Lag (1960:418) om straff för varusmuggling 

Om straff

1 § Den som utan att ge det tillkänna hos vederbörlig myndighet till
riket inför eller från riket utför gods, för vilket tull, annan skatt
eller avgift skall erläggas till statsverket eller som enligt stadgande
i lag eller författning inte får införas eller utföras, döms, om
gärningen sker uppsåtligen, för varusmuggling till böter eller
fängelse i högst två år. Gäller gärningen narkotika som avses i 8 §
narkotikastrafflagen (1968:64) skall dömas till fängelse i högst
tre år.

Första stycket gäller även, när någon genom att lämna oriktig uppgift i
tulldeklaration eller genom annat vilseledande i samband med
tullbehandling av gods uppsåtligen föranleder, att tull, annan skatt
eller avgift undandras staten eller att gods införs eller utförs i strid
mot förbud. Detsamma gäller när någon genom att ändra i program eller
upptagning eller på annat sätt olovligen påverkar resultatet av en
automatisk informationsbehandling. Lag (1990:139).

2 § Är varusmuggling som avses i 1 § första stycket med hänsyn till
godsets värde och övriga omständigheter vid brottet att anse som ringa,
döms till penningböter. Gäller gärningen narkotika döms till böter eller
fängelse i högst sex månader. Lag (1991:280).

3 § Är varusmuggling att anse som grov skall dömas till fängelse, lägst
sex månader och högst sex år. Gäller gärningen narkotika som avses i 8 §
narkotikastrafflagen (1968:64), skall dömas till fängelse, lägst två och
högst tio år.

Vid bedömande huruvida brottet är grovt skall särskilt beaktas om det
förövats yrkesmässigt eller avsett gods av betydande myckenhet eller
värde eller eljest varit av särskilt farlig art eller, om gärningen har
gällt narkotika, den i övrigt utgjort led i en verksamhet av särskilt
hänsynslös art. Lag (1983:364).

4 § Såsom varusmuggling skall också anses, om någon uppsåtligen

1. förfogar över oförtullat eller obeskattat gods, restitutionsgods
eller införsel- eller utförselförbud underkastat gods, som i vederbörlig
ordning anmälts hos Tullverket, och därigenom föranleder att tull,
annan skatt eller avgift undandras staten eller att godset i strid mot
införselförbud kommer ut i den fria rörelsen eller att utförsel sker i
strid mot utförselförbud,

2. förfogar över infört gods, för vilket åtnjutits tullfrihet eller
tullnedsättning under stadgad särskild förutsättning, i strid mot vad
som förutsatts,

3. förfogar över gods, för vilket meddelats tillstånd till införsel
eller utförsel under stadgad särskild förutsättning, i strid mot vad som
förutsatts,

4. genom vilseledande förmår tillståndsgivande myndighet att medge
införsel eller utförsel av gods och därigenom föranleder att godset
införs eller utförs i strid mot förbud. Lag (1999:400).

5 § Den som av grov oaktsamhet förövar gärning som avses i 1 eller 4 §
döms till böter eller fängelse i högst två år. I ringa fall skall dock
inte dömas till ansvar.

Första stycket gäller även när någon, genom att lämna oriktig uppgift i
tulldeklaration eller genom annat vilseledande i samband med
tullbehandling av gods eller prövning som avses i 4 § 4, av grov
oaktsamhet föranleder fara för att tull, annan skatt eller avgift
undandras staten eller för att gods införs eller utförs i strid mot
förbud. Detsamma gäller när någon genom att ändra i program eller
upptagning eller på annat sätt olovligen påverkar resultatet av en
automatisk informationsbehandling. Lag (1990:139).

6 § Den som förvärvar, forslar, döljer, förvarar eller avyttrar gods,
som varit föremål för varusmuggling, dömes, om gärningen sker
uppsåtligen, för olovlig befattning med smuggelgods till böter eller
fängelse i högst två år.

Om gärningsmannen icke insåg men hade skälig anledning antaga, att
godset varit föremål för varusmuggling, dömes till böter.

Är brott som avses i denna paragraf ringa, skall ej till straff dömas.
Lag (1973:672).

