen enligt artikel 43. 

§ 4 Om utlämning av ett kolli som kommit till rätta inte 
begärs inom den tid som anges i § 3 eller om ett kolli kommer 
till rätta senare än ett år efter det att utlämning begärdes, 
får transportören förfoga över kollit enligt de bestämmelser 
som gäller på den plats där det finns. 

Artikel 41

Ersättning vid förlust 

§ 1 När inskrivet resgods gått helt eller delvis förlorat ska 
transportören inte vara skyldig att betala någon annan 
ersättning än

a) om skadans storlek är visad, en ersättning som motsvarar 
skadan, dock högst 80 beräkningsenheter per kilogram av 
förlusten i bruttovikt eller 1 200 beräkningsenheter per 
kolli,

b) om skadans storlek inte är visad, en ersättning med 
sammanlagt 20 beräkningsenheter per kilogram av förlusten i 
bruttovikt eller 300 beräkningsenheter per kolli.

I de allmänna transportvillkoren ska bestämmas om 
ersättningen ska beräknas per kilogram av viktförlusten eller 
per kolli. 

§ 2 Transportören ska vidare betala tillbaka avgiften för 
resgodstransport och övriga utlägg i samband med transport av 
det kolli som gått förlorat liksom även redan erlagda 
tullavgifter och punktskatter. 

Artikel 42

Ersättning vid skada 

§ 1 När inskrivet resgods har skadats ska transportören 
betala ersättning motsvarande minskningen av resgodsets 
värde, men inget ytterligare skadestånd. 

§ 2 Ersättningen ska inte överstiga följande belopp:

a) Om allt resgodset har minskat i värde till följd av 
skadan, det belopp som skulle ha betalats om resgodset hade 
gått förlorat.

b) Om endast en del av resgodset har minskat i värde till 
följd av skadan, det belopp som skulle ha betalats om denna 
del hade gått förlorad.

Artikel 43

Ersättning vid dröjsmål med utlämningen 

§ 1 Vid dröjsmål med utlämningen av inskrivet resgods ska 
transportören för varje påbörjad 24-timmarsperiod räknat från 
den tidpunkt då resgodset begärdes utlämnat, dock högst för 
14 dagar, betala ersättning enligt följande:

a) Om den som har rätt till godset visar att skada, varmed 
förstås även skada på själva resgodset, har uppkommit genom 
dröjsmålet, betalas en ersättning som motsvarar skadan upp 
till högst 0,80 beräkningsenheter per kilogram av 
bruttovikten av det för sent utlämnade resgodset, eller 14 
beräkningsenheter för varje kolli.

b) Om den som har rätt till godset inte visar att skada har 
uppkommit genom dröjsmålet, betalas en ersättning på 
sammanlagt 0,14 beräkningsenheter per kilogram av 
bruttovikten av det för sent utlämnade resgodset, eller 2,80 
beräkningsenheter för varje kolli.

I de allmänna transport-villkoren ska det fastställas om 
ersättningen ska beräknas per kilogram eller per kolli.

§ 2 Om resgodset har gått helt förlorat ska ersättning enligt 
§ 1 inte betalas utöver ersättningen enligt artikel 41. 

§ 3 Om en del av resgodset har gått förlorad ska ersättning 
enligt § 1 endast betalas för den del som inte gått förlorad. 

§ 4 Om skadan på resgodset inte har orsakats av dröjsmålet 
med utlämningen kan ersättning enligt § 1 i förekommande fall 
betalas utöver ersättningen enligt artikel 42.

§ 5 Den sammanlagda ersättningen enligt § 1 och artiklarna 41 
och 42 ska inte i något fall överstiga den ersättning som 
skulle ha betalats om resgodset hade gått helt förlorat. 

Avsnitt 3

Fordon 

Artikel 44

Ersättning vid försening 

§ 1 Om lastningen av ett fordon blir försenad till följd av 
en omständighet som kan hänföras till transportören eller om 
utlämningen av fordonet blir fördröjd ska transportören, om 
den som har rätt till fordonet visar att det inträffade har 
medfört skada, ersätta skadan upp till det belopp som 
motsvarar transportavgiften. 

§ 2 Om den som har rätt till fordonet häver transportavtalet 
på grund av att lastning inte sker i rätt tid till följd av 
en omständighet som kan hänföras till transportören, ska 
transportavgiften betalas tillbaka till honom. Om han visar 
att han lidit skada genom dröjsmålet får han dessutom kräva 
ersättning upp till det belopp som motsvarar 
transportavgiften.

Artikel 45

Ersättning vid förlust 

Om ett fordon går helt eller delvis förlorat ska ersättningen 
för visad skada till den som har rätt till fordonet beräknas 
efter fordonets bruksvärde. Den ska dock inte överstiga 8 000 
beräkningsenheter. Ett släpfordon med eller utan last ska 
betraktas som ett särskilt fordon. 

Artikel 46

Ansvar i fråga om andra föremål 

§ 1 I fråga om föremål som har lämnats i fordonet eller är 
placerade i bagageutrymmen (t.ex. bagage- eller skidboxar) 
som är fast monterade, ska transportören endast vara ansvarig 
för sådan skada som transportören har orsakat genom fel eller 
försummelse. Den sammanlagda ersättningen ska inte överstiga 
1 400 beräkningsenheter. 

§ 2 I fråga om föremål som har spänts fast på utsidan av 
fordonet inbegripet de bagageutrymmen som avses i § 1 ska 
transportören vara ansvarig för sådan skada endast om det 
visas att skadan orsakats genom handling eller underlåtenhet 
antingen i avsikt att vålla en sådan skada eller hänsynslöst 
och med insikt att en sådan skada sannolikt skulle 
uppkomma.

Artikel 47

Tillämplig rätt 

Om inte annat sägs i detta avsnitt, ska bestämmelserna i 
avsnitt 2 om ansvar för inskrivet resgods vara tillämpliga på 
fordon. 

Kapitel IV

Allmänna bestämmelser 

Artikel 48

Förlust av rätt att åberopa begränsning av 
skadeståndsansvar

De begränsningar av skadeståndsansvaret som föreskrivs i 
dessa enhetliga rättsregler samt de bestämmelser i nationell 
rätt som begränsar ersättningen till ett fastställt belopp 
ska inte tillämpas om det visas att transportören orsakat 
skadan genom handling eller underlåtenhet antingen i avsikt 
att vålla en sådan skada eller hänsynslöst och med insikt 
att en sådan skada sannolikt skulle uppkomma.

Artikel 49

Omräkning och ränta 

§ 1 När beräkningen av ersättning medför omräkning av belopp 
i utländsk valuta ska beräkningen göras enligt kursen den dag 
och på den plats där ersättningen betalas.

§ 2 Den som har rätt till ersättning får kräva ränta på 
ersättningsbeloppet med fem procent per år från och med den 
dag då krav framställdes enligt artikel 55 eller, om något 
krav inte framställts, från och med den dag då talan väcks 
vid domstol.

§ 3 På ersättning enligt artiklarna 27 och 28 ska dock ränta 
betalas först från och med dagen för de omständigheter som 
lades till grund för beräkning av ersättningsbeloppet, om 
denna dag är senare än den dag då kravet framställdes eller 
talan väcktes. 

§ 4 I fråga om inskrivet resgods ska ränta betalas endast om 
ersättningsbeloppet överstiger 16 beräkningsenheter per 
resgodsbevis. 

§ 5 Om den som har rätt till ersättning för inskrivet resgods 
inte inom en skälig fastställd tidsfrist till transportören 
övelämnar de styrkande handlingar som krävs för att kunna 
slutföra behandlingen av hans krav, ska ränta inte betalas 
för tiden från det att tidsfristen går ut till dess att 
handlingarna överlämnas. 

Artikel 50

Ansvar vid atomolycka 

Transportören ska vara fri från det ansvar som föreskrivs i 
dessa enhetliga rättsregler, om skadan har orsakats av en 
atomolycka, och ägaren till atomanläggningen eller någon 
annan i dennes ställe är ansvarig för skadan enligt en stats 
lagar och bestämmelser om ansvar på atomenergiområdet.

Artikel 51

Personer som transportören ansvarar för 

Transportören ska vara ansvarig för sin personal och för 
andra personer vilkas tjänster han anlitar för utförandet av 
transporten när denna personal eller dessa andra personer 
handlar under fullgörande av sina uppgifter. Förvaltarna av 
den järnvägsinfrastruktur på vilken transporten utförs ska 
anses som personer som transportören anlitar för utförandet 
av transporten. 

Artikel 52

Andra grunder för anspråk

§ 1 I de fall där dessa enhetliga rättsregler är tillämpliga 
får anspråk på ersättning, oavsett vilken grund som åberopas, 
göras gällande mot transportören endast under de 
förutsättningar och med de begränsningar som föreskrivs i 
dessa enhetliga rättsregler.

§ 2 Detsamma ska även gälla i fråga om anspråk mot personal 
och andra personer som transportören ansvarar för enligt 
artikel 51. 

Avdelning V

Den resandes ansvar 

Artikel 53

Särskilda principer för ansvar 

Den resande ska vara ansvarig gentemot transportören för 
sådana skador

a) som uppstår till följd av att den resande underlåtit att 
fullgöra sina skyldigheter enligt

1. artiklarna 10, 14 och 20, 

2. de särskilda bestämmelserna för transport av fordon som 
ingår i de allmänna transportvillkoren, eller 

3. reglementet om internationell järnvägstransport av farligt 
gods (RID), eller

b) som orsakats av föremål och djur som han för med sig. 

Den resande ska inte vara ansvarig gentemot transportören om 
han styrker att skadan orsakats av omständigheter som han 
inte hade kunnat undgå eller förebygga följderna av, även om 
han hade iakttagit den omsorg som krävs av en ansvarsmedveten 
resande. Denna bestämmelse ska inte påverka transportörens 
ansvar enligt artiklarna 26 och 33 § 1. 

Avdelning VI

Framställande av anspråk

Artikel 54

Fastställelse av att egendom har skadats eller delvis gått 
förlorat 

§ 1 Om transportören upptäcker eller får anledning att anta 
att egendom (resgods, fordon) som transporteras genom 
transportörens försorg har skadats eller delvis gått 
förlorad, eller om den som har rätt till egendomen påstår att 
så är fallet, ska transportören genast och om möjligt i 
dennes närvaro upprätta en rapport som alltefter förlustens 
eller skadans art redovisar egendomens tillstånd och så noga 
som möjligt anger skadans omfattning, dess orsak och 
tidpunkten då den inträffade. 

§ 2 En kopia av rapporten ska kostnadsfritt tillställas den 
som har rätt till egendomen. 

§ 3 Om den som har rätt till egendomen inte godtar 
uppgifterna i rapporten, kan han begära att resgodsets eller 
fordonets tillstånd samt skadans orsak och omfattning ska 
fastställas av en sakkunnig som utses av avtalsparterna eller 
på rättslig väg. Förfarandet ska genomföras i enlighet med 
lagar och bestämmelser i den stat där utredningen äger rum

Artikel 55

Ersättningsanspråk 

§ 1 Ersättningsanspråk med anledning av transportörens ansvar 
i fall då resande dödas eller skadas ska framställas 
skriftligen till den transportör mot vilken talan kan väckas. 
Om en transport som omfattas av ett enda transportavtal 
genomförs av efterföljande transportörer, får anspråk även 
riktas mot den första eller sista transportören samt mot den 
transportör som har sitt huvudkontor eller den filial eller 
agentur som ingått transportavtalet i den stat där den 
resande har sitt hemvist eller är stadigvarande bosatt.

§ 2 Andra anspråk med anledning av ett transportavtal ska 
vara skriftliga och ställas till den transportör som anges i 
artikel 56 §§ 2 och 3. 

§ 3 Handlingar som den som har rätt till ersättning önskar 
foga till ersättningsanspråket ska inges i original eller i 
kopia, som om transportören så begär ska vara styrkt. Vid 
slutlig uppgörelse i fråga om ett anspråk får transportören 
kräva att biljetten, resgodsbeviset och transportdokumentet 
lämnas tillbaka. 

Artikel 56

Transportörer mot vilka talan får föras 

§ 1 Talan om ersättning i fall då resande dödas eller skadas 
får endast föras mot den transportör som är ansvarig enligt 
artikel 26 § 5. 

§ 2 Om inte annat anges i § 4 får annan talan som grundas på 
transportavtalet endast föras mot den första eller sista 
transportören eller den transportör som utförde den del av 
transporten under vilken den omständlighet inträffade som 
talan grundas på. 

§ 3 I fråga om transport som utförs av efterföljande 
transportörer får talan föras enligt § 2 mot den transportör 
som ska lämna ut resgodset eller fordonet, om denne med sitt 
medgivande är inskriven i resgodsbeviset eller 
transportdokumentet, även om transportören varken har 
mottagit resgodset eller fordonet. 

§ 4 Talan om återbetalning av ett belopp som har betalats i 
enlighet med transportavtalet får föras mot den transportör 
som har tagit emot detta belopp eller mot den transportör för 
vars räkning det har tagits emot. 

§ 5 Som genkäromål eller kvittningsinvändning får talan föras 
mot en annan transportör än dem som avses i §§ 2 och 4, om 
talan grundas på samma transportavtal som huvudyrkandet i 
målet. 

§ 6 I den mån dessa enhetliga rättsregler ska tillämpas på 
den faktiska transportören, får talan föras även mot denne.

§ 7 Om käranden har rätt att välja mellan flera 
transportörer, ska hans valrätt upphöra när talan väcks mot 
någon av dessa; detta ska också gälla om käranden har rätt 
att välja mellan en eller flera transportörer och en faktisk 
transportör. 

Artikel 57

Behörig domstol 

§ 1 Talan som grundas på dessa enhetliga rättsregler får 
föras vid domstolar i de medlemsstater som har utsetts av 
parterna genom överenskommelse eller vid domstol i den 
medlemsstat på vars territorium svaranden har sitt hemvist 
eller vanliga uppehållsort, sitt huvudkontor eller den filial 
eller agentur som har ingått transportavtalet. Talan får inte 
föras vid andra domstolar. 

§ 2 När ett mål som grundas på dessa enhetliga rättsregler 
pågår vid en domstol som är behörig enligt § 1, eller när dom 
har meddelats i ett sådant mål vid en sådan domstol, får 
samma parter inte väcka talan på samma grund, annat än om 
avgörandet från den domstol där den första talan fördes inte 
kan verkställas i den stat där den nya talan väcks. 

Artikel 58

Förlust av rätten att föra talan med anledning av dödsfall 
eller personskada 

§ 1 Rätten till sådan talan som grundas på transportörens 
ansvar i fall då resande dödas eller skadas ska upphöra, om 
inte den som har rätt till ersättning, inom tolv månader från 
det att han fick kännedom om skadan lämnar meddelande om 
skadefallet till någon av de transportörer hos vilka ett 
anspråk kan framställas enligt artikel 55 § 1. Om den som har 
rätt till ersättning muntligen lämnar meddelande till 
transportören, ska denne ge honom ett intyg om det muntliga 
meddelandet. 

§ 2 Talerätten ska dock inte upphöra om 

a) den som har rätt till ersättning har framställt ett 
anspråk hos någon av de transportörer som anges i artikel 
55 § 1, inom den tid som anges i § 1,

b) den ansvariga transportören på något annat sätt har fått 
kännedom om att en resande har skadats, inom den tid som 
anges i § 1,

c) meddelande om skadefallet inte har lämnats eller inte har 
lämnats i tid till följd av omständigheter som inte kan 
läggas den till last som har rätt till ersättning, 

d) den som har rätt till ersättning visar att skadefallet har 
orsakats av fel eller försummelse från transportörens sida.

Artikel 59

Förlust av rätten att föra talan om transport av resgods 

§ 1 När den som har rätt till resgodset har tagit emot detta, 
upphör rätten att föra talan till följd av transportavtalet 
mot transportören med anledning av att resgodset gått delvis 
förlorat, blivit skadat eller lämnats ut för sent. 

§ 2 Talerätten ska dock inte upphöra 

a) vid delförlust eller skada, om

1. förlusten eller skadan har fastställts enligt artikel 54 
innan den som har rätt till resgodset tog emot det, 

2. den fastställelse som borde ha gjorts enligt artikel 54 
inte har gjorts, och detta beror enbart på fel eller 
försummelse från transportörens sida,

b) vid skada som inte kan upptäckas utifrån och som 
fastställs först efter det att den som har rätt till 
resgodset tagit emot detta, om han

1. begär fastställelse enligt artikel 54 genast efter det att 
skadan upptäcks och senast tre dagar efter det att han tog 
emot resgodset och

2. dessutom visar att skadan har uppkommit under tiden från 
det att resgodset togs emot av transportören till dess att 
det lämnades ut, 

c) vid dröjsmål med utlämningen, om den som har rätt till 
godset inom 21 dagar har gjort sin rätt gällande hos någon av 
de transportörer som anges i artikel 56 § 3,

d) den som har rätt till godset visar att skadan har orsakats 
av fel eller försummelse från transportörens sida.

Artikel 60

Preskription

§ 1 En skadeståndsfordran som grundas på transportörens 
ansvar i fall då resande dödas eller skadas ska preskriberas 

a) för den resande, efter tre år räknat från dagen efter den 
dag då den skadevållande händelsen inträffade, 

b) för andra som har rätt till ersättning, efter tre år 
räknat från dagen efter den resandes död, dock senast fem år 
räknat från dagen efter den dag då olyckan inträffade. 

§ 2 Andra fordringar på grund av ett transportavtal ska 
preskriberas efter ett år. Preskriptionstiden ska dock vara 
två år i fråga om en fordran som framställs på grund av en 
skada som transportören orsakat genom handling eller 
underlåtenhet antingen i avsikt att vålla en sådan skada 
eller hänsynslöst och med insikt att en sådan skada sannolikt 
skulle uppkomma.

§ 3 Den preskriptionstid som anges i § 2 ska räknas ifråga om 

a) fordran på ersättning för totalförlust: från fjortonde 
dagen efter utgången av den tid som anges i artikel 22 § 3;

b) fordran på ersättning för delförlust, skada eller dröjsmål 
med utlämningen: från dagen för utlämningen; 

c) fordran som i något annat avseende rör transport av 
resande: från den dag då biljettens giltighetstid gick ut.

I preskriptionstiden inräknas inte den dag som anges som 
begynnelsedag.

§ 4 Om ett ersättningsanspråk framställs skriftligen enligt 
artikel 55 tillsammans med nödvändig dokumentation ska det 
göras uppehåll i preskriptionstiden till den dag då 
transportören skriftligen avslår ersättningsanspråket och 
återställer handlingarna. Medges ersättningsanspråket delvis, 
ska preskriptionstiden åter börja löpa för den del av 
ersättningsanspråket som fortfarande är tvistig. Skyldigheten 
att bevisa att ersättningsanspråk eller svar på dessa har 
tagits emot eller att handlingarna har lämnats tillbaka ska 
åvila den part som påstår att så har skett. Ett förnyat 
ersättningsanspråk som avser samma sak ska inte medföra 
uppehåll i preskriptionstiden. 

§ 5 En preskriberad fordran får inte göras gällande ens genom 
genkäromål eller yrkande om kvittning.

§ 6 I övrigt ska förlängning av preskriptionstiden och 
preskriptionsavbrott regleras enligt nationell rätt.

Avdelning VII

Transportörernas inbördes förhållanden 

Artikel 61

Avräkning i fråga om transportavgiften 

§ 1 Varje transportör som har eller borde ha uppburit en 
transportavgift ska vara skyldig att till de berörda 
transportörerna betala de andelar som tillkommer dem. 
Betalningssättet ska bestämmas genom överenskommelse mellan 
transportörerna. 

§ 2 Artikel 6 § 3, artikel 16 § 3 och artikel 25 ska även 
tillämpas på förhållandena mellan efterföljande 
transportörer.

Artikel 62

Rätt till återkrav 

§ 1 Om en transportör har betalat ersättning enligt dessa 
enhetliga rättsregler, ska den gentemot de transportörer som 
har deltagit i transporten ha rätt till återkrav enligt 
följande bestämmelser: 

a) Den transportör som orsakat skadan ska vara ensam ansvarig 
för den.

b) Om skadan har orsakats av flera transportörer, ska var och 
en av dem svara för den del av skadan som den har orsakat. Om 
en sådan uppdelning inte är möjlig, ska 
ersättningsskyldigheten fördelas mellan dem enligt c. 

c) Om det inte kan visas vilken av transportörerna som har 
orsakat skadan, ska ersättningsskyldigheten fördelas mellan 
alla transportörer som har deltagit i transporten, med 
undantag av dem som visar att skadan inte har orsakats av 
dem. Fördelningen ska ske i förhållande till deras respektive 
andelar av transportavgiften. 

§ 2 Om någon av transportörerna är på obestånd, ska den 
obetalda delen av den transportörens andel fördelas mellan de 
övriga transportörer som har deltagit i transporten i 
förhållande till deras respektive andelar av 
transportavgiften.

Artikel 63

Förfarandet i mål om återkrav 

§ 1 En transportör mot vilken återkrav riktas enligt artikel 
62 får inte bestrida det befogade i en betalning som den 
återkravsökande transportören har gjort, om 
ersättningsbeloppet har fastställts av domstol och den 
transportör mot vilken återkravet riktas har blivit 
vederbörligen underrättad om stämningsansökan och beretts 
tillfälle att inträda som intervenient i målet. Domstolen i 
huvudmålet ska fastställa de frister inom vilka 
underrättelsen och ansökan om intervention ska göras. 

§ 2 Den transportör som utövar sin rätt till återkrav ska i 
en och samma rättegång framföra sina anspråk mot samtliga 
transportörer med vilka den inte gjort upp i godo. I annat 
fall ska transportören förlora rätten till återkrav mot de 
transportörer som inte har stämts in.

§ 3 Domstolen ska meddela en enda dom i fråga om alla 
återkrav som den handlägger.

§ 4 Den transportör som önskar göra sin rätt till återkrav 
gällande får föra talan vid domstolarna i den stat på vars 
territorium någon av de transportörer som deltagit i 
transporten har sitt huvudkontor eller den filial eller 
agentur som ingått transportavtalet.

§ 5 Om käromålet avser flera transportörer, får den 
transportör som utövar rätten till återkrav välja mellan de 
domstolar som är behöriga enligt § 4. 

§ 6 Talan om återkrav får inte tas upp i en rättegång där 
någon yrkar skadestånd på grund av sin rätt enligt 
transportavtalet. 

Artikel 64

Överenskommelser i fråga om återkrav 

Transportörerna ska vara fria att sinsemellan komma överens 
om bestämmelser som avviker från artiklarna 61 och 62.

Règles uniformes concernant le contrat de transport 
international ferroviaire des marchandises (CIM, appendice B 
à la Convention)

Titre premier

Généralités

Article premier

Champ d’application

§ 1 Les présentes Règles uniformes s’appliquent à tout 
contrat de transport ferroviaire de marchandises à titre 
onéreux, lorsque le lieu de la prise en charge de la 
marchandise et le lieu prévu pour la livraison sont situés 
dans deux Etats membres différents. Il en est ainsi quels que 
soient le siège et la nationalité des parties au contrat de 
transport.

§ 2 Les présentes Règles uniformes s’appliquent également aux 
contrats de transport ferroviaire de marchandises à titre 
onéreux, lorsque le lieu de la prise en charge de la 
marchandise et le lieu prévu pour la livraison sont situés 
dans deux Etats différents dont l’un au moins est un Etat 
membre et lorsque les parties au contrat conviennent que le 
contrat est soumis à ces Règles uniformes.

§ 3 Lorsqu’un transport international faisant l’objet d’un 
contrat unique inclut, en complément au transport 
transfrontalier ferroviaire, un transport par route ou par 
voie de navigation intérieure en trafic intérieur d’un Etat 
membre, les présentes Règles uniformes s’appliquent.

§ 4 Lorsqu’un transport international faisant l’objet d’un 
contrat unique inclut, en complément au transport 
ferroviaire, un transport maritime ou un transport 
transfrontalier par voie de navigation intérieure, les 
présentes Règles uniformes s’appliquent si le transport 
maritime ou le transport par voie de navigation intérieure 
est effectué sur des lignes inscrites sur la liste des lignes 
prévue à l’article 24, § 1 de la Convention.

§ 5 Les présentes Règles uniformes ne s’appliquent pas aux 
transports effectués entre gares situées sur le territoire 
d’Etats limitrophes, lorsque l’infrastructure de ces gares 
est gérée par un ou plusieurs gestionnaires d’infrastructure 
relevant d’un seul et même de ces Etats.

§ 6 Chaque Etat, Partie à une convention concernant le 
transport international ferroviaire direct de marchandises et 
de nature comparable aux présentes Règles uniformes, peut, 
lorsqu’il adresse une demande d’adhésion à la Convention, 
déclarer qu’il n’appliquera ces Règles uniformes qu’aux 
transports effectués sur une partie de l’infrastructure 
ferroviaire située sur son territoire. Cette partie de 
l’infrastructure ferroviaire doit être définie précisément et 
être reliée à l’infrastructure ferroviaire d’un Etat membre. 
Lorsqu’un Etat a fait la déclaration susvisée, ces Règles 
uniformes ne s’appliquent qu’à la condition:

a) que le lieu de la prise en charge de la marchandise ou le 
lieu pour la livraison ainsi que l’itinéraire prévus dans le 
contrat de transport soient situés sur l’infrastructure 
désignée ou

b) que l’infrastructure désignée relie l’infrastructure de 
deux Etats membres et qu’elle a été prévue dans le contrat de 
transport comme itinéraire pour un transport de transit.

§ 7 L’Etat qui a fait une déclaration conformément au § 6, 
peut y renoncer à tout moment en informant le dépositaire. 
Cette renonciation prend effet un mois après la date à 
laquelle le dépositaire en avise les Etats membres. La 
déclaration devient sans effet, lorsque la convention visée 
au § 6, première phrase, cesse d’être en vigueur pour cet 
Etat.

Article 2

Prescriptions de droit public

Les transports auxquels s’appliquent les présentes Règles 
uniformes restent soumis aux prescriptions de droit public, 
notamment aux prescriptions relatives au transport des 
marchandises dangereuses ainsi gúana prescriptions du droit 
douanier et à celles relatives à la protection des animaux.

Article 3

Définitions

Aux fins des présentes Règles uniformes, le terme:

a) “transporteur” désigne le transporteur contractuel, avec 
lequel l’expéditeur a conclu le contrat de transport en vertu 
de ces Règles uniformes, ou un transporteur subséquent, qui 
est responsable sur la base de ce contrat;

b) “transporteur substitué” désigne un transporteur, qui n’a 
pas conclu le contrat de transport avec l’expéditeur, mais à 
qui le transporteur visé à la lettre a) a confié, en tout ou 
en partie, l’exécution du transport ferroviaire;

c) “Conditions générales de transport” désigne les conditions 
du transporteur sous forme de conditions générales ou de 
tarifs légalement en vigueur dans chaque Etat membre et qui 
sont devenues, par la conclusion du contrat de transport, 
partie intégrante de celui-ci;

d) “unité de transport intermodal” désigne les conteneurs, 
caisses mobiles, semi-remorques ou autres unités de 
chargement similaires utilisées en transport intermodal.

Article 4

Dérogations

§ 1 Les Etats membres peuvent conclure des accords qui 
prévoient des dérogations aux présentes Règles uniformes pour 
les transports effectués exclusivement entre deux gares 
situées de part et d’autre de la frontière, lorsqu’il n’y a 
pas d’autre gare entre elles.

§ 2 Pour les transports effectués entre deux Etats membres, 
transitant par un Etat non membre, les Etats concernés 
peuvent conclure des accords qui dérogent aux présentes 
Règles uniformes.

§ 3 Les accords visés aux §§ 1 et 2 de même que leur mise en 
vigueur sont communiqués à l’Organisation 
intergouvernementale pour les transports internationaux 
ferroviaires. Le Secrétaire général de l’Organisation en 
informe les Etats membres et les entreprises intéressées.

Article 5

Droit contraignant

Sauf clause contraire dans les présentes Règles uniformes, 
est nulle et de nul effet toute stipulation qui, directement 
ou indirectement, dérogerait à ces Règles uniformes. La 
nullité de telles stipulations n’entraîne pas la nullité des 
autres dispositions du contrat de transport. Nonobstant cela, 
un transporteur peut assumer une responsabilité et des 
obligations plus lourdes que celles qui sont prévues par les 
présentes Règles uniformes.

Titre II

Conclusion et exécution du contrat de transport

Article 6

Contrat de transport

§ 1 Par le contrat de transport, le transporteur s’engage à 
transporter la marchandise à titre onéreux au lieu de 
destination et à l’y remettre au destinataire.

§ 2 Le contrat de transport doit être constaté par une lettre 
de voiture selon un modèle uniforme. Toutefois, l’absence, 
l’irrégularité ou la perte de la lettre de voiture 
n’affectent ni l’existence ni la validité du contrat qui 
reste soumis aux présentes Règles uniformes.

§ 3 La lettre de voiture est signée par l’expéditeur et le 
transporteur. La signature peut être remplacée par un timbre, 
une indication de la machine comptable ou toute autre mode 
approprié.

§ 4 Le transporteur doit certifier sur le duplicata de la 
lettre de voiture de manière appropriée la prise en charge de 
la marchandise et doit remettre le duplicata à 
l’expéditeur.

§ 5 La lettre de voiture n’a pas la valeur d’un connaissement.

§ 6 Une lettre de voiture doit être établie pour chaque 
envoi. Sauf convention contraire entre l’expéditeur et le 
transporteur, une même lettre de voiture ne peut concerner 
que le chargement d’un seul wagon.

§ 7 En cas d’un transport empruntant le territoire douanier 
de l’Union européenne ou le territoire, sur lequel est 
appliquée la procédure de transit commun, chaque envoi doit 
être accompagné d’une lettre de voiture répondant aux 
exigences de l’article 7.

§ 8 Les associations internationales des transporteurs 
établissent les modèles uniformes de lettre de voiture en 
accord avec les associations internationales de la clientèle 
et les organismes compétents en matière douanière dans les 
Etats membres ainsi qu’avec toute organisation 
intergouvernementale d’intégration économique régionale ayant 
compétence pour sa propre législation douanière.

§ 9 La lettre de voiture, y compris son duplicata, peut être 
établie sous forme d’enregistrement électronique des données, 
qui peuvent être transformées en signes d’écriture lisibles. 
Les procédés employés pour l’enregistrement et le traitement 
des données doivent être équivalents du point de vue 
fonctionnel, notamment en ce qui concerne la force probante 
de la lettre de voiture représentée par ces données.

Article 7

Teneur de la lettre de voiture

§ 1 La lettre de voiture doit contenir les indications 
suivantes:

a) le lieu et la date de son établissement;

b) le nom et l’adresse de l’expéditeur;

c) le nom et l’adresse du transporteur qui a conclu le 
contrat de transport;

d) le nom et l’adresse de celui auquel la marchandise est 
remise effectivement s’il n’est pas le transporteur visé à la 
lettre c);

e) le lieu et la date de la prise en charge de la 
marchandise;
f) le lieu de livraison;

g) le nom et l’adresse du destinataire;

h) la dénomination de la nature de la marchandise et du mode 
d’emballage, et, pour les marchandises dangereuses, la 
dénomination prévue par le Règlement concernant le transport 
international ferroviaire des marchandises dangereuses 
(RID);

i) le nombre de colis et les signes et numéros particuliers 
nécessaires à l’identification des envois de détail;

j) le numéro du wagon, dans le cas de transport par wagons 
complets;

k) le numéro du véhicule ferroviaire roulant sur ses propres 
roues, s’il est remis au transport en tant que marchandise;

l) en outre, dans le cas d’unités de transport intermodal, la 
catégorie, le numéro ou d’autres caractéristiques nécessaires 
à leur identification;

m) la masse brute de la marchandise ou la quantité de la 
marchandise exprimée sous d’autres formes;

n) une énumération détaillée des documents requis par les 
douanes ou d’autres autorités administratives, joints à la 
lettre de voiture ou tenus à la disposition du transporteur 
auprès d’une autorité dûment désignée ou auprès d’un organe 
désigné dans le contrat;

o) les frais afférents au transport (prix de transport, frais 
accessoires, droits de douane et autres frais survenant à 
partir de la conclusion du contrat jusqu’à la livraison), 
dans la mesure où ils doivent être payés par le destinataire 
ou toute autre indication que les frais sont dus par le 
destinataire;

p) l’indication que le transport est soumis, nonobstant toute 
clause contraire, aux présentes Règles uniformes.

§ 2 Le cas échéant, la lettre de voiture doit contenir, en 
outre, les indications suivantes:

a) en cas de transport par des transporteurs subséquents, le 
transporteur devant livrer la marchandise, alors que celui-ci 
a donné son consentement à l’inscription sur la lettre de 
voiture;

b) les frais que l’expéditeur prend à sa charge;

c) le montant du remboursement à percevoir lors de la 
livraison de la marchandise;

d) la valeur déclarée de la marchandise et le montant 
représentant l’intérêt spécial à la livraison;

e) le délai convenu dans lequel le transport doit être 
effectué;

f) l’itinéraire convenu;

g) une liste des documents non cités au § 1, lettre n) remis 
au transporteur;

h) les inscriptions de l’expéditeur concernant le nombre et 
la désignation des sceaux qu’il a apposés sur le wagon.

§ 3 Les parties au contrat de transport peuvent porter sur la 
lettre de voiture toute autre indication qu’elles jugent 
utile.

Article 8

Responsabilité pour les inscriptions portées sur la lettre de 
voiture

§ 1 L’expéditeur répond de tous les frais et dommages 
supportés par le transporteur du fait:

a) d’inscriptions par l’expéditeur, sur la lettre de voiture, 
de mentions irrégulières, inexactes, incomplètes ou portées 
ailleurs qu’à la place réservée à chacune d’elles ou

b) de l’omission par l’expéditeur d’inscriptions prescrites 
par le RID.

§ 2 Si, à la demande de l’expéditeur, le transporteur inscrit 
des mentions sur la lettre de voiture, il est considéré, 
jusqu’à preuve du contraire, comme agissant pour le compte de 
l’expéditeur.

§ 3 Si la lettre de voiture ne contient pas l’indication 
prévue à l’article 7, § 1, lettre p), le transporteur est 
responsable de tous les frais et dommages subis par l’ayant 
droit en raison de cette omission.

Article 9

Marchandises dangereuses

Lorsque l’expéditeur a omis les inscriptions prescrites par 
le RID, le transporteur peut, à tout moment, selon les 
circonstances, décharger ou détruire la marchandise ou la 
rendre inoffensive, sans qu’il y ait matière à indemnisation, 
sauf s’il a eu connaissance du caractère dangereux de la 
marchandise lors de sa prise en charge.

Article 10

Paiement des frais

§ 1 Sauf convention contraire entre l’expéditeur et le 
transporteur, les frais (prix de transport, frais 
accessoires, droits de douane et autres frais survenant à 
partir de la conclusion du contrat jusqu’à la livraison) sont 
payés par l’expéditeur.

§ 2 Lorsque, en vertu d’une convention entre l’expéditeur et 
le transporteur, les frais sont mis à la charge du 
destinataire et que le destinataire n’a pas retiré la lettre 
de voiture, ni fait valoir ses droits conformément à 
l’article 17, § 3, ni modifié le contrat de transport 
conformément à l’article 18, l’expéditeur reste tenu au 
paiement des frais.

Article 11

Vérification

§ 1 Le transporteur a le droit de vérifier, à tout moment, si 
les conditions de transport ont été respectées et si l’envoi 
répond aux inscriptions portées sur la lettre de voiture par 
l’expéditeur. Lorsque la vérification porte sur le contenu de 
l’envoi, celle-ci se fait dans la mesure du possible en 
présence de l’ayant droit; dans les cas où cela n’est pas 
possible, le transporteur fait appel à deux témoins 
indépendants, à défaut d’autres dispositions dans les lois et 
prescriptions de l’Etat où la vérification a lieu. 

§ 2 Si l’envoi ne répond pas aux inscriptions portées sur la 
lettre de voiture ou si les dispositions relatives au 
transport des marchandises admises sous condition n’ont pas 
été respectées, le résultat de la vérification doit être 
mentionné sur le feuillet de la lettre de voiture qui 
accompagne la marchandise, et, si le transporteur détient 
encore le duplicata de la lettre de voiture, également sur 
celui-ci. Dans ce cas, les frais occasionnés par la 
vérification grèvent la marchandise, à moins qu’ils n’aient 
été payés immédiatement.

§ 3 Lorsque l’expéditeur effectue le chargement, il a le 
droit d’exiger la vérification par le transporteur de l’état 
de la marchandise et de son emballage ainsi que de 
l’exactitude des énonciations de la lettre de voiture 
concernant le nombre de colis, leurs marques et leurs numéros 
ainsi que la masse brute ou la quantité autrement indiquée. 
Le transporteur n’est obligé de procéder à la vérification 
que s’il a les moyens appropriés pour le faire. Le 
transporteur peut réclamer le paiement des frais de 
vérification. Le résultat des vérifications est consigné sur 
la lettre de voiture.

Article 12

Force probante de la lettre de voiture

§ 1 La lettre de voiture fait foi, jusqu’à preuve du 
contraire, de la conclusion et des conditions du contrat de 
transport et de la prise en charge de la marchandise par le 
transporteur.

§ 2 Lorsque le transporteur a effectué le chargement, la 
lettre de voiture fait foi, jusqu’à preuve du contraire, de 
l’état de la marchandise et de son emballage indiqué sur la 
lettre de voiture, ou à défaut de telles indications, du bon 
état apparent au moment de la prise en charge par le 
transporteur et de l’exactitude des énonciations de la lettre 
de voiture concernant le nombre de colis, leurs marques et 
leurs numéros ainsi que la masse brute ou la quantité 
autrement indiquée.

§ 3 Lorsque l’expéditeur a effectué le chargement, la lettre 
de voiture fait foi, jusqu’à preuve du contraire, de l’état 
de la marchandise et de son emballage indiqué sur la lettre 
de voiture ou à défaut de telles indications du bon état 
apparent et de l’exactitude des mentions énoncées au § 2 
uniquement dans le cas où le transporteur les a vérifiées et 
a inscrit le résultat concordant de sa vérification sur la 
lettre de voiture.

§ 4 Cependant, la lettre de voiture ne fait pas foi dans le 
cas où elle comporte une réserve motivée. Une réserve peut 
être motivée notamment par le fait que le transporteur n’a 
pas les moyens appropriés de vérifier si l’envoi répond aux 
inscriptions portées sur la lettre de voiture.

Article 13

Chargement et déchargement de la marchandise

§ 1 L’expéditeur et le transporteur conviennent à qui incombe 
le chargement et le déchargement de la marchandise. A défaut 
d’une telle convention, le chargement et le déchargement 
incombent au transporteur pour les colis alors que pour les 
wagons complets, le chargement incombe à l’expéditeur et le 
déchargement, après la livraison, au destinataire.

§ 2 L’expéditeur est responsable de toutes les conséquences 
d’un chargement défectueux effectué par lui et doit notamment 
réparer le dommage subi de ce fait par le transporteur. La 
preuve du chargement défectueux incombe au transporteur.

Article 14

Emballage

L’expéditeur est responsable envers le transporteur de tous 
les dommages et des frais qui auraient pour origine l’absence 
ou la défectuosité de l’emballage de la marchandise, à moins 
que, la défectuosité étant apparente ou connue du 
transporteur au moment de la prise en charge, le transporteur 
n’ait pas fait de réserves à son sujet.

Article 15

Accomplissement des formalités administratives

§ 1 En vue de l'accomplissement des formalités, exigées par 
les douanes ou par d’autres autorités administratives, avant 
la livraison de la marchandise, l'expéditeur doit joindre à 
la lettre de voiture ou mettre à la disposition du 
transporteur les documents nécessaires et lui fournir tous 
les renseignements voulus.

§ 2 Le transporteur n'est pas tenu d'examiner si ces 
documents et renseignements sont exacts ou suffisants. 
L'expéditeur est responsable envers le transporteur de tous 
les dommages qui pourraient résulter de l'absence, de 
l'insuffisance ou de l'irrégularité de ces documents et 
renseignements, sauf en cas de faute du transporteur.

§ 3 Le transporteur est responsable des conséquences de la 
perte ou de l’utilisation irrégulière des documents 
mentionnés sur la lettre de voiture et qui accompagnent 
celle-ci ou qui lui ont été confiés, à moins que la perte ou 
le dommage occasionné par l’utilisation irrégulière de ces 
documents a eu pour cause des circonstances que le 
transporteur ne pouvait pas éviter et aux conséquences 
desquelles il ne pouvait pas obvier. Toutefois, l’éventuelle 
indemnité n’excède pas celle prévue en cas de perte de la 
marchandise.

