Lag (2011:1165) om överlämnande från Sverige enligt en nordisk arresteringsorder

1 kap. Allmänna bestämmelser

1 § Denna lag innehåller bestämmelser för genomförande av
konventionen av den 15 december 2005 om överlämnande mellan de
nordiska staterna på grund av brott (nordisk
arresteringsorder).

2 § Med en nordisk arresteringsorder avses ett rättsligt
avgörande, utfärdat av en rättslig myndighet i en nordisk stat,
som innebär en begäran om att en rättslig myndighet i en annan
nordisk stat ska gripa och överlämna en eftersökt person för
lagföring eller för verkställighet av en frihetsberövande
påföljd.

3 § Som en nordisk arresteringsorder betraktas, om den
eftersökte befinner sig i Sverige, även en arresteringsorder
som är utfärdad av en annan nordisk stat, antingen enligt
rådets rambeslut 2002/584/RIF av den 13 juni 2002 om en
europeisk arresteringsorder och överlämnande mellan
medlemsstaterna, eller enligt avtalet av den 28 juni 2006
mellan Europeiska unionen och Republiken Island och
Konungariket Norge om förfarande för överlämnande mellan
Europeiska unionens medlemsstater och Island och Norge.

4 § Regeringen meddelar närmare föreskrifter om tillämpningen
av denna lag.

I fråga om överlämnande till Sverige finns särskilda
bestämmelser.

2 kap. Förutsättningar för överlämnande

1 § Den som eftersöks enligt en nordisk arresteringsorder ska,
om personen anträffas i Sverige och inget annat sägs i denna
lag eller följer av någon annan lag, överlämnas till den
utfärdande staten.

2 § Överlämnande får beviljas endast för en gärning för vilken
det enligt den utfärdande statens lagstiftning är föreskrivet
en frihetsberövande påföljd eller för vilken det har dömts ut
en sådan påföljd.

Om en nordisk arresteringsorder avser flera gärningar är det
tillräckligt att det finns förutsättningar för överlämnande
enligt första stycket för en av dem.

3 § Överlämnande får inte beviljas om en nordisk
arresteringsorder, trots att den utfärdande myndigheten har
getts tillfälle att komma in med komplettering, till form eller
innehåll är så bristfällig att den inte utan väsentlig
olägenhet kan läggas till grund för en prövning av frågan om
överlämnande.

4 § Överlämnande ska vägras om

1. det skulle strida mot bestämmelser om immunitet och 
privilegier,

2. det enligt 2 kap. 13 § andra stycket brottsbalken skulle 
strida mot ett villkor som har ställts upp vid utlämning eller 
överlämnande till Sverige,

3. den eftersökte med tillämpning av 4 kap. 6 eller 7 § ska 
överlämnas eller utlämnas till en annan stat eller till en 
tribunal eller internationell domstol, eller

4. den nordiska arresteringsordern avser verkställighet av en 
frihetsberövande påföljd och det har beslutats enligt 6 § att 
påföljden ska verkställas i Sverige. Lag (2024:44).

5 § Överlämnande ska vägras om 

1. gärningen har ägt rum innan den eftersökte fyllt femton år, 

2. gärningen omfattas av nåd eller annat beslut enligt 12 kap. 
9 § regeringsformen, 

3. gärningen har prövats genom en dom som fått laga kraft i en 
nordisk stat eller i en medlemsstat i Europeiska unionen och, 
vid en fällande dom, påföljden har avtjänats eller är under 
verkställighet eller inte längre kan verkställas enligt 
lagstiftningen i domslandet, eller 

4. det skulle strida mot den europeiska konventionen om skydd 
för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna 
eller de tilläggsprotokoll till konventionen som gäller som 
lag i Sverige. Lag (2024:44).

5 a § Överlämnande för en viss gärning får vägras om 

1. gärningen har prövats genom en dom som fått laga kraft i en 
annan stat än som anges i 5 § 3 och, vid en fällande dom, 
påföljden har avtjänats eller 

är under verkställighet eller inte längre kan verkställas 
enligt lagstiftningen i domslandet, 

2. det enligt 20 kap. 7 § rättegångsbalken eller motsvarande 
bestämmelse i annan lag har meddelats ett beslut att inte 
åtala för gärningen, 

3. en förundersökning har inletts eller ett åtal har väckts i 
Sverige för gärningen, eller 

4. gärningen har begåtts i Sverige och inte motsvarar brott 
enligt svensk lag. Lag (2024:44).