7 § Påträffas gods undandolt i fartyg, luftfartyg eller tåg på plats,
som inte är upplåten till medföljande resandes personliga begagnande,
och framgår av omständigheterna, att varusmuggling, som inte är att anse
som ringa, är tillämnad eller har ägt rum, döms befälhavaren för
bristande tillsyn över transportmedel till böter, om han inte bör dömas
till ansvar enligt annan bestämmelse i denna lag. Har befälhavaren gjort
vad på honom skäligen ankommit för att förhindra varusmuggling, skall
han vara fri från ansvar. Vad nu sagts om befälhavare skall, där
tillsynen över transportmedlet i det avseende, varom här är fråga, genom
skriftlig instruktion eller på annat dylikt sätt anförtrotts annan
person av befälsgrad, i stället gälla denne. Lag (1991:280).

8 § För försök till varusmuggling döms till ansvar enligt 23 kap.
brottsbalken. Detsamma gäller förberedelse till varusmuggling avseende
narkotika samt stämpling till sådan varusmuggling avseende narkotika som
inte är ringa.

Har flera medverkat till en i denna lag straffbelagd gärning tillämpas
bestämmelserna i 23 kap. brottsbalken. Beträffande varusmuggling, som är
ringa, gäller dock vad som nu har sagts endast om gärningen avser
narkotika. Lag (1985:10):

8 a § Ansvar enligt 1--5 §§ för gärning, som medfört att tull, annan
skatt eller avgift inte har påförts eller har påförts med för lågt
belopp, inträder inte för den som frivilligt vidtar åtgärd som leder
till att tull, annan skatt eller avgift kan påföras med rätt belopp.
Detsamma gäller i fråga om ansvar enligt 6 § för olovlig befattning med
smuggelgods, för vilket tull, annan skatt eller avgift inte har påförts
eller har påförts med för lågt belopp.

Ansvar enligt 5 § för gärning som medfört fara som där avses inträder
inte för den som frivilligt undanröjer faran. Lag (1987:1067).

Om förverkande

9 § Gods, som varit föremål för varusmuggling eller försök därtill,
skall, tillika med emballage och kärl, vari godset förvaras, förklaras
förverkat till kronan; finnes egendomen ej i behåll, skall i stället
värdet förklaras förverkat. Är påföljd som nu sagts uppenbart obillig,
må den helt eller delvis eftergivas.

Vad i första stycket sägs skall ej gälla mot den som i god tro förvärvat
egendomen eller särskild rätt därtill.

10 § Vad som använts som hjälpmedel vid varusmuggling eller försök
därtill eller vid olovlig befattning med smuggelgods må, såvitt ägaren
eller någon som var i hans ställe uppsåtligen förövat gärningen eller
medverkat därtill, förklaras helt eller delvis förverkat till kronan, om
det är påkallat till förebyggande av brott, som nu sagts, eller eljest
särskilda skäl föreligga och det ej är uppenbart obilligt; finnes
egendomen ej i behåll må i stället värdet, helt eller delvis, förklaras
förverkat. Vad nu sagts skall dock ej gälla mot den som i god tro
förvärvat egendomen eller särskild rätt därtill. I stället för
förverkande äge rätten föreskriva åtgärd till förebyggande av missbruk.

11 § har upphävts genom lag (1968:167).

12 § Rätten må, i stället för att förklara egendom förverkad till viss
del, meddela sådan förklaring med avseende å motsvarande del av
egendomens värde.

Om förundersökning m.m.

13 § Förundersökning rörande brott, som avses i denna lag, må
inledas av Tullverket. Har den inletts av Tullverket, skall
beträffande verket gälla vad i rättegångsbalken är stadgat om
undersökningsledare. Är saken ej av enkel beskaffenhet, skall
ledningen övertagas av åklagaren, så snart någon skäligen kan
misstänkas för brottet. Åklagaren skall ock eljest övertaga
ledningen, när det finnes påkallat av särskilda skäl.

Åklagaren äge, då undersökning ledes av Tullverket, meddela
anvisningar rörande undersökningens bedrivande.

Då undersökning ledes av åklagaren, äge han vid undersökningens
verkställande anlita biträde av Tullverket, så ock uppdraga åt
tulltjänsteman att vidtaga särskild till undersökningen hörande
åtgärd, om dess beskaffenhet tillåter det. Lag (1999:400).