§ 4 L'expéditeur, par une inscription portée sur la lettre de 
voiture, ou le destinataire qui donne un ordre conformément à 
l'article 18, § 3, peut demander:

a) d'assister lui-même à l’accomplissement des formalités 
exigées par les douanes ou par d’autres autorités 
administratives ou de s'y faire représenter par un 
mandataire, pour fournir tous les renseignements et formuler 
toutes les observations utiles;

b) d'accomplir lui-même les formalités exigées par les 
douanes ou par d’autres autorités administratives ou de les 
faire accomplir par un mandataire, dans la mesure où les lois 
et prescriptions de l'Etat où elles s'effectuent le 
permettent;

c) de procéder au paiement des droits de douane et autres 
frais, lorsque lui-même ou son mandataire assiste à 
l’accomplissement des formalités exigées par les douanes ou 
par d’autres autorités administratives ou les accomplit, dans 
la mesure où les lois et prescriptions de l'Etat où elles 
s'effectuent le permettent. 

Dans ces cas, ni l'expéditeur, ni le destinataire qui a le 
droit de disposition, ni leur mandataire ne peuvent prendre 
possession de la marchandise.

§ 5 Si, pour l'accomplissement des formalités exigées par les 
douanes ou par d’autres autorités administratives, 
l'expéditeur a désigné un lieu où les prescriptions en 
vigueur ne permettent pas de les accomplir, ou bien s'il a 
prescrit, pour ces formalités, tout autre mode de procéder 
qui ne peut pas être exécuté, le transporteur opère de la 
façon qui lui paraît être la plus favorable aux intérêts de 
l'ayant droit, et fait connaître à l'expéditeur les mesures 
prises.

§ 6 Si l'expéditeur a pris en charge le paiement des droits 
de douane, le transporteur peut accomplir les formalités 
douanières à son choix, soit en cours de route, soit au lieu 
de destination.

§ 7 Toutefois, le transporteur peut procéder conformément au 
§ 5 si le destinataire n'a pas retiré la lettre de voiture 
dans le délai prévu par les prescriptions en vigueur au lieu 
de destination.

§ 8 L’expéditeur doit se conformer aux prescriptions des 
douanes ou d’autres autorités administratives au sujet de 
l’emballage et du bâchage des marchandises. Si l’expéditeur 
n’a pas emballé ou bâché les marchandises conformément à ces 
prescriptions, le transporteur peut y pourvoir; les frais en 
résultant grèvent la marchandise.

Article 16

Délais de livraison

§ 1 L'expéditeur et le transporteur conviennent du délai de 
livraison. A défaut d'une convention, ce délai ne peut être 
supérieur à celui résultant des §§ 2 à 4.

§ 2 Sous réserve des §§ 3 et 4, les délais maxima de 
livraison sont les suivants:

a) pour les wagons complets

- délai d'expédition 12 heures,

- délai de transport, par fraction indivisible de 400 km 24 
heures;

b) pour les envois de détail

- délai d'expédition 24 heures,

- délai de transport, par fraction indivisible de 200 km 24 
heures. 

Les distances se rapportent à l’itinéraire convenu, à défaut, 
à l’itinéraire le plus court possible.

§ 3 Le transporteur peut fixer des délais supplémentaires 
d'une durée déterminée dans les cas suivants:

a) envois empruntant

- des lignes dont l'écartement des rails est différent,

- la mer ou une voie de navigation intérieure,

- une route s'il n'existe pas de liaison ferroviaire;

b) circonstances extraordinaires entraînant un développement 
anormal du trafic ou des difficultés anormales 
d'exploitation. 

La durée des délais supplémentaires doit figurer dans les 
Conditions générales de transport.

§ 4 Le délai de livraison commence à courir après la prise en 
charge de la marchandise; il est prolongé de la durée du 
séjour occasionné sans faute de la part du transporteur. Le 
délai de livraison est suspendu les dimanches et jours fériés 
légaux.

Article 17

Livraison

§ 1 Le transporteur doit remettre la lettre de voiture et 
livrer la marchandise au destinataire, au lieu de livraison 
prévu, contre décharge et paiement des créances résultant du 
contrat de transport.

§ 2 Sont assimilés à la livraison au destinataire, lorsqu'ils 
sont effectués conformément aux prescriptions en vigueur au 
lieu de livraison:

a) la remise de la marchandise aux autorités de douane ou 
d'octroi dans leurs locaux d'expédition ou dans leurs 
entrepôts, lorsque ceux-ci ne se trouvent pas sous la garde 
du transporteur;

b) l'entreposage auprès du transporteur de la marchandise ou 
son dépôt chez un commissionnaire-expéditeur ou dans un 
entrepôt public.

§ 3 Après l'arrivée de la marchandise au lieu de livraison, 
le destinataire peut demander au transporteur de lui remettre 
la lettre de voiture et de lui livrer la marchandise. Si la 
perte de la marchandise est constatée ou si la marchandise 
n'est pas arrivée à l'expiration du délai prévu à l'article 
29, § 1, le destinataire peut faire valoir en son propre nom, 
à l'encontre du transporteur, les droits qui résultent pour 
lui du contrat de transport.

§ 4 L'ayant droit peut refuser l'acceptation de la 
marchandise, même après réception de la lettre de voiture et 
paiement des créances résultant du contrat de transport, tant 
qu'il n'a pas été procédé aux vérifications qu'il a requises 
en vue de constater un dommage allégué.

§ 5 Pour le surplus, la livraison de la marchandise est 
effectuée conformément aux prescriptions en vigueur au lieu 
de livraison.

§ 6 Si la marchandise a été livrée sans encaissement 
préalable d'un remboursement grevant la marchandise, le 
transporteur est tenu d'indemniser l'expéditeur à concurrence 
du montant du remboursement, sauf son recours contre le 
destinataire.

Article 18

Droit de disposer de la marchandise

§ 1 L'expéditeur a le droit de disposer de la marchandise et 
de modifier, par des ordres ultérieurs, le contrat de 
transport. Il peut notamment demander au transporteur:

a) d’arrêter le transport de la marchandise;

b) d'ajourner la livraison de la marchandise;

c) de livrer la marchandise à un destinataire différent de 
celui inscrit sur la lettre de voiture;

d) de livrer la marchandise à un lieu différent de celui 
inscrit sur la lettre de voiture.

§ 2 Le droit pour l'expéditeur, même en possession du 
duplicata de la lettre de voiture, de modifier le contrat de 
transport s'éteint dans les cas où le destinataire:

a) a retiré la lettre de voiture;

b) a accepté la marchandise;

c) a fait valoir ses droits conformément à l'article 17, 
§ 3;

d) est autorisé, conformément au § 3, à donner des ordres; à 
partir de ce moment, le transporteur doit se conformer aux 
ordres et aux instructions du destinataire.

§ 3 Le droit de modifier le contrat de transport appartient 
au destinataire dès l'établissement de la lettre de voiture, 
sauf mention contraire inscrite sur cette lettre par 
l’expéditeur.

§ 4 Le droit pour le destinataire de modifier le contrat de 
transport s'éteint lorsqu`il:

a) a retiré la lettre de voiture;

b) a accepté la marchandise;

c) a fait valoir ses droits conformément à l'article 17, 
§ 3;

d) a prescrit conformément au § 5 de livrer la marchandise à 
un tiers et lorsque celui-ci a fait valoir ses droits 
conformément à l'article 17, § 3.

§ 5 Si le destinataire a prescrit de livrer la marchandise à 
un tiers, celui-ci n'est pas autorisé à modifier le contrat 
de transport.

Article 19

Exercice du droit de disposition

§ 1 Lorsque l'expéditeur ou, dans le cas de l'article 18, § 
3, le destinataire, veut modifier, par des ordres ultérieurs, 
le contrat de transport, celui-ci doit présenter au 
transporteur le duplicata de la lettre de voiture sur lequel 
doivent être portées les modifications.

§ 2 L'expéditeur, ou dans le cas de l'article 18, § 3, le 
destinataire, doit dédommager le transporteur des frais et du 
préjudice qu'entraîne l'exécution des modifications 
ultérieures.

§ 3 L’exécution des modifications ultérieures doit être 
possible, licite et raisonnablement exigible au moment où les 
ordres parviennent à celui qui doit les exécuter et elle ne 
doit notamment ni entraver l'exploitation normale de 
l'entreprise du transporteur, ni porter préjudice aux 
expéditeurs ou destinataires d'autres envois.

§ 4 Les modifications ultérieures ne doivent pas avoir pour 
effet de diviser l'envoi.

§ 5 Lorsque, en raison des conditions prévues au § 3, le 
transporteur ne peut exécuter les ordres qu'il reçoit, il 
doit en aviser immédiatement celui dont émanent les ordres.

§ 6 En cas de faute du transporteur, celui-ci est responsable 
des conséquences de l'inexécution ou de l'exécution 
défectueuse d'une modification ultérieure. Toutefois, 
l'éventuelle indemnité n’excède pas celle prévue en cas de 
perte de la marchandise.

§ 7 Le transporteur, qui donne suite aux modifications 
ultérieures demandées par l'expéditeur sans exiger la 
présentation du duplicata de la lettre de voiture, est 
responsable du dommage en résultant envers le destinataire si 
le duplicata de la lettre de voiture a été transmis à ce 
dernier. Toutefois, l'éventuelle indemnité n’excède pas celle 
prévue en cas de perte de la marchandise.

Article 20

Empêchements au transport

§ 1 En cas d'empêchement au transport, le transporteur décide 
s'il est préférable de transporter d'office la marchandise en 
modifiant l'itinéraire ou s'il convient, dans l'intérêt de 
l'ayant droit, de lui demander des instructions en lui 
fournissant toutes les informations utiles dont il dispose.

§ 2 Si la continuation du transport n'est pas possible, le 
transporteur demande des instructions à celui qui a le droit 
de disposer de la marchandise. Si le transporteur ne peut 
obtenir des instructions en temps utile, il doit prendre les 
mesures qui lui paraissent les plus favorables aux intérêts 
de celui qui a le droit de disposer de la marchandise.

Article 21

Empêchements à la livraison

§ 1 En cas d'empêchement à la livraison, le transporteur doit 
prévenir sans délai l'expéditeur et lui demander des 
instructions, sauf si par une inscription sur la lettre de 
voiture l’expéditeur a demandé que la marchandise lui soit 
renvoyée d’office s’il survient un empêchement à la 
livraison.

§ 2 Lorsque l'empêchement à la livraison cesse avant que les 
instructions de l'expéditeur soient parvenues au 
transporteur, la marchandise est livrée au destinataire. 
L'expéditeur doit en être avisé sans délai.

§ 3 En cas de refus de la marchandise par le destinataire, 
l'expéditeur a le droit de donner des instructions, même s'il 
ne peut produire le duplicata de la lettre de voiture.

§ 4 Lorsque l'empêchement à la livraison intervient après que 
le destinataire a modifié le contrat de transport 
conformément à l'article 18, §§ 3 à 5, le transporteur doit 
aviser ce destinataire.

Article 22

Conséquences des empêchements au transport et à la livraison

§ 1 Le transporteur a droit au remboursement des frais que 
lui cause:

a) sa demande d'instructions,

b) l'exécution des instructions reçues,

c) le fait que les instructions demandées ne lui parviennent 
pas ou pas à temps,

d) le fait qu’il a pris une décision conformément à l’article 
20, § 1, sans avoir demandé des instructions, 

à moins que ces frais ne soient la conséquence de sa faute. 
Il peut notamment percevoir le prix de transport applicable 
par l'itinéraire emprunté et dispose des délais 
correspondants à ce dernier.

§ 2 Dans les cas visés à l'article 20, § 2 et à l'article 21, 
§ 1, le transporteur peut décharger immédiatement la 
marchandise aux frais de l'ayant droit. Après ce 
déchargement, le transport est réputé terminé. Le 
transporteur assume alors la garde de la marchandise pour le 
compte de l’ayant droit. Il peut toutefois confier la 
marchandise à un tiers et n'est alors responsable que du 
choix judicieux de ce tiers. La marchandise reste grevée des 
créances résultant du contrat de transport et de tous autres 
frais.

§ 3 Le transporteur peut faire procéder à la vente de la 
marchandise sans attendre d'instructions de l'ayant droit 
lorsque la nature périssable ou l'état de la marchandise le 
justifie ou lorsque les frais de garde sont disproportionnés 
par rapport à la valeur de la marchandise. Dans les autres 
cas, il peut également faire procéder à la vente lorsque, 
dans un délai raisonnable, il n'a pas reçu de l'ayant droit 
des instructions contraires dont l'exécution puisse 
équitablement être exigée.

§ 4 Si la marchandise a été vendue, le produit de la vente, 
déduction faite des frais grevant la marchandise, doit être 
mis à la disposition de l'ayant droit. Si le produit est 
inférieur à ces frais, l'expéditeur doit payer la 
différence.

§ 5 La façon de procéder en cas de vente est déterminée par 
les lois et les prescriptions en vigueur au lieu où se trouve 
la marchandise, ou par les usages de ce lieu.

§ 6 Si, en cas d’empêchement au transport ou à la livraison, 
l’expéditeur ne donne pas d’instructions en temps utile et si 
l’empêchement au transport ou à la livraison ne peut être 
supprimé conformément aux §§ 2 et 3, le transporteur peut 
renvoyer la marchandise à l’expéditeur ou, si justifié, la 
détruire, aux frais de ce dernier.

Titre III

Responsabilité

Article 23

Fondement de la responsabilité

§ 1 Le transporteur est responsable du dommage résultant de 
la perte totale ou partielle et de l'avarie de la marchandise 
survenues à partir de la prise en charge de la marchandise 
jusqu'à la livraison, ainsi que du dommage résultant du 
dépassement du délai de livraison, quelle que soit 
l’infrastructure ferroviaire utilisée.

§ 2 Le transporteur est déchargé de cette responsabilité dans 
la mesure où la perte, l'avarie ou le dépassement du délai de 
livraison a eu pour cause une faute de l'ayant droit, un 
ordre de celui-ci ne résultant pas d'une faute du 
transporteur, un vice propre de la marchandise (détérioration 
intérieure, déchet de route, etc.) ou des circonstances que 
le transporteur ne pouvait pas éviter et aux conséquences 
desquelles il ne pouvait pas obvier.

§ 3 Le transporteur est déchargé de cette responsabilité dans 
la mesure où la perte ou l'avarie résulte des risques 
particuliers inhérents à un ou plusieurs des faits 
ci-après:

a) transport effectué en wagon découvert en vertu 
des Conditions générales de transport ou lorsque cela a été 
expressément convenu et inscrit sur la lettre de voiture; 
sous réserve des dommages subis par les marchandises à la 
suite d'influences atmosphériques, les marchandises chargées 
en unités de transport intermodal et dans des véhicules 
routiers fermés acheminés par des wagons ne sont pas 
considérées comme étant transportées en wagon découvert; si, 
pour le transport des marchandises en wagons découverts, 
l’expéditeur utilise des bâches, le transporteur assume la 
même responsabilité que celle qui lui incombe pour le 
transport en wagons découverts non bâchés, même s’il s’agit 
des marchandises qui, selon les Conditions générales de 
transport, ne sont pas transportées en wagons découverts;

b) absence ou défectuosité de l'emballage pour les 
marchandises exposées par leur nature à des pertes ou des 
avaries quand elles ne sont pas emballées ou sont mal 
emballées;

c) chargement des marchandises par l'expéditeur ou 
déchargement par le destinataire;

d) nature de certaines marchandises exposées, par des causes 
inhérentes à celle-ci même, à la perte totale ou partielle ou 
à l'avarie notamment par bris, rouille, détérioration 
intérieure et spontanée, dessiccation, déperdition;

e) désignation ou numérotation irrégulière, inexacte ou 
incomplète de colis;

f) transport d'animaux vivants;

g) transport qui, en vertu des dispositions applicables ou de 
conventions entre l'expéditeur et le transporteur et 
indiquées sur la lettre de voiture, doit être effectué sous 
escorte, si la perte ou l'avarie résulte d'un risque que 
l'escorte avait pour but d'éviter.

Article 24

Responsabilité en cas de transport de véhicules ferroviaires 
en tant que marchandise

§ 1 Dans le cas de transport de véhicules ferroviaires 
roulant sur leurs propres roues et remis au transport en tant 
que marchandise, le transporteur répond du dommage résultant 
de la perte ou de l’avarie du véhicule ou de ses pièces 
survenue à partir de la prise en charge jusqu’à la livraison 
ainsi que du dommage résultant du dépassement du délai de 
livraison, à moins qu’il ne prouve que le dommage ne résulte 
pas de sa faute.

§ 2 Le transporteur ne répond pas du dommage résultant de la 
perte des accessoires qui ne sont pas inscrits sur les deux 
côtés du véhicule ou non mentionnés sur l’inventaire qui 
l’accompagne.

Article 25

Charge de la preuve

§ 1 La preuve que la perte, l'avarie ou le dépassement du 
délai de livraison a eu pour cause un des faits prévus à 
l'article 23, § 2 incombe au transporteur.

§ 2 Lorsque le transporteur établit que la perte ou l'avarie 
a pu résulter, étant donné les circonstances de fait, d'un ou 
de plusieurs des risques particuliers prévus à l'article 23, 
§ 3, il y a présomption qu'elle en résulte. L'ayant droit 
conserve toutefois le droit de prouver que le dommage n'a pas 
eu pour cause, totalement ou partiellement, l'un de ces 
risques.

§ 3 La présomption selon le § 2 n'est pas applicable dans le 
cas prévu à l'article 23, § 3, lettre a) s'il y a perte d'une 
importance anormale ou perte de colis.

Article 26

Transporteurs subséquents

Lorsqu’un transport faisant l’objet d’un contrat de transport 
unique est effectué par plusieurs transporteurs subséquents, 
chaque transporteur prenant en charge la marchandise avec la 
lettre de voiture participe au contrat de transport 
conformément aux stipulations de la lettre de voiture et 
assume les obligations qui en découlent. Dans ce cas, chaque 
transporteur répond de l’exécution du transport sur le 
parcours total jusqu’à la livraison.

Article 27

Transporteur substitué

§ 1 Lorsque le transporteur a confié, en tout ou en partie, 
l'exécution du transport à un transporteur substitué, que ce 
soit ou non dans l'exercice d'une faculté qui lui est 
reconnue dans le contrat de transport, le transporteur n'en 
demeure pas moins responsable de la totalité du transport.

§ 2 Toutes les dispositions des présentes Règles uniformes 
régissant la responsabilité du transporteur s'appliquent 
également à la responsabilité du transporteur substitué pour 
le transport effectué par ses soins. Les articles 36 et 41 
s'appliquent lorsqu'une action est intentée contre les agents 
et toutes autres personnes au service desquelles le 
transporteur substitué recourt pour l’exécution du 
transport.

§ 3 Toute convention particulière par laquelle le 
transporteur assume des obligations qui ne lui incombent pas 
en vertu des présentes Règles uniformes ou renonce à des 
droits qui lui sont conférés par ces Règles uniformes est 
sans effet à l'égard du transporteur substitué qui ne l'a pas 
acceptée expressément et par écrit. Que le transporteur 
substitué ait ou non accepté cette convention, le 
transporteur reste néanmoins lié par les obligations ou les 
renonciations qui résultent de ladite convention 
particulière.

§ 4 Lorsque et pour autant que le transporteur et le 
transporteur substitué sont responsables, leur responsabilité 
est solidaire.

§ 5 Le montant total de l’indemnité dû par le transporteur, 
le transporteur substitué ainsi que leurs agents et les 
autres personnes au service desquelles ils recourent pour 
l´exécution du transport, n’excède pas les limites prévues 
aux présentes Règles uniformes.

§ 6 Le présent article ne porte pas atteinte aux droits de 
recours pouvant exister entre le transporteur et le 
transporteur substitué.

Article 28

Présomption de dommage en cas de réexpédition

§ 1 Lorsqu'un envoi expédié conformément aux présentes Règles 
uniformes a fait l'objet d'une réexpédition soumise à ces 
mêmes Règles et qu'une perte partielle ou une avarie est 
constatée après cette réexpédition, il y a présomption 
qu'elle s'est produite sous l'empire du dernier contrat de 
transport, si l'envoi est resté sous la garde du transporteur 
et a été réexpédié tel qu'il est arrivé au lieu de 
réexpédition.

§ 2 Cette présomption est également applicable lorsque le 
contrat de transport antérieur à la réexpédition n'était pas 
soumis aux présentes Règles uniformes, si celles-ci avaient 
été applicables en cas d'expédition directe entre le premier 
lieu d'expédition et le dernier lieu de destination.

§ 3 Cette présomption est en outre applicable lorsque le 
contrat de transport antérieur à la réexpédition était soumis 
à une convention concernant le transport international 
ferroviaire direct de marchandises et de nature comparable 
aux présentes Règles uniformes, et lorsque cette convention 
contient une même présomption de droit en faveur des envois 
expédiés conformément à ces Règles uniformes.

Article 29

Présomption de perte de la marchandise

§ 1 L'ayant droit peut, sans avoir à fournir d'autres 
preuves, considérer la marchandise comme perdue quand elle 
n'a pas été livrée au destinataire ou tenue à sa disposition 
dans les trente jours qui suivent l'expiration des délais de 
livraison.

§ 2 L'ayant droit, en recevant le paiement de l'indemnité 
pour la marchandise perdue, peut demander par écrit à être 
avisé sans délai dans le cas où la marchandise est retrouvée 
au cours de l'année qui suit le paiement de l'indemnité. Le 
transporteur donne acte par écrit de cette demande.

§ 3 Dans les trente jours qui suivent la réception de l'avis 
visé au § 2, l'ayant droit peut exiger que la marchandise lui 
soit livrée contre paiement des créances résultant du contrat 
de transport et contre restitution de l'indemnité reçue, 
déduction faite, le cas échéant, des frais qui auraient été 
compris dans cette indemnité. Néanmoins, il conserve ses 
droits à indemnité pour dépassement du délai de livraison 
prévu aux articles 33 et 35.

§ 4 A défaut soit de la demande visée au § 2, soit 
d'instructions données dans le délai prévu au § 3, ou encore 
si la marchandise est retrouvée plus d'un an après le 
paiement de l'indemnité, le transporteur en dispose 
conformément aux lois et prescriptions en vigueur au lieu où 
se trouve la marchandise.

Article 30

Indemnité en cas de perte

§ 1 En cas de perte totale ou partielle de la marchandise, le 
transporteur doit payer, à l'exclusion de tous autres 
dommages-intérêts, une indemnité calculée d'après le cours à 
la bourse, à défaut d'après le prix courant sur le marché et, 
à défaut de l'un et de l'autre, d'après la valeur usuelle des 
marchandises de mêmes nature et qualité, aux jour et lieu où 
la marchandise a été prise en charge.

§ 2 L'indemnité n’excède pas 17 unités de compte par 
kilogramme manquant de masse brute.

§ 3 En cas de perte d’un véhicule ferroviaire, roulant sur 
ses propres roues et remis au transport en tant que 
marchandise, ou d’une unité de transport intermodal, ou de 
leurs pièces, l’indemnité est limitée, à l’exclusion de tous 
autres dommages-intérêts, à la valeur usuelle du véhicule ou 
de l’unité de transport intermodal ou de leurs pièces, aux 
jour et lieu de la perte. S’il est impossible de constater le 
jour ou le lieu de la perte, l’indemnité est limitée à la 
valeur usuelle aux jour et lieu de la prise en charge.

§ 4 Le transporteur doit restituer, en outre, le prix de 
transport, les droits de douane acquittés et les autres 
sommes déboursées en relation avec le transport de la 
marchandise perdue, à l’exception des droits d’accises 
portant sur des marchandises circulant en suspension de tels 
droits.

Article 31

Responsabilité en cas de déchet de route

§ 1 En ce qui concerne les marchandises qui, en raison de 
leur nature, subissent généralement un déchet de route par le 
seul fait du transport, le transporteur ne répond que de la 
partie du déchet qui dépasse, quel que soit le parcours 
effectué, les tolérances ci-dessous:

a) deux pour cent de la masse pour les marchandises liquides 
ou remises au transport à l'état humide;

b) un pour cent de la masse pour les marchandises sèches.

§ 2 La restriction de responsabilité prévue au § 1 ne peut 
être invoquée s'il est prouvé, étant donné les circonstances 
de fait, que la perte ne résulte pas des causes qui 
justifient la tolérance.

§ 3 Dans le cas où plusieurs colis sont transportés avec une 
seule lettre de voiture, le déchet de route est calculé pour 
chaque colis lorsque sa masse au départ est indiquée 
séparément sur la lettre de voiture ou peut être constatée 
d'une autre manière.

§ 4 En cas de perte totale de la marchandise ou en cas de 
perte de colis, il n'est fait aucune déduction résultant du 
déchet de route pour le calcul de l'indemnité.

§ 5 Cet article ne déroge pas aux articles 23 et 25.

Article 32

Indemnité en cas d'avarie

§ 1 En cas d'avarie de la marchandise, le transporteur doit 
payer, à l'exclusion de tous autres dommages-intérêts, une 
indemnité équivalente à la dépréciation de la marchandise. 
Son montant est calculé en appliquant à la valeur de la 
marchandise définie conformément à l'article 30, le 
pourcentage de dépréciation constaté au lieu de 
destination.

§ 2 L'indemnité n’excède pas:

a) le montant qu'elle aurait atteint en cas de perte totale, 
si la totalité de l'envoi est dépréciée par l'avarie;

b) le montant qu'elle aurait atteint en cas de perte de la 
partie dépréciée, si une partie seulement de l'envoi est 
dépréciée par l'avarie.

§ 3 En cas d’avarie d’un véhicule ferroviaire, roulant sur 
ses propres roues et remis au transport en tant que 
marchandise, ou d’une unité de transport intermodal, ou de 
leurs pièces, l’indemnité est limitée, à l’exclusion de tous 
autres dommages-intérêts, au coût de la remise en état. 
L’indemnité n’excède pas le montant dû en cas de perte.

§ 4 Le transporteur doit restituer, en outre, dans la 
proportion déterminée au § 1, les frais prévus à l'article 
30, § 4.

Article 33

Indemnité en cas de dépassement du délai de livraison

§ 1 Si un dommage, y compris une avarie, résulte du 
dépassement du délai de livraison, le transporteur doit payer 
une indemnité qui n’excède pas le quadruple du prix de 
transport.

§ 2 En cas de perte totale de la marchandise, l'indemnité 
prévue au § 1 ne se cumule pas avec celle prévue à l'article 
30.

§ 3 En cas de perte partielle de la marchandise, l'indemnité 
prévue au § 1 n’excède pas le quadruple du prix de transport 
de la partie non perdue de l'envoi.

§ 4 En cas d'avarie de la marchandise ne résultant pas du 
dépassement du délai de livraison, l'indemnité prévue au § 1 
se cumule, s'il y a lieu, avec celle prévue à l'article 32.

§ 5 En aucun cas, le cumul de l'indemnité prévue au § 1 avec 
celles prévues aux articles 30 et 32 ne donne lieu au 
paiement d'une indemnité excédant celle qui serait due en cas 
de perte totale de la marchandise.

§ 6 Lorsque, conformément à l'article 16, § 1, le délai de 
livraison est établi par convention, celle-ci peut prévoir 
d'autres modalités d'indemnisation que celles prévues au § 1. 
Si, dans ce cas, les délais de livraison prévus à l'article 
16, §§ 2 à 4 sont dépassés, l'ayant droit peut demander soit 
l'indemnité prévue par la convention précitée, soit celle 
prévue aux §§ 1 à 5.

Article 34

Dédommagement en cas de déclaration de valeur

L’expéditeur et le transporteur peuvent convenir que 
l’expéditeur déclare, sur la lettre de voiture, une valeur de 
la marchandise excédant la limite prévue à l'article 30, § 2. 
Dans ce cas, le montant déclaré se substitue à cette 
limite.

Article 35

Dédommagement en cas de déclaration d'intérêt à la 
livraison

L’expéditeur et le transporteur peuvent convenir 
que l’expéditeur inscrive, sur la lettre de voiture, le 
montant en chiffres d’un intérêt spécial à la livraison, pour 
le cas de perte ou d'avarie et pour celui du dépassement du 
délai de livraison. En cas de déclaration d’intérêt à la 
livraison, il peut être demandé outre les indemnités prévues 
aux articles 30, 32 et 33, la réparation du dommage 
supplémentaire prouvé jusqu'à concurrence du montant 
déclaré.

Article 36

Déchéance du droit d'invoquer les limites de responsabilité

Les limites de responsabilité prévues à l’article 15, § 3, à 
l’article 19, §§ 6 et 7 et aux articles 30, 32 à 35 ne 
s'appliquent pas, s'il est prouvé que le dommage résulte d'un 
acte ou d'une omission que le transporteur a commis, soit 
avec l'intention de provoquer un tel dommage, soit 
témérairement et avec conscience qu'un tel dommage en 
résultera probablement.

Article 37

Conversion et intérêts

§ 1 Lorsque le calcul de l'indemnité implique la conversion 
des sommes exprimées en unités monétaires étrangères, 
celle-ci est faite d'après le cours aux jour et lieu du 
paiement de l'indemnité.

§ 2 L'ayant droit peut demander des intérêts de l'indemnité, 
calculés à raison de cinq pour cent l'an, à partir du jour de 
la réclamation prévue à l'article 43 ou, s'il n'y a pas eu de 
réclamation, du jour de la demande en justice.

§ 3 Si l'ayant droit ne remet pas au transporteur, dans un 
délai convenable qui lui est fixé, les pièces justificatives 
nécessaires pour la liquidation définitive de la réclamation, 
les intérêts ne courent pas entre l'expiration du délai fixé 
et la remise effective de ces pièces.

Article 38

Responsabilité en trafic fer-mer

§ 1 Dans les transports fer-mer empruntant les lignes 
maritimes visées à l'article 24, § 1 de la Convention, chaque 
Etat membre peut, en demandant que la mention utile soit 
portée sur la liste des lignes soumises aux présentes Règles 
uniformes, ajouter l'ensemble des causes d'exonération 
ci-après mentionnées à celles prévues à l'article 23:

a) incendie, à condition que le transporteur fasse la preuve 
qu'il n'a pas été causé par son fait ou sa faute, par ceux du 
capitaine, des marins, du pilote ou de ses préposés;

b) sauvetage ou tentative de sauvetage de vies ou de biens en 
mer;

c) chargement de la marchandise sur le pont du navire, à 
condition qu'elle ait été chargée sur le pont avec le 
consentement de l'expéditeur donné sur la lettre de voiture 
et qu'elle ne soit pas sur wagon;

d) périls, dangers ou accidents de la mer ou d'autres eaux 
navigables.

§ 2 Le transporteur ne peut se prévaloir des causes 
d’exonération visées au § 1 que s'il fait la preuve que la 
perte, l'avarie ou le dépassement du délai de livraison est 
survenu sur le parcours maritime, depuis le chargement de la 
marchandise à bord du navire jusqu'à son déchargement du 
navire.

§ 3 Lorsque le transporteur se prévaut des causes 
d'exonération visées au § 1, il reste néanmoins responsable 
si l'ayant droit fait la preuve que la perte, l'avarie ou le 
dépassement du délai de livraison est dû à une faute du 
transporteur, du capitaine, des marins, du pilote ou des 
préposés du transporteur.

§ 4 Lorsqu'un même parcours maritime est desservi par 
plusieurs entreprises inscrites sur la liste des lignes 
conformément à l'article 24, § 1 de la Convention, le régime 
de responsabilité applicable à ce parcours doit être le même 
pour toutes ces entreprises. En outre, lorsque ces 
entreprises ont été inscrites sur la liste à la demande de 
plusieurs Etats membres l'adoption de ce régime doit au 
préalable faire l'objet d'un accord entre ces Etats.

§ 5 Les mesures prises en conformité des §§ 1 et 4 sont 
communiquées au Secrétaire général. Elles entrent en vigueur, 
au plus tôt, à l'expiration d'un délai de trente jours à 
partir du jour auquel le Secrétaire général les notifie aux 
autres Etats membres. Les envois en cours de route ne sont 
pas affectés par lesdites mesures.

Article 39

Responsabilité en cas d'accident nucléaire

Le transporteur est déchargé de la responsabilité qui lui 
incombe en vertu des présentes Règles uniformes lorsque le 
dommage a été causé par un accident nucléaire et qu'en 
application des lois et prescriptions d'un Etat réglant la 
responsabilité dans le domaine de l'énergie nucléaire, 
l'exploitant d'une installation nucléaire ou une autre 
personne qui lui est substituée est responsable de ce 
dommage.

Article 40

Personnes dont répond le transporteur

Le transporteur est responsable de ses agents et des autres 
personnes au service desquelles il recourt pour l’exécution 
du transport lorsque ces agents ou ces autres personnes 
agissent dans l’exercice de leurs fonctions. Les 
gestionnaires de l’infrastructure ferroviaire sur laquelle 
est effectué le transport sont considérés comme des personnes 
au service desquelles le transporteur recourt pour 
l’exécution du transport.

Article 41

Autres actions

§ 1 Dans tous les cas où les présentes Règles uniformes 
s'appliquent, toute action en responsabilité, à quelque titre 
que ce soit, ne peut être exercée contre le transporteur que 
dans les conditions et limitations de ces Règles uniformes.

§ 2 Il en est de même pour toute action exercée contre les 
agents et les autres personnes dont le transporteur répond en 
vertu de l'article 40.

Titre IV

Exercice des droits

Article 42

Procès-verbal de constatation

§ 1 Lorsqu'une perte partielle ou une avarie est découverte 
ou présumée par le transporteur ou que l'ayant droit en 
allègue l'existence, le transporteur doit dresser sans délai 
et, si possible, en présence de l'ayant droit un 
procès-verbal constatant, suivant la nature du dommage, 
l'état de la marchandise, sa masse et, autant que possible, 
l'importance du dommage, sa cause et le moment où il s'est 
produit.

§ 2 Une copie du procès-verbal de constatation doit être 
remise gratuitement à l'ayant droit.

§ 3 Lorsque l'ayant droit n'accepte pas les constatations du 
procès-verbal, il peut demander que l'état et la masse de la 
marchandise ainsi que la cause et le montant du dommage 
soient constatés par un expert nommé par les parties au 
contrat de transport ou par voie judiciaire. La procédure est 
soumise aux lois et prescriptions de l'Etat où la 
constatation a lieu.

Article 43

Réclamations

§ 1 Les réclamations relatives au contrat de transport 
doivent être adressées par écrit au transporteur contre qui 
l'action judiciaire peut être exercée.

§ 2 Le droit de présenter une réclamation appartient aux 
personnes qui ont le droit d'actionner le transporteur.

§ 3 L'expéditeur, pour présenter la réclamation, doit 
produire le duplicata de la lettre de voiture. A défaut, il 
doit produire l'autorisation du destinataire ou apporter la 
preuve que celui-ci a refusé la marchandise.

§ 4 Le destinataire, pour présenter la réclamation, doit 
produire la lettre de voiture si elle lui a été remise.

§ 5 La lettre de voiture, le duplicata et les autres pièces 
que l'ayant droit juge utile de joindre à la réclamation 
doivent être présentés soit en originaux, soit en copies, le 
cas échéant, dûment certifiées conformes si le transporteur 
le demande.

§ 6 Lors du règlement de la réclamation, le transporteur peut 
exiger la présentation en original de la lettre de voiture, 
du duplicata ou du bulletin de remboursement en vue d'y 
porter la constatation du règlement.

Article 44

Personnes qui peuvent actionner le transporteur

§ 1 Sous réserve des §§ 3 et 4, les actions judiciaires 
fondées sur le contrat de transport appartiennent:

a) à l'expéditeur jusqu'au moment où le destinataire a

1. retiré la lettre de voiture,

2. accepté la marchandise ou

3. fait valoir les droits qui lui appartiennent en vertu de 
l'article 17, § 3 ou de l'article 18, § 3;

b) au destinataire à partir du moment où il a

1. retiré la lettre de voiture,

2. accepté la marchandise ou

3. fait valoir les droits qui lui appartiennent en vertu de 
l'article 17, § 3 ou de l'article 18, § 3.

§ 2 Le droit du destinataire d'exercer une action judiciaire 
est éteint dès que la personne désignée par le destinataire 
conformément à l'article 18, § 5 a retiré la lettre de 
voiture, accepté la marchandise ou fait valoir les droits qui 
lui appartiennent en vertu de l'article 17, § 3.

§ 3 L'action judiciaire en restitution d'une somme payée en 
vertu du contrat de transport n'appartient qu'à celui qui a 
effectué le paiement.

§ 4 L'action judiciaire relative aux remboursements 
n'appartient qu'à l'expéditeur.

§ 5 L'expéditeur, pour exercer les actions judiciaires, doit 
produire le duplicata de la lettre de voiture. A défaut, il 
doit produire l'autorisation du destinataire ou apporter la 
preuve que celui-ci a refusé la marchandise. Au besoin, 
l'expéditeur doit prouver l'absence ou la perte de la lettre 
de voiture.

§ 6 Le destinataire, pour exercer les actions judiciaires, 
doit produire la lettre de voiture si elle lui a été 
remise.

Article 45

Transporteurs qui peuvent être actionnés

§ 1 Les actions judiciaires fondées sur le contrat de 
transport peuvent être exercées, sous réserve des §§ 3 et 4, 
uniquement contre le premier ou le dernier transporteur ou 
contre celui qui exécutait la partie du transport au cours de 
laquelle s'est produit le fait générateur de l'action.

§ 2 Lorsque, dans le cas de transports exécutés par des 
transporteurs subséquents, le transporteur devant livrer la 
marchandise est inscrit avec son consentement sur la lettre 
de voiture, celui-ci peut être actionné conformément au § 1, 
même s'il n'a reçu ni la marchandise, ni la lettre de 
voiture.

§ 3 L'action judiciaire en restitution d'une somme payée en 
vertu du contrat de transport peut être exercée contre le 
transporteur qui a perçu cette somme ou contre celui au 
profit duquel elle a été perçue.

§ 4 L'action judiciaire relative aux remboursements peut être 
exercée uniquement contre le transporteur qui a pris en 
charge la marchandise au lieu d'expédition.

§ 5 L'action judiciaire peut être exercée contre un 
transporteur autre que ceux visés aux §§ 1 à 4, lorsqu'elle 
est présentée comme demande reconventionnelle ou comme 
exception dans l'instance relative à une demande principale 
fondée sur le même contrat de transport.

§ 6 Dans la mesure où les présentes Règles uniformes 
s’appliquent au transporteur substitué, celui-ci peut 
également être actionné.

§ 7 Si le demandeur a le choix entre plusieurs transporteurs, 
son droit d'option s'éteint dès que l'action judiciaire est 
intentée contre l'un d’eux; cela vaut également si le 
demandeur a le choix entre un ou plusieurs transporteurs et 
un transporteur substitué.

Article 46

For

§ 1 Les actions judiciaires fondées sur les présentes Règles 
uniformes peuvent être intentées devant les juridictions des 
Etats membres désignées d'un commun accord par les parties ou 
devant la juridiction de l’Etat sur le territoire duquel:

a) le défendeur a son domicile ou sa résidence habituelle, 
son siège principal ou la succursale ou l'agence qui a conclu 
le contrat de transport, ou

b) le lieu de la prise en charge de la marchandise ou celui 
prévu pour la livraison est situé. 

D’autres juridictions ne peuvent être saisies.

§ 2 Lorsqu’une action fondée sur les présentes Règles 
uniformes est en instance devant une juridiction compétente 
aux termes du § 1, ou lorsque dans un tel litige un jugement 
a été prononcé par une telle juridiction, il ne peut être 
intenté aucune nouvelle action judiciaire pour la même cause 
entre les mêmes parties à moins que la décision de la 
juridiction devant laquelle la première action a été intentée 
ne soit pas susceptible d'être exécutée dans l’Etat où la 
nouvelle action est intentée.

Article 47

Extinction de l'action

§ 1 L'acceptation de la marchandise par l'ayant droit éteint 
toute action contre le transporteur, née du contrat de 
transport, en cas de perte partielle, d'avarie ou de 
dépassement du délai de livraison.