6 § Rätten får besluta att den frihetsberövande påföljd som 
den nordiska arresteringsordern avser ska verkställas i 
Sverige, om 

1. den eftersökte är svensk medborgare eller är bosatt i eller 
uppehåller sig i Sverige, 

2. den eftersökte begär att påföljden ska verkställas i 
Sverige, och 

3. den eftersöktes sociala återanpassning underlättas om 
påföljden verkställs i Sverige. Lag (2024:44).

3 kap. Det inledande förfarandet

Begäran om överlämnande

1 § En nordisk arresteringsorder ska vara upprättad i enlighet
med formuläret i bilagan till konventionen. Den ska vara
skriven på svenska, danska, norska eller engelska eller vara
åtföljd av en översättning till något av dessa språk och
innehålla uppgifter om

1. den eftersöktes identitet och nationalitet,

2. namn, adress, telefonnummer, telefaxnummer och e-postadress
till den utfärdande myndigheten,

3. en verkställbar dom, ett häktnings- eller anhållningsbeslut
eller ett motsvarande verkställbart beslut för åtminstone ett
av de brott som omfattas av den nordiska arresteringsordern,

4. den brottsliga gärningen, med angivande av tid och plats för
denna, en beskrivning av omständigheterna kring gärningen samt
den eftersöktes delaktighet i den,

5. brottsrubricering,

6. straffskalan för gärningen eller, om den nordiska
arresteringsordern avser verkställighet av en frihetsberövande
påföljd, den påföljd som har dömts ut, och

7. om möjligt andra rättsliga konsekvenser av gärningen.

2 § En nordisk arresteringsorder får skickas direkt till
behörig åklagare på den ort där den eftersökte uppehåller sig.

En nordisk arresteringsorder får översändas genom Schengens
informationssystem (SIS) eller genom ett annat system för
eftersökning av personer som är misstänkta för brott.

En efterlysning som är registrerad i SIS eller i ett annat
system för eftersökning av personer och som gäller överlämnande
till en nordisk stat ska jämställas med en nordisk
arresteringsorder i avvaktan på att en sådan order översänds.

Utredningen

3 § Om en nordisk arresteringsorder har skickats direkt till
åklagaren eller det annars är känt att den eftersökte befinner
sig på en viss plats i Sverige, ska åklagaren skyndsamt utreda
om det finns förutsättningar för överlämnande från Sverige. Den
tidsfrist som gäller för tingsrätten enligt 4 kap. 3 § andra
stycket ska beaktas. När den som begärs överlämnad för
lagföring är under arton år, ska det utredas om lagföringen kan
ske i Sverige.

Vid utredningen tillämpas bestämmelserna om förundersökning i
brottmål, om inte annat sägs i denna lag.

Offentlig försvarare

4 § En offentlig försvarare ska förordnas om den 
eftersökte begär det, är under arton år eller i övrigt bedöms 
vara i behov av en försvarare.

Om ett överlämnande beviljas har den eftersökte rätt till 
biträde av en offentlig försvarare fram till dess att ett 
beslut om överlämnande har verkställts. Lag (2019:178).

Samtycke och medgivande

5 § Den eftersökte ska så snart det kan ske tillfrågas om han
eller hon samtycker till överlämnande samt om han eller hon
medger att i den utfärdande staten lagföras eller straffas för
gärningar som har begåtts före överlämnandet men som inte
omfattas av den nordiska arresteringsordern. Den eftersökte ska
upplysas om innebörden av att samtycke och medgivande lämnas.

En återkallelse av ett samtycke ska beaktas om den görs innan
beslut i fråga om överlämnande har meddelats. En återkallelse
av ett medgivande ska beaktas om den görs innan beslutet om
överlämnande har verkställts.

Tvångsmedel

6 § Åklagaren ska anhålla den eftersökte om det inte saknas 
risk för att denne avviker eller på annat sätt undandrar sig 
ett överlämnande. Ett anhållande ska även ske om det finns 
risk för att den eftersökte, genom att undanröja bevis eller 
på något annat sätt, försvårar utredningen av en gärning som 
omfattas av den nordiska arresteringsordern.

Ett anhållande enligt första stycket får inte ske om det kan 
antas att förutsättningar för ett överlämnande saknas.

Den som inte har fyllt arton år får anhållas endast om det 
finns synnerliga skäl.

Om det finns skäl för anhållande enligt första-tredje styckena 
men det är tillräckligt att den eftersökte meddelas ett 
reseförbud eller att det föreskrivs en anmälningsskyldighet, 
ska en sådan åtgärd beslutas i stället för anhållande. I fall 
som avses i 24 kap. 4 § rättegångsbalken ska övervakning 
ersätta ett anhållande.