14 § Tulltjänsteman, tjänsteman vid Kustbevakningen, tjänsteman vid
lots- och fyrstaten och tjänsteman vid Statens järnvägar åligger att
i den mån honom anbefalld tjänstgöring därtill föranleder noggrant
övervaka, att brott, som avses i denna lag, icke äger rum.

Tulltjänsteman och tjänsteman vid Kustbevakningen äge enahanda
rätt som enligt rättegångsbalken tillkommer polisman att gripa den
som misstänkes för brott, som avses i denna lag, samt att till förhör
medtaga den som är tillstädes å plats, där sådant brott förövats.
Lag (1993:1687).

Om beslag

15 § Tulltjänsteman, tjänsteman vid Kustbevakningen, tjänsteman vid
lots- och fyrstaten ävensom polisman må taga egendom, som kan antagas
vara enligt denna lag förverkad, i beslag. I samband med tillsyn
enligt 14 §  första stycket för uppdagande av varusmuggling må ock
tjänsteman vid Statens järnvägar verkställa beslag som nyss sagts.
Tulltjänsteman och tjänsteman vid Kustbevakningen äge i övrigt i fråga
om brott, som avses i denna lag, den rätt att taga egendom i beslag,
som enligt rättegångsbalken tillkommer polisman.

Verkställes beslag av annan än undersökningsledaren eller åklagaren och
har denne ej beslutat beslaget, skall anmälan skyndsamt göras hos honom
och han skall därvid omedelbart pröva, om beslaget skall bestå.
Lag (1993:1687).

16 § När beslag lagts å egendom, som kan antagas vara enligt denna
lag förverkad, skall åklagaren antingen så snart ske kan väcka åtal
för brott, som föranlett beslaget, eller talan vid domstol med
yrkande om egendomens förverkande eller ock förfara på sätt i 21 §
sägs. Lag (1994:1417).

17 § Beslagtagen egendom skall, där ej föreskrift i särskild författning
till annat föranleder eller åklagaren annorlunda bestämmer,
omhändertagas och förvaras av tullverket.

Om husrannsakan, kroppsvisitation och ytlig kroppsbesiktning

18 § För att söka efter egendom som kan antas vara förverkad
enligt denna lag får polisman, tulltjänsteman och tjänsteman
vid Kustbevakningen utan förordnande företa husrannsakan i
sådan lokal, som avses i 28 kap. 3 § första stycket
rättegångsbalken, samt i magasin, upplagsbodar och uthus. I
övrigt har tulltjänsteman och tjänsteman vid Kustbevakningen i
fråga om brott, som avses i denna lag, samma rätt att utan
förordnande företa husrannsakan som enligt nämnda balk
tillkommer polisman. Lag (1999:157).

19 § Om det finns anledning att anta att någon, som anträffas
vid en gräns- eller kustort eller ankommer till en plats, med
förbindelse till utlandet, har på sig gods som enligt denna lag
är underkastat beslag, får tulltjänstemän eller tjänstemän vid
Kustbevakningen för att söka efter sådant gods hos honom utföra
kroppsvisitation, ytlig kroppsbesiktning samt ta urinprov.
Ingen får dock hållas kvar för urinprovstagning. Om chefen för
en tullregion finner att skärpning av tullkontrollen av
persontrafiken till eller från utlandet med viss lägenhet eller
för viss tidrymd på någon plats är oundgängligen nödvändig, får
efter regionchefens beslut kroppsvisitation utföras på var och
en som med lägenheten eller under tidrymden ankommer till
platsen från utlandet eller avreser från platsen till utlandet.
Sådant beslut får verkställas omedelbart men skall snarast
prövas av Tullverkets chef eller den han sätter i sitt ställe.

Kroppsvisitation, som är av mera väsentlig omfattning, ytlig
kroppsbesiktning samt urinprovstagning skall verkställas
inomhus i avskilt rum eller i lämpligt utrymme i fartyg samt,
om undersökningsman eller den undersökte begär det och det kan
ske utan större omgång, i vittnens närvaro. Kroppsvisitation,
ytlig kroppsbesiktning och urinprovstagning beträffande kvinnor
får inte verkställas eller bevittnas av annan än kvinna, läkare
eller legitimerad sjuksköterska.

Protokoll behöver inte föras och bevis om utförd
kroppsvisitation, ytlig kroppsbesiktning eller urinprovstagning
behöver inte utfärdas om inte den undersökte begär det eller
föremål som påträffas tas i beslag.