§ 2 Toutefois, l'action n'est pas éteinte:

a) en cas de perte partielle ou d'avarie, si

1. la perte ou l'avarie a été constatée conformément à 
l'article 42 avant l'acceptation de la marchandise par 
l'ayant droit;

2. la constatation qui aurait dû être faite conformément à 
l'article 42 n'a été omise que par la faute du 
transporteur;

b) en cas de dommage non apparent dont l'existence est 
constatée après l'acceptation de la marchandise par 
l'ayant droit, si celui-ci

1. demande la constatation conformément à l'article 42 
immédiatement après la découverte du dommage et au plus tard 
dans les sept jours qui suivent l'acceptation de la 
marchandise, et

2. prouve, en outre, que le dommage s'est produit entre la 
prise en charge de la marchandise et la livraison;

c) en cas de dépassement du délai de livraison, si l'ayant 
droit a, dans les soixante jours, fait valoir ses droits 
auprès de l'un des transporteurs visés à l'article 45, § 1;

d) si l'ayant droit prouve que le dommage résulte d'un acte 
ou d'une omission commis soit avec l'intention de provoquer 
un tel dommage, soit témérairement et avec conscience qu'un 
tel dommage en résultera probablement.

§ 3 Si la marchandise a été réexpédiée conformément à 
l'article 28, les actions en cas de perte partielle ou 
d'avarie nées de l'un des contrats de transport antérieurs 
s'éteignent comme s'il s'agissait d'un contrat unique.

Article 48

Prescription

§ 1 L'action née du contrat de transport est prescrite par un 
an. Toutefois, la prescription est de deux ans s'il s'agit de 
l'action:

a) en versement d'un remboursement perçu du destinataire par 
le transporteur;

b) en versement du produit d'une vente effectuée par le 
transporteur;

c) en raison d'un dommage résultant d'un acte ou d'une 
omission commis soit avec l'intention de provoquer un tel 
dommage, soit témérairement et avec conscience qu'un tel 
dommage en résultera probablement;

d) fondée sur l'un des contrats de transport antérieurs à la 
réexpédition, dans le cas prévu à l'article 28.

§ 2 La prescription court pour l'action:

a) en indemnité pour perte totale: du trentième jour qui suit 
l'expiration du délai de livraison;

b) en indemnité pour perte partielle, avarie ou dépassement 
du délai de livraison: du jour où la livraison a eu lieu;

c) dans tous les autres cas: du jour où le droit peut être 
exercé. 

a) Le jour indiqué comme point de départ de la prescription 
n’est jamais compris dans le délai.

§ 3 La prescription est suspendue par une réclamation écrite 
conformément à l'article 43, jusqu'au jour où le transporteur 
rejette la réclamation par écrit et restitue les pièces qui y 
sont jointes. En cas d'acceptation partielle de la 
réclamation, la prescription reprend son cours pour la partie 
de la réclamation qui reste litigieuse. La preuve de la 
réception de la réclamation ou de la réponse et celle de la 
restitution des pièces sont à la charge de la partie qui 
invoque ce fait. Les réclamations ultérieures ayant le même 
objet ne suspendent pas la prescription.

§ 4 L'action prescrite ne peut plus être exercée, même sous 
forme d'une demande reconventionnelle ou d'une exception.

§ 5 Par ailleurs, la suspension et l'interruption de la 
prescription sont réglées par le droit national.

Titre V

Rapports des transporteurs entre eux

Article 49

Décompte

§ 1 Tout transporteur qui a encaissé soit au départ, soit à 
l'arrivée, les frais ou autres créances résultant du contrat 
de transport ou qui aurait dû encaisser ces frais ou autres 
créances, doit payer aux transporteurs intéressés la part qui 
leur revient. Les modalités de paiement sont fixées par 
convention entre les transporteurs.

§ 2 L’article 12 s'applique également aux relations entre 
transporteurs subséquents.

Article 50

Droit de recours

§ 1 Le transporteur qui a payé une indemnité en vertu des 
présentes Règles uniformes, a un droit de recours contre les 
transporteurs ayant participé au transport conformément aux 
dispositions suivantes:

a) le transporteur qui a causé le dommage en est seul 
responsable;

b) lorsque le dommage a été causé par plusieurs 
transporteurs, chacun d'eux répond du dommage qu'il a causé; 
si la distinction est impossible, l'indemnité est répartie 
entre eux conformément à la lettre c);

c) s'il ne peut être prouvé lequel des transporteurs a causé 
le dommage, l'indemnité est répartie entre tous les 
transporteurs ayant participé au transport, à l'exception de 
ceux qui prouvent que le dommage n'a pas été causé par eux; 
la répartition est faite proportionnellement à la part du 
prix de transport qui revient à chacun des transporteurs.

§ 2 Dans le cas d'insolvabilité de l'un de ces transporteurs, 
la part lui incombant et non payée par lui est répartie entre 
tous les autres transporteurs ayant participé au transport, 
proportionnellement à la part du prix de transport qui 
revient à chacun d'eux.

Article 51

Procédure de recours

§ 1 Le bien-fondé du paiement effectué par le transporteur 
exerçant un recours en vertu de l'article 50 ne peut être 
contesté par le transporteur contre lequel le recours est 
exercé, lorsque l'indemnité a été fixée judiciairement et que 
ce dernier transporteur, dûment assigné, a été mis à même 
d'intervenir au procès. Le juge, saisi de l'action 
principale, fixe les délais impartis pour la signification de 
l'assignation et pour l'intervention.

§ 2 Le transporteur qui exerce son recours doit former sa 
demande dans une seule et même instance contre tous les 
transporteurs avec lesquels il n'a pas transigé, sous peine 
de perdre son recours contre ceux qu'il n'aurait pas 
assignés.

§ 3 Le juge doit statuer par un seul et même jugement sur 
tous les recours dont il est saisi.

§ 4 Le transporteur qui désire faire valoir son droit de 
recours peut saisir les juridictions de l’Etat sur le 
territoire duquel un des transporteurs participant au 
transport a son siège principal ou la succursale ou l'agence 
qui a conclu le contrat de transport.

§ 5 Lorsque l'action doit être intentée contre plusieurs 
transporteurs, le transporteur qui exerce le droit de recours 
peut choisir entre les juridictions compétentes selon le § 4, 
celle devant laquelle il introduira son recours.

§ 6 Des recours ne peuvent pas être introduits dans 
l’instance relative à la demande en indemnité exercée par 
l’ayant droit au contrat de transport.

Article 52

Conventions au sujet des recours

Les transporteurs sont libres de convenir entre eux de 
dispositions dérogeant aux articles 49 et 50.

Uniform Rules Concerning the Contract of International 
Carriage of Goods by Rail (CIM, appendix B to the 
Convention)

Title I

General Provisions

Article 1

Scope

§ 1 These Uniform Rules shall apply to every contract of 
carriage of goods by rail for reward when the place of taking 
over of the goods and the place designated for delivery are 
situated in two different Member States, irrespective of the 
place of business and the nationality of the parties to the 
contract of carriage.

§ 2 These Uniform Rules shall apply also to contracts of 
carriage of goods by rail for reward, when the place of 
taking over of the goods and the place designated for 
delivery are situated in two different States, of which at 
least one is a Member State and the parties to the contract 
agree that the contract is subject to these Uniform Rules.

§ 3 When international carriage being the subject of a single 
contract includes carriage by road or inland waterway in 
internal traffic of a Member State as a supplement to 
transfrontier carriage by rail, these Uniform Rules shall 
apply.

§ 4 When international carriage being the subject of a single 
contract of carriage includes carriage by sea or 
transfrontier carriage by inland waterway as a supplement to 
carriage by rail, these Uniform Rules shall apply if the 
carriage by sea or inland waterway is performed on services 
included in the list of services provided for in Article 24 § 
1 of the Convention.

§ 5 These Uniform Rules shall not apply to carriage performed 
between stations situated on the territory of neighbouring 
States, when the infrastructure of these stations is managed 
by one or more infrastructure managers subject to only one of 
those States.

§ 6 Any State which is a party to a convention concerning 
international through carriage of goods by rail comparable 
with these Uniform Rules may, when it makes an application 
for accession to the Convention, declare that it will apply 
these Uniform Rules only to carriage performed on part of the 
railway infrastructure situated on its territory. This part 
of the railway infrastructure must be precisely defined and 
connected to the railway infrastructure of a Member State. 
When a State has made the above-mentioned declaration, these 
Uniform Rules shall apply only on the condition

a) that the place of taking over of the goods or the place 
designated for delivery, as well as the route designated in 
the contract of carriage, is situated on the specified 
infrastructure or

b) that the specified infrastructure connects the 
infrastructure of two Member States and that it has been 
designated in the contract of carriage as a route for transit 
carriage.

§ 7 A State which has made a reservation in accordance with 
§ 6 may withdraw it at any time by notification to the 
Depositary. This withdrawal shall take effect one month after 
the day on which the Depositary notifies it to the Member 
States. The declaration shall cease to have effect when the 
convention referred to in § 6, first sentence, ceases to be 
in force for that State.

Article 2

Prescriptions of public law

Carriage to which these Uniform Rules apply shall remain 
subject to the prescriptions of public law, in particular the 
prescriptions relating to the carriage of dangerous goods as 
well as the prescriptions of customs law and those relating 
to the protection of animals.

Article 3

Definitions

For purposes of these Uniform Rules the term

a) “carrier” means the contractual carrier with whom the 
consignor has concluded the contract of carriage pursuant to 
these Uniform Rules, or a successive carrier who is liable on 
the basis of this contract;

b) “substitute carrier” means a carrier, who has not 
concluded the contract of carriage with the consignor, but to 
whom the carrier referred to in letter a) has entrusted, in 
whole or in part, the performance of the carriage by rail;

c) “General Conditions of Carriage” means the conditions of 
the carrier in the form of general conditions or tariffs 
legally in force in each Member State and which have become, 
by the conclusion of the contract of carriage, an integral 
part of it;

d) “intermodal transport unit” means a container, swap body, 
semi-trailer or other comparable loading unit used in 
intermodal transport.

Article 4

Derogations

§ 1 Member States may conclude agreements which provide for 
derogations from these Uniform Rules for carriage performed 
exclusively between two stations on either side of the 
frontier, when there is no other station between them.

§ 2 For carriage performed between two Member States, passing 
through a State which is not a Member State, the States 
concerned may conclude agreements which derogate from these 
Uniform Rules.

§ 3 Agreements referred to in §§ 1 and 2 as well as their 
coming into force shall be notified to the Intergovernmental 
Organisation for International Carriage by Rail. The 
Secretary General of the Organisation shall inform the Member 
States and interested undertakings of these notifications.

Article 5

Mandatory law

Unless provided otherwise in these Uniform Rules, any 
stipulation which, directly or indirectly, would derogate 
from these Uniform Rules shall be null and void. The nullity 
of such a stipulation shall not involve the nullity of the 
other provisions of the contract of carriage. Nevertheless, a 
carrier may assume a liability greater and obligations more 
burdensome than those provided for in these Uniform Rules.

Title II

Conclusion and Performance of the Contract of Carriage

Article 6

Contract of carriage

§ 1 By the contract of carriage, the carrier shall undertake 
to carry the goods for reward to the place of destination and 
to deliver them there to the consignee.

§ 2 The contract of carriage must be confirmed by a 
consignment note which accords with a uniform model. However, 
the absence, irregularity or loss of the consignment note 
shall not affect the existence or validity of the contract 
which shall remain subject to these Uniform Rules.

§ 3 The consignment note shall be signed by the consignor and 
the carrier. The signature can be replaced by a stamp, by an 
accounting machine entry or in any other appropriate 
manner.

§ 4 The carrier must certify the taking over of the 
goods on the duplicate of the consignment note in an 
appropriate manner and return the duplicate to the 
consignor.

§ 5 The consignment note shall not have effect as a bill of 
lading.

§ 6 A consignment note must be made out for each consignment. 
In the absence of a contrary agreement between the consignor 
and the carrier, a consignment note may not relate to more 
than one wagon load.

§ 7 In the case of carriage which takes place on the customs 
territory of the European Union or the territory on which the 
common transit procedure is applied, each consignment must be 
accompanied by a onsignment note satisfying the requirements 
of Article 7.

§ 8 The international associations of carriers shall 
establish uniform model consignment notes in agreement with 
the customers’ international associations and the bodies 
having competence for customs matters in the Member States as 
well as any intergovernmental regional economic integration 
organisation having competence to adopt its own customs 
legislation.

§ 9 The consignment note and its duplicate may be established 
in the form of electronic data registration which can be 
transformed into legible written symbols. The procedure used 
for the registration and treatment of data must be equivalent 
from the functional point of view, particularly so far as 
concerns the evidential value of the consignment note 
represented by those data.

Article 7

Wording of the consignment note

§ 1 The consignment note must contain the following 
particulars:

a) the place at which and the day on which it is made out;

b) the name and address of the consignor;

c) the name and address of the carrier who has concluded the 
contract of carriage;

d) the name and address of the person to whom the goods have 
effectively been handed over if he is not the carrier 
referred to in letter c);

e) the place and the day of taking over of the goods;

f) the place of delivery;

g) the name and address of the consignee;

h) the description of the nature of the goods and the method 
of packing, and, in case of dangerous goods, the description 
provided for in the Regulation concerning the International 
Carriage of Dangerous Goods by Rail (RID);

i) the number of packages and the special marks and numbers 
necessary for the identification of consignments in less than 
full wagon loads;

j) the number of the wagon in the case of carriage of full 
wagon loads;

k) the number of the railway vehicle running on its own 
wheels, if it is handed over for carriage as goods;

l) in addition, in the case of intermodal transport units, 
the category, the number or other characteristics necessary 
for their identification;

m) the gross mass or the quantity of the goods expressed in 
other ways; 

n) a detailed list of the documents which are required by 
customs or other administrative authorities and are attached 
to the consignment note or held at the disposal of the 
carrier at the offices of a duly designated authority or a 
body designated in the contract;

o) the costs relating to carriage (the carriage charge, 
incidental costs, customs duties and other costs incurred 
from the conclusion of the contract until delivery) in so far 
as they must be paid by the consignee or any other statement 
that the costs are payable by the consignee;

p) a statement that the carriage is subject, notwithstanding 
any clause to the contrary, to these Uniform Rules.

§ 2 Where applicable the consignment note must also contain 
the following particulars:

a) in the case of carriage by successive carriers, the 
carrier who must deliver the goods when he has consented to 
this entry in the consignment note;

b) the costs which the consignor undertakes to pay;

c) the amount of the cash on delivery charge;

d) the declaration of the value of the goods and the amount 
representing the special interest in delivery;

e) the agreed transit period;

f) the agreed route;

g) a list of the documents not mentioned in § 1, letter n) 
handed over to the carrier;

h) the entries made by the consignor concerning the number 
and description of seals he has affixed to the wagon.

§ 3 The parties to the contract may enter on the consignment 
note any other particulars they consider useful.

Article 8

Responsibility for particulars entered on the consignment 
note
§ 1 The consignor shall be responsible for all costs, loss or 
damage sustained by the carrier by reason of

a) the entries made by the consignor in the consignment note 
being irregular, incorrect, incomplete or made elsewhere than 
in the allotted space, or

b) the consignor omitting to make the entries prescribed by 
RID.

§ 2 If, at the request of the consignor, the carrier makes 
entries on the consignment note, he shall be deemed, unless 
the contrary is proved, to have done so on behalf of the 
consignor.

§ 3 If the consignment note does not contain the statement 
provided for in Article 7 § 1, letter p), the carrier shall 
be liable for all costs, loss or damage sustained through 
such omission by the person entitled.

Article 9

Dangerous goods

If the consignor has failed to make the entries prescribed by 
RID, the carrier may at any time unload or destroy the goods 
or render them innocuous, as the circumstances may require, 
without payment of compensation, save when he was aware of 
their dangerous nature on taking them over.

Article 10

Payment of costs

§ 1 Unless otherwise agreed between the consignor and the 
carrier, the costs (the carriage charge, incidental costs, 
customs duties and other costs incurred from the time of the 
conclusion of the contract to the time of delivery) shall be 
paid by the consignor.

§ 2 When by virtue of an agreement between the consignor and 
the carrier, the costs are payable by the consignee and the 
consignee has not taken possession of the consignment note 
nor asserted his rights in accordance with Article 17 § 3, 
nor modified the contract of carriage in accordance with 
Article 18, the consignor shall remain liable to pay the 
costs.

Article 11

Examination

§ 1 The carrier shall have the right to examine at any time 
whether the conditions of carriage have been complied with 
and whether the consignment corresponds with the entries in 
the consignment note made by the consignor. If the 
examination concerns the contents of the consignment, this 
shall be carried out as far as possible in the presence of 
the person entitled; where this is not possible, the carrier 
shall require the presence of two independent witnesses, 
unless the laws and prescriptions of the State where the 
examination takes place provide otherwise.

§ 2 If the consignment does not correspond with the entries 
in the consignment note or if the provisions relating to the 
carriage of goods accepted subject to conditions have not 
been complied with, the result of the examination must be 
entered in the copy of the consignment note which accompanies 
the goods, and also in the duplicate of the consignment note, 
if it is still held by the carrier. In this case the costs of 
the examination shall be charged against the goods, if they 
have not been paid immediately.

§ 3 When the consignor loads the goods, he shall be entitled 
to require the carrier to examine the condition of the goods 
and their packaging as well as the accuracy of statements on 
the consignment note as to the number of packages, their 
marks and numbers as well as the gross mass of the goods or 
their quantity otherwise expressed. The carrier shall be 
obliged to proceed with the examination only if he has 
appropriate means of carrying it out. The carrier may demand 
the payment of the costs of the examination. The result of 
the examination shall be entered on the consignment note.

Article 12

Evidential value of the consignment note

§ 1 The consignment note shall be prima facie evidence of the 
conclusion and the conditions of the contract of carriage and 
the taking over of the goods by the carrier.

§ 2 If the carrier has loaded the goods, the consignment note 
shall be prima facie evidence of the condition of the goods 
and their packaging indicated on the consignment note or, in 
the absence of such indications, of their apparently good 
condition at the moment they were taken over by the carrier 
and of the accuracy of the statements in the consignment note 
concerning the number of packages, their marks and numbers as 
well as the gross mass of the goods or their quantity 
otherwise expressed.

§ 3 If the consignor has loaded the goods, the consignment 
note shall be prima facie evidence of the condition of the 
goods and of their packaging indicated in the consignment 
note or, in the absence of such indication, of their 
apparently good condition and of the accuracy of the 
statements referred to in § 2 solely in the case where the 
carrier has examined them and recorded on the consignment 
note a result of his examination which tallies.

§ 4 However, the consignment note will not be prima facie 
evidence in a case where it bears a reasoned reservation. A 
reason for a reservation could be that the carrier does not 
have the appropriate means to examine whether the consignment 
corresponds to the entries in the consignment note.

Article 13

Loading and unloading of the goods

§ 1 The consignor and the carrier shall agree who is 
responsible for the loading and unloading of the goods. In 
the absence of such an agreement, for packages the loading 
and unloading shall be the responsibility of the carrier 
whereas for full wagon loads loading shall be the 
responsibility of the consignor and unloading, after 
delivery, the responsibility of the consignee.

§ 2 The consignor shall be liable for all the consequences of 
defective loading carried out by him and must in particular 
compensate the carrier for the loss or damage sustained in 
consequence by him. The burden of proof of defective loading 
shall lie on the carrier.

Article 14

Packing

The consignor shall be liable to the carrier for any loss or 
damage and costs due to the absence of, or defects in, the 
packing of goods, unless the defectiveness was apparent or 
known to the carrier at the time when he took over the goods 
and he made no reservations concerning it.

Article 15

Completion of administrative formalities

§ 1 With a view to the completion of the formalities required 
by customs and other administrative authorities, to be 
completed before delivery of the goods, the consignor must 
attach the necessary documents to the consignment note or 
make them available to the carrier and furnish him with all 
the requisite information.

§ 2 The carrier shall not be obliged to check whether these 
documents and this information are correct and sufficient. 
The consignor shall be liable to the carrier for any loss or 
damage resulting from the absence or insufficiency of, or any 
irregularity in, such documents and information, save in the 
case of fault of the carrier.

§ 3 The carrier shall be liable for any consequences arising 
from the loss or misuse of the documents referred to in the 
consignment note and accompanying it or deposited with the 
carrier, unless the loss of the documents or the loss or 
damage caused by the misuse of the documents has been caused 
by circumstances which the carrier could not avoid and the 
consequences of which he was unable to prevent. Nevertheless 
any compensation payable shall not exceed that provided for 
in the event of loss of the goods.

§ 4 The consignor, by so indicating in the consignment note, 
or the consignee by giving orders as provided for in Article 
18 § 3 may ask

a) to be present himself or to be represented by an agent 
when the customs or other administrative formalities are 
carried out, for the purpose of furnishing any information or 
explanation required;

b) to complete the customs or other administrative 
formalities himself or to have them completed by an agent, in 
so far as the laws and prescriptions of the State in which 
they are to be carried out so permit;

c) to pay customs duties and other charges, when he or his 
agent is present at or completes the customs or other 
administrative formalities, in so far as the laws and 
prescriptions of the State in which they are carried out 
permit such payment. 

In such circumstances neither the consignor, nor the 
consignee who has the right of disposal, nor the agent of 
either may take possession of the goods.

§ 5 If, for the completion of the customs or other 
administrative formalities, the consignor has designated a 
place where the prescriptions in force do not permit their 
completion, or if he has stipulated for the purpose any other 
procedure which cannot be followed, the carrier shall act in 
the manner which appears to him to be the most favourable to 
the interests of the person entitled and shall inform the 
consignor of the measures taken.

§ 6 If the consignor has undertaken to pay customs duties, 
the carrier shall have the choice of completing customs 
formalities either in transit or at the destination place.

§ 7 However, the carrier may proceed in accordance with § 5 
if the consignee has not taken possession of the consignment 
note within the period fixed by the prescriptions in force at 
the destination place.

§ 8 The consignor must comply with the prescriptions of 
customs or other administrative authorities with respect to 
the packing and sheeting of the goods. If the consignor has 
not packed or sheeted the goods in accordance with those 
prescriptions the carrier shall be entitled to do so; the 
resulting cost shall be charged against the goods.

Article 16

Transit periods

§ 1 The consignor and the carrier shall agree the transit 
period. In the absence of an agreement, the transit period 
must not exceed that which would result from the application 
of §§ 2 to 4.

§ 2 Subject to §§ 3 and 4, the maximum transit periods shall 
be as follows:

a) for wagon-load consignments

- period for consignment 12 hours,

- period for carriage, for each 400 km or fraction thereof 24 
hours;

b) for less than wagon-load consignment

- period for consignments 24 hours,

- period for carriage, for each 200 km or fraction thereof 24 
hours.

The distances shall relate to the agreed route or, in the 
absence thereof, to the shortest possible route.

§ 3 The carrier may fix additional transit periods of 
specified duration in the following cases:

a) consignments to be carried

- by lines of a different gauge,

- by sea or inland waterway,

- by road if there is no rail link;

b) exceptional circumstances causing an exceptional increase 
in traffic or exceptional operating difficulties.

The duration of the additional transit periods must appear in 
the General Conditions of Carriage.

§ 4 The transit period shall start to run after the taking 
over of the goods; it shall be extended by the duration of a 
stay caused without any fault of the carrier. The transit 
period shall be suspended on Sundays and statutory 
holidays.

Article 17

Delivery

§ 1 The carrier must hand over the consignment note and 
deliver the goods to the consigneeat the place designated for 
delivery against receipt and payment of the amounts due 
according to the contract of carriage.

§ 2 It shall be equivalent to delivery to the consignee if, 
in accordance with the prescriptions in force at the place of 
destination,

a) the goods have been handed over to customs or octroi 
authorities at their premises or warehouses, when these are 
not subject to the carrier’s supervision; 

b) the goods have been deposited for storage with the 
carrier, with a forwarding agent or in a public warehouse.

§ 3 After the arrival of the goods at the place of 
destination, the consignee may ask the carrier to hand over 
the consignment note and deliver the goods to him. If the 
loss of the goods is established or if the goods have not 
arrived on the expiry of the period provided for in Article 
29 § 1, the consignee may assert, in his own name, his rights 
against the carrier under the contract of carriage.

§ 4 The person entitled may refuse to accept the goods, even 
when he has received the consignment note and paid the 
charges resulting from the contract of carriage, so long as 
an examination which he has demanded in order to establish 
alleged loss or damage has not been carried out.

§ 5 In other respects, delivery of the goods shall be carried 
out in accordance with the prescriptions in force at the 
place of destination.

§ 6 If the goods have been delivered without prior collection 
of a cash on delivery charge, the carrier shall be obliged to 
compensate the consignor up to the amount of the cash on 
delivery charge without prejudice to his right of recourse 
against the consignee.

Article 18

Right to dispose of the goods

§ 1 The consignor shall be entitled to dispose of the goods 
and to modify the contract of carriage by giving subsequent 
orders. He may in particular ask the carrier

a) to discontinue the carriage of the goods;

b) to delay the delivery of the goods;

c) to deliver the goods to a consignee different from the one 
entered on the consignment note;

d) to deliver the goods at a place other than the place of 
destination entered on the consignment note.

§ 2 The consignor’s right to modify the contract of carriage 
shall, notwithstanding that he is in possession of the 
duplicate of the consignment note, be extinguished in cases 
where the consignee

a) has taken possession of the consignment note;

b) has accepted the goods;

c) has asserted his rights in accordance with Article 17 
§ 3;

d) is entitled, in accordance with § 3, to give orders; from 
that time onwards, the carrier shall comply with the orders 
and instructions of the consignee.

§ 3 The consignee shall have the right to modify the contract 
of carriage from the time when the consignment note is drawn 
up, unless the consignor indicates to the contrary on the 
consignment note.

§ 4 The consignee’s right to modify the contract of carriage 
shall be extinguished in cases where he has

a) taken possession of the consignment note;

b) accepted the goods;

c) asserted his rights in accordance with Article 17 § 3;

d) given instructions for delivery of the goods to another 
person in accordance with § 5 and when that person has 
asserted his rights in accordance with Article 17 § 3.

§ 5 If the consignee has given instructions for delivery of 
the goods to another person, that person shall not be 
entitled to modify the contract of carriage.

Article 19

Exercise of the right to dispose of the goods

§ 1 If the consignor or, in the case referred to in Article 
18 § 3, the consignee wishes to modify the contract of 
carriage by giving subsequent orders, he must produce to the 
carrier the duplicate of the consignment note on which the 
modifications have to be entered.

§ 2 The consignor or, in the case referred to in Article 18 
§ 3, the consignee must compensate the carrier for the costs 
and the prejudice arising from the carrying out of subsequent 
modifications.

§ 3 The carrying out of the subsequent modifications must be 
possible, lawful and reasonable to require at the time when 
the orders reach the person who is to carry them out, and 
must in particular neither interfere with the normal working 
of the carrier’s undertaking nor prejudice the consignors or 
consignees of other consignments.

§ 4 The subsequent modifications must not have the effect of 
splitting the consignment.

§ 5 When, by reason of the conditions provided for in § 3, 
the carrier cannot carry out the orders which he receives he 
shall immediately notify the person from whom the orders 
emanate.

§ 6 In the case of fault of the carrier he shall be liable 
for the consequences of failure to carry out an order or 
failure to carry it out properly. Nevertheless, any 
compensation payable shall not exceed that provided for in 
case of loss of the goods.

§ 7 If the carrier implements the consignor’s subsequent 
modifications without requiring the production of the 
duplicate of the consignment note, the carrier shall be 
liable to the consignee for any loss or damage sustained by 
him if the duplicate has been passed on to the consignee. 
Nevertheless, any compensation payable shall not exceed that 
provided for in case of loss of the goods.

Article 20

Circumstances preventing carriage

§ 1 When circumstances prevent the carriage of goods, the 
carrier shall decide whether it is preferable to carry the 
goods as a matter of course by modifying the route or whether 
it is advisable, in the interest of the person entitled, to 
ask him for instructions while giving him any relevant 
information available to the carrier.

§ 2 If it is impossible to continue carrying the goods, the 
carrier shall ask for instructions from the person who has 
the right to dispose of the goods. If the carrier is unable 
to obtain instructions within a reasonable time he must take 
such steps as seem to him to be in the best interests of the 
person entitled to dispose of the goods.

Article 21

Circumstances preventing delivery

§ 1 When circumstances prevent delivery, the carrier must 
without delay inform the consignor and ask him for 
instructions, save where the consignor has requested, by an 
entry in the consignment note, that the goods be returned to 
him as a matter of course in the event of circumstances 
preventing delivery.

§ 2 When the circumstances preventing delivery cease to exist 
before arrival of instructions from the consignor to the 
carrier the goods shall be delivered to the consignee. The 
consignor must be notified without delay.

§ 3 If the consignee refuses the goods, the consignor shall 
be entitled to give instructions even if he is unable to 
produce the duplicate of the consignment note.

§ 4 When the circumstances preventing delivery arise after 
the consignee has modified the contract of carriage in 
accordance with Article 18 §§ 3 to 5 the carrier must notify 
the consignee.

Article 22

Consequences of circumstances preventing carriage and 
delivery

§ 1 The carrier shall be entitled to recover the costs 
occasioned by

a) his request for instructions,

b) the carrying out of instructions received,

c) the fact that instructions requested do not reach him or 
do not reach him in time,

d) the fact that he has taken a decision in accordance with 
Artic-le 20 § 1, without having asked for instructions,

unless such costs were caused by his fault. The carrier may 
in particular recover the,carriage charge applicable to the 
route followed and shall be allowed the transit 
periods,applicable to such route.

§ 2 In the cases referred to in Article 20 § 2 and Article 21 
§ 1 the carrier may immediately unload the goods at the cost 
of the person entitled. Thereupon the carriage shall be 
deemed to be at an end. The carrier shall then be in charge 
of the goods on behalf of the person entitled. He may, 
however, entrust them to a third party, and shall then be 
responsible only for the exercise of reasonable care in the 
choice of such third party. The charges due under the 
contract of carriage and all other costs shall remain 
chargeable against the goods.

§ 3 The carrier may proceed to the sale of the goods, without 
awaiting instructions from the person entitled, if this is 
justified by the perishable nature or the condition of the 
goods or if the costs of storage would be out of proportion 
to the value of the goods. In other cases he may also proceed 
to the sale of the goods if within a reasonable time he has 
not received from the person entitled instructions to the 
contrary which he may reasonably be required to carry out.

§ 4 If the goods have been sold, the proceeds of sale, after 
deduction of the costs chargeable against the goods, must be 
placed at the disposal of the person entitled. If the 
proceeds of sale are less than those costs, the consignor 
must pay the difference.

§ 5 The procedure in the case of sale shall be determined by 
the laws and prescriptions in force at, or by the custom of, 
the place where the goods are situated.

§ 6 If the consignor, in the case of circumstances preventing 
carriage or delivery, fails to give instructions within a 
reasonable time and if the circumstances preventing carriage 
or delivery cannot be eliminated in accordance with §§ 2 and 
3, the carrier may return the goods to the consignor or, if 
it is justified, destroy them, at the cost of the 
consignor.

Title III

Liability

Article 23

Basis of liability

§ 1 The carrier shall be liable for loss or damage resulting 
from the total or partial loss of, or damage to, the goods 
between the time of taking over of the goods and the time of 
delivery and for the loss or damage resulting from the 
transit period being exceeded, whatever the railway 
infrastructure used.

§ 2 The carrier shall be relieved of this liability to the 
extent that the loss or damage or the exceeding of the 
transit period was caused by the fault of the person 
entitled, by an order given by the person entitled other than 
as a result of the fault of the carrier, by an inherent 
defect in the goods (decay, wastage etc.) or by circumstances 
which the carrier could not avoid and the consequences of 
which he was unable to prevent.

§ 3 The carrier shall be relieved of this liability to the 
extent that the loss or damage arises from the special risks 
inherent in one or more of the following circumstances:

a) carriage in open wagons pursuant to the General Conditions 
of Carriage or when it has been expressly agreed and entered 
in the consignment note; subject to damage sustained by the 
goods because of atmospheric influences, goods carried in 
intermodal transport units and in closed road vehicles 
carried on wagons shall not be considered as being carried in 
open wagons; if for the carriage of goods in open wagons, the 
consignor uses sheets, the carrier shall assume the same 
liability as falls to him for carriage in open wagons without 
sheeting, even in respect of goods which, according to the 
General Conditions of Carriage, are not carried in open 
wagons;

b) absence or inadequacy of packaging in the case of goods 
which by their nature are liable to loss or damage when not 
packed or when not packed properly;

c) loading of the goods by the consignor or unloading by the 
consignee;

d) the nature of certain goods which particularly exposes 
them to total or partial loss or damage, especially through 
breakage, rust, interior and spontaneous decay, desiccation 
or wastage;

e) irregular, incorrect or incomplete description or 
numbering of packages;

f) carriage of live animals;

g) carriage which, pursuant to applicable provisions or 
agreements made between the consignor and the carrier and 
entered on the consignment note, must be accompanied by an 
attendant, if the loss or damage results from a risk which 
the attendant was intended to avert.

Article 24

Liability in case of carriage of railway vehicles as goods

§ 1 In case of carriage of railway vehicles running on their 
own wheels and consigned as goods, the carrier shall be 
liable for the loss or damage resulting from the loss of, or 
damage to, the vehicle or to its removable parts arising 
between the time of taking over for carriage and the time of 
delivery and for loss or damage resulting from exceeding the 
transit period, unless he proves that the loss or damage was 
not caused by his fault.

§ 2 The carrier shall not be liable for loss or damage 
resulting from the loss of accessories which are not 
mentioned on both sides of the vehicle or in the inventory 
which accompanies it.

Article 25

Burden of proof

§ 1 The burden of proving that the loss, damage or exceeding 
of the transit period was due to one of the causes specified 
in Article 23 § 2 shall lie on the carrier.

§ 2 When the carrier establishes that, having regard to the 
circumstances of a particular case, the loss or damage could 
have arisen from one or more of the special risks referred to 
in Article 23 § 3, it shall be presumed that it did so arise. 
The person entitled shall, however, have the right to prove 
that the loss or damage was not attributable either wholly or 
in part to one of those risks.

§ 3 The presumption according to § 2 shall not apply in the 
case provided for in Article 23 § 3, letter a) if an 
abnormally large quantity has been lost or if a package has 
been lost.

Article 26

Successive carriers

If carriage governed by a single contract is performed by 
several successive carriers, each carrier, by the very act of 
taking over the goods with the consignment note, shall become 
a party to the contract of carriage in accordance with the 
terms of that document and shall assume the obligations 
arising therefrom. In such a case each carrier shall be 
responsible in respect of carriage over the entire route up 
to delivery.

Article 27

Substitute carrier

§ 1 Where the carrier has entrusted the performance of the 
carriage, in whole or in part, to a substitute carrier, 
whether or not in pursuance of a right under the contract of 
carriage to do so, the carrier shall nevertheless remain 
liable in respect of the entire carriage.

§ 2 All the provisions of these Uniform Rules governing the 
liability of the carrier shall also apply to the liability of 
the substitute carrier for the carriage performed by him. 
Articles 36 and 41 shall apply if an action is brought 
against the servants and any other persons whose services the 
substitute carrier makes use of for the performance of the 
carriage.

§ 3 Any special agreement under which the carrier assumes 
obligations not imposed by these Uniform Rules or waives 
rights conferred by these Uniform Rules shall be of no effect 
in respect of the substitute carrier who has not accepted it 
expressly and in writing. Whether or not the substitute 
carrier has accepted it, the carrier shall nevertheless 
remain bound by the obligations or waivers resulting from 
such special agreement.

§ 4 Where and to the extent that both the carrier and the 
substitute carrier are liable, their liability shall be joint 
and several.

§ 5 The aggregate amount of compensation payable by the 
carrier, the substitute carrier and their servants and other 
persons whose services they make use of for the performance 
of the carriage shall not exceed the limits provided for in 
these Uniform Rules.

§ 6 This article shall not prejudice rights of recourse which 
may exist between the carrier and the substitute carrier.

Article 28

Presumption of loss or damage in case of reconsignment

§ 1 When a consignment consigned in accordance with these 
Uniform Rules has been reconsigned subject to these same 
Rules and partial loss or damage has been ascertained after 
that reconsignment, it shall be presumed that it occurred 
under the latest contract of carriage if the consignment 
remained in the charge of the carrier and was reconsigned in 
the same condition as when it arrived at the place from which 
it was reconsigned.

§ 2 This presumption shall also apply when the contract of 
carriage prior to the reconsignment was not subject to these 
Uniform Rules, if these Rules would have applied in the case 
of a through consignment from the first place of consignment 
to the final place of destination.

§ 3 This presumption shall also apply when the contract of 
carriage prior to the reconsignment was subject to a 
convention concerning international through carriage of goods 
by rail comparable with these Uniform Rules, and when this 
convention contains the same presumption of law in favour of 
consignments consigned in accordance with these Uniform 
Rules.

Article 29

Presumption of loss of the goods

§ 1 The person entitled may, without being required to 
furnish further proof, consider the goods as lost when they 
have not been delivered to the consignee or placed at his 
disposal within thirty days after the expiry of the transit 
periods.

§ 2 The person entitled may, on receipt of the payment of 
compensation for the goods lost, make a written request to be 
notified without delay should the goods be recovered within 
ne year after the payment of compensation. The carrier shall 
acknowledge such request in writing.

§ 3 Within thirty days after receipt of a notification 
referred to in § 2, the person entitled may require the goods 
to be delivered to him against payment of the costs resulting 
from the contract of carriage and against refund of the 
compensation received, less, where appropriate, costs which 
may have been included therein. Nevertheless he shall retain 
his rights to claim compensation for exceeding the transit 
period provided for in Articles 33 and 35.

§ 4 In the absence of the request referred to in § 2 or of 
instructions given within the period specified in § 3, or if 
the goods are recovered more than one year after the payment 
of compensation, the carrier shall dispose of them in 
accordance with the laws and prescriptions in force at the 
place where the goods are situated.

Article 30

Compensation for loss

§ 1 In case of total or partial loss of the goods, the 
carrier must pay, to the exclusion of all other damages, 
compensation calculated according to the commodity exchange 
quotation or, if there is no such quotation, according to the 
current market price, or if there is neither such quotation 
nor such price, according to the usual value of goods of the 
same kind and quality on the day and at the place where the 
goods were taken over.

§ 2 Compensation shall not exceed 17 units of account per 
kilogramme of gross mass short.

§ 3 In case of loss of a railway vehicle running on its own 
wheels and consigned as goods, or of an intermodal transport 
unit, or of their removable parts, the compensation shall be 
limited, to the exclusion of all other damages, to the usual 
value of the vehicle or the intermodal transport unit, or 
their removable parts, on the day and at the place of loss. 
If it is impossible to ascertain the day or the place of the 
loss, the compensation shall be limited to the usual value on 
the day and at the place where the vehicle has been taken 
over by the carrier.

§ 4 The carrier must, in addition, refund the carriage 
charge, customs duties already paid and other sums paid in 
relation to the carriage of the goods lost except excise 
duties for goods carried under a procedure suspending those 
duties.

Article 31

Liability for wastage in transit

§ 1 In respect of goods which, by reason of their nature, are 
generally subject to wastage in transit by the sole fact of 
carriage, the carrier shall only be liable to the extent that 
the wastage exceeds the following allowances, whatever the 
length of the route:

a) two per cent of the mass for liquid goods or goods 
consigned in a moist condition;

b) one per cent of the mass for dry goods.

§ 2 The limitation of liability provided for in § 1 may not 
be invoked if, having regard to the circumstances of a 
particular case, it is proved that the loss was not due to 
causes which would justify the allowance.

§ 3 Where several packages are carried under a single 
consignment note, the wastage in transit shall be calculated 
separately for each package if its mass on consignment is 
shown separately on the consignment note or can be 
ascertained otherwise.

§ 4 In case of total loss of goods or in case of loss of a 
package, no deduction for wastage in transit shall be made in 
calculating the compensation.

§ 5 This Article shall not derogate from Articles 23 and 
25.

Article 32

Compensation for damage

§ 1 In case of damage to goods, the carrier must pay 
compensation equivalent to the loss in value of the goods, to 
the exclusion of all other damages. The amount shall be 
calculated by applying to the value of the goods defined in 
accordance with Article 30 the percentage of loss in value 
noted at the place of destination.

§ 2 The compensation shall not exceed:

a) if the whole consignment has lost value through damage, 
the amount which would have been payable in case of total 
loss;

b) if only part of the consignment has lost value through 
damage, the amount which would have been payable had that 
part been lost.

§ 3 In case of damage to a railway vehicle running on its own 
wheels and consigned as goods, or of an intermodal transport 
unit, or of their removable parts, the compensation shall be 
limited, to the exclusion of all other damages, to the cost 
of repair. The compensation shall not exceed the amount 
payable in case of loss.

§ 4 The carrier must also refund the costs provided for in 
Article 30 § 4, in the proportion set out in § 1.

Article 33

Compensation for exceeding the transit period

§ 1 If loss or damage results from the transit period being 
exceeded, the carrier must pay compensation not exceeding 
four times the carriage charge.

