Lag (1985:1104) om skydd mot utförsel av vissa äldre kulturföremål

Lagens ändamål m.m.

1 § I denna lag finns föreskrifter om utförsel av vissa äldre svenska
och utländska kulturföremål.

Lagen har till ändamål att förhindra att äldre kulturföremål, som är av
stor betydelse för det nationella kulturarvet, förs ut ur landet.

2 § Med svenskt kulturföremål avses föremål, som är eller kan antas vara
framställt i Sverige eller i ett annat land av en svensk.

Med utländskt kulturföremål avses föremål, som är framställt i ett annat
land av annan än en svensk.

De gränser som Sverige har vid denna lags ikraftträdande är avgörande
vid bestämmandet enligt lagen av vad som skall anses som Sverige och vem
som skall anses som svensk.

Tillstånd till utförsel

3 § Den som vill föra ut ett kulturföremål ur landet skall ha tillstånd
till utförseln, om föremålet är av det slag som anges i 4--6 §§.

4 § Svenska kulturföremål:

1. Föremål, som har framställts före år 1600, oavsett värde:

a) tryckta skrifter, kartor och bilder samt

b) handskrifter på pergament eller papper.

2. Mer än 100 år gamla föremål oavsett värde:

a) dryckeskärl, seldon och textilredskap, om de är av trä och har målad
eller skuren dekor,

b) folkdräkter och broderad eller mönstervävd folklig textil,

c) bonadsmåleri,

d) möbler, speglar och skrin,

e) golvur, väggur och bordsur,

f) signerade fajanser,

g) musikinstrument samt

h) skjutvapen, blankvapen och skyddsvapen.

3. Mer än 100 år gamla föremål med ett värde över 50 000 kronor, i den
mån föremålet inte kan hänföras under punkt 2:

a) målningar, teckningar och skulpturer,

b) föremål av keramik, glas och porfyr,

c) föremål av guld, silver och brons med undantag av mynt och medaljer
samt

d) ljuskronor och vävda tapeter.

4. Mer än 50 år gamla föremål med ett värde över 2 000 kronor, i den mån
föremålet inte kan hänföras under punkt 1 eller 2:

a) samiska föremål,

b) icke tryckta protokoll, brev, dagböcker, manuskript, noter och
räkenskaper,

c) handritade kartor och ritningar samt

d) tekniska modeller och prototyper samt vetenskapliga instrument.

5 § Utländska kulturföremål, som kan antas ha kommit till Sverige före
år 1840, och som har ett värde över 50 000 kronor:

a) möbler, speglar och skrin,

b) golvur, väggur och bordsur,

c) musikinstrument,

d) skjutvapen, blankvapen och skyddsvapen,

e) målningar, teckningar och skulpturer,

f) föremål av keramik, glas och elfenben,

g) föremål av guld, silver och brons med undantag av mynt och medaljer
samt

h) ljuskronor och vävda tapeter.

6 § Tillstånd krävs även för utförsel av en del av ett föremål som anges
i 4 eller 5 §.

7 § Ett kulturföremål får föras ut ur landet utan tillstånd, om

1. föremålets ägare flyttar från Sverige för att bosätta sig i ett annat
land,

2. föremålet genom arv, testamente eller bodelning har förvärvats av en
enskild person som är bosatt i annat land,

3. föremålet förs ut av en offentlig institution här i landet eller en
institution som får bidrag av stat, kommun eller landstingskommun och
det skall föras tillbaka till Sverige,

4. föremålet förs ut av en enskild person för att användas i samband med
offentlig kulturverksamhet och det skall föras tillbaka till Sverige
eller

5. föremålet är tillfälligt inlånat från utlandet.

Prövningen av ansökningar om tillstånd till utförsel

8 § Tillstånd till utförsel av kulturföremål skall ges, om föremålet
inte är av stor betydelse för det nationella kulturarvet.

Även om föremålet har stor betydelse för det nationella kulturarvet får
tillstånd ges till utförsel, om föremålet fövärvas av en institution i
utlandet.

9 § Frågor om tillstånd till utförsel skall prövas av kungl.
biblioteket, riksantikvarieämbetet och statens historiska museer,
riksarkivet, statens konstmuseer eller Stiftelsen Nordiska museet
(tillståndsmyndigheter).

För varje slag av föremål som anges i 4 och 5 §§ föreskriver regeringen
vilken tillståndsmyndighet som skall pröva ansökan om tillstånd.

Handläggningen av tillståndsärenden m.m.