Bestämmelser om rätt för Tullverket att undersöka handresgods
samt resväskor och liknande som medförs av resande finns även i
tullagen (1994:1550). Lag (1999:400).

Om förfarandet i vissa fall vid egendoms förverkande

20 § Är fråga om förverkande av annan egendom än forslingsredskap och är
ägaren ej känd eller har han icke känt hemvist inom riket eller kan
eljest ej på sätt om stämning i brottmål är stadgat delgivning ske här i
riket, må talan om egendomens förverkande föras mot forslare eller annan
innehavare av den beslagtagna egendomen, om han kan anträffas med
stämning.

21 § har upphävts genom lag (1986:1013).

Om förfarandet med förverkad egendom

22 § Sedan slutligen avgjorts, att egendom, som enligt denna lag tagits
i beslag, skall vara förverkad, skall egendomen, där ej föreskrift i
särskild författning till annat föranleder, försäljas genom tullverkets
försorg eller i den ordning som i allmänhet gäller för försäljning av
förverkad lös egendom. Förvaringspersedel, som på grund av sin
beskaffenhet är särskilt ägnad att användas för varusmuggling, må dock
försäljas allenast om den gjorts otjänlig för sådant ändamål. Där detta
ej lämpligen kan ske, skall med persedeln förfaras på sätt
Tullverket bestämmer.

Har med avseende å egendom meddelats förklaring som i 12 § sägs och
erlägges ersättningsbelopp som där avses inom två månader efter det
saken slutligen avgjorts, skall egendomen återställas. I annat fall må
egendomen för ersättningsbeloppets uttagande försäljas i den ordning som
i första stycket föreskrives. Lag (1999:400).

23 § Är beslagtagen egendom underkastad förskämning eller snar
förstörelse eller annan nedgång i värde, må den genast försäljas, och
skall så alltid ske om ägaren begär det. Uppskattas egendomens värde
till femhundra kronor eller mera och har ej försäljning påkallats av
ägaren, skall dock tillstånd till försäljningen sökas hos rätten. Rätten
må utan ägarens hörande meddela beslut om egendomens avyttring.

Då beslag lagts å rusdrycker, som kunna antagas vara förverkade enligt
denna lag, skola bestämmelserna i 2 § 1 lagen den 9 maj 1958 om
förverkande av alkoholhaltiga drycker m.m. äga motsvarande tillämpning.
Lag (1974:1070).

Om åtal och talan om förverkande

23 a § Åtal för varusmuggling eller försök därtill eller för brott som
avses i 5 § får väckas endast när det med hänsyn till brottets
allvarliga art eller i övrigt finns särskilda skäl till det, om
gärningen kan föranleda påföring av tulltillägg enligt 83 § tullagen
(1987:1065) eller en sådan särskild avgift som avses i 3 § lagen
(1975:85) med bemyndigande att meddela föreskrifter om in- eller
utförsel av varor.

Vad som sägs i första stycket gäller även talan om förverkande enligt
9 §. Lag (1987:1201).

Om åtal

24 § I mål rörande brott enligt författningar, vilkas efterlevnad
Tullverket har att övervaka, må, om ej svårare straff än böter kan
följa å brottet eller om målet rör brott som avses i 2 § andra
meningen, talan föras av befattningshavare vid Tullverket som
verket bestämmer. Sådan befattningshavare må ock
meddela beslut enligt 3 § fjärde stycket lagen (1986:1009) om
förfarandet i vissa fall vid förverkande m.m.

Vad nu stadgats skall icke lända till inskränkning i allmän
åklagares åtalsrätt i fråga om brott, som nyss sagts.
Lag (1999:400).

Särskilda bestämmelser

25 § Häves beslag å utländskt oförtullat gods, skall egendomen eller, om
godset redan försålts, köpeskillingen överlämnas till Tullverket
för behörig redovisning. Lag (1999:400).

26 § Tullverket skall i enlighet med vad därom är särskilt stadgat
medverka vid verkställighet av böter och andra påföljder, som ådömas
enligt denna lag. Lag (1999:400).

27 § Hava i lag eller författning angående förbud mot införsel eller
utförsel av visst gods givits särskilda föreskrifter om påföljd för
överträdelse av förbudet, skola bestämmelserna i denna lag, där ej annat
uttryckligen angives, icke äga tillämpning.