§ 2 In case of total loss of the goods, the compensation 
provided for in § 1 shall not be payable in addition to that 
provided for in Article 30.

§ 3 In case of partial loss of the goods, the compensation 
provided for in § 1 shall not exceed four times the carriage 
charge in respect of that part of the consignment which has 
not been lost.

§ 4 In case of damage to the goods, not resulting from the 
transit period being exceeded, the compensation provided for 
in § 1 shall, where appropriate, be payable in addition to 
that provided for in Article 32.

§ 5 In no case shall the total of compensation provided for 
in § 1 together with that provided for in Articles 30 and 32 
exceed the compensation which would be payable in case of 
total loss of the goods.

§ 6 If, in accordance with Article 16 § 1, the transit period 
has been established by agreement, other forms of 
compensation than those provided for in § 1 may be so agreed. 
If, in this case, the transit periods provided for in Article 
16 §§ 2 to 4 are exceeded, the person entitled may claim 
either the compensation provided for in the agreement 
mentioned above or that provided for in §§ 1 to 5.

Article 34

Compensation in case of declaration of value

The consignor and the carrier may agree that the consignor 
shall declare in the consignment note a value for the goods 
exceeding the limit provided for in Article 30 § 2. In such a 
case the amount declared shall be substituted for that 
limit.

Article 35

Compensation in case of interest in delivery

The consignor and the carrier may agree that the consignor 
may declare, by entering an amount in figures in the 
consignment note, a special interest in delivery, in case of 
loss, damage or exceeding of the transit period. In case of a 
declaration of interest in delivery further compensation for 
loss or damage proved may be claimed, in addition to the 
compensation provided for in Articles 30, 32 and 33, up to 
the amount declared.

Article 36

Loss of right to invoke the limits of liability

The limits of liability provided for in Article 15 § 3, 
Article 19 §§ 6 and 7, Article 30 and Articles 32 to 35 shall 
not apply if it is proved that the loss or damage results 
from an act or omission, which the carrier has committed 
either with intent to cause such loss or damage, or 
recklessly and with knowledge that such loss or damage would 
probably result.

Article 37

Conversion and interest

§ 1 Where the calculation of the compensation requires the 
conversion of sums expressed in foreign currency, conversion 
shall be at the exchange rate applicable on the day and at 
the place of payment of compensation.

§ 2 The person entitled may claim interest on compensation, 
calculated at five per cent per annum, from the day of the 
claim provided for in Article 43 or, if no such claim has 
been made, from the day on which legal proceedings were 
instituted.

§ 3 If the person entitled does not submit to the carrier, 
within a reasonable time allotted to him, the supporting 
documents required for the amount of the claim to be finally 
settled, no interest shall accrue between the expiry of the 
time allotted and the actual submission of such documents.

Article 38

Liability in respect of rail-sea traffic

§ 1 In rail-sea carriage by the services referred to in 
Article 24 § 1 of the Convention any Member State may, by 
requesting that a suitable note be included in the list of 
services to which these Uniform Rules apply, add the 
following grounds for exemption from liability in their 
entirety to those provided for in Article 23:

a) fire, if the carrier proves that it was not caused by his 
act or default, or that of the master, a mariner, the pilot 
or the carrier’s servants;

b) saving or attempting to save life or property at sea;

c) loading of goods on the deck of the ship, if they are so 
loaded with the consent of the consignor given on the 
consignment note and are not in wagons;

d) perils, dangers and accidents of the sea or other 
navigable waters.

§ 2 The carrier may only avail himself of the grounds for 
exemption referred to in § 1 if he proves that the loss, 
damage or exceeding the transit period occurred in the course 
of the journey by sea between the time when the goods were 
loaded on board the ship and the time when they were unloaded 
from the ship.

§ 3 When the carrier relies on the grounds for exemption 
referred to in § 1, he shall nevertheless remain liable if 
the person entitled proves that the loss, damage or exceeding 
the transit period is due to the fault of the carrier, the 
master, a mariner, the pilot or the carrier’s servants.

§ 4 Where a sea route is served by several undertakings 
included in the list of services in accordance with Article 
24 § 1 of the Convention, the liability regime applicable to 
that route must be the same for all those undertakings. In 
addition, where those undertakings have been included in the 
list at the request of several Member States, the adoption of 
this regime must be the subject of prior agreement between 
those States.

§ 5 The measures taken in accordance with §§ 1 and 4 shall be 
notified to the Secretary General. They shall come into force 
at the earliest at the expiry of a period of thirty days from 
the day on which the Secretary General notifies them to the 
other Member States. Consignments already in transit shall 
not be affected by such measures.

Article 39

Liability in case of nuclear incidents

The carrier shall be relieved of liability pursuant to these 
Uniform Rules for loss or damage caused by a nuclear incident 
when the operator of a nuclear installation or another person 
who is substituted for him is liable for the loss or damage 
pursuant to the laws and prescriptions of a State governing 
liability in the field of nuclear energy.

Article 40

Persons for whom the carrier is liable

The carrier shall be liable for his servants and other 
persons whose services he makes use of for the performance of 
the carriage, when these servants and other persons are 
acting within the scope of their functions. The managers of 
the railway infrastructure on which the carriage is performed 
shall be considered as persons whose services the carrier 
makes use of for the performance of the carriage.

Article 41

Other actions

§ 1 In all cases where these Uniform Rules shall apply, any 
action in respect of liability, on whatever grounds, may be 
brought against the carrier only subject to the conditions 
and limitations laid down in these Uniform Rules.

§ 2 The same shall apply to any action brought against the 
servants or other persons for whom the carrier is liable 
pursuant to Article 40.

Title IV

Assertion of Rights

Article 42

Ascertainment of partial loss or damage

§ 1 When partial loss or damage is discovered or presumed by 
the carrier or alleged by the person entitled, the carrier 
must without delay, and if possible in the presence of the 
person entitled, draw up a report stating, according to the 
nature of the loss or damage, the condition of the goods, 
their mass and, as far as possible, the extent of the loss or 
damage, its cause and the time of its occurrence.

§ 2 A copy of the report must be supplied free of charge to 
the person entitled.

§ 3 Should the person entitled not accept the findings in the 
report, he may request that the condition and mass of the 
goods and the cause and amount of the loss or damage be 
ascertained by an expert appointed either by the parties to 
the contract of carriage or by a court or tribunal. The 
procedure to be followed shall be governed by the laws and 
prescriptions of the State in which such ascertainment takes 
place.

Article 43

Claims

§ 1 Claims relating to the contract of carriage must be 
addressed in writing to the carrier against whom an action 
may be brought.

§ 2 A claim may be made by persons who have the right to 
bring an action against the carrier.

§ 3 To make the claim the consignor must produce the 
duplicate of the consignment note. Failing this he must 
produce an authorisation from the consignee or furnish proof 
that the consignee has refused to accept the goods.

§ 4 To make the claim the consignee must produce the 
consignment note if it has been handed over to him.

§ 5 The consignment note, the duplicate and any other 
documents which the person entitled thinks fit to submit with 
the claim must be produced either in the original or as 
copies, the copies, where appropriate, duly certified if the 
carrier so requests.

§ 6 On settlement of the claim the carrier may require the 
production, in the original form, of the consignment note, 
the duplicate or the cash on delivery voucher so that they 
may be endorsed to the effect that settlement has been 
made.

Article 44

Persons who may bring an action against the carrier

§ 1 Subject to §§ 3 and 4 actions based on the contract of 
carriage may be brought:

a) by the consignor, until such time as the consignee has

1. taken possession of the consignment note,

2. accepted the goods, or

3. asserted his rights pursuant to Article 17 § 3 or Article 
18 § 3;

b) by the consignee, from the time when he has

1. taken possession of the consignment note,

2. accepted the goods, or

3. asserted his rights pursuant to Article 17 § 3 or Article 
18 § 3.

§ 2 The right of the consignee to bring an action shall be 
extinguished from the time when the person designated by the 
consignee in accordance with Article 18 § 5 has taken 
possession of the consignment note, accepted the goods or 
asserted his rights pursuant to Article 17 § 3.

§ 3 An action for the recovery of a sum paid pursuant to the 
contract of carriage may only be brought by the person who 
made the payment.

§ 4 An action in respect of cash on delivery payments may 
only be brought by the consignor.

§ 5 In order to bring an action the consignor must produce 
the duplicate of the consignment note. Failing this he must 
produce an authorisation from the consignee or furnish proof 
that the consignee has refused to accept the goods. If 
necessary, the consignor must prove the absence or the loss 
of the consignment note.

§ 6 In order to bring an action the consignee must produce 
the consignment note if it has been handed over to him.

Article 45

Carriers against whom an action may be brought

§ 1 Subject to §§ 3 and 4 actions based on the contract of 
carriage may be brought only against the first carrier, the 
last carrier or the carrier having performed the part of the 
carriage on which the event giving rise to the proceedings 
occurred.

§ 2 When, in the case of carriage performed by successive 
carriers, the carrier who must deliver the goods is entered 
with his consent on the consignment note, an action may be 
brought against him in accordance with § 1 even if he has 
received neither the goods nor the consignment note.

§ 3 An action for the recovery of a sum paid pursuant to the 
contract of carriage may be brought against the carrier who 
has collected that sum or against the carrier on whose behalf 
it was collected.

§ 4 An action in respect of cash on delivery payments may be 
brought only against the carrier who has taken over the goods 
at the place of consignment.

§ 5 An action may be brought against a carrier other than 
those specified in §§ 1 to 4 when instituted by way of 
counter-claim or by way of exception in proceedings relating 
to a principal claim based on the same contract of 
carriage.

§ 6 To the extent that these Uniform Rules apply 
to the substitute carrier, an action may also be brought 
against him.

§ 7 If the plaintiff has a choice between several carriers, 
his right to choose shall be extinguished as soon as he 
brings an action against any one of them; this shall also 
apply if the plaintiff has a choice between one or more 
carriers and a substitute carrier.

Article 46

Forum

§ 1 Actions based on these Uniform Rules may be brought 
before the courts or tribunals of Member States designated by 
agreement between the parties or before the courts or 
tribunals of a State on whose territory

a) the defendant has his domicile or habitual residence, his 
principal place of business or the branch or agency which 
concluded the contract of carriage, or

b) the place where the goods were taken over by the carrier 
or the place designated for delivery is situated.

Other courts or tribunals may not be seized.

§ 2 Where an action based on these Uniform Rules is pending 
before a court or tribunal competent pursuant to § 1, or 
where in such litigation a judgment has been delivered by 
such a court or tribunal, no new action may be brought 
between the same parties on the same grounds unless the 
judgment of the court or tribunal before which the first 
action was brought is not enforceable in the State in which 
the new action is brought.

Article 47

Extinction of right of action

§ 1 Acceptance of the goods by the person entitled shall 
extinguish all rights of action against the carrier arising 
from the contract of carriage in case of partial loss, damage 
or exceeding of the transit period.

§ 2 Nevertheless, the right of action shall not be 
extinguished:

a) in case of partial loss or damage, if

1. the loss or damage was ascertained in accordance with 
Article 42 before the acceptance of the goods by the person 
entitled;

2. the ascertainment which should have been carried out in 
accordance with Article 42 was omitted solely through the 
fault of the carrier;

b) in case of loss or damage which is not apparent whose 
existence is ascertained after acceptance of the goods by the 
person entitled, if he

1. asks for ascertainment in accordance with Article 42 
immediately after discovery of the loss or damage and not 
later than seven days after the acceptance of the goods, 
and

2. in addition, proves that the loss or damage occurred 
between the time of taking over and the time of delivery;

c) in cases where the transit period has been exceeded, if 
the person entitled has, within sixty days, asserted his 
rights against one of the carriers referred to in Article 45 
§ 1;

d) if the person entitled proves that the loss or damage 
results from an act or omission, done with intent to cause 
such loss or damage, or recklessly and with knowledge that 
such loss or damage would probably result.

§ 3 If the goods have been reconsigned in accordance with 
Article 28 rights of action in case of partial loss or in 
case of damage, arising from one of the previous contracts of 
carriage, shall be extinguished as if there had been only a 
single contract of carriage.

Article 48

Limitation of actions

§ 1 The period of limitation for an action arising from the 
contract of carriage shall be one year. Nevertheless, the 
period of limitation shall be two years in the case of an 
action

a) to recover a cash on delivery payment collected by the 
carrier from the consignee;

b) to recover the proceeds of a sale effected by the 
carrier;

c) for loss or damage resulting from an act or omission done 
with intent to cause such loss or damage, or recklessly and 
with knowledge that such loss or damage would probably 
result;

d) based on one of the contracts of carriage prior to the 
reconsignment in the case provided for in Article 28.

§ 2 The period of limitation shall run for actions

a) for compensation for total loss, from the thirtieth day 
after expiry of the transit period;

b) for compensation for partial loss, damage or exceeding of 
the transit period, from the day when delivery took place;

c) in all other cases, from the day when the right of action 
may be exercised.

d) The day indicated for the commencement of the period of 
limitation shall not be included in the period.

§ 3 The period of limitation shall be suspended by a claim in 
writing in accordance with Article 43 until the day that the 
carrier rejects the claim by notification in writing and 
returns the documents submitted with it. If part of the claim 
is admitted, the period of limitation shall start to run 
again in respect of the part of the claim still in dispute. 
The burden of proof of receipt of the claim or of the reply 
and of the return of the documents shall lie on the party who 
relies on those facts. The period of limitation shall not be 
suspended by further claims having the same object.

§ 4 A right of action which has become time-barred may not be 
exercised further, even by way of counter-claim or relied 
upon by way of exception.

§ 5 Otherwise, the suspension and interruption of periods of 
limitation shall be governed by national law.

Title V

Relations between Carriers

Article 49

Settlement of accounts

§ 1 Any carrier who has collected or ought to have collected, 
either at departure or on arrival, charges or other costs 
arising out of the contract of carriage must pay to the 
carriers concerned their respective shares. The methods of 
payment shall be fixed by agreement between the carriers.

§ 2 Article 12 shall also apply to the relations between 
successive carriers.

Article 50

Right of recourse

§ 1 A carrier who has paid compensation pursuant to these 
Uniform Rules shall have a right of recourse against the 
carriers who have taken part in the carriage in accordance 
with the following provisions:

a) the carrier who has caused the loss or damage shall be 
solely liable for it;

b) when the loss or damage has been caused by several 
carriers, each shall be liable for the loss or damage he has 
caused; if such distinction is impossible, the compensation 
shall be apportioned between them in accordance with 
letter c);

c) if it cannot be proved which of the carriers has caused 
the loss or damage, the compensation shall be apportioned 
between all the carriers who have taken part in the carriage, 
except those who prove that the loss or damage was not caused 
by them; such apportionment shall be in proportion to their 
respective shares of the carriage charge.

§ 2 In the case of insolvency of any one of these carriers, 
the unpaid share due from him shall be apportioned among all 
the other carriers who have taken part in the carriage, in 
proportion to their respective shares of the carriage 
charge.

Article 51

Procedure for recourse

§ 1 The validity of the payment made by the carrier 
exercising a right of recourse pursuant to Article 50 may not 
be disputed by the carrier against whom the right of recourse 
is exercised, when compensation has been determined by a 
court or tribunal and when the latter carrier, duly served 
with notice of the proceedings, has been afforded an 
opportunity to intervene in the proceedings. The court or 
tribunal seized of the principal action shall determine what 
time shall be allowed for such notification of the 
proceedings and for intervention in the proceedings.

§ 2 A carrier exercising his right of recourse must make his 
claim in one and the same proceedings against all the 
carriers with whom he has not reached a settlement, failing 
which he shall lose his right of recourse in the case of 
those against whom he has not taken proceedings.

§ 3 The court or tribunal must give its decision in one and 
the same judgment on all recourse claims brought before it.

§ 4 The carrier wishing to enforce his right of recourse may 
bring his action in the courts or tribunals of the State on 
the territory of which one of the carriers participating in 
the carriage has his principal place of business, or the 
branch or agency which concluded the contract of carriage.

§ 5 When the action must be brought against several carriers, 
the plaintiff carrier shall be entitled to choose the court 
or tribunal in which he will bring the proceedings from among 
those having competence pursuant to § 4.

§ 6 Recourse proceedings may not be joined with proceedings 
for compensation taken by the person entitled under the 
contract of carriage.

Article 52

Agreements concerning recourse

The carriers may conclude agreements which derogate from 
Articles 49 and 50.

Enhetliga rättsregler för avtal om internationell transport 
av gods på järnväg (CIM, bihang B till fördraget)

Avdelning I

Allmänna bestämmelser

Artikel 1

Tillämpningsområde

§ 1 Dessa enhetliga rättsregler ska tillämpas på varje avtal 
om järnvägstransport av gods mot betalning, när den plats där 
godset tas emot och den plats där godset ska lämnas ut är 
belägna i två skilda medlemsstater, oavsett var parterna i 
transportavtalet har säte och vilken nationalitet de har.

§ 2 Dessa enhetliga rättsregler ska även tillämpas på avtal 
om järnvägstransport av gods mot betalning, när den plats där 
godset tas emot och den plats där godset ska lämnas ut är 
belägna i två skilda stater, varav minst en är medlemsstat, 
och när avtalsparterna kommer överens om att dessa enhetliga 
rättsregler ska tillämpas på avtalet.

§ 3 När en internationell transport som omfattas av ett enda 
avtal, utöver gränsöverskridande järnvägstransport inbegriper 
transport på väg eller inre vattenväg inom en medlemsstat, 
ska dessa enhetliga rättsregler tillämpas.

§ 4 När en internationell transport som omfattas av ett enda 
avtal, utöver järnvägstransport inbegriper sjötransport eller 
gränsöverskridande transport på inre vattenväg, ska dessa 
enhetliga rättsregler tillämpas, om sjötransporten eller 
transporten på inre vattenväg utförs på linjer som är införda 
i den lista över linjer som anges i artikel 24 § 1 i 
fördraget.

§ 5 Dessa enhetliga rättsregler ska inte tillämpas på 
transporter mellan stationer som är belägna i angränsande 
stater, när stationernas infrastruktur förvaltas av en eller 
flera infrastrukturförvaltare som hör hemma i endast en av 
dessa stater.

§ 6 En stat som är part i en konvention om genomgående 
internationell järnvägstransport av gods som är jämförlig med 
dessa enhetliga rättsregler kan, när den ansöker om 
anslutning till fördraget, förklara att den endast kommer att 
tillämpa dessa enhetliga rättsregler på transporter som 
utförs på en del av järnvägsinfrastrukturen på dess 
territorium. Denna del av järnvägsinfrastrukturen ska anges 
exakt och vara förbunden med en medlemsstats 
järnvägsinfrastruktur. När en stat har avgett en sådan 
förklaring, ska dessa enhetliga rättsregler endast tillämpas 
på villkor att

a) den plats där godset tas emot eller den plats där godset 
lämnas ut samt den transportväg som anges i transportavtalet 
är belägna på den angivna infrastrukturen eller 

b) den angivna infrastrukturen förbinder två medlemsstaters 
infrastrukturer och i transportavtalet har angivits som 
transportväg för transittrafik. 

§ 7 En stat som har avgett en förklaring enligt § 6 får när 
som helst återta den genom meddelande till depositarien. 
Återtagandet blir gällande en månad efter den dag då 
depositarien underrättade medlemsstaterna om det. 
Förklaringen ska upphöra att gälla när den konvention som 
avses i § 6 första meningen upphör att vara i kraft för 
staten.

Artikel 2

Offentligrättsliga bestämmelser 

Transporter på vilka dessa enhetliga rättsregler är 
tillämpliga ska fortsatt omfattas av relevanta 
offentligrättsliga bestämmelser, i synnerhet bestämmelser om 
transport av farligt gods, tullbestämmelser och 
djurskyddsbestämmelser.

Artikel 3

Definitioner

I dessa enhetliga rättsregler avses med

a) transportör: den avtalsenliga transportör med vilken 
avsändaren slutit transportavtal enligt dessa enhetliga 
rättsregler eller en efterföljande transportör som är 
ansvarig på grundval av detta avtal,

b) faktisk transportör: en transportör som inte har slutit 
transportavtal med avsändaren, men som den transportör som 
avses i a helt eller delvis har anförtrott utförandet av 
järnvägstransporten,

c) allmänna transportvillkor: de villkor som gäller för 
transportören i form av allmänna villkor eller tariffer vilka 
har laga kraft i alla medlemsstater och blev en integrerad 
del av transportavtalet när detta ingicks,

d) intermodal lastbärare: container, växelflak, påhängsvagn 
eller annan liknande lastenhet som används vid transport med 
flera transportslag.

Artikel 4

Avvikelser

§ 1 Medlemsstaterna får sluta avtal som gör det möjligt att 
avvika från dessa enhetliga rättsregler för transporter som 
utförs uteslutande mellan två stationer belägna på var sin 
sida om gränsen, när det inte finns någon annan station 
mellan dem.

§ 2 När det gäller transporter som utförs mellan två 
medlemsstater genom en stat som inte är medlemsstat får de 
berörda staterna sluta avtal som avviker från dessa enhetliga 
rättsregler.

§ 3 De avtal som avses i §§ 1 och 2 och ikraftträdandet av 
dessa avtal ska meddelas till Mellanstatliga organisationen 
för internationell järnvägstrafik. Organisationens 
generalsekreterare ska underrätta medlemsstaterna och de 
berörda företagen om detta.

Artikel 5

Tvingande rätt

Om inte annat föreskrivs i dessa enhetliga rättsregler, ska 
varje bestämmelse som direkt eller indirekt avviker från 
dessa enhetliga rättsregler vara ogiltig. En sådan 
bestämmelses ogiltighet ska inte medföra att övriga 
bestämmelser i transportavtalet är ogiltiga. En transportör 
kan dock ta på sig större ansvar och förpliktelser än de som 
föreskrivs i dessa enhetliga rättsregler.

Avdelning II

Ingående och fullgörande av transportavtalet

Artikel 6

Transportavtal

§ 1 Genom transportavtalet förbinder sig transportören att 
mot betalning transportera godset till bestämmelseplatsen och 
att lämna ut det till mottagaren.

§ 2 Transportavtalet ska bekräftas genom en fraktsedel som 
överensstämmer med en enhetlig förlaga. Om fraktsedeln 
saknas, är felaktig eller har gått förlorad ska detta dock 
inte påverka avtalets bestånd eller giltighet, utan det ska 
fortfarande lyda under dessa enhetliga rättsregler.

§ 3 Fraktsedeln ska undertecknas av avsändaren och 
transportören. Underskriften får ersättas med en stämpel, 
maskinell kvittering eller på annat lämpligt sätt.

§ 4 Transportören ska på fraktsedelsdubbletten på lämpligt 
sätt intyga att godset har tagits emot och återlämna 
dubbletten till avsändaren.

§ 5 Fraktsedeln ska inte vara likvärdig med ett 
konossement.

§ 6 En fraktsedel ska upprättas för varje 
sändning. Om inte annat överenskommits mellan avsändaren och 
transportören, får en och samma fraktsedel endast avse en 
enda vagn.

§ 7 Om en transport passerar genom Europeiska unionens 
tullområde, på vilket det gemensamma transiteringsförfarandet 
tilllämpas, ska varje sändning åtföljas av en fraktsedel som 
uppfyller kraven i artikel 7.

§ 8 De internationella transportörsorganisationerna ska 
upprätta enhetliga förlagor för fraktsedlar i samråd med de 
internationella kundorganisationerna och medlemsstaternas 
behöriga tullmyndigheter samt med varje mellanstatlig 
organisation för regional ekonomisk integration som är 
behörig att anta sin egen tullagstiftning.

§ 9 Fraktsedeln, inbegripet dubbletten av denna, får 
upprättas i elektronisk form, som kan omvandlas till läsbara 
skrivtecken. Förfarandena för registrering och behandling av 
uppgifterna ska vara likvärdiga i funktionshänseende, i 
synnerhet i fråga om bevisvärdet av den fraktsedel som dessa 
uppgifter utgör.

Artikel 7

Fraktsedelns innehåll

§ 1 Fraktsedeln ska innehålla följande uppgifter:

a) Ort och datum för upprättande av fraktsedeln.

b) Avsändarens namn och adress.

c) Namn och adress avseende den transportör som slutit 
transportavtalet.

d) Namn och adress avseende den person som godset verkligen 
överlämnats till, om denne inte är den transportör som avses 
i led c.

e) Ort och datum för mottagandet av godset.

f) Utlämningsort.

g) Mottagarens namn och adress.

h) Beskrivning av godsets art och förpackningssättet samt, 
för farligt gods, den beskrivning som föreskrivs i 
reglementet om internationell järnvägstransport av farligt 
gods (RID).

i) Antal kollin och de särskilda märken och nummer som är 
nödvändiga för identifiering av styckegods.

j) Vagnsnummer vid transport av hel vagnslast.

k) Numret på det järnvägsfordon som rullar på egna hjul och 
som överlämnas för transport som gods.

l) Dessutom, för intermodal lastbärare, uppgift om kategori, 
nummer eller andra utmärkande egenskaper som är nödvändiga 
för identifiering av dessa.

m) Godsets bruttovikt eller godsets kvantitet uttryckt på 
annat sätt.

n) En noggrann förteckning över sådana handlingar som krävs 
av tullmyndigheter eller andra förvaltningsmyndigheter och 
som har fogats till fraktsedeln eller ställts till 
transportörens förfogande hos en i vederbörlig ordning utsedd 
myndighet eller hos ett organ som utsetts i avtalet.

o) Kostnader som är hänförliga till transporten (frakt, 
tilläggsavgifter, tullavgifter och andra kostnader som 
uppkommer från det att avtalet slutits tills utlämning sker), 
i den mån de ska betalas av mottagaren eller varje annan 
uppgift om att kostnaderna ska betalas av mottagaren.

p) Uppgift om att dessa enhetliga rättsregler ska tillämpas 
på transporten, utan hinder av eventuella klausuler med 
motsatt innebörd.

§ 2 Fraktsedeln ska i förekommande fall dessutom innehålla 
följande uppgifter:

a) Vid transport med efterföljande transportörer, den 
transportör som ska lämna ut godset, när denne har givit sitt 
samtycke till att föras upp på fraktsedeln.

b) De kostnader som avsändaren förbinder sig att betala.

c) Beloppet för det efterkrav som ska uppbäras vid utlämning 
av godset.

d) Godsets deklarerade värde och det belopp som utgör 
särskilt leveransintresse.

e) Den överenskomna leveransfristen.

f) Den överenskomna transportvägen.

g) En förteckning över handlingar som inte nämns i § 1 n och 
som överlämnats till transportören.

h) Avsändarens uppgifter om antalet plomberingar har fästs 
vid vagnen och en beskrivning av dessa.

§ 3 Avtalsparterna får skriva in andra uppgifter som de anser 
användbara på fraktsedeln.

Artikel 8

Ansvar för uppgifterna i fraktsedeln

§ 1 Avsändaren ska ansvara för alla kostnader och skador som 
transportören åsamkas på grund av att

a) avsändarens uppgifter på fraktsedeln är oriktiga, 
otydliga, ofullständiga eller har förts in på fel ställe på 
fraktsedeln, eller 

b) avsändaren har underlåtit att föra in de uppgifter som 
föreskrivs i RID.

§ 2 Om transportören för in uppgifter på fraktsedeln på 
begäran av avsändaren ska han anses handla på avsändarens 
vägnar, tills motsatsen bevisats.

§ 3 Om fraktsedeln inte innehåller den uppgift som anges i 
artikel 7 § 1 p, ska transportören vara ansvarig för alla 
kostnader och skador som den som har rätt till godset åsamkas 
på grund av denna underlåtenhet.

Artikel 9

Farligt gods

Om avsändaren har underlåtit att föra in de uppgifter som 
föreskrivs i RID får transportören, när som helst om 
omständigheterna så kräver, lossa eller förstöra godset eller 
oskadliggöra det utan att betala ersättning, utom om 
transportören vid mottagandet hade kännedom om att godset var 
farligt.

Artikel 10

Betalning av kostnader

§ 1 Om inte annat överenskommits mellan avsändaren och 
transportören, ska kostnaderna (frakt, tilläggsavgifter, 
tullavgifter och andra kostnader som uppkommer från det att 
avtalet sluts till dess att det lämnas ut) betalas av 
avsändaren.

§ 2 När kostnaderna, på grund av en överenskommelse mellan 
avsändaren och transportören, ska betalas av mottagaren och 
mottagaren varken har övertagit fraktsedeln, gjort sina 
rättigheter gällande enligt artikel 17 § 3 eller ändrat 
fraktavtalet enligt artikel 18, ska avsändaren vara skyldig 
att betala kostnaderna.

Artikel 11

Undersökning

§ 1 Transportören ska ha rätt att när som helst undersöka om 
transportvillkoren är uppfyllda och om sändningen svarar mot 
de uppgifter som avsändaren har fört in på fraktsedeln. När 
undersökningen avser sändningens innehåll, ska den om möjligt 
ske i närvaro av den som har rätt till godset; i de fall 
detta inte är möjligt ska transportören tillkalla två 
oberoende vittnen, om det inte finns några andra bestämmelser 
i den stat där undersökningen äger rum.

§ 2 Om sändningen inte svarar mot de uppgifter som förts in 
på fraktsedeln eller om bestämmelserna om transport av gods 
som tas emot på vissa villkor inte har följts, ska resultatet 
av undersökningen antecknas på det exemplar av fraktsedeln 
som åtföljer godset och, om transportören har kvar 
fraktsedelsdubbletten, även på denna. I så fall ska 
kostnaderna för undersökningen påföras godset, om de inte 
betalas omedelbart.

§ 3 När avsändaren lastar godset, har han rätt att kräva att 
transportören undersöker godsets skick och förpackning samt 
riktigheten av uppgifterna i fraktsedeln i fråga om antal 
kollin, märkning och nummer samt bruttovikt eller kvantitet 
som angivits på annat sätt. Transportören är endast skyldig 
att utföra undersökningen om den har möjlighet att göra det 
på lämpligt sätt. Transportören får kräva betalning för 
undersökningskostnaderna. Resultatet av undersökningarna ska 
noteras på fraktsedeln.

Artikel 12

Fraktsedelns bevisvärde

§ 1 Fraktsedeln ska tills motsatsen visats gälla som bevis 
för att transportavtalet har ingåtts och för villkoren i 
transportavtalet samt för transportörens mottagande av 
godset.

§ 2 När transportören har lastat godset ska fraktsedeln tills 
motsatsen visats gälla som bevis för att godset är i det 
skick och har den förpackning som uppgivits på fraktsedeln, 
eller, om det inte finns några sådana uppgifter, för att 
godset såg ut att vara i gott skick när transportören tog 
emot det och för att uppgifterna i fraktsedeln om antal 
kollin, märkning och nummer samt bruttovikt eller på annat 
sätt angiven kvantitet är riktiga.

§ 3 När avsändaren har lastat godset ska fraktsedeln, i de 
fall transportören har kontrollerat godsets och 
förpackningens skick och riktigheten av de uppgifter som 
angivits i enlighet med 2 § och bekräftat riktigheten på 
fraktsedeln, gälla som bevis tills annat visats för att 
godset och dess förpackning var i det skick som anges på 
fraktsedeln eller, om inget har angivits på fraktsedeln, såg 
ut att vara i gott skick.

§ 4 Fraktsedeln ska dock inte räcka som bevis om den 
innehåller ett motiverat förbehåll. Ett skäl för förbehåll 
kan vara att transportören inte har möjlighet att på lämpligt 
sätt undersöka om sändningen svarar mot uppgifterna i 
fraktsedeln.

Artikel 13

Lastning och lossning av godset

§ 1 Avsändaren och transportören ska komma överens om vem som 
ska lasta och lossa godset. Om det inte finns någon sådan 
överenskommelse ska lastningen och lossningen åligga 
transportören när det gäller styckegods. För hela vagnslaster 
ska dock lastningen åligga avsändaren medan lossningen efter 
utlämningen ska åligga mottagaren.

§ 2 Avsändaren ska vara ansvarig för alla följder av en 
bristfällig lastning som har utförts av honom och ska 
särskilt ersätta den skada som transportören åsamkats på 
grund av detta. Det ankommer på transportören att visa att 
lastningen har varit bristfällig.

Artikel 14

Förpackning

Avsändaren ska vara ansvarig gentemot transportören för alla 
skador och kostnader på grund av att godset saknar 
förpackning eller att förpackningen är bristfällig, om inte 
bristfälligheten var uppenbar eller känd av transportören när 
han tog emot godset och han inte har gjort förbehåll om 
detta.

Artikel 15

Fullgörande av förvaltningsmyndigheters föreskrifter

§ 1 För att fullgöra de åtgärder som krävs av tullmyndigheter 
eller andra förvaltningsmyndigheter innan godset lämnas ut 
ska avsändaren till fraktsedeln foga de handlingar som behövs 
eller ställa dem till transportörens förfogande och ge honom 
alla erforderliga upplysningar. 

§ 2 Transportören ska inte vara skyldig att undersöka om 
dessa handlingar och upplysningar är riktiga eller 
fullständiga. Avsändaren ska vara ansvarig gentemot 
transportören för alla skador som kan uppstå till följd av 
att dessa handlingar och upplysningar saknas, är 
ofullständiga eller oriktiga, om felet inte beror på 
transportören.

§ 3 Transportören ska vara ansvarig för följderna av att de 
handlingar som nämns i fraktsedeln och åtföljer denna eller 
som har anförtrotts honom går förlorade eller används på ett 
oriktigt sätt, om inte förlusten eller den skada som 
uppkommit genom att dessa handlingar använts på ett oriktigt 
sätt beror på omständigheter som transportören inte kunnat 
undvika eller förebygga följderna av. Ett eventuellt 
skadestånd får dock inte överstiga vad som skulle ha betalats 
vid förlust av godset.

§ 4 Avsändaren kan genom en anteckning i fraktsedeln, eller 
mottagaren kan genom en anvisning enligt artikel 18 § 3, 
begära att

a) själv eller genom ombud få närvara för att lämna 
upplysningar och göra påpekanden, när de åtgärder vidtas som 
krävs av tullmyndigheter eller andra 
förvaltningsmyndigheter,

b) själv eller genom ombud få vidta de åtgärder som krävs av 
tullmyndigheter eller andra förvaltningsmyndigheter, i den 
mån detta är tillåtet enligt lagar och bestämmelser i den 
stat där åtgärderna ska vidtas,

c) få betala tullavgifter och andra kostnader, om han eller 
hans ombud är närvarande vid de åtgärder som krävs av 
tullmyndigheter eller andra förvaltningsmyndigheter eller om 
han själv vidtar dem, i den mån betalningen är tillåten 
enligt lagar och bestämmelser i den stat där åtgärderna ska 
vidtas.

I sådana fall får varken avsändaren eller den mottagare som 
har rätt att förfoga över godset, eller deras ombud, ta 
godset i besittning.

§ 5 Om avsändaren har angett en plats där de åtgärder som 
krävs av tullmyndigheter eller andra förvaltningsmyndigheter 
ska vidtas, och de föreskrifter som gäller på den platsen 
inte medger att åtgärderna vidtas där, eller om avsändaren 
för dessa åtgärder har lämnat andra anvisningar som inte kan 
följas, ska transportören förfara på det sätt som den anser 
vara förmånligast för den som har rätt till godset samt 
underrätta avsändaren om de vidtagna åtgärderna.

§ 6 Om avsändaren har åtagit sig att betala tullavgifterna 
kan transportören efter eget val ombesörja tullklareringen 
under transporten eller på bestämmelseplatsen.

§ 7 Transportören kan dock förfara enligt § 5 om mottagaren 
inte har övertagit fraktsedeln inom den tidsfrist som anges i 
de föreskrifter som gäller på bestämmelseplatsen.

§ 8 Avsändaren är skyldig att följa de föreskrifter som 
meddelas av tullmyndigheter eller andra 
förvaltningsmyndigheter om godsets förpackning och om 
täckning med presenning. Om avsändaren inte har förpackat 
godset eller täckt det med presenning enligt dessa 
föreskrifter, får transportören ombesörja detta; kostnaderna 
i samband härmed ska påföras godset.

Artikel 16

Leveransfrister

§ 1 Avsändaren och transportören ska komma överens om 
leveransfristen. Om det inte finns någon överenskommelse får 
denna frist inte vara längre än den som anges i §§ 2–4.

§ 2 Om inte annat följer av §§ 3 och 4, ska de längsta 
leveransfristerna vara enligt följande:

a) För hela vagnslaster

- expedieringsfrist 12 timmar,

- transportfrist, för varje påbörjad sträcka av 400 km 24 
timmar,

b) för styckegodssändningar

- expedieringsfrist 24 timmar,

- transportfrist, för varje påbörjad sträcka av 200 km 24 
timmar.

Avstånden ska avse den överenskomna transportsträckan eller, 
om sådan överenskommelse saknas, den kortaste möjliga 
transportsträckan.

§ 3 Transportören får fastställa tilläggsfrister av viss 
bestämd längd i följande fall:

a) Sändningar som transporteras

- över linjer med olika spårvidd,

- till sjöss eller på inre vattenvägar,

- på väg, om det inte finns någon järnvägsförbindelse,

b) under osedvanliga förhållanden som förorsakar en ovanlig 
ökning av trafiken eller ovanliga driftsvårigheter. 

Längden på tilläggsfristerna ska anges i de allmänna 
transportvillkoren.

§ 4 Leveransfristen ska börja löpa efter det att godset har 
tagits emot; den ska förlängas med den fördröjning som 
förorsakats utan fel eller försummelse från transportörens 
sida. Leveransfristen ska avbrytas på söndagar och allmänna 
helgdagar.

Artikel 17

Utlämning av gods

§ 1 Transportören ska på den avtalade utlämningsorten lämna 
ut fraktsedeln och godset till mottagaren mot kvitto på 
mottagandet och mot betalning av de belopp som ska erläggas 
enligt transportavtalet. 

§ 2 Om följande åtgärder vidtas enligt de föreskrifter som 
gäller på utlämningsorten, ska de jämställas med utlämning 
till mottagaren:

a) godset överlämnas till en tull- eller skattemyndighet i en 
tjänste- eller lagerlokal som används av myndigheten och som 
inte står under tranportörens uppsikt,

b) godset läggs upp till förvaring hos transportören eller 
lämnas till en speditör eller ett allmänt lager för 
förvaring.

§ 3 Sedan godset har kommit fram till utlämningsorten kan 
mottagaren fordra att transportören lämnar ut fraktsedeln och 
godset till honom. Om förlust av godset har fastställts eller 
om godset inte har kommit fram vid utgången av den frist som 
avses i artikel 29 § 1, kan mottagaren i eget namn göra sina 
rättigheter på grund av transportavtalet gällande gentemot 
transportören.

§ 4 Den som har rätt till godset får vägra att ta emot det, 
även efter det att han har erhållit fraktsedeln och betalat 
kostnaderna enligt transportavtalet, så länge en undersökning 
som han har begärt för att fastställa en påstådd skada inte 
har utförts.

§ 5 I övrigt ska utlämningen av gods ske enligt de 
föreskrifter som gäller på utlämningsorten.

§ 6 Om godset har levererats utan att efterkravsbeloppet 
dessförinnan har betalats, ska transportören vara skyldig att 
ersätta avsändaren, dock högst med efterkravets belopp, men 
utan inskränkning i hans rätt till återkrav gentemot 
mottagaren.

Artikel 18

Rätt att förfoga över godset

§ 1 Avsändaren har rätt att förfoga över godset och att i 
efterhand ändra transportavtalet. Han får bland annat begära 
att transportören ska 

a) stoppa transporten av godset,

b) skjuta upp utlämningen av godset,

c) lämna ut godset till en annan mottagare än den som anges i 
fraktsedeln,

d) lämna ut godset på en annan plats än den som anges i 
fraktsedeln.

§ 2 Avsändarens rätt att ändra transportavtalet upphör, även 
om han innehar fraktsedelsdubbletten, när mottagaren har

a) övertagit fraktsedeln,

b) tagit emot godset,

c) gjort sina rättigheter gällande enligt artikel 17 § 3,

d) blivit berättigad, enligt § 3, att ändra transportavtalet; 
från denna tidpunkt åligger det transportören att följa 
mottagarens anvisningar.

§ 3 Mottagaren har rätt att ändra transportavtalet så snart 
fraktsedeln har upprättats, om inte avsändaren har angett 
något annat i fraktsedeln. 

§ 4 Mottagarens rätt att ändra transportavtalet upphör när 
han har

a) övertagit fraktsedeln,

b) tagit emot godset,

c) gjort sina rättigheter gällande enligt artikel 17 § 3,

d) givit anvisningar enligt § 5 om att godset ska lämnas ut 
till en annan person och denna person har gjort sina 
rättigheter gällande enligt artikel 17 § 3.