10 § Ansökan om tillstånd skall ges in till riksantikvarieämbetet och
statens historiska museer. Om ansökningen enligt föreskrift meddelad med
stöd av 9 § skall prövas av annan tillståndsmyndighet, skall ansökningen
överlämnas till denna.

11 § Rör en ansökan mer än en av tillståndsmyndigheterna beslutar
riksantikvarieämbetet och statens historiska museer vilken
tillståndsmyndighet som skall handlägga ansökningen. Den
tillståndsmyndigheten får fatta beslut i ärendet först efter samråd med
den eller de övriga tillståndsmyndigheter som är berörda. I sådana
ärenden skall ansökan avslås, om någon av de berörda
tillståndsmyndigheterna anser att tillstånd inte skall beviljas.

12 § Den som ansöker om tillstånd att föra ut ett föremål skall till
ansökningen foga två svartvita fotografier av föremålet. Fotografier
behövs dock inte, om ansökningen avser föremål som avses i 4 § 1 a) och
4 b). Fotografier behövs inte heller, om tillståndsmyndigheten medger
undantag från detta krav.

Sökanden skall på begäran av tillståndsmyndigheten ställa föremålet till
dess förfogande för granskning.

13 § Förvaltningslagen (1986:223) skall tillämpas även i fråga om
tillståndsärenden som handläggs av Stiftelsen Nordiska museet. Beslut i
ett sådant ärende fattas av stiftelsens styresman eller någon annan
tjänsteman som styresmannen utser. Lag (1986:1194).

Överklagande

14 § Har en tillståndsmyndighet avslagit en ansökan om tillstånd till
utförsel, får beslutet överklagas hos kammarrätten genom besvär.

Andra beslut, som en tillståndsmyndighet har meddelat enligt denna lag,
får inte överklagas.

Medgivande av regeringen

15 § Även om ett kulturföremål är av stor betydelse för det nationella
kulturarvet, får regeringen om synnerliga skäl föreligger medge att
föremålet förs ut ur landet.

Ansvar

16 § Om ansvar för olovlig utförsel av kulturföremål och för försök
därtill finns bestämmelser i lagen (1960:418) om straff för
varusmuggling.

Övergångsbestämmelser

1985:1104

1. Denna lag träder i kraft den 1 juli 1986. Genom lagen upphävs
kungörelsen (1927:129) angående förbud mot utförsel från riket av vissa
äldre kulturföremål.

2. Har ansökan om utförsel getts in före utgången av juni månad år 1986
och gäller den föremål som omfattas av 1927 års kungörelse, skall äldre
bestämmelser tillämpas vid prövningen av ansökningen.

3. Tillstånd som har beviljats med stöd av 1927 års kungörelse gäller
fortfarande.

1986:1194

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1987. I fråga om beslut som har
meddelats före ikraftträdandet gäller dock äldre föreskrifter.

1988:950

1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1989.

2. Genom lagen upphävs

a) lagen (1942:350) om fornminnen,

b) lagen (1960:690) om byggnadsminnen,

c) lagen (1985:1104) om skydd mot utförsel av vissa äldre kulturföremål.

3. Beslut meddelade enligt äldre lag skall vid tillämpning av den nya
lagen anses ha meddelats med stöd av denna.

4 kap. 16 § andra meningen tillämpas endast i ärenden som väckts efter
ikraftträdandet.

Äldre föreskrifter gäller fortfarande i fråga om överklagande av beslut
som har meddelats före den 1 januari 1989. Ärenden som vid utgången av
år 1988 kommit in till regeringen men som ännu inte avgjorts handläggs
enligt äldre föreskrifter.

4. Har beslut om skyddsföreskrifter eller beslut om förbud enligt 7 §
lagen (1960:690) om byggnadsminnen meddelats av länsstyrelsen före den 1
juli 1987, skall dessförinnan gällande bestämmelser om ersättning
tillämpas.

5. Vid tillämpning av 3 kap. 10 § femte stycket får beaktas även beslut
som meddelats före ikraftträdandet.

I mål enligt 5 § lagen (1960:690) om byggnadsminnen i vilka talan har
väckts före den 1 juli 1987 skall 12 § andra stycket nämnda lag i dess
lydelse före den 1 juli 1987 tillämpas.

6. Punkterna 2 och 3 i övergångsbestämmelserna till lagen (1985:1104) om
skydd mot utförsel av vissa äldre kulturföremål skall fortsätta att
gälla.