§ 5 Om mottagaren har givit anvisningar om att godset ska 
lämnas ut till en annan person, har denna person inte rätt 
att ändra transportavtalet.

Artikel 19

Utövande av förfoganderätten

§ 1 När avsändaren eller, i det fall som avses i artikel 18 § 
3, mottagaren vill ändra transportavtalet i efterhand, ska 
han för transportören lägga fram den fraktsedelsdubblett i 
vilken ändringarna ska göras.

§ 2 Avsändaren eller, i det fall som avses i artikel 18 § 3, 
mottagaren ska gottgöra transportören för de kostnader och 
den skada som det innebär att göra ändringarna i efterhand.

§ 3 De ändringar som görs i efterhand måste, när anvisningen 
når den som ska göra ändringarna, vara möjliga, tillåtliga 
och rimliga att göra, och de får varken hindra den normala 
verksamheten i transportörens företag eller skada avsändarna 
eller mottagarna av andra sändningar.

§ 4 Ändringar i efterhand får inte innebära att sändningen 
delas upp.

§ 5 När transportören på grund av vad som sägs i § 3 inte kan 
utföra de anvisningar han får, ska han omedelbart underrätta 
den person som givit anvisningarna.

§ 6 Vid fel eller försummelse från transportörens sida ska 
denne vara ansvarig för följderna av att en ändring i 
efterhand inte görs eller görs bristfälligt. Eventuellt 
skadestånd får dock inte överstiga vad som skulle ha betalats 
vid förlust av godset.

§ 7 Om transportören genomför avsändarens ändringar i 
efterhand utan att kräva att fraktsedelsdubbletten visas upp, 
ska han vara ansvarig för den skada som mottagaren lider om 
fraktsedelsdubbletten har överlämnats till denne. Eventuellt 
skadestånd får dock inte överstiga vad som skulle ha betalats 
vid förlust av godset.

Artikel 20

Transporthinder

§ 1 Vid transporthinder ska transportören bestämma om det är 
lämpligt att han själv väljer en annan transportväg för 
godset eller om det ligger i den persons intresse som har 
rätt till godset att anvisningar begärs från denne, och 
därvid ge honom alla användbara upplysningar som 
transportören har tillgång till.

§ 2 Om det inte är möjligt att fortsätta transporten, ska 
transportören begära anvisningar av den som har rätt att 
förfoga över godset. Om transportören inte kan få 
anvisningarna i tid, ska han vidta de åtgärder som han anser 
vara mest fördelaktiga för den som har rätt att förfoga över 
godset.

Artikel 21

Utlämningshinder

§ 1 Om det föreligger hinder för godsets utlämning, ska 
transportören omedelbart underrätta avsändaren och begära 
anvisningar från denne, utom om avsändaren i fraktsedeln har 
begärt att godset utan vidare ska återsändas till honom ifall 
hinder för utlämning uppstår.

§ 2 Om hindret för utlämningen upphör innan avsändarens 
anvisningar har nått transportören, ska godset lämnas ut till 
mottagaren. Avsändaren ska omedelbart underrättas om detta.

§ 3 Om mottagaren vägrar att ta emot godset, ska avsändaren 
ha rätt att ge anvisningar, även om han inte kan visa upp 
fraktsedelsdubbletten.

§ 4 Om utlämningshindret uppstår efter det att mottagaren har 
ändrat transportavtalet enligt artikel 18 §§ 3–5, ska 
transportören underrätta mottagaren.

Artikel 22

Följder av transporthinder och utlämningshinder

§ 1 Transportören ska ha rätt till återbetalning av kostnader 
som uppkommit på grund av

a) att han begärt anvisningar,

b) att han genomfört erhållna anvisningar,

c) att de begärda anvisningarna inte når honom eller inte når 
honom i tid,

d) att han fattat ett beslut enligt artikel 20 § 1 utan att 
ha begärt anvisningar, 

om inte dessa kostnader beror på fel eller försummelse från 
hans sida. Han får i synnerhet uppbära den frakt som är 
tillämplig för den tillryggalagda transportsträckan och ska 
ha rätt till de leveransfrister som gäller för denna 
sträcka.

§ 2 I de fall som avses i artikel 20 § 2 och i artikel 21 § 1 
får transportören omedelbart lossa godset vilket ska bekostas 
av den som har rätt till det. Efter denna lossning ska 
transporten anses vara avslutad. Transportören ska då ta hand 
om godset för den berättigades räkning. Han får dock anförtro 
godset till en annan person och ska då endast ansvara för att 
vara omdömesgill i sitt val av denna person. Kostnaderna som 
uppkommit till följd av transportavtalet och alla andra 
kostnader ska bestå.

§ 3 Transportören får låta godset gå till försäljning utan 
att vänta på anvisningar från den som har rätt till godset, 
när detta är motiverat på grund av godsets begränsade 
hållbarhet eller skick eller när lagringskostnaderna inte 
står i proportion till godsets värde. I andra fall får han 
även låta godset gå till försäljning om han inte inom skälig 
tid från den som har rätt till godset har fått andra 
anvisningar som det är skäligt att kräva att han ska följa.

§ 4 Om godset har sålts ska försäljningsbeloppet efter avdrag 
för de kostnader som belastar godset ställas till den 
berättigades förfogande. Om försäljningsbeloppet understiger 
dessa avgifter, ska avsändaren betala mellanskillnaden.

§ 5 I händelse av försäljning ska förfarandet bestämmas av de 
lagar och bestämmelser som gäller på den plats där godset 
finns, eller av praxis på denna plats.

§ 6 Om avsändaren vid transporthinder eller utlämningshinder 
inte lämnar anvisningar inom rimlig tid och om 
transporthindret eller utlämningshindret inte kan undanröjas 
enligt §§ 2 och 3, får transportören återsända godset till 
avsändaren eller, om det är berättigat, förstöra det på 
dennes bekostnad.

Avdelning III

Ansvar

Artikel 23

Förutsättningar för ansvar

§ 1 Transportören ska vara ansvarig för skada som uppkommer 
till följd av att godset helt eller delvis går förlorat eller 
skadas under tiden från det att godset tas emot till dess att 
det lämnas ut samt för skada som uppkommer till följd av att 
leveransfristen överskrids, oavsett vilken 
järnvägsinfrastruktur som används.

§ 2 Transportören ska vara fri från detta ansvar i den mån 
förlusten, skadan eller överskridandet av leveransfristen 
beror på fel eller försummelse av den skadelidande, på en 
anvisning av denne som inte har föranletts av fel eller 
försummelse från transportörens sida, på fel i själva godset 
(inre förstöring, avdunstning, osv.) eller på omständigheter 
som transportören inte hade kunnat undgå och vars följder han 
inte kunnat förebygga.

§ 3 Transportören ska vara fri från detta ansvar i den mån 
förlusten eller skadan härrör från en sådan särskild risk som 
är förbunden med ett eller flera av följande förhållanden:

a) Godset har transporterats i öppen vagn enligt de allmänna 
transportvillkoren eller när detta har avtalats särskilt och 
antecknats i fraktsedeln. Med undantag för skador som 
uppkommer på godset till följd av atmosfärisk inverkan ska 
gods som lastats på intermodal lastbärare och slutna 
vägfordon som transporteras på vagnar inte anses vara 
transporterade i öppna vagnar. Om avsändaren för transport av 
gods i öppna vagnar använder presenning som täckning, ska 
transportören ha samma ansvar som det som åligger honom vid 
transport i öppna vagnar som inte är täckta med presenning, 
även om det är fråga om gods som enligt de allmänna 
transportreglerna inte transporteras i öppna vagnar.

b) Godset är inte förpackat eller är bristfälligt förpackat, 
om godsets beskaffenhet gör det utsatt för svinn eller skada 
när förpackningen är bristfällig eller saknas.

c) Godset har lastats av avsändaren eller lossats av 
mottagaren.

d) Godsets beskaffenhet gör det utsatt för fara att helt 
eller delvis gå förlorat eller skadas, särskilt genom 
bräckning, rost, inre självförstöring, uttorkning eller 
svinn.

e) Godset har betecknats eller numrerats på ett otydligt, 
oriktigt eller ofullständigt sätt.

f) Transporten gäller levande djur.

g) Det är fråga om en transport som enligt tillämpliga 
bestämmelser eller enligt en överenskommelse mellan 
avsändaren och transportören som har tagits in i fraktsedeln 
ska åtföljas av en tillsynsman, om förlusten eller skadan har 
uppkommit som en följd av en sådan fara som skulle avvärjas 
genom att tillsynsmannen följde med.

Artikel 24

Ansvar vid transport av järnvägsfordon som gods

§ 1 Vid transport av järnvägsfordon som rullar på egna hjul 
och som lämnas till transport som gods ska transportören vara 
ansvarig för skada som uppkommer till följd av att fordonet 
eller dess lösa delar förloras eller skadas under tiden från 
det att godset tas emot till dess att det lämnas ut samt 
skada som uppkommer till följd av att leveransfristen 
överskrids, om transportören inte kan visa att skadan inte 
har uppkommit genom fel eller försummelse från hans sida.

§ 2 Transportören ska inte vara ansvarig för skada som 
uppkommer till följd av förlust av tillbehör som inte finns 
angivna på fordonets båda långsidor eller på den 
inventarieförteckning som åtföljer fordonet.

Artikel 25

Bevisskyldighet

§ 1 Det ska ankomma på transportören att visa att förlusten, 
skadan eller leveransfristens överskridande har orsakats av 
något sådant förhållande som avses i artikel 23 § 2.

§ 2 Om transportören visar att förlusten eller skadan med 
hänsyn till de föreliggande omständigheterna kan vara en 
följd av en eller flera av de särskilda risker som anges i 
artikel 23 § 3, ska det antas att så är fallet. Den som har 
rätt till godset får dock styrka att förlusten eller skadan 
inte alls eller inte uteslutande är en följd av en sådan 
risk.

§ 3 Antagandet enligt § 2 får inte göras i det fall som avses 
i artikel 23 § 3 a, när det är fråga om en onormalt stor 
förlust eller om förlust av hela kollin.

Artikel 26

Efterföljande transportörer

När en transport som omfattas av ett enda transportavtal 
utförs av flera efterföljande transportörer, ska varje 
transportör genom att ta emot godset med fraktsedeln bli part 
i transportavtalet i enlighet med villkoren i fraktsedeln och 
ta på sig de skyldigheter som följer av detta. I ett sådant 
fall ska varje transportör vara ansvarig för transporten 
under hela transportsträckan till dess att godset har lämnats 
ut.

Artikel 27

Faktisk transportör

§ 1 När en transportör helt eller delvis har anförtrott 
transporten till en faktisk transportör, oavsett om det sker 
i enlighet med en möjlighet som medges i transportavtalet 
eller ej, ska transportören ändå vara ansvarig för hela 
transporten.

§ 2 Alla bestämmelser i dessa enhetliga rättsregler som rör 
transportörens ansvar gäller också den faktiska 
transportörens ansvar för den transport denne utför. 
Artiklarna 36 och 41 ska tillämpas när talan förs mot de 
anställda eller andra personer vilkas tjänster den faktiska 
transportören anlitar för att utföra transporten.

§ 3 Särskilda överenskommelser genom vilka transportören åtar 
sig förpliktelser som inte krävs enligt dessa enhetliga 
rättsregler eller avstår från rättigheter som följer av dessa 
enhetliga rättsregler ska inte gälla gentemot en faktisk 
transportör som inte uttryckligen och skriftligen har 
godtagit dem. Oavsett om den faktiska transportören har 
godtagit en särskild överenskommelse eller ej, ska 
transportören vara bunden av de skyldigheter eller avståenden 
som följer av den.

§ 4 När och i den mån både transportören och den faktiska 
transportören är ansvariga ska ansvaret vara solidariskt.

§ 5 Det sammanlagda ersättningsbelopp som ska betalas av 
transportören, den faktiska transportören samt deras 
anställda och andra personer vilkas tjänster de anlitar för 
att utföra transporten, ska inte överstiga de gränser som 
anges i dessa enhetliga rättsregler.

§ 6 Denna artikel ska inte påverka den rätt till återkrav som 
kan föreligga mellan transportören och den faktiska 
transportören.

Artikel 28

Antagande om skada vid nyinlämning

§ 1 När en försändelse som har transporterats enligt dessa 
enhetliga rättsregler har nyinlämnats enligt samma 
rättsregler och en partiell förlust eller en skada har 
fastställts efter nyinlämningen, ska det antas att förlusten 
eller skadan har uppstått under den tid då det senaste 
transportavtalet fullgjordes, om försändelsen hela tiden har 
varit i transportörens vård och den har nyinlämnats sådan den 
kom fram till nyinlämningsplatsen.

§ 2 Ett sådant antagande ska även gälla när transportavtalet 
före nyinlämningen inte omfattades av dessa enhetliga 
rättsregler, om reglerna hade varit tillämpliga vid en 
genomgående transport mellan den första avsändningsplatsen 
och den slutliga bestämmelseplatsen.

§ 3 Ett sådant antagande ska vidare gälla när 
transportavtalet före nyinlämningen omfattades av en 
konvention om genomgående internationell järnvägstransport av 
gods som är jämförlig med dessa enhetliga rättsregler och när 
den konventionen innehåller samma rättsliga antagande till 
förmån för sändningar som görs enligt dessa enhetliga 
rättsregler.

Artikel 29

Antagande att gods har gått förlorat

§ 1 Utan att behöva lägga fram ytterligare bevisning får den 
som har rätt till godset anse godset som förlorat om det inte 
har lämnats ut till mottagaren eller hållits tillgängligt för 
honom inom 30 dagar efter leveransfristens utgång.

§ 2 När en skadelidande tar emot ersättning för förlorat 
gods, får han skriftligen begära att han ska underrättas 
omedelbart om godset kommer till rätta inom ett år efter det 
att ersättning har utbetalats. Transportören ska skriftligen 
bekräfta en sådan begäran.

§ 3 Inom 30 dagar efter det att den berättigade har fått den 
underrättelse som avses i § 2 får han begära att godset 
lämnas ut till honom mot betalning av kostnaderna enligt 
transportavtalet och mot återbetalning av den ersättning som 
han har fått, i förekommande fall med avdrag för de kostnader 
som kan ha räknats in i ersättningen. Han ska dock behålla 
rätten till ersättning för att leveransfristen har 
överskridits enligt artiklarna 33 och 35.

§ 4 Om någon begäran inte framställs enligt § 2 eller 
anvisningar inte ges inom den frist som anges i § 3, eller om 
godset kommer till rätta senare än ett år efter den dag då 
ersättningen betalades ut, får transportören förfoga över 
godset enligt gällande lagar och bestämmelser på den plats 
där godset finns.

Artikel 30

Ersättning vid förlust

§ 1 För gods som har gått helt eller delvis förlorat ska 
transportören betala ersättning med ett belopp som beräknas 
efter börspriset eller, om börspris saknas, efter 
marknadspriset, eller om båda dessa värden saknas, efter det 
gängse värdet av gods av samma slag och kvalitet på 
avsändningsorten vid den tidpunkt då godset togs emot. Någon 
ytterligare ersättning utgår inte.

§ 2 Ersättningen får inte överstiga 17 beräkningsenheter per 
kilogram av förlusten i bruttovikt.

§ 3 Vid förlust av ett järnvägsfordon som rullar på egna hjul 
och som lämnas till transport som gods, eller av en 
intermodal lastbärare, eller lösa delar till dessa, ska 
ersättningen vara begränsad till fordonets eller den 
intermodal lastbärarens eller deras lösa delars gängse värde 
vid den tidpunkt och på den plats där förlusten skedde, och 
inget ytterligare skadestånd ska betalas. Om det är omöjligt 
att fastställa tidpunkt och plats för förlusten, ska 
ersättningen vara begränsad till det gängse värdet på 
avsändningsorten vid den tidpunkt då fordonet togs emot.

§ 4 Transportören ska dessutom betala tillbaka 
transportavgiften, erlagda tullavgifter och andra utlägg i 
samband med transporten av det gods som har gått förlorat, 
med undantag av punktskatter på varor som transporteras inom 
ramen för suspensiva tullförfaranden.

Artikel 31

Ansvar för viktförlust vid transport

§ 1 I fråga om gods som till följd av sin beskaffenhet 
vanligen förlorar vikt på grund av själva transporten ska 
transportören, oberoende av den tillryggalagda 
transportsträckan, endast ansvara för den del av 
viktförlusten som överstiger följande procentsatser:

a) Två procent av vikten för flytande varor eller för gods 
som har lämnats in till transport i fuktigt tillstånd.

b) En procent av vikten för torra godsslag.

§ 2 Transportören får inte åberopa den inskränkning i 
ansvaret som anges i § 1, om det visas att viktförlusten med 
hänsyn till omständigheterna inte kan hänföras till de 
orsaker som gör att en viss viktförlust godtas.

§ 3 När flera kollin transporteras enligt samma fraktsedel 
ska viktförlusten vid transport beräknas för varje kolli för 
sig, om dess vikt vid avsändningen har angetts särskilt i 
fraktsedeln eller kan fastställas på något annat sätt.

§ 4 Om godset har gått helt förlorat, eller om kollin har 
gått förlorade, ska avdrag inte göras för viktförlust vid 
beräkning av ersättningen.

§ 5 Denna artikel innebär inte någon inskränkning i 
tillämpningen av artiklarna 23 och 25.

Artikel 32

Ersättning vid skada

§ 1 När gods har skadats ska transportören betala ett belopp 
som svarar mot minskningen av godsets värde, men inte 
ytterligare skadestånd. Beloppet ska beräknas genom att den 
procentsats varmed godset har minskat i värde på 
bestämmelseorten tillämpas på godsets värde fastställt på det 
sätt som anges i artikel 30.

§ 2 Ersättningen ska inte överstiga

a) det belopp som skulle ha betalats om försändelsen hade 
gått helt förlorad,

b) om endast en del av försändelsen har förlorat i värde 
genom skadan, det belopp som skulle ha betalats om den del av 
försändelsen som minskat i värde hade gått förlorad.

§ 3 Vid skada på ett järnvägsfordon som rullar på egna hjul 
och som lämnas till transport som gods, eller av en 
intermodal lastbärare, eller lösa delar till dessa, ska 
ersättning endast betalas för reparationskostnaden, men inget 
ytterligare skadestånd. Ersättningen ska inte överstiga det 
belopp som skulle ha betalats om varan gått förlorad.

§ 4 Transportören ska dessutom, efter den procentsats som 
fastställs i § 1, betala tillbaka de kostnader som anges i 
artikel 30 § 4.

Artikel 33

Ersättning när leveransfristen överskrids

§ 1 Om skada har uppstått till följd av att leveransfristen 
har överskridits, däri inbegripet skada på godset, ska 
transportören betala skadestånd, som inte får överskrida ett 
belopp som motsvarar fyra gånger transportavgiften.

§ 2 Om godset har gått helt förlorat, ska ersättning inte 
betalas enligt § 1 utöver ersättning enligt artikel 30.

§ 3 Om godset har gått förlorat delvis, får den ersättning 
som anges i § 1 inte överstiga ett belopp som motsvarar fyra 
gånger transportavgiften för den del av försändelsen som inte 
har gått förlorad.

§ 4 Om skadan på godset inte har orsakats av att 
leveransfristen har överskridits, ska ersättning enligt § 1 i 
förekommande fall betalas utöver ersättning enligt artikel 
32.

§ 5 Den sammanlagda ersättningen enligt § 1 och artiklarna 30 
och 32 får inte i något fall överstiga den ersättning som 
skulle ha betalats om godset hade gått helt förlorat.

§ 6 Om leveransfristen enligt artikel 16 § 1 har fastställts 
genom överenskommelse, kan andra former av ersättning än dem 
som anges i § 1 överenskommas. Om de leveransfrister som 
anges i artikel 16 §§ 2–4 i ett sådant fall har överskridits, 
kan den som har rätt till godset begära ersättning antingen 
enligt den ovannämnda överenskommelsen eller enligt §§ 1–5.

Artikel 34

Ersättning när det finns en värdedeklaration

Avsändaren och transportören kan komma överens om att 
avsändaren i fraktsedeln ska deklarera ett värde på godset 
som överstiger den gräns som anges i artikel 30 § 2. I så 
fall ska det deklarerade värdet ersätta denna gräns.

Artikel 35

Ersättning vid leveransintresse

Avsändaren och transportören kan komma överens om att 
avsändaren i fraktsedeln ska ange ett belopp i siffror för 
ett särskilt leveransintresse, i händelse av att godset går 
förlorat eller skadas eller att leveransfristen överskrids. 
Om leveransintresse har deklarerats, får ersättning begäras 
för visad ytterligare skada utöver vad som anges i artiklarna 
30, 32 och 33 upp till det deklarerade beloppet.

Artikel 36

Förlust av rätt att åberopa begränsning av 
skadeståndsansvar

De begränsningar av skadeståndsansvaret som anges i artikel 
15 § 3, artikel 19 §§ 6 och 7 samt artiklarna 30 och 32–35 
ska inte tillämpas om det visas att transportören orsakat 
skadan genom handling eller underlåtenhet antingen i 
avsikt att vålla en sådan skada eller hänsynslöst och med 
insikt att en sådan skada sannolikt skulle uppkomma.

Artikel 37

Omräkning och ränta

§ 1 När beräkningen av ersättning medför omräkning av belopp 
i utländsk valuta ska beräkningen göras enligt kursen på den 
plats där och vid den tidpunkt då ersättningen betalas.

§ 2 Den berättigade får kräva ränta på ersättningsbeloppet 
med fem procent per år från och med den dag då krav 
framställdes enligt artikel 43 eller, om något krav inte 
framställts, från och med den dag då talan väcks vid 
domstol.

§ 3 Om den berättigade inte inom en skälig frist som har 
fastställts för honom till transportören överlämnar den 
dokumentation som denne behöver för att kunna slutföra 
behandlingen av kraven, utgår inte ränta för tiden från det 
att fristen går ut till dess att dokumentationen 
överlämnas.

Artikel 38

Ansvar vid järnvägs- och sjötrafik

§ 1 Vid transport i kombinerad järnvägs- och sjötrafik på de 
linjer som avses i artikel 24 § 1 i grundfördraget får varje 
stat, genom att begära att en uppgift om detta ska tas med i 
listan över linjer som omfattas av de enhetliga 
rättsreglerna, till de grunder för befrielse från ansvar som 
anges i artikel 23 lägga samtliga nedan angivna grunder:

a) Brand, om transportören visar att den inte har orsakats av 
fel eller försummelse av honom, befälhavaren, besättningen, 
lotsen eller någon person i hans tjänst.

b) Räddning av eller försök till räddning av liv eller 
egendom till sjöss.

c) Lastning av godset på däck, om lastningen har skett enligt 
ett medgivande av avsändaren i fraktsedeln och godset inte 
transporteras i järnvägsvagn.

d) Fara, våda eller olycka till sjöss eller i andra 
farvatten.

§ 2 Transportören får åberopa de grunder för befrielse från 
ansvar som anges i § 1 endast om han visar att förlusten, 
skadan eller överskridandet av leveransfristen har inträffat 
på sjösträckan under tiden från och med godsets lastning 
ombord på fartyget till och med lossningen.

§ 3 När transportören åberopar de grunder för befrielse från 
ansvar som anges i § 1, ska han dock vara ansvarig om den 
skadelidande visar att förlusten, skadan eller överskridandet 
av leveransfristen beror på fel eller försummelse av 
transportören, befälhavaren, besättningen, lotsen eller någon 
person i transportörens tjänst.

§ 4 När en och samma sjösträcka trafikeras av flera företag 
som är införda i den lista som avses i 24 § 1 i 
grundfördraget, ska samma ansvarsregler gälla för den 
sträckan för alla företagen. När dessa företag har införts i 
listan på begäran av flera medlemsstater, ska frågan om vilka 
ansvarsregler som ska gälla dessförinnan ha reglerats i en 
överenskommelse mellan dessa stater.

§ 5 Generalsekreteraren ska underrättas om de åtgärder som 
vidtas i enlighet med §§ 1 och 4. Åtgärderna får rättsverkan 
tidigast efter 30 dagar räknat från den dag då 
generalsekreteraren underrättade övriga stater om 
åtgärderna.

Artikel 39

Ansvar vid atomolycka

Transportören ska vara fri från det ansvar som föreskrivs i 
dessa enhetliga rättsregler, om skadan har orsakats av en 
atomolycka och innehavaren av en atomanläggning eller någon 
annan person i hans ställe är ansvarig för skadan enligt en 
stats lagar och bestämmelser om ansvarighet på atomenergins 
område.

Artikel 40

Personer som transportören ansvarar för

Transportören ska vara ansvarig för sin personal och för 
andra personer vilkas tjänster han anlitar för utförandet av 
transporten när denna personal eller dessa andra personer 
handlar under fullgörande av sina uppgifter. Förvaltarna av 
den järnvägsinfrastruktur på vilken transporten utförs ska 
anses som personer som transportören anlitar för utförandet 
av transporten.

Artikel 41

Andra grunder för anspråk

§ 1 I alla fall där dessa enhetliga rättsregler är 
tillämpliga får anspråk på ersättning, oavsett vilken grund 
som åberopas, göras gällande mot transportören endast under 
de förutsättningar och med de begränsningar som föreskrivs i 
dessa enhetliga rättsregler.

§ 2 Detsamma ska även gälla i fråga om anspråk mot personal 
och andra personer som transportören ansvarar för enligt 
artikel 40.

Avdelning IV

Framställande av anspråk

Artikel 42

Rapport om fastställelse av skada

§ 1 Om transportören upptäcker eller får anledning att anta 
att gods har skadats eller delvis gått förlorat eller om den 
som har rätt till godset påstår att så är fallet, ska 
transportören genast och om möjligt i dennes närvaro upprätta 
en rapport som alltefter skadans art redovisar godsets 
tillstånd och vikt och så noga som möjligt anger skadans 
omfattning, dess orsak och tidpunkten då den inträffade.

§ 2 En kopia av rapporten ska kostnadsfritt tillställas den 
som har rätt till godset.

§ 3 Om den som har rätt till godset inte godtar uppgifterna i 
rapporten, kan han begära att godsets tillstånd och vikt samt 
skadans orsak och omfattning ska fastställas av en sakkunnig, 
som utses av avtalsparterna eller på rättslig väg. 
Förfarandet ska genomföras i enlighet med bestämmelserna i 
den stat där utredningen äger rum.

Artikel 43

Ersättningsanspråk

§ 1 Ersättningsanspråk med anledning av ett transportavtal 
ska framställas skriftligen till den transportör mot vilken 
talan kan väckas.

§ 2 Behörighet att framställa ersättningsanspråk ska den ha 
som är behörig att föra talan mot transportören.

§ 3 När avsändaren framställer ersättningsanspråk ska han 
visa upp fraktsedelsdubbletten. Kan han inte det ska han visa 
att mottagaren har lämnat sitt medgivande eller att denne har 
vägrat att ta emot godset.

§ 4 När mottagaren framställer ersättningsanspråk ska han 
visa upp fraktsedeln, om den har lämnats ut till honom.

§ 5 Fraktsedeln, fraktsedelsdubbletten och andra handlingar 
som den som har rätt till godset önskar foga till 
framställningen ska inges i original eller i kopia, som om 
transportören så begär ska vara vederbörligen bestyrkt.

§ 6 Vid slutlig uppgörelse i fråga om ett ersättningsanspråk 
får transportören fordra att fraktsedeln, 
fraktsedelsdubbletten eller efterkravsbeviset inges i 
original för att förses med påskrift om uppgörelsen.

Artikel 44

Behörighet att föra talan mot en transportör

§ 1 Om inte annat sägs i §§ 3 och 4 får talan som grundas på 
transportavtalet föras av

a) avsändaren, till dess mottagaren har

1. övertagit fraktsedeln,

2. tagit emot godset, eller

3. gjort sina rättigheter gällande enligt artikel 17 § 3 
eller artikel 18 § 3,

b) mottagaren, från det att han har

1. övertagit fraktsedeln,

2. tagit emot godset, eller

3. gjort sina rättigheter gällande enligt artikel 17 § 3 
eller artikel 18 § 3.

§ 2 Mottagarens rätt att föra talan ska upphöra när den 
person som mottagaren har utsett enligt artikel 18 § 5 har 
övertagit fraktsedeln, tagit emot godset eller gjort sina 
rättigheter gällande enligt artikel 17 § 3.

§ 3 Talan om återbetalning av ett belopp som har betalats på 
grund av transportavtalet får endast föras av den som har 
erlagt betalningen.

§ 4 Talan om efterkrav får endast föras av avsändaren.

§ 5 För att få föra talan ska avsändaren vara skyldig att 
visa upp fraktsedelsdubbletten. Om han inte gör det, ska han 
visa att mottagaren har lämnat sitt medgivande eller att 
denne har vägrat att ta emot godset. Avsändaren ska vid behov 
kunna visa att fraktsedeln saknas eller har gått förlorad.

§ 6 För att få föra talan ska mottagaren vara skyldig att 
visa upp fraktsedeln, om den har lämnats till honom.

Artikel 45

Transportörer mot vilka talan får föras

§ 1 Om inte annat sägs i §§ 3 och 4 får talan som grundas på 
transportavtalet föras endast mot den första eller sista 
transportören eller mot den transportör som utförde den del 
av transporten under vilken den omständighet inträffade som 
talan grundas på.

§ 2 I fråga om transport som utförts av efterföljande 
transportörer får talan föras enligt § 1 mot den transportör 
som ska lämna ut godset, om denne med sitt medgivande är 
inskriven i fraktsedeln, även om transportören varken har 
mottagit godset eller fraktsedeln.

§ 3 Talan om återbetalning av ett belopp som har betalats i 
enlighet med transportavtalet får föras mot den transportör 
som har tagit emot detta belopp eller mot den transportör för 
vars räkning det har tagits emot.

§ 4 Talan som gäller efterkrav får föras uteslutande mot den 
transportör som har tagit emot godset på avsändningsplatsen.

§ 5 Som genkäromål eller kvittningsinvändning får talan 
föras mot en annan transportör än dem som avses i §§ 1–4, 
om talan grundas på samma transportavtal som huvudyrkandet 
i målet.

§ 6 I den mån dessa enhetliga rättsregler ska tillämpas på 
den faktiska transportören, får talan föras även mot denne.

§ 7 Om käranden har rätt att välja mellan flera 
transportörer, ska hans valrätt upphöra när talan väcks mot 
någon av dessa; detta ska också gälla om käranden har rätt 
att välja mellan en eller flera transportörer och en faktisk 
transportör.

Artikel 46

Behörig domstol

§ 1 Talan som grundas på dessa enhetliga rättsregler får 
föras vid domstolar i de medlemsstater som har utsetts av 
parterna genom överenskommelse eller vid domstol i den stat 
på vars territorium

a) svaranden har sitt hemvist eller vanliga uppehållsort, 
sitt huvudkontor eller den filial eller agentur som har 
ingått transportavtalet, eller

b) den plats är belägen där godset togs emot eller där godset 
skulle ha lämnats ut.

Talan får inte föras vid andra domstolar.

§ 2 När en talan som grundas på dessa enhetliga rättsregler 
pågår vid en domstol som är behörig enligt § 1, eller när en 
dom har meddelats i ett sådant mål vid en sådan domstol, får 
samma parter inte väcka talan på samma grund, annat än om 
avgörandet från den domstol där den första talan fördes inte 
kan verkställas i den stat där den nya talan väcks.

Artikel 47

Förlust av rätten att föra talan

§ 1 När den som har rätt till ersättning tar emot godset, ska 
rätten upphöra att på grund av transportavtalet föra talan 
mot transportören med anledning av att godset har gått delvis 
förlorat eller blivit skadat eller att leveransfristen har 
överskridits.

§ 2 Talerätten ska dock inte upphöra

a) vid delförlust eller skada, om

1. förlusten eller skadan har fastställts enligt artikel 42 
innan den som har rätt till godset tog emot det,

2. den fastställelse som borde ha gjorts enligt artikel 42 
inte har gjorts, och detta enbart beror på fel eller 
försummelse från transportörens sida,

b) vid skada som inte kan upptäckas utifrån och som 
fastställs först efter det att den som har rätt till godset 
tagit emot det, om han

1. begär fastställelse enligt artikel 42 genast efter det att 
skadan upptäcks och senast sju dagar efter det att godset 
togs emot, och 

2. dessutom styrker att skadan har uppkommit under tiden från 
det att godset togs emot och till dess att det lämnades ut,

c) vid överskridande av leveransfristen, om den som har rätt 
till godset, inom 60 dagar har gjort sin rätt gällande hos 
någon av de transportörer som anges i artikel 45 § 1,

d) om den berättigade visar att transportören orsakat skadan 
genom handling eller underlåtenhet antingen i avsikt att 
vålla en sådan skada eller hänsynslöst och med insikt att en 
sådan skada sannolikt skulle uppkomma.

§ 3 Om godset har nyinlämnats i enlighet med artikel 28 ska 
talerätten vid delförlust eller skada med anledning av de 
föregående transportavtalen upphöra som om det gällde ett 
enda avtal.

Artikel 48

Preskription

§ 1 Fordringar på grund av ett transportavtal ska 
preskriberas efter ett år. Preskriptionstiden ska dock vara 
två år i fråga om en fordran som

a) avser betalning av efterkrav som transportören har 
uppburit av mottagaren,

b) avser betalning av överskott från en försäljning som har 
verkställts av transportören,

c) framställs på grund av en skada som transportören orsakat 
genom handling eller underlåtenhet antingen i avsikt att 
vålla en sådan skada eller hänsynslöst och med insikt att en 
sådan skada sannolikt skulle uppkomma,

d) grundas på något av de transportavtal som har föregått 
nyinlämningen enligt artikel 28.

§ 2 Preskriptionstiden ska räknas ifråga om

b) fordran på ersättning för totalförlust: från den 
trettionde dagen efter utgången av leveransfristen,

c) fordran på ersättning för delförlust, skada eller 
överskridande av leveransfristen: från dagen för 
utlämningen,

d) fordran i andra fall: från den dag då fordringen kan göras 
gällande.

d) I preskriptionstiden ska inte den dag som anges som 
begynnelsedag inräknas.

§ 3 Om ett ersättningsanspråk framställs skriftligen enligt 
artikel 43, ska det göras uppehåll i preskriptionstiden till 
den dag då transportören skriftligen avslår 
ersättningsanspråket och återställer de bifogade 
handlingarna. Medges ersättningsanspråket delvis, ska 
preskriptionstiden åter börja löpa för den del av 
ersättningsanspråket som fortfarande är tvistig. Skyldigheten 
att bevisa att ersättningsanspråk eller svar på dessa har 
tagits emot eller att handlingarna har lämnats tillbaka ska 
åvila den part som påstår att så har skett. Ett förnyat 
ersättningsanspråk som avser samma sak ska inte medföra 
uppehåll i preskriptionstiden.

§ 4 En preskriberad fordran får inte göras gällande ens genom 
genkäromål eller yrkande om kvittning.

§ 5 I övrigt ska förlängning av preskriptionstiden och 
preskriptionsavbrott regleras enligt nationell rätt.

Avdelning V

Transportörernas inbördes förhållanden

Artikel 49

Avräkning

§ 1 Varje transportör som vid inlämning eller utlämning av 
gods har erhållit betalning för avgifter eller andra 
fordringar enligt transportavtalet, eller som borde ha 
erhållit betalning för dessa avgifter eller andra fordringar, 
ska vara skyldig att till de berörda transportörerna betala 
de andelar som tillkommer dem. Betalningssättet ska bestämmas 
genom överenskommelse mellan transportörerna.

§ 2 Artikel 12 ska även tillämpas på förhållandena mellan 
efterföljande transportörer.

Artikel 50

Rätt till återkrav

§ 1 Om en transportör har betalat ersättning enligt dessa 
enhetliga rättsregler, ska den gentemot de transportörer som 
har deltagit i transporten ha rätt till återkrav enligt 
följande bestämmelser:

a) Den transportör som har orsakat skadan ska vara ensam 
ansvarig för den.

b) Om skadan har orsakats av flera transportörer ska var och 
en av dem svara för den del av skadan som den har orsakat. Om 
en sådan uppdelning inte är möjlig, ska 
ersättningsskyldigheten fördelas mellan transportörerna 
enligt c.

c) Om det inte kan visas vilken av transportörerna som har 
orsakat skadan ska ersättningsskyldigheten fördelas mellan 
alla transportörer som har deltagit i transporten, med 
undantag av dem som visar att skadan inte har orsakats av 
dem. Fördelningen ska ske i förhållande till deras respektive 
andelar av transportavgiften.

§ 2 Om någon av transportörerna är på obestånd, ska den 
obetalda delen av transportörens andel fördelas mellan övriga 
transportörer som har deltagit i transporten i förhållande 
till deras respektive andelar av transportavgiften.

Artikel 51

Förfarandet i mål om återkrav

§ 1 En transportör mot vilken återkrav riktas enligt artikel 
50 får inte bestrida det befogade i en betalning som den 
återkravssökande transportören har gjort, om 
ersättningsbeloppet har fastställts av domstol och den 
transportör mot vilken återkravet riktas har blivit 
vederbörligen underrättad om stämningsansökan och beretts 
tillfälle att inträda som intervenient i målet. Domstolen i 
huvudmålet ska fastställa de frister inom vilka 
underrättelsen och ansökan om intervention ska göras.

§ 2 Den transportör som utövar sin rätt till återkrav ska i 
en och samma rättegång framföra sina anspråk mot samtliga 
transportörer med vilka den inte har gjort upp i godo. I 
annat fall ska transportören förlora rätten till återkrav mot 
de transportörer som inte har stämts in.

§ 3 Domstolen ska meddela en enda dom i fråga om alla 
återkrav som den handlägger.

§ 4 Den transportör som önskar göra sin rätt till återkrav 
gällande får föra talan vid domstolarna i den stat på vars 
territorium någon av de transportörer som deltagit i 
transporten har sitt huvudkontor eller den filial eller 
agentur som ingått transportavtalet.

§ 5 Om käromålet avser flera transportörer får den 
transportör som utövar rätten till återkrav välja mellan de 
domstolar som är behöriga enligt § 4.

§ 6 Talan om återkrav får inte tas upp i en rättegång där 
någon yrkar skadestånd på grund av sin rätt enligt 
transportavtalet.

Artikel 52

Överenskommelser i fråga om återkrav

Transportörerna ska vara fria att sinsemellan komma överens 
om bestämmelser som avviker från artiklarna 49 och 50.

Règles uniformes concernant les contrats d’utilisation de 
véhicules en trafic international ferroviaire (CUV, appendice 
D à la Convention)

Article premier

Champ d’application

Les présentes Règles uniformes s’appliquent aux contrats bi- 
ou multilatéraux concernant l’utilisation de véhicules 
ferroviaires en tant que moyen de transport pour effectuer 
des transports selon les Règles uniformes CIV et selon les 
Règles uniformes CIM.

/Träder i kraft I:den dag som regeringen bestämmer/
Article 1er bis 

Champ de réglementation

Les présentes Règles uniformes régissent exclusivement les 
droits et obligations des parties résultant du contrat 
concernant l’utilisation de véhicules ferroviaires en tant 
que moyen de transport pour effecteur des transports selon 
les Règles uniformes CIV et selon les Régles uniformes CIM. 
Il n’est pas porté atteinte aux prescriptions de droit 
public, notamment aux prescriptions relatives à l’admission 
technique des véhicules, à la maintenance et à la sécurité 
d’exploitation.

Article 2

Définitions

Aux fins des présentes Règles uniformes le terme:

a) “entreprise de transport ferroviaire” désigne toute 
entreprise à statut privé ou public qui est autorisée à 
transporter des personnes ou des marchandises, la traction 
étant assurée par celle-ci;

b) “véhicule” désigne tout véhicule, apte à circuler sur ses 
propres roues sur des voies ferrées, non pourvu de moyen de 
traction;

c) “détenteur” désigne la personne ou l’entité propriétaire 
du véhicule ou disposant d’un droit de disposition sur 
celui-ci, qui exploite ledit véhicule à titre de moyen de 
transport;

d) “gare d’attache” désigne le lieu qui est inscrit sur le 
véhicule et auquel ce véhicule peut ou doit être renvoyé 
conformément aux conditions du contrat d’utilisation.

Article 3

Signes et inscriptions sur les véhicules

§ 1 Nonobstant les prescriptions relatives à l’admission 
technique des véhicules à la circulation en trafic 
international, celui qui, en vertu d’un contrat visé à 
l’article premier, confie un véhicule doit s’assurer que sont 
inscrits sur le véhicule:

a) l’indication du détenteur;

b) le cas échéant, l’indication de l’entreprise de transport 
ferroviaire au parc de véhicules de laquelle le véhicule est 
incorporé;

c) le cas échéant, l’indication de la gare d’attache;

d) d’autres signes et inscriptions convenus dans le contrat 
d’utilisation.

§ 2 Les signes et les inscriptions prévus au § 1 peuvent être 
complétés par des moyens d’identification électronique.

Article 4

Responsabilité en cas de perte ou d’avarie d’un véhicule

§ 1 A moins qu’elle ne prouve que le dommage ne résulte pas 
de sa faute, l’entreprise de transport ferroviaire à qui le 
véhicule a été confié pour utilisation en tant que moyen de 
transport répond du dommage résultant de la perte ou de 
l’avarie du véhicule ou de ses accessoires.

§ 2 L’entreprise de transport ferroviaire ne répond pas du 
dommage résultant de la perte des accessoires qui ne sont pas 
inscrits sur les deux côtés du véhicule ou qui ne sont pas 
mentionnés sur l’inventaire qui l’accompagne.

§ 3 En cas de perte du véhicule ou de ses accessoires, 
l’indemnité est limitée, à l’exclusion de tous autres 
dommages-intérêts, à la valeur usuelle du véhicule ou de ses 
accessoires au lieu et au moment de la perte. S’il est 
impossible de constater le jour ou le lieu de la perte, 
l’indemnité est limitée à la valeur usuelle aux jour et lieu 
où le véhicule a été confié pour utilisation.

§ 4 En cas d’avarie du véhicule ou de ses accessoires, 
l’indemnité est limitée, à l’exclusion de tous autres 
dommages-intérêts, aux frais de mise en état. L’indemnité 
n’excède pas le montant dû en cas de perte.

§ 5 Les parties au contrat peuvent convenir des dispositions 
dérogeant aux §§ 1 à 4.

Article 5

Déchéance du droit d’invoquer les limites de responsabilité

Les limites de responsabilité prévues à l’article 4, §§ 3 et 
4 ne s'appliquent pas, s'il est prouvé que le dommage résulte 
d'un acte ou d'une omission que l’entreprise de transport 
ferroviaire a commis, soit avec l'intention de provoquer un 
tel dommage, soit témérairement et avec conscience qu'un tel 
dommage en résultera probablement.

Article 6

Présomption de perte d’un véhicule

§ 1 L’ayant droit peut, sans avoir à fournir d’autres 
preuves, considérer un véhicule comme perdu lorsqu’il a 
demandé à l’entreprise de transport ferroviaire à laquelle il 
a confié le véhicule pour utilisation en tant que moyen de 
transport, de faire rechercher ce véhicule et si ce véhicule 
n’a pas été mis à sa disposition dans les trois mois qui 
suivent le jour de l’arrivée de sa demande ou bien lorsqu’il 
n’a reçu aucune indication sur le lieu où se trouve le 
véhicule. Ce délai est augmenté de la durée d’immobilisation 
du véhicule pour toute cause non imputable à l’entreprise de 
transport ferroviaire ou pour avarie.

§ 2 Si le véhicule considéré comme perdu est retrouvé après 
le paiement de l’indemnité, l’ayant droit peut, dans un délai 
de six mois à compter de la réception de l’avis l’en 
informant, exiger de l’entreprise de transport ferroviaire à 
laquelle il a confié le véhicule pour utilisation en tant que 
moyen de transport, que le véhicule lui soit remis, sans 
frais et contre restitution de l’indemnité, à la gare 
d’attache ou à un autre lieu convenu.

§ 3 Si la demande visée au § 2 n’est pas formulée ou si le 
véhicule est retrouvé plus d’un an après le paiement de 
l’indemnité, l’entreprise de transport ferroviaire à laquelle 
l’ayant droit a confié le véhicule pour utilisation en tant 
que moyen de transport en dispose conformément aux lois et 
prescriptions en vigueur au lieu où se trouve le véhicule.

§ 4 Les parties au contrat peuvent convenir des dispositions 
dérogeant aux §§ 1 à 3.

Article 7

Responsabilité des dommages causés par un véhicule

§ 1 Celui qui, en vertu d’un contrat visé à l’article 
premier, a confié le véhicule pour utilisation en tant que 
moyen de transport répond du dommage causé par le véhicule 
lorsqu’une faute lui est imputable.

§ 2 Les parties au contrat peuvent convenir des dispositions 
dérogeant au § 1.

Article 8

Subrogation

Lorsque le contrat d’utilisation de véhicules prévoit que 
l’entreprise de transport ferroviaire peut confier le 
véhicule à d’autres entreprises de transport ferroviaire pour 
utilisation en tant que moyen de transport, l’entreprise de 
transport ferroviaire peut, avec l’accord du détenteur, 
convenir avec les autres entreprises de transport 
ferroviaire:

a) que, sous réserve de son droit de recours, elle leur est 
subrogée en ce qui concerne leur responsabilité, envers le 
détenteur, en cas de perte ou d’avarie du véhicule ou de ses 
accessoires;

b) que seul le détenteur est responsable, envers les autres 
entreprises de transport ferroviaire, des dommages causés par 
le véhicule, mais que seule l’entreprise de transport 
ferroviaire qui est le partenaire contractuel du détenteur 
est autorisée à faire valoir les droits des autres 
entreprises de transport ferroviaire.

/Upphör att gälla U:den dag som regeringen bestämmer/
Article 9

Responsabilité pour les agents et autres personnes

§ 1 Les parties au contrat sont responsables de leurs agents 
et des autres personnes au service desquelles elles recourent 
pour l’exécution du contrat, lorsque ces agents ou ces autres 
personnes agissent dans l’exercice de leurs fonctions.

§ 2 Sauf convention contraire entre les parties au contrat, 
les gestionnaires de l’infrastructure, sur laquelle 
l’entreprise de transport ferroviaire utilise le véhicule en 
tant que moyen de transport, sont considérés comme des 
personnes au service desquelles l’entreprise de transport 
ferroviaire recourt.

§ 3 Les §§ 1 et 2 s’appliquent également en cas de 
subrogation conformément à l’article 8.

/Träder i kraft I:den dag som regeringen bestämmer/
Article 9

Responsabilité pour les agents et autres personnes

§ 1 Les parties au contrat sont responsables de leurs agents 
et des autres personnes au service desquelles elles recourent 
pour l’exécution du contrat, lorsque ces agents ou ces autres 
personnes agissent dans l’exercice de leurs fonctions.

§ 2 Sauf convention contraire entre les parties au contrat, 
les gestionnaires de l’infrastructure, sur laquelle 
l’entreprise de transport ferroviaire utilise le véhicule en 
tant que moyen de transport, sont considérés comme des 
personnes au service desquelles l’entreprise de transport 
ferroviaire recourt.

§ 3 L’entité chargée de l’entretien (ECE) définie à l’article 
15, § 2, des Règles uniformes ATMF est considérée comme une 
personne au service de laquelle le détenteur recourt.

Le contrat visé à l’article premier doit indiquer les 
dispositions nécessaires pour garantir l’échange 
d’informations au sens de l’article 15, § 3, des Règles 
uniformes ATMF entre l’ECE et l’entreprise ferroviaire.

§ 4 Les §§ 1, 2 et 3 s’appliquent également en cas de 
subrogation conformément à l’article 8.

Article 10

Autres actions

§ 1 Dans tous les cas où les présentes Règles uniformes 
s’appliquent, toute action en responsabilité pour perte ou 
avarie du véhicule ou de ses accessoires, à quelque titre que 
ce soit, ne peut être exercée contre l’entreprise de 
transport ferroviaire à laquelle le véhicule a été confié 
pour utilisation en tant que moyen de transport que dans les 
conditions et limitations de ces Règles uniformes et de 
celles du contrat d’utilisation.

§ 2 Le § 1 s’applique également en cas de subrogation 
conformément à l’article 8.

§ 3 Il en est de même pour toute action exercée contre les 
agents et les autres personnes dont répond l’entreprise de 
transport ferroviaire à laquelle le véhicule a été confié 
pour utilisation en tant que moyen de transport.

Article 11

For

§ 1 Les actions judiciaires nées d’un contrat conclu en vertu 
des présentes Règles uniformes peuvent être exercées devant 
la juridiction désignée d’un commun accord entre les parties 
au contrat.

§ 2 Sauf convention contraire entre les parties, la 
juridiction compétente est celle de l’Etat membre où le 
défendeur a son siège. Si le défendeur n’a pas de siège dans 
un Etat membre, la juridiction compétente est celle de l’Etat 
membre où le dommage s’est produit.

------------------------------------------------------------

Article 12

Prescription

§ 1 Les actions fondées sur les articles 4 et 7 sont 
prescrites par trois ans.

§ 2 La prescription court:

a) pour les actions fondées sur l’article 4, du jour où la 
perte ou l’avarie du véhicule a été constatée ou du jour où 
l’ayant droit pouvait considérer le véhicule comme perdu 
conformément à l’article 6, § 1 ou § 4;

b) pour les actions fondées sur l’article 7, du jour où le 
dommage s’est produit.

Uniform Rules concerning Contracts of Use of Vehicles in 
International Rail Traffic (CUV, appendix D to the 
Convention)

Article 1

Scope

These Uniform Rules shall apply to bi- or multilateral 
contracts concerning the use of railway vehicles as means of 
transport for carriage in accordance with the CIV Uniform 
Rules and in accordance with the CIM Uniform Rules.

/Träder i kraft I:den dag som regeringen bestämmer/
Article 1a

Areas governed

These Uniform Rules govern only the rights and obligations of 
the parties which arise from a contract concerning the use of 
railway vehicles as means of transport for carriage in 
accordance with the CIV Uniform Rules and in accordance with 
the CIM Uniform Rules. Public law prescriptions applicable to 
the use of railway vehicles, in particular those 
prescriptions relating to the technical admission of 
vehicles, to maintenance and to operational safety, shall 
remain unaffected.

Article 2

Definitions

For the purposes of these Uniform Rules the term

a) “rail transport under-taking” means a private or public 
undertaking which is authorised to carry persons or goods and 
which ensures traction;

b) “vehicle” means a vehicle, suitable to circulate on its 
own wheels on railway lines, not provided with a means of 
traction;

c) “keeper” means the person or entity that, being the owner 
of a vehicle or having the right to use it, exploits the 
vehicle as a means of transport;

d) “home station” means the place mentioned on the vehicle 
and to which the vehicle may or must be sent back in 
accordance with the conditions of the contract of use.

Article 3

Signs and inscriptions on the vehicles

§ 1 Notwithstanding the prescriptions relating to the 
technical admission of vehicles to circulate in international 
traffic, the person who provides a vehicle, pursuant to a 
contract referred to in Article 1, must ensure that there 
appears on the vehicle:

a) a statement of the keeper;

b) when applicable, a statement of the rail transport 
undertaking to whose vehicle park the vehicle belongs;

c) when applicable, a statement of the home station;

d) other signs and inscriptions agreed in the contract of 
use.

§ 2 The signs and inscriptions provided for in § 1 may be 
completed by means of electronic identification.

Article 4

Liability in case of loss of or damage to a vehicle

§ 1 The rail transport undertaking to which the vehicle has 
been provided for use as a means of transport shall be liable 
for the loss or damage resulting from loss of or damage to 
the vehicle or its accessories, unless it proves that the 
loss or damage was not caused by fault on its part.

§ 2 The rail transport undertaking shall not be liable for 
loss or damage resulting from loss of accessories which are 
not mentioned on both sides of the vehicle or in the 
inventory which accompanies it.

§ 3 In case of loss of the vehicle or its accessories, the 
compensation shall be limited, to the exclusion of all other 
damages, to the usual value of the vehicle or of its 
accessories at the place and time of loss. When it is 
impossible to ascertain the day or the place of loss, the 
compensation shall be limited to the usual value on the day 
and at the place where the vehicle has been provided for 
use.

§ 4 In case of damage to the vehicle or its accessories, the 
compensation shall be limited, to the exclusion of all other 
damages, to the cost of repair. The compensation shall not 
exceed the amount due in case of loss.

§ 5 The contracting parties may agree provisions derogating 
from §§ 1 to 4.

Article 5

Loss of right to invoke the limits of liability

The limits of liability provided for in Article 4 §§ 3 and 4 
shall not apply, if it is proved that the loss or damage 
results from an act or omission, which the rail transport 
undertaking has committed either with intent to cause such 
loss or damage, or recklessly and with knowledge that such 
loss or damage would probably result.

Article 6

Presumption of loss of a vehicle

§ 1 The person entitled may, without being required to 
furnish other proof, consider a vehicle as lost when he has 
asked the rail transport undertaking to which he provided the 
vehicle for use as a means of transport, to have a search for 
the vehicle carried out and if the vehicle has not been put 
at his disposal within three months following the day of 
receipt of his request or else when he has not received any 
indication of the place where the vehicle is situated. This 
period shall be increased by the time the vehicle is 
immobilised for any reason not attributable to the rail 
transport undertaking or owing to damage.

§ 2 If the vehicle considered as lost is recovered after the 
payment of the compensation, the person entitled may require 
the rail transport undertaking to which he provided the 
vehicle for its use as a means of transport, within a period 
of six months after receiving notice of it, that the vehicle 
be returned to him, without charge and against restitution of 
the compensation, at the home station or at another agreed 
place.

§ 3 In the absence of the request referred to in § 2, or 
alternatively if the vehicle is recovered more than a year 
after the payment of the compensation, the rail transport 
undertaking to which the person entitled provided the vehicle 
for use as a means of transport, shall dispose of the vehicle 
in accordance with the laws and prescriptions in force at the 
place where the vehicle is situated.

§ 4 The contracting parties may agree provisions derogating 
from §§ 1 to 3.

Article 7

Liability for loss or damage caused by a vehicle

§ 1 The person who, pursuant to a contract referred to in 
Article 1, has provided the vehicle for use as a means of 
transport shall be liable for the loss or damage caused by 
the vehicle when he is at fault.

§ 2 The contracting parties may agree provisions derogating 
from § 1.

Article 8

Subrogation

When the contract of use of vehicles provides that the rail 
transport undertaking may provide the vehicle to other rail 
transport undertakings for use as a means of transport, the 
rail transport undertaking may, with the agreement of the 
keeper, agree with the other rail transport undertakings

a) that, subject to its right of recourse, it shall be 
subrogated to them, in respect of their liability to the 
keeper for loss of or damage to the vehicle or its 
accessories;

b) that only the keeper shall be liable to the other rail 
transport undertakings, for loss or damage caused by the 
vehicle, but that only the rail transport undertaking which 
is the contractual partner of the keeper shall be authorised 
to assert the rights of the other rail transport 
undertakings.

/Upphör att gälla U:den dag som regeringen bestämmer/
Article 9

Liability for servants and other persons

§ 1 The contracting parties shall be liable for their 
servants and other persons whose services they make use of 
for the performance of the contract, when these servants and 
other persons are acting within the scope of their 
functions.

§ 2 Unless the contracting parties otherwise agree, the 
managers of the infrastructure on which the rail transport 
undertakings use the vehicle as a means of transport, shall 
be regarded as persons whose services the rail transport 
undertaking makes use of.

§ 3 §§ 1 and 2 shall also apply in the case of subrogation in 
accordance with Article 8.

/Träder i kraft I:den dag som regeringen bestämmer/
Article 9

Liability for servants and other persons

§ 1 The contracting parties shall be liable for their 
servants and other persons whose services they make use of 
for the performance of the contract, when these servants and 
other persons are acting within the scope of their 
functions.

§ 2 Unless the contracting parties otherwise agree, the 
managers of the infrastructure on which the rail transport 
undertakings use the vehicle as a means of transport, shall 
be regarded as persons whose services the rail transport 
undertaking makes use of.

§ 3 The entity in charge of maintenance (ECM) as defined in 
Article 15 § 2 of the ATMF Uniform Rules shall be considered 
as a person whose services the keeper makes use of.

The contract defined in Article 1 shall contain the relevant 
provisions to ensure the exchange of information as defined 
in Article 15 § 3 of the ATMF Uniform Rules between the ECM 
and the railway undertaking.

§ 4 §§ 1, 2 and 3 shall also apply in the case of subrogation 
in accordance with Article 8.

Article 10

Other actions

§ 1 In all cases where these Uniform Rules shall apply, an 
action in respect of liability, for loss of or damage to the 
vehicle or its accessories, on whatever grounds, may be 
brought against the rail transport undertaking to which the 
vehicle was provided for use as a means of transport only 
subject to the conditions and limitations laid down in these 
Uniform Rules and the contract of use.

§ 2 § 1 shall apply also in the case of subrogation in 
accordance with Article 8.

§ 3 The same shall apply to an action brought against the 
servants or other persons for whom the rail transport 
undertaking to which the vehicle was provided for use as a 
means of transport, is liable.

Article 11

Forum

§ 1 Actions based on a contract concluded in accordance with 
these Uniform Rules may be brought before the courts or 
tribunals designated by agreement between the parties to the 
contract.

§ 2 Unless the parties otherwise agree, the competent courts 
or tribunals shall be those of the Member State where the 
defendant has his place of business. If the defendant has no 
place of business in a Member State, the competent courts or 
tribunals shall be those of the Member State where the loss 
or damage occurred.

Article 12

Limitation of actions

§ 1 The period of limitation for actions based on Articles 4 
and 7 shall be three years.

§ 2 The period of limitation shall run:

a) for actions based on Article 4, from the day when the loss 
of or damage to the vehicle was discovered or the person 
entitled could consider the vehicle lost in accordance with 
Article 6 § 1 or § 4;

b) for actions based on Article 7, from the day when the loss 
or damage occurred.

Enhetliga rättsregler för avtal om nyttjande av vagnar i 
internationell järnvägstrafik (CUV, bihang D till 
fördraget)

Artikel 1

Tillämpningsområde

Dessa enhetliga rättsregler ska tillämpas på bilaterala eller 
multilaterala avtal om nyttjande av järnvägsvagnar för att 
utföra transport i enlighet med de enhetliga rättsreglerna 
CIV och de enhetliga rättsreglerna CIM.

/Träder i kraft I:den dag som regeringen bestämmer/
Artikel 1a

Bestämmelsernas omfattning

Dessa enhetliga rättsregler ska endast tillämpas i fråga om 
de rättigheter och förpliktelser för parterna som härrör ur 
ett avtal rörande nyttjande av järnvägsvagnar för att utföra 
transport i enlighet med de enhetliga rättsreglerna CIV och 
de enhetliga rättsreglerna CIM. Tillämpliga 
offentligrättsliga föreskrifter avseende användningen av 
järnvägsvagnar, särskilt sådana föreskrifter som avser 
tekniskt godkännande, underhåll samt driftsäkerhet, berörs 
inte.

Artikel 2

Definitioner

I dessa enhetliga rättsregler avses med 

a) järnvägsföretag: ett privat eller offentligt företag som 
har tillstånd att transportera personer eller gods och som 
ansvarar för dragkraften,

b) vagn: ett fordon som kan rulla på egna hjul på räls men 
som inte är försett med egen dragkraft,

c) innehavare: den som i egenskap av ägare eller 
nyttjanderättshavare använder vagnen som transportmedel, 

d) hemstation: den plats som anges på vagnen och dit vagnen 
får eller ska sändas åter enligt villkoren i 
nyttjandeavtalet. 

Artikel 3

Tecken och texter på vagnarna 

§ 1 Utan hinder av föreskrifterna avseende tekniskt 
godkännande av vagnar för nyttjande i internationell trafik 
ska den som tillhandahåller en vagn enligt det avtal som 
avses i artikel 1 se till att det på vagnen anges 

a) en uppgift om innehavaren,

b) i förekommande fall, en uppgift om det järnvägsföretag i 
vars vagnpark vagnen ingår, 

c) i förekommande fall, en uppgift om hemstation,

d) andra tecken och texter som överenskommits i 
nyttjandeavtalet. 

§ 2 De tecken och texter som anges i § 1 får kompletteras med 
elektronisk märkning. 

Artikel 4

Ansvar vid förlust av eller skada på en vagn

§ 1 Det järnvägsföretag som tillhandahållits en vagn att 
nyttjas som transportmedel ska vara ansvarigt för skada till 
följd av förlust av eller skada på vagnen eller dess 
tillbehör, om inte järnvägsföretaget visar att skadan eller 
förlusten inte har orsakats genom fel eller försummelse från 
dess sida. 

§ 2 Järnvägsföretaget ska inte vara ansvarigt för skada till 
följd av förlust av tillbehör som inte finns angivna på 
vagnens båda långsidor eller i den inventarieförteckning som 
åtföljer vagnen. 

§ 3 Vid förlust av en vagn eller dess tillbehör ska 
ersättningen begränsas till bruksvärdet på vagnen eller 
tillbehören vid tiden och platsen för förlusten; inget 
ytterligare skadestånd ska betalas. Om det inte går att 
fastställa tid och plats för förlusten, ska ersättningen 
begränsas till bruksvärdet vid den tidpunkt och på den plats 
där vagnen ställdes till förfogande. 

§ 4 Vid skada på en vagn eller dess tillbehör ska 
ersättningen begränsas till reparationskostnaderna; inget 
ytterligare skadestånd ska betalas. Ersättningen ska inte 
överstiga det belopp som skulle betalas vid en förlust. 

§ 5 Avtalsparterna får komma överens om bestämmelser som 
avviker från §§ 1–4.

Artikel 5

Förlust av rätt att åberopa begränsning av skadeståndsansvar 

De begränsningar av skadeståndsansvaret som anges i artikel 4 
§§ 2 och 4 ska inte gälla om det visas att järnvägsföretaget 
orsakat skadan genom handling eller underlåtenhet antingen i 
avsikt att vålla en sådan skada eller hänsynslöst och med 
insikt att en sådan skada sannolikt skulle uppkomma. 

Artikel 6

Antagande om förlust av vagn 

§ 1 Utan att behöva lägga fram ytterligare bevisning får den 
berättigade anse att en vagn har gått förlorad sedan han hos 
det järnvägsföretag som han tillhandahållit vagnen att 
nyttjas som transportmedel gjort en framställning om att få 
en efterforskning av vagnen utförd och vagnen inte har 
ställts till hans förfogande inom tre månader efter den dag 
då hans framställning nådde järnvägsföretaget eller han inte 
fått någon uppgift om var vagnen befinner sig. Denna frist 
ska förlängas med den tid vagnen stått stilla på grund av 
någon omständighet som inte beror på järnvägsföretaget eller 
på grund av skada. 

§ 2 Om den vagn som har ansetts förlorad kommer till rätta 
efter det att ersättning betalats ut, får den som har rätt 
till vagnen, inom sex månader från det att han fick 
meddelande om detta begära att det järnvägsföretag som han 
tillhandahållit vagnen att nyttjas som transportmedel 
återställer vagnen till honom på dess hemstation eller på 
annan överenskommen plats utan kostnad men mot återbetalning 
av ersättningen.

§ 3 Om det inte görs någon sådan framställning som avses i 
§ 2 eller om vagnen kommer till rätta mer än ett år efter 
det att ersättning betalats ut, får det järnvägsföretag som 
tillhandahållits vagnen att nyttjas som transportmedel 
förfoga över vagnen enligt de bestämmelser som gäller på den 
plats där vagnen finns.

§ 4 Avtalsparterna får komma överens om bestämmelser som 
avviker från §§ 1–3.

Artikel 7

Ansvar för skada som orsakats av vagn 

§ 1 Den person som enligt ett avtal som avses i artikel 1 har 
tillhandahållit vagnen att nyttjas som transportmedel ska 
vara ansvarig för skada som orsakats av vagnen genom hans fel 
eller försummelse.

§ 2 Avtalsparterna får komma överens om bestämmelser som 
avviker från § 1.

Artikel 8

Övertagande av ansvar 

Om nyttjandeavtalet medger att järnvägsföretaget får låta 
andra järnvägsföretag nyttja vagnen som transportmedel, får 
järnvägsföretaget med innehavarens medgivande komma överens 
med de andra järnvägsföretagen om att

a) järnvägsföretaget, utan det påverkar dess rätt till 
återkrav, ska överta ansvaret gentemot innehavaren vid 
förlust av eller skada på vagnen eller dess tillbehör, 

b) endast innehavaren ska vara ansvarig gentemot de andra 
järnvägsföretagen för skada som orsakats av vagnen, men att 
endast det järnvägsföretag som är innehavarens avtalspart ska 
ha rätt att göra de andra järnvägsföretagens rättigheter 
gällande. 

/Upphör att gälla U:den dag som regeringen bestämmer/
Artikel 9

Ansvar för anställda och andra personer 

§ 1 Avtalsparterna ska vara ansvariga för sina anställda och 
andra personer vilkas tjänster de anlitar för att fullgöra 
sina avtalsförpliktelser, när dessa anställda och andra 
personer handlar under fullgörande av sina uppgifter. 

§ 2 Om inte avtalsparterna kommer överens om något annat, ska 
förvaltarna av den infrastruktur på vilken järnvägsföretaget 
nyttjar vagnen som transportmedel anses som personer vilkas 
tjänster järnvägsföretaget anlitar.

§ 3 §§ 1 och 2 ska även tillämpas vid fall av övertagande av 
ansvar enligt artikel 8.

/Träder i kraft I:den dag som regeringen bestämmer/
Artikel 9

Ansvar för anställda och andra personer

§ 1 Avtalsparterna ska vara ansvariga för sina anställda och 
andra personer vilkas tjänster de anlitar för att fullgöra 
sina avtalsförpliktelser, när dessa anställda och andra 
personer handlar under fullgörande av sina uppgifter.

§ 2 Om inte avtalsparterna kommer överens om något annat, 
ska förvaltarna av den infrastruktur på vilken 
järnvägsföretaget nyttjar vagnen som transportmedel anses 
som personer vilkas tjänster järnvägsföretaget anlitar.

§ 3 Den underhållsansvariga enheten (ECM) som anges i artikel 
15 § 2 i de enhetliga rättsreglerna ATMF ska anses som en 
person vars tjänster innehavaren anlitar.

Avtalet som avses i artikel 1 ska innehålla nödvändiga 
bestämmelser för att tillförsäkra utväxling av sådan 
information som anges i artikel 15 § 3 i de enhetliga 
rättsreglerna ATMF mellan ECM och järnvägsföretaget.

§ 4 Vad som sägs i §§ 1, 2 och 3 ska även tillämpas vid 
fall av övertagande av ansvar enligt artikel 8.

Artikel 10

Andra grunder för anspråk

§ 1 I de fall där dessa enhetliga rättsregler är tillämpliga 
får anspråk på ersättning för förlust av eller skada på 
vagnen eller dess tillbehör, göras gällande mot det 
järnvägsföretag som tillhandahållits vagnen som 
transportmedel endast under de förutsättningar och med de 
begränsningar som föreskrivs i dessa enhetliga rättsregler 
och i nyttjandeavtalet, oavsett vilken grund som åberopas.

§ 2 Vad som sägs i § 1 ska även tillämpas vid övertagande av 
ansvar enligt artikel 8.

§ 3 Detsamma ska gälla i fråga om talan som väcks mot 
anställda och andra personer som det järnvägsföretag som 
tillhandahållits vagnen att nyttjas som transportmedel är 
ansvarig för. 

Artikel 11

Behörig domstol

§ 1 Talan som grundas på ett avtal som har ingåtts enligt 
dessa enhetliga rättsregler får föras vid den domstol som har 
utsetts genom överenskommelse mellan avtalsparterna. 

§ 2 Om inte parterna kommit överens om något annat, ska 
domstolen i den medlemsstat där svaranden har sitt säte vara 
behörig. Om svaranden inte har säte i någon medlemsstat, ska 
domstolen i den medlemsstat där skadan uppkom vara behörig.

Artikel 12

Preskription 

§ 1 Fordringar som grundas på artiklarna 4 och 7 ska 
preskriberas efter tre år.

§ 2 Preskriptionstiden ska löpa från följande tidpunkter: 

a) Fordringar som grundas på artikel 4, från den dag då 
förlusten av eller skadan på vagnen upptäcktes eller den dag 
då den berättigade personen kunde anse vagnen förlorad enligt 
artikel 6 § 1 eller § 4. 

b) Fordringar som grundas på artikel 7, från den dag då 
skadan uppkom.

Règles uniformes concernant le contrat d’utilisation de 
l’infrastructure en trafic international ferroviaire (CUI, 
appendice E à la Convention)

Titre premier

Généralités

Article premier 

Champ d’application

§ 1 Les présentes Règles uniformes s’appliquent à tout 
contrat d’utilisation d’une infrastructure ferroviaire aux 
fins de transports internationaux au sens des Règles 
uniformes CIV et des Règles uniformes CIM. Il en est ainsi 
quels que soient le siège et la nationalité des parties au 
contrat. Les présentes Règles uniformes s’appliquent même 
lorsque l’infrastructure ferroviaire est gérée ou utilisée 
par des Etats ou par des institutions ou organisations 
gouvernementales. 

§ 2 Sous réserve de l’article 21, les présentes Règles 
uniformes ne s’appliquent pas à d’autres relations de droit, 
comme notamment:

a) la responsabilité du transporteur ou du gestionnaire 
envers leurs agents ou d’autres personnes au service 
desquelles ils recourent pour l’exécution de leurs tâches;

b) la responsabilité entre le transporteur ou le gestionnaire 
d’une part et des tiers d’autre part.

Article 2

Déclaration relative à la responsabilité en cas de dommages 
corporels

§ 1 Chaque Etat peut, à tout moment, déclarer qu’il 
n’appliquera pas aux victimes d'accidents survenus sur son 
territoire l'ensemble des dispositions relatives à la 
responsabilité en cas de dommages corporels, lorsque les 
victimes sont ses ressortissants ou des personnes ayant leur 
résidence habituelle dans cet Etat.

§ 2 L’Etat qui a fait une déclaration conformément au § 1 
peut y renoncer à tout moment en informant le dépositaire. 
Cette renonciation prend effet un mois après la date à 
laquelle le dépositaire en donne connaissance aux Etats 
membres.

Article 3

Définitions

Aux fins des présentes Règles uniformes, le terme:

a) “infrastructure ferroviaire” désigne toutes les voies 
ferrées et installations fixes dans la mesure où elles sont 
nécessaires à la circulation des véhicules ferroviaires et à 
la sécurité du trafic;

b) “gestionnaire” désigne celui qui met à disposition une 
infrastructure ferroviaire et qui a des responsabilités 
conformément aux lois et prescriptions en vigueur dans l’Etat 
dans lequel se situe l’infrastructure;

c) “transporteur” désigne celui qui transporte par rail des 
personnes ou des marchandises en trafic international sous le 
régime des Règles uniformes CIV ou des Règles uniformes CIM 
et qui détient une licence conformément aux lois et 
prescriptions relatives à l’octroi et à la reconnaissance des 
licences en vigueur dans l’Etat dans lequel la personne 
exerce cette activité;

d) “auxiliaire” désigne les agents ou les autres personnes au 
service desquelles le transporteur ou le gestionnaire 
recourent pour l’exécution du contrat lorsque ces agents ou 
ces autres personnes agissent dans l’exercice de leurs 
fonctions;

e) “tiers” désigne toute autre personne que le gestionnaire, 
le transporteur et leurs auxiliaires;

f) "licence" désigne l’autorisation délivrée par un Etat à 
une entreprise ferroviaire, conformément aux lois et 
prescriptions en vigueur dans cet Etat, par laquelle sa 
capacité de transporteur est reconnue;

g) "certificat de sécurité" désigne le document attestant, 
conformément aux lois et prescriptions de l'Etatdans lequel 
se situe l’infrastructure, qu’en ce qui concerne le 
transporteur,

- l'organisation interne de l'entreprise ainsi que

- le personnel à employer et les véhicules à utiliser sur 
l’infrastructure empruntée, 

répondent aux exigences imposées en matière de sécurité en 
vue d'assurer un service sans danger sur cette 
infrastructure.

------------------------------------------------------------

Article 4

Droit contraignant

Sauf clause contraire dans les présentes Règles uniformes, 
est nulle et de nul effet toute stipulation qui, directement 
ou indirectement, dérogerait à ces Règles uniformes. La 
nullité de telles stipulations n’entraîne pas la nullité des 
autres dispositions du contrat. Nonobstant cela, les parties 
au contrat peuvent assumer une responsabilité et des 
obligations plus lourdes que celles qui sont prévues par les 
présentes Règles uniformes ou fixer un montant maximal 
d’indemnité pour les dommages matériels.

Titre II

Contrat d’utilisation

/Upphör att gälla U:den dag som regeringen bestämmer/
Article 5

Contenu et forme

§ 1 Les relations entre le gestionnaire et le transporteur ou 
toute autre personne autorisée à conclure un contrat de cette 
nature conformément aux lois et prescriptions en vigueur dans 
l’Etat dans lequel se situe l’infrastructure sont réglées 
dans un contrat d’utilisation.

§ 2 Le contrat règle les détails nécessaires pour déterminer 
les conditions administratives, techniques et financières de 
l’utilisation. 

§ 3 Le contrat doit être constaté par écrit ou sous une forme 
équivalente. L’absence ou l’irrégularité d’une constatation 
par écrit ou sous une forme équivalente ou l’absence d’une 
des indications prévues au § 2 n’affectent ni l’existence ni 
la validité du contrat qui reste soumis aux présentes Règles 
uniformes.

/Träder i kraft I:den dag som regeringen bestämmer/
Article 5

Contenu et forme

§ 1 Les relations entre le gestionnaire et le transporteur ou 
toute autre personne autorisée á conclure un contrat de cette 
nature conformément aux lois et prescriptions en vigueur dans 
l'Etat dans lequel se situe l'infrastructure ferroviaire sont 
re´gle´es par un contrat d'utilisation. 

§ 2 Le contrat règle les détails nécessaires pour déterminer 
les conditions administratives, techniques et financières de 
l'utilisation.

§ 3 Le contrat doit être constaté par écrit ou sous une forme 
équivalente. L'absence ou l'irrégularité d'une constatation 
par écrit ou sous une forme équivalente ou l'absence d'une des 
indications prévues au § 2 n'affectent ni l'existence ni la 
validité du contrat qui reste soumis aux présentes Règles 
uniformes.

/Upphör att gälla U:den dag som regeringen bestämmer/
Article 5bis

Droit non affecté

§ 1 Les dispositions de l’article 5 tout comme celles des 
articles 6, 7 et 22 n’affectent pas les obligations que les 
parties au contrat d’utilisation de l’infrastructure sont 
tenues de remplir conformément aux lois et prescriptions en 
vigueur dans l’Etat dans lequel se situe l’infrastructure, y 
compris, le cas échéant, le droit de l’Union européenne.

§ 2 Les dispositions des articles 8 et 9 n’affectent pas les 
obligations que les parties au contrat d’utilisation de 
l’infrastructure sont tenues de remplir dans un Etat membre 
de l’UE ou dans un Etat où la législation de l’Union 
européenne s’applique par suite d’accords internationaux 
conclus avec l’Union européenne.

§ 3 Les dispositions des §§ 1 et 2 concernent en 
particulier:

- les accords à conclure entre les entreprises ferroviaires 
ou les candidats autorisés et les gestionnaires 
d’infrastructure,

- l’octroi des licences,

- la certification en matière de sécurité,

- l’assurance,

- la tarification, y compris les systèmes d’amélioration des 
performances afin de réduire au minimum les retards et 
perturbations d’exploitation et d’améliorer les performances 
du réseau ferroviaire,

- les mesures d’indemnisation en faveur des clients et

- le règlement des litiges.

/Träder i kraft I:den dag som regeringen bestämmer/
Article 5bis

Droit non affecté

§ 1 Les dispositions de l'article 5 tout comme celles des 
articles 6, 7 et 22 n'affectent pas les obligations que les 
parties au contrat d'utilisation sont tenues de remplir 
conformément aux lois et prescriptions en vigueur dans l'Etat 
dans lequel se situe l'infrastructure ferroviaire, y compris, 
le cas échéant, le droit de l'Union européenne.

§ 2 Les dispositions des articles 8 et 9 n'affectent pas les 
obligations que les parties au contrat d'utilisation sont 
tenues de remplir dans un Etat membre de l'UE ou dans un Etat 
où la é´gislation de l'Union européenne s'applique par suite 
d'accords internationaux conclus avec l'Union européenne.

§ 3 Les dispositions des §§ 1 et 2 concernent en particulier:

- les accords à conclure entre les entreprises ferroviaires ou 
les candidats autorisés et les gestionnaires d'infrastructure,

- l'octroi des licences,

- la certification en matière de sécurité,

- l'assurance,

- la tarification, y compris les systèmes d'amélioration des 
performances afin de réduire au minimum les retards et 
perturbations d'exploitation et d'améliorer les performances 
du réseau ferroviaire,

- les mesures d'indemnisation en faveur des clients et

- le règlement des litiges.

Article 6

Obligations particulières du transporteur et du gestionnaire

§ 1 Le transporteur doit être autorisé à exercer l'activité 
de transporteur ferroviaire. Le personnel à employer et les 
véhicules à utiliser doivent répondre aux exigences de 
sécurité. Le gestionnaire peut exiger que le transporteur 
prouve, par la présentation d'une licence et d'un 
certificat de sécurité valables ou de copies certifiées 
conformes ou de toute autre manière, que ces conditions sont 
remplies.

§ 2 Le transporteur doit faire connaître au gestionnaire tout 
événement susceptible d’affecter la validité de sa licence, 
de ses certificats de sécurité, ou des autres éléments de 
preuve.

§ 3 Le gestionnaire peut exiger que le transporteur prouve 
qu’il a conclu une assurance-responsabilité suffisante ou 
qu’il a pris des dispositions équivalentes pour couvrir 
toutes les actions, à quelque titre que ce soit, visées aux 
articles 9 à 21. Le transporteur doit prouver annuellement 
par une attestation en bonne et due forme que 
l’assurance-responsabilité ou les dispositions équivalentes 
existent toujours; il doit notifier au gestionnaire toute 
modification y relative avant que celle-ci ne produise ses 
effets.

§ 4 Les parties au contrat doivent s’informer réciproquement 
de tout événement susceptible d’empêcher l’exécution du 
contrat qu’elles ont conclu.

------------------------------------------------------------

/Upphör att gälla U:den dag som regeringen bestämmer/
Article 7

Fin du contrat

§ 1 Le gestionnaire peut dénoncer le contrat d’utilisation 
sans délai lorsque:

a) le transporteur n’est plus autorisé à exercer l’activité 
de transporteur ferroviaire;

b) le personnel à employer et les véhicules à utiliser ne 
répondent plus aux exigences de sécurité;

c) le transporteur est en retard de paiement, à savoir

1. pour deux échéances successives et avec un montant qui 
dépasse une contre-valeur d’usage pour un mois ou

2. pour un délai couvrant plus de deux échéances et avec un 
montant égal à la contre-valeur d’usage pour deux mois;

d) le transporteur a violé d’une manière caractérisée l’une 
des obligations particulières prévues à l’article 6, §§ 2 et 
3.

§ 2 Le transporteur peut dénoncer le contrat d’utilisation 
sans délai lorsque le gestionnaire perd son droit de gérer 
l’infrastructure.

§ 3 Chaque partie au contrat d’utilisation peut le dénoncer 
sans délai en cas de violation caractérisée d’une des 
obligations essentielles par l’autre partie au contrat, 
lorsque cette obligation concerne la sécurité des personnes 
et des biens; les parties au contrat peuvent convenir des 
modalités de l’exercice de ce droit.

§ 4 La partie au contrat qui est à l’origine de sa 
dénonciation répond envers l’autre partie du dommage qui en 
résulte, à moins qu’elle ne prouve que le dommage ne résulte 
pas de sa faute.

§ 5 Les parties au contrat peuvent convenir de conditions 
dérogeant aux dispositions du § 1, lettres c) et d) et du 
§ 4.

/Träder i kraft I:den dag som regeringen bestämmer/
Article 7

Fin du contrat

§ 1 Le gestionnaire peut dénoncer le contrat d'utilisation 
sans délai lorsque:

a)	le transporteur n'est plus autorisé à exercer 
l'activité de transporteur ferroviaire;

b)	le personnel à employer et les véhicules à utiliser 
ne répondent plus aux exigences de sécurité;

c)	le transporteur est en retard de paiement, à savoir

1. 	pour deux échéances successives et avec un montant 
qui dépasse une contre-valeur d'usage pour un mois ou

2. 	pour un délai couvrant plus de deux échéances et avec 
un montant égal à la contre-valeur d'usage pour deux mois;

d)	le transporteur a violé d'une manière caractérisée 
l'une des obligations particulières prévues à l'article 6, §§ 
2 et 3.

§ 2 Le transporteur peut de´noncer le contrat d'utilisation 
sans de´lai lorsque le gestionnaire perd son droit de ge´rer 
l'infrastructure ferroviaire. 

§ 3 Chaque partie au contrat d'utilisation peut le dénoncer 
sans délai en cas de violation caractérisée d'une des 
obligations essentielles par l'autre partie au contrat, 
lorsque cette obligation concerne la sécurité des personnes et 
des biens; les parties au contrat peuvent convenir des 
modalités de l'exercice de ce droit.

§ 4 La partie au contrat qui est à l'origine de sa 
dénonciation répond envers l'autre partie du dommage qui en 
résulte, à moins qu'elle ne prouve que le dommage ne résulte 
pas de sa faute.

§ 5 Les parties au contrat peuvent convenir de conditions 
dérogeant aux dispositions du § 1, lettres c) et d) et du § 4.

Titre III

Responsabilité

/Upphör att gälla U:den dag som regeringen bestämmer/
Article 8

Responsabilité du gestionnaire

§ 1 Le gestionnaire est responsable;

a) des dommages corporels (mort, blessures ou toute autre 
atteinte à l’intégrité physique ou psychique),

b) des dommages matériels (destruction ou avarie des biens 
mobiliers et immobiliers),

c) des dommages pécuniaires résultant des dommages-intérêts 
dus par le transporteur en vertu des Règles uniformes CIV et 
des Règles uniformes CIM, 

causés au transporteur ou à ses auxiliaires durant 
l'utilisation de l'infrastructure et ayant leur origine dans 
l‘infrastructure.

§ 2 Le gestionnaire est déchargé de cette responsabilité:

a) en cas de dommages corporels et de dommages pécuniaires 
résultant des dommages-intérêts dus par le transporteur en 
vertu des Règles uniformes CIV

1. si l’événement dommage-able a été causé par des 
circonstances extérieures à l’exploitation que le 
gestionnaire, en dépit de la diligence requise d’après les 
particularités de l’espèce, ne pouvait pas éviter et aux 
conséquences desquelles il ne pouvait pas obvier,

2. dans la mesure où l’événement dommageable est dû à une 
faute de la personne ayant subi le dommage,

3. si l’événement dommage-able est dû au comportement d’un 
tiers que le gestionnaire, en dépit de la diligence requise 
d’après les particularités de l’espèce, ne pouvait pas éviter 
et aux conséquences duquel il ne pouvait pas obvier;

b) en cas de dommages matériels et de dommages pécuniaires 
résultant des dommages-intérêts dus par le transporteur en 
vertu des Règles uniformes CIM, lorsque le dommage est causé 
par la faute du transporteur ou par un ordre du transporteur 
qui n’est pas imputable au gestionnaire ou en raison de 
circonstances que le gestionnaire ne pouvait pas éviter et 
aux conséquences desquelles il ne pouvait pas obvier.

§ 3 Si l’événement dommage-able est dû au comportement d’un 
tiers et si, en dépit de cela, le gestionnaire n’est pas 
entièrement déchargé de sa responsabilité conformément au 
§ 2, lettre a), il répond pour le tout dans les limites des 
présentes Règles uniformes et sans préjudice de son recours 
éventuel contre le tiers.

§ 4 Les parties au contrat peuvent convenir si, et dans 
quelle mesure, le gestionnaire est responsable des dommages 
causés au transporteur par un retard ou par une perturbation 
dans l’exploitation.

/Träder i kraft I:den dag som regeringen bestämmer/
Article 8

Responsabilité du gestionnaire

§ 1 Le gestionnaire est responsable:

a) 	des dommages corporels (mort, blessures ou toute 
autre atteinte à l'intégrité physique ou psychique),

b) 	des dommages matériels (destruction ou avarie des 
biens mobiliers et immobiliers),

cause´s au transporteur ou a` ses auxiliaires durant 
l'utilisation de l'infrastructure ferroviaire et ayant leur 
origine dans l'infrastructure ferroviaire.

Le gestionnaire est e´galement responsable des dommages 
pe´cuniaires re´sultant des dommages-inte´rêts dus par le 
transporteur en vertu des Re`gles uniformes CIV et CIM lorsque 
ces dommages ont leur origine dans l'infrastructure 
ferroviaire dans le cadre de son utilisation.

§ 2 Le gestionnaire est déchargé de cette responsabilité:

a)	en cas de dommages corporels et de dommages 
pécuniaires résultant des dommages-intérêts dus par le 
transporteur en vertu des Règles uniformes CIV

1. 	si l'événement dommageable a e´te´ cause´ par des 
circonstances exte´rieures a` la gestion de l'infrastructure 
ferroviaire que le gestionnaire, en de´pit de la diligence 
requise d'apre`s les particularite´s de l'espe`ce, ne pouvait pas 
e´viter et aux conse´quences desquelles il ne pouvait pas 
obvier,

2. 	dans la mesure où l'événement dommageable est dû à 
une faute de la personne ayant subi le dommage,

3. 	si l'événement dommageable est dû au comportement 
d'un tiers que le gestionnaire, en dépit de la diligence 
requise d'après les particularités de l'espèce, ne pouvait pas 
éviter et aux conséquences duquel il ne pouvait pas obvier;

b) 	en cas de dommages matériels et de dommages 
pécuniaires résultant des dommages-intérêts dus par le 
transporteur en vertu des Règles uniformes CIM, lorsque le 
dommage est causé par la faute du transporteur ou par un ordre 
du transporteur qui n'est pas imputable au gestionnaire ou en 
raison de circonstances que le gestionnaire ne pouvait pas 
éviter et aux conséquences desquelles il ne pouvait pas 
obvier.

§ 3 Si l'événement dommageable est dû au comportement d'un 
tiers et si, en dépit de cela, le gestionnaire n'est pas 
entièrement déchargé de sa responsabilité conformément au § 2, 
lettre a), il répond pour le tout dans les limites des 
présentes Règles uniformes et sans préjudice de son recours 
éventuel contre le tiers.

§ 4 Les parties au contrat peuvent convenir si, et dans quelle 
mesure, le gestionnaire est responsable des dommages causés au 
transporteur par un retard ou par une perturbation dans 
l'exploitation.

/Upphör att gälla U:den dag som regeringen bestämmer/
Article 9

Responsabilité du transporteur

§ 1 Le transporteur est responsable:

a) des dommages corporels (mort, blessures ou toute autre 
atteinte à l’intégrité physique ou psychique),

b) des dommages matériels (destruction ou avarie des biens 
mobiliers et immobiliers), 

causés au gestionnaire ou à ses auxiliaires, durant 
l’utilisation de l’infrastructure, par les moyens de 
transport utilisés ou par les personnes ou par les 
marchandises transportées.

§ 2 Le transporteur est déchargé de cette responsabilité:

a) en cas de dommages corporels

1. si l’événement dommage-able a été causé par des 
circonstances extérieures à l’exploitation que le 
transporteur, en dépit de la diligence requise d’après les 
particularités de l’espèce, ne pouvait pas éviter et aux 
conséquences desquelles il ne pouvait pas obvier,

2. dans la mesure où l’événement dommageable est dû à une 
faute de la personne ayant subi le dommage,

3. si l’événement dommageable est dû au comportement d’un 
tiers que le transporteur, en dépit de la diligence requise 
d’après les particularités de l’espèce, ne pouvait pas éviter 
et aux conséquences duquel il ne pouvait pas obvier;

b) en cas de dommages matériels lorsque le dommage est causé 
par la faute du gestionnaire ou par un ordre du gestionnaire 
qui n’est pas imputable au transporteur ou en raison de 
circonstances que le transporteur ne pouvait pas éviter et 
aux conséquences desquelles il ne pouvait pas obvier.

§ 3 Si l’événement dommageable est dû au comportement d’un 
tiers et si, en dépit de cela, le transporteur n’est pas 
entièrement déchargé de sa responsabilité conformément au 
§ 2, lettre a), il répond pour le tout dans les limites des 
présentes Règles uniformes et sans préjudice de son recours 
éventuel contre le tiers.

§ 4 Les parties au contrat peuvent convenir si, et dans 
quelle mesure, le transporteur est responsable des dommages 
causés au gestionnaire par une perturbation dans 
l’exploitation.

/Träder i kraft I:den dag som regeringen bestämmer/
Article 9

Responsabilité du transporteur

§ 1 Le transporteur est responsable:

a)	des dommages corporels (mort, blessures ou toute 
autre atteinte à l'intégrité physique ou psychique),

b)	des dommages matériels (destruction ou avarie des 
biens mobiliers et immobiliers),

causés au gestionnaire ou à ses auxiliaires, durant 
l'utilisation de l'infrastructure ferroviaire, par les moyens 
de transport utilisés ou par les personnes ou par les 
marchandises transporté´es.

§ 2 Le transporteur est déchargé de cette responsabilité:

a) 	en cas de dommages corporels

1. 	si l'événement dommageable a été causé par des 
circonstances extérieures à l'exploitation que le 
transporteur, en dépit de la diligence requise d'après les 
particularités de l'espèce, ne pouvait pas éviter et aux 
conséquences desquelles il ne pouvait pas obvier,

2. 	dans la mesure où l'événement dommageable est dû à 
une faute de la personne ayant subi le dommage,

3. 	si l'événement dommageable est dû au comportement 
d'un tiers que le transporteur, en dépit de la diligence 
requise d'après les particularités de l'espèce, ne pouvait pas 
éviter et aux conséquences duquel il ne pouvait pas obvier;

b)	en cas de dommages matériels lorsque le dommage est 
causé par la faute du gestionnaire ou par un ordre du 
gestionnaire qui n'est pas imputable au transporteur ou en 
raison de circonstances que le transporteur ne pouvait pas 
éviter et aux conséquences desquelles il ne pouvait pas 
obvier.

§ 3 Si l'événement dommageable est dû au comportement d'un 
tiers et si, en dépit de cela, le transporteur n'est pas 
entièrement déchargé de sa responsabilité conformément au § 2, 
lettre a), il répond pour le tout dans les limites des 
présentes Règles uniformes et sans préjudice de son recours 
éventuel contre le tiers.

§ 4 Les parties au contrat peuvent convenir si, et dans quelle 
mesure, le transporteur est responsable des dommages causés au 
gestionnaire par une perturbation dans l'exploitation.

/Upphör att gälla U:den dag som regeringen bestämmer/
Article 10

Causes concomitants

§ 1 Lorsque des causes imputables au gestionnaire et des 
causes imputables au transporteur ont contribué au dommage, 
chaque partie au contrat ne répond que dans la mesure où les 
causes qui lui sont imputables en vertu des articles 8 et 9 
ont contribué au dommage. S’il est impossible de constater 
dans quelle mesure les causes respectives ont contribué au 
dommage, chaque partie supporte le dommage qu’elle a subi.

§ 2 Le § 1 est applicable par analogie lorsque des causes 
imputables au gestionnaire et des causes imputables à 
plusieurs transporteurs empruntant la même infrastructure 
ferroviaire ont contribué au dommage.

§ 3 En cas de dommages visés à l’article 9, le § 1, première 
phrase, est applicable par analogie lorsque des causes 
imputables à plusieurs transporteurs utilisant la même 
infrastructure ont contribué au dommage. S’il est impossible 
de constater dans quelle mesure les causes respectives ont 
contribué au dommage, les transporteurs sont responsables à 
parts égales envers le gestionnaire.

/Träder i kraft I:den dag som regeringen bestämmer/
Article 10

Causes concomitants

§ 1 Lorsque des causes imputables au gestionnaire et des 
causes imputables au transporteur ont contribué au dommage, 
chaque partie au contrat ne répond que dans la mesure où les 
causes qui lui sont imputables en vertu des articles 8 et 9 
ont contribué au dommage. S'il est impossible de constater 
dans quelle mesure les causes respectives ont contribué au 
dommage, chaque partie supporte le dommage qu'elle a subi.

§ 2 Le § 1 est applicable par analogie lorsque des causes 
imputables au gestionnaire et des causes imputables à 
plusieurs transporteurs empruntant la même infrastructure 
ferroviaire ont contribué au dommage.

§ 3 En cas de dommages vise´s a` l'article 9, le § 1, premie`re 
phrase, est applicable par analogie lorsque des causes 
imputables a` plusieurs transporteurs utilisant la me^me 
infrastructure ferroviaire ont contribue´ au dommage. S'il est 
impossible de constater dans quelle mesure les causes 
respectives ont contribue´ au dommage, les transporteurs sont 
responsables a` parts e´gales envers le gestionnaire.

Article 11

Dommages-intérêts en cas de mort

§ 1 En cas de mort, les dommages-intérêts comprennent:

a) les frais nécessaires con-sécutifs au décès, notamment 
ceux du transport du corps et des obsèques;

b) si la mort n’est pas survenue immédiatement, les 
dommages-intérêts prévus à l’article 12.

§ 2 Si, par la mort, des personnes envers lesquelles la 
personne décédée avait ou aurait eu à l’avenir une obligation 
alimentaire, en vertu de la loi, sont privées de leur 
soutien, il y a également lieu de les indemniser de cette 
perte. L’action en dommages-intérêts des personnes dont la 
personne décédée assumait l’entretien sans y être tenue par 
la loi reste soumise au droit national.

------------------------------------------------------------

Article 12

Dommages-intérêts en cas de blessures

En cas de blessures ou de toute autre atteinte à l’intégrité 
physique ou psychique, les dommages-intérêts comprennent:

a) les frais nécessaires, notamment ceux de traitement et de 
transport;

b) la réparation du préjudice causé, soit par l’incapacité de 
travail totale ou partielle, soit par l’accroissement des 
besoins.

Article 13

Réparation d’autres préjudices corporels

Le droit national détermine, si et dans quelle mesure le 
gestionnaire ou le transporteur doivent verser des 
dommages-intérêts pour des préjudices corporels autres que 
ceux prévus aux articles 11 et 12.

Article 14

Forme et montant des dommages-intérêts en cas de mort et de 
blessures

§ 1 Les dommages-intérêts prévus à l’article 11, § 2 et à 
l’article 12, lettre b) doivent être alloués sous forme de 
capital. Toutefois, si le droit national permet l’allocation 
d’une rente, ils sont alloués sous cette forme lorsque la 
personne lésée ou les ayants droit visés à l’article 11, § 2, 
le demandent.

§ 2 Le montant des dommages-intérêts à allouer en vertu du 
§ 1 est déterminé selon le droit national. Toutefois, pour 
l’application des présentes Règles uniformes, il est fixé une 
limite maximale de 175 000 unités de compte en capital ou en 
rente annuelle correspondant à ce capital, pour chaque 
personne, dans le cas où le droit national prévoit une limite 
maximale d’un montant inférieur.

Article 15

Déchéance du droit d’invoquer les limites de responsabilité

Les limites de responsabilité prévues dans les présentes 
Règles uniformes ainsi que les dispositions du droit 
national, qui limitent les indemnités à un montant déterminé, 
ne s'appliquent pas s'il est prouvé que le dommage résulte 
d'un acte ou d'une omission que l’auteur du dommage a commis, 
soit avec l'intention de provoquer un tel dommage, soit 
témérairement et avec conscience qu'un tel dommage en 
résultera probablement.

Article 16

Conversion et intérêts

§ 1 Lorsque le calcul de l’indemnité implique la conversion 
des sommes exprimées en unités monétaires étrangères, 
celle-ci est faite d’après le cours aux jour et lieu du 
paiement de l’indemnité.

§ 2 L’ayant droit peut demander des intérêts de l’indemnité, 
calculés à raison de cinq pour cent l’an, à partir du jour de 
l’ouverture d’une procédure de conciliation, du recours au 
tribunal arbitral prévu au Titre V de la Convention ou de la 
demande en justice.

Article 17

Responsabilité en cas d’accident nucléaire

Le gestionnaire et le transporteur sont déchargés de la 
responsabilité qui leur incombe en vertu des présentes Règles 
uniformes lorsque le dommage a été causé par un accident 
nucléaire et qu’en application des lois et prescriptions d’un 
Etat réglant la responsabilité dans le domaine de l’énergie 
nucléaire, l’exploitant d’une installation nucléaire ou une 
autre personne qui lui est substituée est responsable de ce 
dommage. 

Article 18

Responsabilité pour les auxiliaries

Le gestionnaire et le transporteur répondent de leurs 
auxiliaires.

Article 19

Autres actions

§ 1 Dans tous les cas où les présentes Règles uniformes 
s’appliquent, toute action en responsabilité, à quelque titre 
que ce soit, ne peut être exercée contre le gestionnaire ou 
contre le transporteur que dans les conditions et limitations 
de ces Règles uniformes.

§ 2 Il en est de même pour toute action exercée contre les 
auxiliaires dont le gestionnaire ou le transporteur répondent 
en vertu de l’article 18.

Article 20

Accords-litiges

Les parties au contrat peuvent convenir des conditions dans 
lesquelles elles font valoir ou renoncent à faire valoir 
leurs droits aux dommages-intérêts à l’égard de l’autre 
partie au contrat.

Titre IV

Actions des auxiliaries

Article 21

Actions contre le gestionnaire ou contre le transporteur

§ 1 Toute action en responsabilité des auxiliaires du 
transporteur contre le gestionnaire pour des dommages causés 
par celui-ci, à quelque titre que ce soit, ne peut être 
exercée que dans les conditions et limitations des présentes 
Règles uniformes.

§ 2 Toute action en responsabilité des auxiliaires du 
gestionnaire contre le transporteur pour des dommages causés 
par celui-ci, à quelque titre que ce soit, ne peut être 
exercée que dans les conditions et limitations des présentes 
Règles uniformes.

Titre V

Exercice des droits

Article 22

Procédure de conciliation

Les parties au contrat peuvent convenir de procédures de 
conciliation ou faire appel au tribunal arbitral prévu au 
Titre V de la Convention.

Article 23

Recours

Le bien-fondé du paiement effectué par le transporteur sur la 
base des Règles uniformes CIV ou des Règles uniformes CIM ne 
peut être contesté, lorsque l’indemnité a été fixée 
judiciairement et que le gestionnaire, dûment assigné, a été 
mis à même d’intervenir au procès.

Article 24

For

§ 1 Les actions judiciaires fondées sur les présentes Règles 
uniformes peuvent être intentées devant les juridictions des 
Etats membres désignées d’un commun accord par les parties au 
contrat.

§ 2 Sauf convention contraire entre les parties, la 
juridiction compétente est celle de l’Etat membre où le 
gestionnaire a son siège.

Article 25

Prescription

§ 1 Les actions fondées sur les présentes Règles uniformes 
sont prescrites par trois ans.

§ 2 La prescription court à compter du jour où le dommage 
s’est produit.

§ 3 En cas de mort de personnes, les actions sont prescrites 
par trois ans à compter du lendemain du décès, sans que ce 
délai puisse toutefois dépasser cinq ans à compter du 
lendemain de l’événement dommageable.

§ 4 Une action récursoire d’une personne tenue responsable 
pourra être exercée même après l’expiration du délai de 
prescription prévu au § 1, si elle l’est dans le délai 
déterminé par la loi de l’Etat où les poursuites sont 
engagées. Toutefois, ce délai ne pourra être inférieur à 
quatre-vingt-dix jours à compter de la date à laquelle la 
personne qui exerce l’action récursoire a réglé la 
réclamation ou a elle-même reçu signification de 
l’assignation.

§ 5 La prescription est suspendue lorsque les parties au 
litige conviennent d’une procédure de conciliation ou 
lorsqu’elles saisissent le tribunal arbitral prévu au Titre V 
de la Convention.

§ 6 Par ailleurs, la suspension et l'interruption de la 
prescription sont réglées par le droit national.

Uniform Rules concerning the Contract of Use of 
Infrastructure in International Rail Traffic (CUI, appendix E 
to the Convention)

------------------------------------------------------------

Title I

General Provisions

/Upphör att gälla U:den dag som regeringen bestämmer/
Article 1

Scope

§ 1 These Uniform Rules shall apply to any contract of use of 
railway infrastructure for the purposes of international 
carriage within the meaning of the CIV Uniform Rules and the 
CIM Uniform Rules. They shall apply regardless of the place 
of business and the nationality of the contracting parties. 
These Uniform Rules shall apply even when the railway 
infrastructure is managed or used by States or by 
governmental institutions or organisations.

§ 2 Subject to Article 21, these Uniform Rules shall not 
apply to other legal relations, such as in particular

a) the liability of the carrier or the manager to their 
servants or other persons whose services they make use of to 
accomplish their tasks;

b) the liability to each other of the carrier or the manager 
of the one part and third parties of the other part.

/Träder i kraft I:den dag som regeringen bestämmer/
Article 1

Scope

§ 1 These Uniform Rules shall apply to any contract 
of use of railway infrastructure (contract of use) in a Member 
State in international railway traffic for the purposes of 
international carriage within the meaning of the CIV Uniform 
Rules and the CIM Uniform Rules.

§ 2 These Uniform Rules shall apply irrespective of 
the place of business or the nationality of the contracting 
parties and even when the railway infrastructure is managed or 
used by States or by governmental institutions or 
organisations.

§ 3 Subject to Article 21, these Uniform 
Rules shall not apply to other legal relations, such as in 
particular

a)	the liability of the carrier or the manager 
to their servants or other persons whose services they make 
use of to accomplish their tasks;	a)	transportörens 
eller förvaltarens ansvar gentemot sina anställda eller andra 
personer vilkas tjänster de anlitar för att genomföra sina 
uppgifter,

b)      the liability to each other of the carrier or the 
manager of the one part and third parties of the other part.

Article 2

Declaration concerning liability in case of bodily loss or 
damage

§ 1 Any State may, at any time, declare that it will not 
apply to victims of accidents occuring in its territory the 
whole of the provisions concerning liability in case of 
bodily loss or damage (death, injury or any other physical or 
mental harm), when the victims are nationals of, or have 
their usual place of residence in, that State.

§ 2 A State which has made a declaration in accordance with 
§ 1 may withdraw it at any time by notification to the 
Depositary. This withdrawal shall take effect one month after 
the day on which the Depositary notifies it to the Member 
States.

/Upphör att gälla U:den dag som regeringen bestämmer/
Article 3

Definitions

For the purposes of these Uniform Rules, the term

a) “railway infrastructure” means all the railway lines and 
fixed installations, so far as these are necessary for the 
circulation of railway vehicles and the safety of traffic;

b) “manager” means the person who makes railway 
infrastructure available and who has responsibilities in 
accordance with the laws and prescriptions in force in the 
State in which the infrastructure is located;

c) “carrier” means the person who carries persons or goods by 
rail in international traffic under the CIV Uniform Rules or 
the CIM Uniform Rules and who is licensed in accordance with 
the laws and prescriptions relating to licensing and 
recognition of licenses in force in the State in which the 
person undertakes this activity;

d) “auxiliary” means the servants or other persons whose 
services the carrier or the manager makes use of for the 
performance of the contract when these servants or other 
persons are acting within the scope of their functions;

e) “third party” means any person other than the manager, the 
carrier and their auxiliaries;

f) “licence” means the authorisation issued by a State to a 
railway undertaking, in accordance with the laws and 
prescriptions in force in that State, by which its capacity 
as a carrier is recognized;

g) “safety certificate” means the document attesting, in 
accordance with the laws and prescriptions of the State in 
which the infrastructure islocated, that so far as concerns 
the carrier,

- the internal organisation of the undertaking as well as

- the personnel to be employed and the vehicles to be used on 
the infrastructure, 

meet the requirements imposed in respect of safety in order 
to ensure a service without danger on that infrastructure.

/Träder i kraft I:den dag som regeringen bestämmer/
Article 3

Definitions

For the purposes of these Uniform Rules, the term

a)"railway 
infrastructure" means all the railway lines and fixed 
installations, so far as these are necessary for the 
circulation of railway vehicles and the safety of traffic;

aa)"international railway traffic" means traffic which 
requires the use of an international train path or several 
successive national train paths situated in at least two 
States and coordinated by the infrastructure managers or 
the bodies in charge of allocation of train paths that 
are concerned;

b)"manager" means the person who makes railway 
infrastructure available and who has responsibilities in 
accordance with the laws and prescriptions in force in the 
State in which the railway infrastructure is located;

c)"carrier" means the natural or legal person which 
carries persons and/or goods by rail in international railway 
traffic and which is licensed in accordance with the laws and 
prescriptions relating to licensing and recognition of 
licenses in force in the State in which the person undertakes 
this activity;

d)"auxiliary" means the servants or other persons whose 
services the carrier or the manager makes use of for the 
performance of the contract when these servants or other 
persons are acting within the scope of their functions;

e)"third party" means any person other than the manager, the
carrier and their auxiliaries;

f)"licence" means the authorisation issued by a State to a 
railway undertaking, in accordance with the laws and 
prescriptions in force in that State, by which its capacity as 
a carrier is recognized;

g)"safety certifycate" means the document attesting, in 
accordance with the laws and prescriptions in force in the 
State in which the railway infrastructure is located, that
so far as concerns the carrier,

-the internal organisation of the undertaking as well as

- the personnel to be employed and the vehicles to be used on
the railway infrastructure,

meet the requirements imposed in respect of 
safety in order to ensure a service without danger on that 
railway infrastructure.

Article 4

Mandatory law

Unless provided otherwise in these Uniform Rules, any 
stipulation which, directly or indirectly, would derogate 
from these Uniform Rules, shall be null and void. The nullity 
of such a stipulation shall not involve the nullity of other 
provisions of the contract. Nevertheless, the parties to the 
contract may assume a liability greater and obligations more 
burdensome than those provided for in these Uniform Rules or 
fix a maximum amount of compensation for loss of or damage to 
property.

Title II

Contract of Use

/Upphör att gälla U:den dag som regeringen bestämmer/
Article 5

Contents and form

§ 1 Relations between the manager and the carrier or any 
other person entitled to enter into such a contract under the 
laws and prescriptions in force in the State in which the 
infrastructure is located shall be regulated in a contract of 
use.

§ 2 The contract shall regulate the necessary details for the 
determination of the administrative, technical and financial 
conditions of use.

§ 3 The contract must be concluded in writing or in an 
equivalent form. The absence or irregularity of a written 
form or equivalent form of contract or the absence of one of 
the matters specified in § 2 shall not affect the existence 
or the validity of the contract which shall remain subject to 
these Uniform Rules.

/Träder i kraft I:den dag som regeringen bestämmer/
Article 5

Contents and form

§ 1 Relations between the manager and the carrier or 
any other person entitled to enter into such a contract under 
the laws and prescripttions in force in the State in which the 
railway infrastructure is located shall be regulated in a 
contract of use.

§ 2 The contract shall regulate the necessary details for
the determination of the administrative, technical and
financial conditions of use.

§ 3 The contract must be concluded in writing or in 
an equivalent form. The absence or irregularity of a written 
form or equivalent form of contract or the absence of one of 
the matters specified in § 2 shall not affect the existence or 
the validity of the contract which shall remain subject to 
these Uniform Rules.

/Upphör att gälla U:den dag som regeringen bestämmer/
Article 5bis

Law remaining unaffected

§ 1 The provisions of Article 5 as well as those of Articles 
6, 7 and 22 shall not affect the obligations which the 
parties to the contract of use of infrastructure have to meet 
under the laws and prescriptions in force in the State in 
which the infrastructure is located including, where 
appropriate, the law of the European Union.

§ 2 The provisions of Articles 8 and 9 shall not affect the 
obligations which the parties to the contract of use of 
infrastructure have to meet in an EU Member State or in a 
State where legislation of the European Union applies as a 
result of international agreements with the European Union.

§ 3 The provisions of §§ 1 and 2 concern in particular:

- agreements to be concluded between railway undertakings or 
authorised applicants and infrastructure managers,

- licensing,

- safety certification,

- insurance,

- charging involving performance schemes to minimise delays 
and disruptions and improve the performance of the railway 
network,

- compensation arrangements in favour of customers and

- dispute resolution.

/Träder i kraft I:den dag som regeringen bestämmer/
Article 5bis

Law remaining unaffected

§ 1 The provisions of Article 5 as well as those of 
Articles 6, 7 and 22 shall not affect the obligations which 
the parties to the contract of use have to meet under the laws 
and prescripttions in force in the State in which the railway 
infrastructure is located including, where appropriate, the 
law of the European Union.

§ 2 The provisions of Articles 8 and 9 shall not 
affect the obligations which the parties to the contract of 
use have to meet in an EU Member State or in a State where 
legislation of the European Union applies as a result of 
international agreements with the European Union.

§ 3 The provisions of §§ 1 and 2 concern in particular:

- agreements to be concluded between railway undertakings or
authorised applicants and infrastructure managers,

- licensing,

- safety certification,

- insurance,

- charging involving performance schemes to minimise delays
and disruptions and improve the performance of the railway
network,

- compensation arrangements in favour of customers and

- dispute resolution.

Article 6

Special obligations of the carrier and the manager

§ 1 The carrier must be authorised to undertake the activity 
of a carrier by rail. The personnel to be employed and the 
vehicles to be used must satisfy the safety requirements. The 
manager may require the carrier to prove, by the presentation 
of a valid licence and safety certificate or certified 
copies, or in any other manner, that these conditions are 
fulfilled.

§ 2 The carrier must notify the manager of any event which 
might affect the validity of his licence, his safety 
certificates or other elements of proof.

§ 3 The manager may require the carrier to prove that he has 
taken out a sufficient liability insurance or taken 
equivalent measures to cover any claims, on whatever grounds, 
referred to in Articles 9 to 21. Each year, the carrier must 
prove, by an attestation in due form, that the liability 
insurance or the equivalent provisions still exist; he must 
notify the manager of any modification relating to them 
before it takes effect.

§ 4 The parties to the contract must inform each other of any 
event which might impede the execution of the contract they 
have concluded.

------------------------------------------------------------
/Upphör att gälla U:den dag som regeringen bestämmer/
Article 7

Termination of the contract

§ 1 The manager may rescind the contract forthwith when

a) the carrier is no longer authorised to carry on the 
activity of carrier by rail;

b) the personnel to be employed and the vehicles to be used 
no longer meet the safety requirements;

c) the carrier is in arrear with payment, that is to say

1. for two successive payment periods and for an amount in 
excess of the equivalent of one month’s use, or

2. for a period covering more than two payment periods and 
for an amount equal to the value of two months’ use;

d) the carrier is in clear breach of one of the special 
obligations specified in Article 6 §§ 2 and 3.

§ 2 The carrier may rescind the contract of use forthwith 
when the manager loses his right to manage the 
infrastructure.

§ 3 Each party to the contract may rescind the contract of 
use forthwith in the case of a clear breach of one of the 
essential obligations by the other party to the contract, 
when that obligation concerns the safety of persons or goods; 
the parties to the contract may agree the modalities for the 
exercise of this right.

§ 4 The party to the contract who is the cause of its 
rescission shall be liable to the other party for the loss or 
damage resulting from it, unless he proves that the loss or 
damage was not caused by his fault.

§ 5 The parties to the contract may agree conditions 
derogating from the provisions of § 1 letters c) and d) and 
§ 4.

/Träder i kraft I:den dag som regeringen bestämmer/
Article 7

Termination of the contract

§ 1 The manager may rescind the contract forthwith when

a) the carrier is no longer authorised to carry on the
activity of carrier by rail;

b) the personnel to be employed and the vehicles to be used
no longer meet the safety requirements;

c) the carrier is in arrear with payment, that is to say

1. for two successive payment periods and for an amount in 
excess of the equivalent of one month's use, or

2. for a period covering more than two payment periods and 
for an amount equal to the value of two months' use;

d) the carrier is in clear breach of one of the special 
obligations specified in Article 6 §§ 2 and 3.

§ 2 The carrier may rescind the contract of use forthwith when
the manager loses his right to manage the railway 
infrastructure. 

§ 3 Each party to the contract may rescind the contract of use
forthwith in the case of a clear breach of one of the
essential obligations by the other party to the contract,
when that obligation concerns the safety of persons or goods;
the parties to the contract may agree the modalities for the 
exercise of this right.

§ 4 The party to the contract who is the cause of its 
rescission shall be liable to the other party for the loss or 
damage resulting from it, unless he proves that the loss or 
damage was not caused by his fault.

§ 5 The parties to the contract may agree conditions derogating
from the provisions of § 1 letters c) and d) and § 4.


Title III

Liability

/Upphör att gälla U:den dag som regeringen bestämmer/
Article 8

Liability of the manager

§ 1 The manager shall be liable

a) for bodily loss or damage (death, injury or any other 
physical or mental harm),

b) for loss of or damage to property (destruction of, or 
damage to, movable or immovable property),

c) for pecuniary loss resulting from damages payable by the 
carrier under the CIV Uniform Rules and the CIM Uniform 
Rules, 

caused to the carrier or to his auxiliaries during the use of 
the infrastructure and having its origin in the 
infrastructure.

§ 2 The manager shall be relieved of this liability

a) in case of bodily loss or damage and pecuniary loss 
resulting from damages payable by the carrier under the CIV 
Uniform Rules

1. if the incident giving rise to the loss or damage has been 
caused by circumstances not connected with the management of 
the infrastructure which the manager, in spite of having 
taken the care required in the particular circumstances of 
the case, could not avoid and the consequences of which he 
was unable to prevent,

2. to the extent that the incident giving rise to the loss or 
damage is due to the fault of the person suffering the loss 
or damage,

3. if the incident giving rise to the loss or damage is due 
to the behaviour of a third party which the manager, in spite 
of having taken the care required in the particular 
circumstances of the case, could not avoid and the 
consequences of which he was unable to prevent;

b) in case of loss of or damage to property and pecuniary 
loss resulting from damages payable by the carrier under the 
CIM Uniform Rules, when the loss or damage was caused by the 
fault of the carrier or by an order given by the carrier 
which is not attributable to the manager or by circumstances 
which the manager could not avoid and the consequences of 
which he was unable to prevent.

§ 3 If the incident giving rise to the loss or damage is due 
to the behaviour of a third party and if, in spite of that, 
the manager is not entirely relieved of liability in 
accordance with § 2, letter a), he shall be liable in full up 
to the limits laid down in these Uniform Rules but without 
prejudice to any right of recourse against the third party.

§ 4 The parties to the contract may agree whether and to what 
extent the manager shall be liable for the loss or damage 
caused to the carrier by delay or disruption to his 
operations.

/Träder i kraft I:den dag som regeringen bestämmer/
Article 8

Liability of the manager

§ 1 The manager shall be liable	

a) for bodily loss or damage (death, injury or any other 
physical or mental harm),

b) for loss of or damage to property (destructtion of, or
damage to, movable or immovable property),

caused to the carrier or to his auxiliaries during the use of 
the railway infrastructure and having its origin in the 
railway infrastructure.	

The manager shall also be liable for pecuniary loss 
resulting from damages payable by the carrier under the CIV 
Uniform Rules and the CIM Uniform Rules when such loss has its 
origin in the railway infrastructure while it is being used.

§ 2 The manager shall be relieved of this liability

a) in case of bodily loss or damage and pecuniary loss 
resulting from damages payable by the carrier under the CIV 
Uniform Rules

1. if the incident giving rise to the loss or damage has been
caused by circumstances not connected with the management of 
the railway infrastructure which the manager, in spite of
having taken the care required in the particular 
circumstances of the case, could not avoid and the 
consequences of which he was unable to prevent,

2. to the extent that the incident giving rise to the 
loss or damage is due to the fault of the person suffering the 
loss or damage,

3. if the incident giving rise to the loss or damage is due to
the behaviour of a third party which the manager, in spite of
having taken the care required in the particular circumstances
of the case, could not avoid and the consequences of which
he was unable to prevent;

b) in case of loss of or damage to property and pecuniary loss
resulting from damages payable by the carrier under the CIM
Uniform Rules, when the loss or damage was caused by the fault
of the carrier or by an order given by the carrier which is
not attributable to the manager or by circumstances which 
the manager could not avoid and the consequences of which he
was unable to prevent.

§ 3 If the incident giving rise to the loss or damage is due 
to the behaviour of a third party and if, in spite of that, 
the manager is not entirely relieved of liability in 
accordance with § 2, letter a), he shall be liable in full up
to the limits laid down in these Uniform Rules but without
prejudice to any right of recourse against the third party.

§ 4 The parties to the contract may agree whether and to what
extent the manager shall be liable for the loss or damage
caused to the carrier by delay or disruption to his operations.

/Upphör att gälla U:den dag som regeringen bestämmer/
Article 9

Liability of the carrier

§ 1 The carrier shall be liable

a) for bodily loss or damage (death, injury or any other 
physical or mental harm),

b) for loss of or damage to property (destructtion of or 
damage to movable or immovable property), 

caused to the manager or to his auxiliaries, during the use 
of the infrastructure, by the means of transport used or by 
the persons or goods carried.

§ 2 The carrier shall be relieved of this liability

a) in case of bodily loss or damage

1. if the incident giving rise to the loss or damage has been 
caused by circumstances not connected with the operations of 
the carrier which he, in spite of having taken the care 
required in the particular circumstances of the case, could 
not avoid and the consequences of which he was unable to 
prevent,

2. to the extent that the incident giving rise to the loss or 
damage is due to the fault of the person suffering the loss 
or damage,

3. if the incident giving rise to the loss or damage is due 
to the behaviour of a third party which the carrier, in spite 
of having taken the care required in the particular 
circumstances of the case, could not avoid and the 
consequences of which he was unable to prevent;

b) in case of loss of or damage to property when the loss or 
damage is caused by a fault of the manager or by an order 
given by the manager which is not attributable to the carrier 
or by circumstances which the carrier could not avoid and the 
consequences of which he was unable to prevent.

§ 3 If the incident giving rise to the loss or damage is due 
to the behaviour of a third party and if, in spite of that, 
the carrier is not entirely relieved of liability in 
accordance with § 2, letter a), he shall be liable in full up 
to the limits laid down in these Uniform Rules but without 
prejudice to any right of recourse against the third party.

§ 4 The parties to the contract may agree whether and to what 
extent the carrier shall be liable for the loss or damage 
caused to the manager by disruption to his operations.

/Träder i kraft I:den dag som regeringen bestämmer/
Article 9

Liability of the carrier

§ 1 The carrier shall be liable	

a) for bodily loss or damage (death, injury or any other 
physical or mental harm),

b) for loss of or damage to property (destructtion of or 
damage to movable or immovable property),

caused to the manager or to his auxiliaries, during 
the use of the railway infrastructure, by the means of 
transport used or by the persons or goods carried.

§ 2 The carrier shall be relieved of this liability

a) in case of bodily loss or damage

1. if the incident giving rise to the loss or damage has been
caused by circumstances not connected with the operations of
the carrier which he, in spite of having taken the care 
required in the particular circumstances of the case, could not
avoid and the consequences of which he was unable to prevent,

2. to the extent that the incident giving rise to the loss 
or damage is due to the fault of the person suffering the loss
or damage,

3. if the incident giving rise to the loss or damage is due to
the behaviour of a third party which the carrier, in spite of 
having taken the care required in the particular circumstances 
of the case, could not avoid and the consequences of which he
was unable to prevent;

b) in case of loss of or damage to property when the loss or
damage is caused by a fault of the manager or by an order 
given by the manager which is not attributable to the carrier
or by circumstances which the carrier could not avoid and
the consequences of which he was unable to prevent.

§ 3 If the incident giving rise to the loss or damage is due
to the behaviour of a third party and if, in spite of that,
the carrier is not entirely relieved of liability in 
accordance with § 2, letter a), he shall be liable in full up
to the limits laid down in these Uniform Rules but without
prejudice to any right of recourse against the third party.

§ 4 The parties to the contract may agree whether and to what
extent the carrier shall be liable for the loss or damage
caused to the manager by disruption to his operations.

/Upphör att gälla U:den dag som regeringen bestämmer/
Article 10

Concomitant causes

§ 1 If causes attributable to the manager and causes 
attributable to the carrier contributed to the loss or 
damage, each party to the contract shall be liable only to 
the extent that the causes attributable to him under Article 
8 and 9 contributed to the loss or damage. If it is 
impossible to assess to what extent the respective causes 
contributed to the loss or damage, each party shall bear the 
loss or damage he has sustained.

§ 2 § 1 shall apply mutatis mutandis if causes attributable 
to the manager and causes attributable to several carriers 
using the same railway infrastructure contributed to the loss 
or damage.

§ 3 § 1, first sentence, shall apply mutatis mutandis in case 
of loss or damage referred to in Article 9 if causes 
attributable to several carriers using the same 
infrastructure contributed to the loss or damage. If it is 
impossible to assess to what extent the respective causes 
contributed to the loss or damage, the carriers shall be 
liable to the manager in equal shares.

/Träder i kraft I:den dag som regeringen bestämmer/
Article 10

Concomitant causes

§ 1 If causes attributable to the manager and causes 
attributable to the carrier contributed to the loss or damage, 
each party to the contract shall be liable only to the extent 
that the causes attributable to him under Article 8 and 9 
contributed to the loss or damage. If it is impossible to 
assess to what extent the respective causes contributed to the 
loss or damage, each party shall bear the loss or damage he 
has sustained.

§ 2 § 1 shall apply mutatis mutandis if causes attributable 
to the manager and causes attributable to several carriers 
using the same railway infrastructure contributed to the
loss or damage.

§ 3 § 1, first sentence, shall apply mutatis mutandis in case
of loss or damage referred to in Article 9 if causes 
attributable to several carriers using the same railway
infrastructure contributed to the loss or damage. If it is 
impossible to assess to what extent the respective causes 
contributed to the loss or damage, the carriers shall be 
liable to the manager in equal shares.

Article 11

Damages in case of death

§ 1 In case of death, the damages shall comprise:

a) any necessary costs following the death, in particular 
those of transport of the body and the funeral expenses;

b) if death does not occur at once, the damages provided for 
in Article 12.

§ 2 If, through the death, persons whom the deceased had or 
would have had in the future a legal duty to maintain, are 
deprived of their support, they shall also be compensated for 
that loss. Rights of action for damages by persons whom the 
deceased was maintaining without being legally bound to do 
so, shall be governed by national law.

Article 12

Damages in case of personal injury

In case of personal injury or any other physical or mental 
harm, the damages shall comprise:

a) any necessary costs, in particular those of treatment and 
of transport;

b) compensation for financial loss, due to total or partial 
incapacity to work, or to increased needs.

Article 13

Compensation for other bodily harm

National law shall determine whether and to what extent the 
manager or the carrier must pay damages for bodily harm other 
than that provided for in Articles 11 and 12.

Article 14

Form and amount of damages in case of death and personal 
injury

§ 1 The damages provided for in Article 11 § 2 and in Article 
12 letter b) must be awarded in the form of a lump sum. 
However, if national law permits the award of an annuity, the 
damages shall be awarded in that form if so requested by the 
injured person or by persons entitled referred to in Article 
11 § 2.

§ 2 The amount of damages to be awarded pursuant to § 1 shall 
be determined in accordance with national law. However, for 
the purposes of these Uniform Rules, the upper limit per 
person shall be set at 175,000 units of account as a lump sum 
or as an annuity corresponding to that sum, where national 
law provides for an upper limit of less than that amount.

Article 15

Loss of right to invoke the limits of liability

The limits of liability provided for in these Uniform Rules 
as well as the provisions of national law, which limit the 
compensation to a certain amount, shall not apply if it is 
proved that the loss or damage results from an act or 
omission, which the author of the loss or damage has 
committed either with the intent to cause such loss or 
damage, or recklessly and with knowledge that such loss or 
damage would probably result.

Article 16

Conversion and interest

§ 1 Where the calculation of compensation requires the 
conversion of sums expressed in foreign currency, conversion 
shall be at the exchange rate applicable on the day and at 
the place of payment of the compensation.

§ 2 The person entitled may claim interest on compensation, 
calculated at five per cent per annum, from the day of 
initiation of a conciliation procedure, of seizure of the 
Arbitration Tribunal provided for in Title V of the 
Convention or from the day on which legal proceedings were 
instituted.

Article 17

Liability in case of nuclear incidents

The manager and the carrier shall be relieved of liability 
pursuant to these Uniform Rules for loss or damage caused by 
a nuclear incident when the operator of a nuclear 
installation or another person who is substituted for him is 
liable for the loss or damage pursuant to the laws and 
prescriptions of a State governing liability in the field of 
nuclear energy.

Article 18

Liability for auxiliaries

The manager and the carrier shall be liable for their 
auxiliaries.

Article 19

Other actions

§ 1 In all cases where these Uniform Rules shall apply, any 
action in respect of liability, on whatever grounds, may be 
brought against the manager or against the carrier only 
subject to the conditions and limitations laid down in these 
Uniform Rules.

§ 2 The same shall apply to any action brought against the 
auxiliaries for whom the manager or the carrier is liable 
pursuant to Article 18.

Article 20

Agreements to settle

The parties to the contract may agree conditions in which 
they assert or renounce their rights to compensation from the 
other party to the contract.

Title IV

Actions by Auxiliaries

Article 21

Actions against the manager or against the carrier

§ 1 Any action in respect of liability brought by the 
auxiliaries of the carrier against the manager on account of 
loss or damage caused by him, on whatever grounds, may be 
brought only subject to the conditions and limitations laid 
down in these Uniform Rules.

§ 2 Any action in respect of liability brought by the 
auxiliaries of the manager against the carrier on account of 
loss or damage caused by him, on whatever grounds, may be 
brought only subject to the conditions and limitations laid 
down in these Uniform Rules.

Title V

Assertion of Rights

Article 22

Conciliation procedures

The parties to the contract may agree conciliation procedures 
or appeal to the Arbitration Tribunal provided for in Title V 
of the Convention.

Article 23

Recourse

The validity of the payment made by the carrier on the basis 
of the CIV Uniform Rules or the CIM Uniform Rules may not be 
disputed when compensation has been determined by a court or 
tribunal and when the manager, duly served with notice of the 
proceedings, has been afforded the opportunity to intervene 
in the proceedings.

Article 24

Forum

§ 1 Actions based on these Uniform Rules may be brought 
before the courts or tribunals of the Member States 
designated by agreement between the parties to the 
contract.

§ 2 Unless the parties to the contract otherwise 
agree, the competent courts or tribunals shall be those of 
the Member State where the manager has his place of 
business.

Article 25

Limitation of actions

§ 1 The period of limitation for actions based on these 
Uniform Rules shall be three years.

§ 2 The period of limitation shall run from the day when the 
loss or damage occurred.

§ 3 In case of death of persons, the period of limitation 
shall be three years from the day after the day the death 
occurred, but not exceeding five years from the day after the 
day of the accident.

§ 4 A recourse action by a person held liable may be brought 
even after the expiration of the limitation period provided 
for in § 1, if it is brought within the period allowed by the 
law of the State where the proceedings are brought. However, 
the period allowed shall be not less than ninety days from 
the day when the person bringing the recourse action has 
settled the claim or has been served with notice of the 
proceedings against himself.

§ 5 The period of limitation shall be suspended when the 
parties agree a conciliation procedure or when they seize the 
Arbitration Tribunal provided for in Title V of the 
Convention.

§ 6 Otherwise, suspension and interruption of the limitation 
period shall be governed by national law.

Enhetliga rättsregler för avtal om nyttjande av infrastruktur 
i internationell järnvägstrafik (CUI, bihang E till 
fördraget)

Avdelning I

Allmänna bestämmelser

/Upphör att gälla U:den dag som regeringen bestämmer/
Artikel 1

Tillämpningsområde

§ 1 Dessa enhetliga rättsregler ska tillämpas på varje avtal 
om nyttjande av järnvägsinfrastruktur för internationell 
transport i den mening som avses i de enhetliga rättsreglerna 
CIV och i de enhetliga rättsreglerna CIM, oavsett var 
parterna i transportavtalet har sitt säte och vilken 
nationalitet de har. Dessa enhetliga rättsregler ska även 
tillämpas när järnvägsinfrastrukturen förvaltas eller nyttjas 
av stater eller statliga institutioner eller organisationer.

§ 2 Om inte annat följer av artikel 21, ska dessa enhetliga 
rättsregler inte tillämpas på andra rättsförhållanden, såsom

a) transportörens eller förvaltarens ansvar gentemot sina 
anställda eller andra personer vilkas tjänster de anlitar för 
att genomföra sina uppgifter,

b) ansvaret mellan transportören eller förvaltaren och tredje 
man.

/Träder i kraft I:den dag som regeringen bestämmer/
Artikel 1 

Tillämpningsområde

§ 1 Dessa enhetliga rättsregler ska tillämpas på 
varje avtal om nyttjande av järnvägsinfrastruktur 
(trafikeringsavtal) i en medlemsstat avseende internationell 
järnvägstrafik för internationell transport i den mening som 
avses i de enhetliga rättsreglerna CIV och i de enhetliga 
rättsreglerna CIM.

§ 2 Dessa enhetliga rättsregler ska tillämpas oavsett 
avtalsparternas nationalitet eller var de har sitt säte. 
Rättsreglerna ska även tillämpas när järnvägsinfrastrukturen 
förvaltas eller nyttjas av stater eller statliga institutioner 
eller organisationer.

§ 3 Om inte annat följer av artikel 21, ska 
dessa enhetliga rättsregler inte tillämpas på andra 
rättsförhållanden, såsom

a) transportörens 
eller förvaltarens ansvar gentemot sina anställda eller andra 
personer vilkas tjänster de anlitar för att genomföra sina 
uppgifter,

b) ansvaret mellan transportören eller 
förvaltaren och tredje man.

/Träder i kraft I:den dag som regeringen bestämmer/
Artikel 2

Förklaring om ansvar vid personskada

§ 1 En stat får när som helst förklara att den inte kommer 
att tillämpa samtliga bestämmelser om ansvar vid personskada 
vid olyckor som inträffat på dess territorium, när de skadade 
är medborgare i den staten eller har hemvist där.

§ 2 En stat som har avgett en förklaring enligt § 1 får när 
som helst återta den genom meddelande till depositarien. 
Återtagandet får verkan en månad efter den dag då 
depositarien underrättade medlemsstaterna om det.

------------------------------------------------------------
/Upphör att gälla U:den dag som regeringen bestämmer/
Artikel 3

Definitioner

I dessa enhetliga rättsregler avses med

a) järnvägsinfrastruktur: alla järnvägslinjer och fasta 
installationer om de är nödvändiga för trafik med 
järnvägsfordon och för trafikens säkerhet,

b) förvaltare: den som ställer järnvägsinfrastruktur till 
förfogande och som är ansvarig enligt gällande lagar och 
föreskrifter i den stat där järnvägsinfrastrukturen är 
belägen,

c) transportör: den som transporterar personer eller gods med 
järnväg i internationell trafik enligt de enhetliga 
rättsreglerna CIV eller de enhetliga rättsreglerna CIM och 
som har en licens eller ett särskilt tillstånd i enlighet med 
gällande lagar och bestämmelser i den stat där transporten 
utförs avseende beviljande eller godkännande av sådana 
licenser,

d) järnvägspersonal: anställda eller andra personer vilkas 
tjänster transportören eller förvaltaren anlitar för att 
genomföra avtalet när dessa anställda eller andra personer 
handlar under fullgörande av sina uppgifter,

e) tredje man: varje annan person än förvaltaren, 
transportören eller deras järnvägspersonal,

f) tillstånd: tillstånd meddelat av en stat till ett 
järnvägsföretag, i enlighet med gällande lagar och 
bestämmelser i den stat där transportörens verksamhet är 
godkänd,

g) säkerhetsintyg: dokument som enligt lagar och bestämmelser 
i den stat där infrastrukturen är belägen såvitt avser 
transportören intygar att

- företagets interna organisation och

- den personal som ska anställas och de fordon som ska 
nyttjas på den trafikerade infrastrukturen 

uppfyller de säkerhetskrav som fastställts i syfte att 
garantera säker trafik på denna infrastruktur.

/Träder i kraft I:den dag som regeringen bestämmer/
Artikel 3

Definitioner

I dessa enhetliga rättsregler avses med

a) järnvägsinfrastruktur: alla järnvägslinjer 
och fasta installationer om de är nödvändiga för trafik med 
järnvägsfordon och för trafikens säkerhet,

aa) internationell 
järnvägstrafik: trafik i vilken en internationell linje eller 
flera nationella linjer belägna i minst två stater nyttjas och 
som koordineras av de infrastrukturförvaltare eller organ som 
svarar för tilldelningen av berörda tåglägen,

b) förvaltare: den som ställer järnvägsinfrastruktur 
till förfogande och som är ansvarig enligt gällande lagar och 
föreskrifter i den stat där järnvägsinfrastrukturen är 
belägen,

c) transportör: den fysiska eller juridiska person som
transporterar personer eller gods med järnväg i internationell 
järnvägstrafik och som har en licens i enlighet med gällande
lagar och bestämmelser rörande beviljande och godkännande av 
licenser i den stat där verksamheten utförs,

d) järnvägspersonal: anställda eller andra personer vilkas 
tjänster transportören eller förvaltaren anlitar för att 
genomföra avtalet när dessa anställda eller andra personer 
handlar under fullgörande av sina uppgifter,

e) tredje man: varje annan person än förvaltaren, transportören
eller deras järnvägspersonal,

f) licens: tillstånd meddelat av en stat till ett 
järnvägsföretag, i enlighet med gällande lagar och bestämmelser
i den stat där transportörens verksamhet är godkänd,

g) säkerhetsintyg: dokument som enligt gällande lagar och 
bestämmelser i den stat där järnvägsinfrastrukturen är belägen,
såvitt avser transportören, intygar att

- företagets interna organisation och
- den personal som ska anställas och de fordon som ska användas
i järnvägsinfrastrukturen

uppfyller de säkerhetskrav som fastställts i syfte att 
garantera säker trafik på denna järnvägsinfrastruktur.

Artikel 4

Tvingande rätt

Om inte annat föreskrivs i dessa enhetliga rättsregler ska 
varje bestämmelse som direkt eller indirekt avviker från 
dessa enhetliga rättsregler vara ogiltig. En sådan 
bestämmelses ogiltighet ska inte medföra att övriga 
bestämmelser i avtalet är ogiltiga. Avtalsparterna kan dock 
ta på sig större ansvar och förpliktelser än de som 
föreskrivs i dessa enhetliga rättsregler eller fastställa ett 
högsta ersättningsbelopp för sakskador.

Avdelning II

Nyttjandeavtal

/Upphör att gälla U:den dag som regeringen bestämmer/
Artikel 5

Innehåll och form

§ 1 Förhållandena mellan förvaltaren och transportören eller 
någon annan person som har rätt att ingå ett sådant avtal 
enligt gällande lagar och bestämmelser i den stat där 
infrastrukturen är belägen, ska regleras i ett 
nyttjandeavtal.

§ 2 Avtalet ska reglera de nödvändiga detaljerna för de 
administrativa, tekniska och finansiella villkoren för 
nyttjandet. 

§ 3 Avtalet ska upprättas skriftligt eller i likvärdig form. 
Om avtal i skriftlig eller likvärdig form saknas eller är 
felaktigt, eller om någon av de uppgifter som anges i § 2 
saknas, ska detta inte påverka avtalets bestånd eller 
giltighet, utan det ska fortfarande lyda under dessa 
enhetliga rättsregler.

/Träder i kraft I:den dag som regeringen bestämmer/
Artikel 5

Innehåll och form

§ 1 Förhållandena mellan förvaltaren och transportören eller
någon annan person som har rätt att ingå ett sådant avtal 
enligt gällande lagar och bestämmelser i den stat där 
järnvägsinfrastrukturen är belägen, ska regleras i 
ett nyttjandeavtal.

§ 2 Avtalet ska reglera de nödvändiga detaljerna för de 
administrativa, tekniska och finansiella villkoren för 
nyttjandet.

§ 3 Avtalet ska upprättas skriftligt eller i likvärdig form.
Om avtal i skriftlig eller likvärdig form saknas eller är 
felaktigt, eller om någon av de uppgifter som anges i § 2 
saknas, ska detta inte påverka avtalets bestånd eller 
giltighet, utan det ska fortfarande lyda under dessa
enhetliga rättsregler.

/Upphör att gälla U:den dag som regeringen bestämmer/
Artikel 5bis

Rätt som förblir opåverkad

§ 1 Bestämmelserna i artikel 5, liksom de i artikel 6, 7 och 
22 ska inte påverka de skyldigheter som parterna till 
nyttjandeavtalet har enligt gällande lagar och bestämmelser i 
den stat där infrastrukturen är belägen, vilket i tillämpliga 
fall inkluderar unionsrätten.

§ 2 Bestämmelserna i artikel 8 och 9 ska inte påverka de 
skyldigheter som parterna till nyttjandeavtalet har i en 
EU-medlemsstat eller i en stat där unionsrätten tillämpas som 
en följd av ett internationellt avtal med den Europeiska 
unionen.

§ 3 Bestämmelserna i § 1 och 2 avser i synnerhet:

- avtal som träffas mellan järnvägsföretag eller 
auktoriserade sökanden och infrastrukturförvaltare,

- beviljande av licens,

- säkerhetsintyg,

- försäkring,

- avgifter, vilket inkluderar verksamhetsstyrning för att 
minimera förseningar och störningar samt förbättra 
järnvägssystemet, 

- ersättningssystem till förmån för kunderna och

- tvistlösning.

/Träder i kraft I:den dag som regeringen bestämmer/
Artikel 5bis

Rätt som förblir opåverkad

§ 1 Bestämmelserna i artikel 5, liksom de i artikel 6, 7 och
22 ska inte påverka de skyldigheter som parterna till 
nyttjandeavtalet har enligt gällande lagar och bestämmelser i 
den stat där järnvägsinfrastrukturen är belägen, vilket i 
tillämpliga fall inkluderar unionsrätten.

§ 2 Bestämmelserna i artikel 8 och 9 ska inte påverka de 
skyldigheter som parterna till nyttjandeavtalet har i en 
EU-medlemsstat eller i en stat där unionsrätten tillämpas till 
följd av ett internationellt avtal med Europeiska unionen.

§ 3 Bestämmelserna i §§ 1 och 2 avser i synnerhet:

- avtal som träffas mellan järnvägsföretag eller auktoriserade 
sökanden och infrastrukturförvaltare,
- beviljande av licens,
- säkerhetsintyg,
- försäkring,
- avgifter, vilket inkluderar verksamhetsstyrning för att 
minimera förseningar och störningar samt förbättra 
järnvägssystemet, 
- ersättningssystem till förmån för kunderna och
- tvistlösning.

Artikel 6

Transportörens och förvaltarens särskilda skyldigheter

§ 1 Transportören ska ha tillstånd att bedriva verksamhet som 
järnvägstransportör. Den personal som ska anställas och de 
fordon som ska användas ska uppfylla säkerhetskraven. 
Förvaltaren får kräva att transportören, genom att visa upp 
giltigt tillstånd och säkerhetsintyg eller bestyrkta kopior 
eller på annat sätt, visar att dessa villkor är uppfyllda.

§ 2 Transportören ska underrätta förvaltaren om varje 
händelse som kan inverka på tillståndets, säkerhetsintygens 
eller annan bevisnings giltighet.

§ 3 Förvaltaren får kräva att transportören visar att den har 
tecknat tillräcklig ansvarsförsäkring eller att den har 
vidtagit motsvarande åtgärder för att täcka alla 
ersättningsanspråk som avses i artiklarna 9–21, oavsett 
vilken grund som åberopas. Transportören ska varje år genom 
ett regelmässigt intyg visa att ansvarsförsäkringen eller 
motsvarande åtgärder fortfarande består; den ska underrätta 
förvaltaren om ändringar som rör dessa innan de träder i 
kraft.

§ 4 Avtalsparterna ska informera varandra om varje händelse 
som kan utgöra hinder för fullgörandet av det avtal de har 
ingått.

/Upphör att gälla U:den dag som regeringen bestämmer/
Artikel 7

Avtalets upphörande

§ 1 Förvaltaren får häva avtalet omedelbart när

a) transportören inte längre har tillstånd att bedriva 
verksamhet som järnvägstransportör,

b) den personal som ska anställas och de fordon som ska 
användas inte längre uppfyller säkerhetskraven,

c) transportören ligger efter med betalningen,

1. om detta har skett vid två på varandra följande 
förfallodagar och beloppet motsvarar minst en månads 
nyttjande eller

2. om förfallodagarna inte följer på varandra och beloppet 
motsvarar minst två månaders nyttjande,

d) transportören uppenbarligen har åsidosatt någon av de 
särskilda skyldigheter som anges i artikel 6 §§ 2 och 3.

§ 2 Transportören får häva avtalet omedelbart när förvaltaren 
förlorar sin rätt att förvalta infrastrukturen.

§ 3 Varje part i nyttjandeavtalet får häva detta omedelbart 
om någon av de väsentliga skyldigheterna uppenbarligen 
åsidosätts av den andra avtalsparten, när denna skyldighet 
rör säkerhet för personer och egendom; avtalsparterna får 
komma överens om villkoren för att utöva denna rätt.

§ 4 Den avtalspart som har orsakat hävandet ska vara ansvarig 
gentemot den andra parten för den skada som blir följden, om 
den inte visar att skadan inte är en följd av fel eller 
försummelse från dess sida.

§ 5 Avtalsparterna får komma överens om villkor som avviker 
från bestämmelserna i § 1 c och d samt i § 4.

/Träder i kraft I:den dag som regeringen bestämmer/
Artikel 7

Avtalets upphörande

§ 1 Förvaltaren får häva avtalet 
omedelbart när

a) transportören inte längre har tillstånd att bedriva 
verksamhet som järnvägstransportör,

b) den personal som ska anställas och de fordon som ska
användas inte längre uppfyller säkerhetskraven,

c) transportören ligger efter med betalningen,
	
1. om detta har skett vid två på varandra följande 
förfallodagar och beloppet motsvarar minst en månads nyttjande 
eller

2. om förfallodagarna inte följer på varandra och beloppet 
motsvarar minst två månaders nyttjande,

d) transportören uppenbarligen har åsidosatt någon av de 
särskilda skyldigheter som anges i artikel 6 §§ 2 och 3.

§ 2 Transportören får häva avtalet omedelbart när förvaltaren 
förlorar sin rätt att förvalta järnvägsinfrastrukturen.

§ 3 Varje part i nyttjandeavtalet får häva detta omedelbart om 
någon av de väsentliga skyldigheterna uppenbarligen åsidosätts
av den andra avtalsparten, när denna skyldighet rör säkerhet 
för personer och egendom; avtalsparterna får komma överens 
om villkoren för att utöva denna rätt.

§ 4 Den avtalspart som har orsakat hävandet ska vara ansvarig 
gentemot den andra parten för den skada som blir följden, om 
den inte visar att skadan inte är en följd av fel eller 
försummelse från dess sida.

§ 5 Avtalsparterna får komma överens om villkor som avviker 
från bestämmelserna i § 1 c och d samt i § 4.

Avdelning III

Ansvar

/Upphör att gälla U:den dag som regeringen bestämmer/
Artikel 8

Förvaltarens ansvar

§ 1 Förvaltaren ska vara ansvarig för

a) personskada (dödsfall, personskada eller annan fysisk 
eller psykisk skada),

b) sakskada (förstöring av eller skada på fast eller lös 
egendom),

c) ekonomisk skada till följd av skadestånd som transportören 
ska betala enligt de enhetliga rättsreglerna CIV och de 
enhetliga rättsreglerna CIM, 

som orsakats transportören eller dennes järnvägspersonal vid 
nyttjandet av infrastrukturen och som beror på 
infrastrukturen.

§ 2 Förvaltaren ska vara fri från detta ansvar

a) vid personskada och ekonomisk skada till följd av 
skadestånd som transportören ska betala enligt de enhetliga 
rättsreglerna CIV

1. om den händelse som givit upphov till skadan har orsakats 
av omständigheter som inte kan hänföras till själva 
järnvägsdriften och som förvaltaren inte hade kunnat undgå 
eller förebygga följderna av, även om den hade iakttagit den 
omsorg som omständigheterna påkallade,

2. i den utsträckning som den händelse som givit upphov till 
skadan beror på fel eller försummelse av den person som lidit 
skada,

3. om den händelse som givit upphov till skadan beror på ett 
sådant beteende av tredje man som förvaltaren inte hade 
kunnat undvika eller förebygga följderna av, även om han hade 
iakttagit den omsorg som omständigheterna påkallade,

b) i händelse av sakskada och ekonomisk skada till följd av 
skadestånd som transportören ska betala enligt de enhetliga 
rättsreglerna CIM, när skadan har orsakats genom fel eller 
försummelse från transportörens sida eller genom en order 
från transportören som inte beror på förvaltaren eller på 
grund av omständigheter som förvaltaren inte hade kunnat 
undgå eller förebygga följderna av.

§ 3 Om den händelse som givit upphov till skadan beror på 
tredje mans beteende och om förvaltaren trots detta inte är 
helt befriad från sitt ansvar enligt § 2 a, ska han vara helt 
ansvarig inom de gränser som anges i dessa enhetliga 
rättsregler men utan inskränkning i den rätt till återkrav 
som han kan ha mot tredje man.

§ 4 Avtalsparterna får komma överens om huruvida, och i 
vilken utsträckning, förvaltaren ska vara ansvarig för skada 
som orsakas transportören genom försening eller 
driftsstörning.

/Träder i kraft I:den dag som regeringen bestämmer/
Artikel 8

Förvaltarens ansvar

§ 1 Förvaltaren ska vara ansvarig för

a) personskada (dödsfall, personskada eller annan fysisk
eller psykisk skada),

b) sakskada (förstöring av eller skada på fast eller lös
egendom),
	
som har tillfogats transportören eller dennes järnvägspersonal
vid nyttjandet av järnvägsinfrastrukturen och som beror på 
järnvägsinfrastrukturen.

Förvaltaren ska även vara ansvarig för ekonomisk 
skada till följd av skadestånd som transportören ska betala 
enligt de enhetliga rättsreglerna CIV och de enhetliga 
rättsreglerna CIM, när sådan skada beror på nyttjandet av 
järnvägsinfrastrukturen. 

§ 2 Förvaltaren ska vara fri från detta ansvar

a) vid personskada och ekonomisk skada till följd av 
skadestånd som transportören ska betala enligt de enhetliga
rättsreglerna CIV

1. om den händelse som givit upphov till skadan har orsakats 
av omständigheter som inte kan hänföras till själva 
förvaltningen av järnvägsinfrastrukturen och som förvaltaren 
inte hade kunnat undgå eller förebygga följderna av, även om 
den hade iakttagit den omsorg som omständigheterna påkallade,

2. i den utsträckning som den händelse som givit upphov till 
skadan beror på fel eller försummelse av den person som 
lidit skada,

3. om den händelse som givit upphov till skadan beror på ett 
sådant beteende av tredje man som förvaltaren inte hade kunnat 
undvika eller förebygga följderna av, även om han hade 
iakttagit den omsorg som omständigheterna påkallade,

b) i händelse av sakskada och ekonomisk skada till följd av 
skadestånd som transportören ska betala enligt de enhetliga 
rättsreglerna CIM, när skadan har orsakats genom fel eller 
försummelse från transportörens sida eller genom en order från 
transportören som inte beror på förvaltaren eller på grund av 
omständigheter som förvaltaren inte hade kunnat undgå eller 
förebygga följderna av.

§ 3 Om den händelse som givit upphov till skadan beror på 
tredje mans beteende och om förvaltaren trots detta inte är
helt befriad från sitt ansvar enligt § 2 a, ska han vara helt 
ansvarig inom de gränser som anges i dessa enhetliga 
rättsregler men utan inskränkning i den rätt till återkrav som 
han kan ha mot tredje man.

§ 4 Avtalsparterna får komma överens om huruvida, och i vilken
utsträckning, förvaltaren ska vara ansvarig för skada som 
orsakas transportören genom försening eller driftsstörning.

/Upphör att gälla U:den dag som regeringen bestämmer/
Artikel 9

Transportörens ansvar

§ 1 Transportören ska vara ansvarig för

a) personskada (dödsfall, personskada eller annan fysisk 
eller psykisk skada),

b) sakskada (förstöring av eller skada på fast eller lös 
egendom), 

som vid nyttjandet av infrastrukturen har orsakats 
förvaltaren eller dennes järnvägspersonal av de 
transportmedel som använts eller de personer eller det gods 
som transporterats.

§ 2 Transportören ska vara fri från detta ansvar

a) vid personskada

1. om den händelse som givit upphov till skadan har orsakats 
av omständigheter som inte kan hänföras till själva 
järnvägsdriften och som transportören inte hade kunnat undgå 
eller förebygga följderna av, även om transportören hade 
iakttagit den omsorg som omständigheterna påkallade,

2. i den utsträckning som den händelse som givit upphov till 
skadan beror på fel eller försummelse av den person som lidit 
skada,

3. om den händelse som givit upphov till skadan beror på ett 
sådant beteende av tredje man som transportören inte hade 
kunnat undgå eller förebygga följderna av, även om han hade 
iakttagit den omsorg som omständigheterna påkallade,

b) vid sakskada när skadan har orsakats genom fel eller 
försummelse från förvaltarens sida eller genom en order från 
förvaltaren som inte beror på transportören eller av 
omständigheter som transportören inte hade kunnat undgå eller 
förebygga följderna av.

§ 3 Om den händelse som givit upphov till skadan beror på 
tredje mans beteende och om transportören trots detta inte är 
helt befriad från sitt ansvar enligt § 2 a, ska transportören 
vara helt ansvarig inom de gränser som anges i dessa 
enhetliga rättsregler och utan inskränkning i den rätt till 
återkrav som han kan ha mot tredje man.

§ 4 Avtalsparterna får komma överens om huruvida, och i 
vilken utsträckning, transportören ska vara ansvarig för 
skada som orsakats förvaltaren genom försening eller 
driftsstörning.

/Träder i kraft I:den dag som regeringen bestämmer/	
Artikel 9

Transportörens ansvar

§ 1 Transportören ska vara ansvarig för

a) personskada (dödsfall, personskada eller annan fysisk
eller psykisk skada),
	
b) sakskada (förstöring av eller skada på fast eller 
lös egendom),

som vid nyttjandet av järnvägsinfrastrukturen har orsakats
förvaltaren eller dennes järnvägspersonal av de transportmedel
som använts eller de personer eller det gods som 
transporterats.

§ 2 Transportören ska vara fri från detta ansvar
		
a) vid personskada
	
1. om den händelse som givit upphov till skadan har orsakats 
av omständigheter som inte kan hänföras till själva 
järnvägsdriften och som transportören inte hade kunnat undgå 
eller förebygga följderna av, även om transportören hade 
iakttagit den omsorg som omständigheterna påkallade,
	
2. i den utsträckning som den händelse som givit upphov till
skadan beror på fel eller försummelse av den person som 
lidit skada,

3. om den händelse som givit upphov till skadan beror på ett 
sådant beteende av tredje man som transportören inte hade 
kunnat undgå eller förebygga följderna av, även om han hade 
iakttagit den omsorg som omständigheterna påkallade,

b) i händelse av sakskada och ekonomisk skada till följd av 
skadestånd som transportören ska betala enligt de enhetliga 
rättsreglerna CIM, när skadan har orsakats genom fel eller 
försummelse från transportörens sida eller genom en order från
transportören som inte beror på förvaltaren eller på grund av
omständigheter som förvaltaren inte hade kunnat undgå eller 
förebygga följderna av.

§ 3 Om den händelse som givit upphov till skadan beror på
tredje mans beteende och om transportören trots detta inte är 
helt befriad från sitt ansvar enligt § 2 a, ska transportören 
vara helt ansvarig inom de gränser som anges i dessa enhetliga
rättsregler och utan inskränkning i den rätt till återkrav
som han kan ha mot tredje man.

§ 4 Avtalsparterna får komma överens om huruvida, och i vilken 
utsträckning, transportören ska vara ansvarig för skada som 
orsakats förvaltaren genom försening eller driftsstörning.

/Upphör att gälla U:den dag som regeringen bestämmer/
Artikel 10

Samverkande skadeorsaker

§ 1 När orsaker som kan hänföras till förvaltaren och orsaker 
som kan hänföras till transportören har medverkat till 
skadan, ska varje avtalspart endast vara ansvarig i den 
utsträckning de orsaker som enligt artiklarna 8 och 9 kan 
hänföras till parten har medverkat till skadan. Om det inte 
går att fastställa i vilken utsträckning respektive 
omständigheter har medverkat till skadan, ska varje part stå 
för den skada den har lidit.

§ 2 Vad som sägs i § 1 ska också tillämpas när de 
omständigheter för vilka förvaltaren svarar och de 
omständigheter för vilka flera transportörer som trafikerar 
samma järnvägsinfrastruktur svarar har medverkat till 
skadan.

§ 3 Vid skada som avses i artikel 9 ska § 1 första meningen 
också tillämpas när omständigheter för vilka flera 
transportörer som använder samma infrastruktur svarar har 
medverkat till skadan. Om det inte går att fastställa i 
vilken utsträckning respektive omständigheter har medverkat 
till skadan, ska transportörerna vara ansvariga gentemot 
förvaltaren till lika stora delar.

/Träder i kraft I:den dag som regeringen bestämmer/
Artikel 10

Samverkande skadeorsaker

§ 1 När orsaker som kan hänföras till förvaltaren och orsaker
som kan hänföras till transportören har medverkat till skadan,
ska varje avtalspart endast vara ansvarig i den utsträckning
de orsaker som enligt artiklarna 8 och 9 kan hänföras till
parten har medverkat till skadan. Om det inte går att
fastställa i vilken utsträckning respektive omständigheter har
medverkat till skadan, ska varje part stå för den skada den
har lidit.

§ 2 Vad som sägs i § 1 ska också tillämpas när de 
omständigheter för vilka förvaltaren svarar och de 
omständigheter för vilka flera transportörer som trafikerar 
samma järnvägsinfrastruktur svarar har medverkat till skadan.
 	
§ 3 Vid skada som avses i artikel 9 ska § 1 första meningen 
också tillämpas när omständigheter för vilka flera 
transportörer som använder samma järnvägsinfrastruktur svarar 
har medverkat till skadan. Om det inte går att fastställa i 
vilken utsträckning respektive omständigheter har medverkat 
till skadan, ska transportörerna vara ansvariga gentemot 
förvaltaren till lika stora delar.

Artikel 11

Ersättning vid dödsfall

§ 1 Vid dödsfall ska ersättningen omfatta

a) de nödvändiga kostnader som föranleds av dödsfallet, 
särskilt kostnaderna för transport av liket och 
begravningskostnaderna,

b) om döden inte har inträffat omedelbart, de 
ersättningsposter som anges i artikel 12.

§ 2 Om dödsfallet medför att en person mot vilken den avlidne 
var eller i framtiden skulle ha blivit underhållsskyldig 
enligt lag, förlorar sitt underhåll, ska ersättning också 
lämnas för denna förlust. I fråga om ersättningskrav från en 
person som den avlidne har åtagit sig att underhålla utan att 
vara förpliktad till det enligt lag, ska nationell rätt 
tillämpas.

Artikel 12

Ersättning vid personskada

Vid personskada eller annan fysisk eller psykisk skada ska 
ersättningen täcka

a) nödvändiga kostnader, särskilt kostnader för vård och 
transport,

b) inkomstförlust till följd av förlorad eller nedsatt 
arbetsförmåga och ökade levnadskostnader.

Artikel 13

Ersättning för annan personskada

Om och i vilken mån förvaltaren eller transportören är 
skyldig att betala ersättning för andra skador än dem som 
avses i artiklarna 11 och 12 ska avgöras enligt nationell 
rätt.

Artikel 14

Ersättningens form och belopp vid dödsfall eller annan 
personskada

§ 1 Den ersättning som avses i artikel 11 § 2 och i artikel 
12 b ska utges som engångsbelopp. Ersättningen ska dock utgå 
som livränta, om den nationella rätten tillåter det och den 
person som har lidit skada eller den rättsinnehavare som 
avses i artikel 11 § 2 begär det.

§ 2 Storleken på den ersättning som ska utges enligt § 1 ska 
bestämmas enligt nationell rätt. Vid tillämpningen av dessa 
enhetliga rättsregler ska dock ett engångsbelopp, eller 
livränta motsvarande detta belopp, fastställas till högst 
175 000 beräkningsenheter per person, om det i den 
nationella rätten föreskrivs ett lägre maximibelopp.

Artikel 15

Förlust av rätt att åberopa begränsning av skadeståndsansvar

Den begränsning av skadeståndsansvaret som anges i dessa 
enhetliga rättsregler och i de bestämmelser i nationell 
rätt som begränsar ersättningen till ett visst belopp, ska 
inte tillämpas om det visas att den skadevållande orsakat 
skadan genom handling eller underlåtenhet antingen i 
avsikt att vålla en sådan skada eller hänsynslöst och med 
insikt att en sådan skada sannolikt skulle uppkomma.

Artikel 16

Omräkning och ränta

§ 1 När beräkningen av ersättningen medför omräkning av 
belopp som uttryckts i utländsk valuta, ska denna omräkning 
göras enligt kursen den dag och på den plats där ersättningen 
betalas.

§ 2 Den skadelidande får kräva ränta på ersättningsbeloppet 
med fem procent per år från och med den dag då ett 
förlikningsförfarande inleddes, då ärendet hänsköts till den 
skiljenämnd som föreskrivs i avdelning V i fördraget eller då 
talan väcktes vid domstol.

Artikel 17

Ansvar vid atomolycka

Förvaltaren och transportören ska vara befriade från det 
ansvar som åligger dem enligt dessa enhetliga rättsregler, om 
skadan har orsakats av en atomolycka och ägaren till en 
atomanläggning eller någon annan person i dennes ställe är 
ansvarig för skadan enligt en stats lagar och bestämmelser om 
ansvar på atomenergins område.

Artikel 18

Ansvar för järnvägspersonal

Förvaltaren och transportören ska vara ansvariga för sin 
personal.

Artikel 19

Andra grunder för anspråk

§ 1 I de fall där dessa enhetliga rättsregler är tillämpliga 
får anspråk på ersättning, oavsett vilken grund som åberopas, 
väckas mot förvaltaren eller transportören endast under de 
förutsättningar och med de begränsningar som föreskrivs i 
dessa enhetliga rättsregler.

§ 2 Detsamma ska även gälla i fråga om talan mot 
järnvägspersonal som förvaltaren eller transportören ansvarar 
för enligt artikel 18.

Artikel 20

Avtal om tvister

Avtalsparterna får komma överens om villkoren för att göra 
gällande eller avstå från att göra gällande sina 
skadeståndsanspråk mot den andra avtalsparten.

Avdelning IV

Anspråk från järnvägspersonal

Artikel 21

Anspråk mot förvaltaren eller transportören

§ 1 Ersättningsanspråk av transportörens järnvägspersonal mot 
förvaltaren för skador som denne har orsakat får, oavsett 
vilken grund som åberopas, endast göras gällande under de 
förutsättningar och med de begränsningar som anges i dessa 
enhetliga rättsregler.

§ 2 Ersättningsanspråk av förvaltarens järnvägspersonal mot 
transportören för skador som denne har orsakat får, oavsett 
vilken grund som åberopas, endast göras gällande under de 
förutsättningar och med de begränsningar som anges i dessa 
enhetliga rättsregler.

Avdelning V

Framställande av anspråk

Artikel 22

Förlikningsförfarande

Avtalsparterna får komma överens om förlikningsförfaranden 
eller överlämna ärendet till den skiljenämnd som föreskrivs i 
avdelning V i fördraget.

Artikel 23

Rätt till återkrav

Det befogade i en betalning som har gjorts av en transportör 
på grundval av de enhetliga rättsreglerna CIV eller de 
enhetliga rättsreglerna CIM får inte bestridas om 
ersättningsbeloppet har fastställts av domstol och när 
förvaltaren har blivit behörigen underrättad om 
stämningsansökan och beretts tillfälle att inträda som 
intervenient i målet.

Artikel 24

Behörig domstol

§ 1 Talan som grundas på dessa enhetliga rättsregler får 
föras vid de domstolar i medlemsstaterna som har utsetts 
genom överenskommelse mellan avtalsparterna.

§ 2 Om inte parterna har avtalat något annat, ska domstolarna 
i den medlemsstat där förvaltaren har sitt säte vara 
behöriga.

Artikel 25

Preskription

§ 1 Fordringar som grundas på dessa enhetliga rättsregler ska 
preskriberas efter tre år.

§ 2 Preskriptionstiden ska löpa från den dag då skadan 
inträffade.

§ 3 Om en person har avlidit, ska preskriptionstiden vara tre 
år från dagen efter dödsfallet, men den får inte överstiga 
fem år från dagen efter den händelse som givit upphov till 
skadan.

§ 4 En talan om återkrav från en person som hålls ansvarig 
får föras även efter att den preskriptionstid som anges i § 1 
har löpt ut, om den förs inom den tidsfrist som har 
fastställts genom lag i den stat där talan förs. Denna 
tidsfrist får dock inte understiga 90 dagar från den dag då 
den som för talan om återkrav har betalat fordran eller själv 
delgivits stämning.

§ 5 Uppehåll ska göras i preskriptionstiden när parterna i 
tvisten kommer överens om ett förlikningsförfarande eller när 
de överlämnar ärendet till den skiljenämnd som föreskrivs i 
avdelning V i fördraget.

§ 6 I övrigt ska nationell rätt gälla i fråga om förlängning 
av preskriptionstiden och preskriptionsavbrott.
Lag (2024:929).