Om det finns skäl för anhållande enligt första-tredje styckena 
får en polisman, en tulltjänsteman eller en 
kustbevakningstjänsteman i brådskande fall gripa den 
eftersökte, även utan ett anhållningsbeslut. Lag (2024:748).

7 § När någon har gripits, anhållits, meddelats reseförbud
eller anmälningsskyldighet tillämpas samma regler som vid
motsvarande åtgärd under en svensk förundersökning. För sådana
tvångsmedel gäller dock de förutsättningar som anges i 6 §.

Om den eftersökte har samtyckt till överlämnande, ska
häktningsframställning göras endast om den eftersökte begär
rättens prövning av ett beslut om anhållande. Den tid inom
vilken häktningsframställning ska göras enligt 24 kap. 12 §
rättegångsbalken ska räknas från det att den eftersökte begär
rättens prövning eller återkallar sitt samtycke till
överlämnande.

För rättens beslut om häktning gäller de förutsättningar som
enligt 6 § gäller för anhållande. Vad som sägs i
rättegångsbalken om tid för väckande av åtal ska inte
tillämpas.

Ett beslut om anhållande eller häktning ska upphävas, om ett
fortsatt frihetsberövande skulle vara oskäligt med hänsyn till
den tid frihetsberövandet har pågått och den påföljd som har
dömts ut eller som kan komma att dömas ut om den eftersökte
döms för gärningen.

8 § Innehåller en nordisk arresteringsorder en ansökan om 
beslag, tilllämpas i den delen lagen (2000:562) om 
internationell rättslig hjälp i brottmål.

Om det påträffas sådana föremål som på grund av den uppgivna 
gärningen skulle kunna tas i beslag och överlämnas enligt 
4 kap. 19 § lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål, 
får föremålen även utan en särskild ansökan tas i beslag genom 
beslut av åklagaren eller den som griper den eftersökte.

I samband med att den eftersökte frihetsberövas får 
husrannsakan göras för att söka efter föremål som får tas i 
beslag. Förordnande om husrannsakan meddelas av åklagaren. Om 
det är fara i dröjsmål får en polisman, en tulltjänsteman 
eller en kustbevakningstjänsteman göra en husrannsakan även 
utan ett sådant förordnande. Lag (2024:748).

4 kap. Beslutsförfarandet

Beslutande myndighet

1 § Tingsrätten beslutar efter framställning av åklagaren i
fråga om överlämnande.

Åklagaren får, innan han eller hon har begärt rättens prövning,
fatta beslut i fråga om överlämnande om den eftersökte har
samtyckt till överlämnande. Åklagaren får därutöver avslå en
nordisk arresteringsorder enligt 2 kap. 3 §.

I fråga om tingsrättens behörighet tillämpas 19 kap.
rättegångsbalken.

Rättens prövning

2 § Vid rättens handläggning tillämpas reglerna om domstols
handläggning i brottmål, om inte annat sägs i denna lag.
Handläggningen ska ske med skyndsamhet.

Tingsrätten ska för prövning av frågan om överlämnande hålla
förhandling. En förhandling behöver dock inte hållas om det är
uppenbart att överlämnande inte ska beviljas, om den eftersökte
begär att ärendet ska avgöras på handlingarna eller om han
eller hon, efter det att åklagaren har gjort en framställning
till rätten enligt 1 §, har samtyckt till överlämnande.

Till förhandlingen ska åklagaren och den eftersökte kallas. Är
den eftersökte anhållen eller häktad ska han eller hon
inställas.

Tidsfrister för beslut m.m.

3 § Samtycker den eftersökte till överlämnande, ska beslut i
fråga om överlämnande meddelas senast tre dagar efter det att
samtycket har lämnats.

I övriga fall ska tingsrätten meddela beslut i fråga om
överlämnande senast fjorton dagar efter det att den eftersökte
har gripits eller, när något gripande i ärendet inte har skett,
senast fjorton dagar efter det att den eftersökte har
underrättats om innehållet i den nordiska arresteringsordern.

Om det finns särskilda skäl får beslutet meddelas senare än vad
som sägs i första eller andra stycket. Beslutet ska då meddelas
så snart det är möjligt.

4 § När rätten fattar beslut om överlämnande, ska den även
pröva om beslut om tvångsmedel ska gälla till dess
överlämnandet har verkställts.

Beslut om tvångsmedel kan meddelas även efter ett beslut om att
den eftersökte ska överlämnas.

5 § Rätten ska, om möjligt, i samband med beslut i fråga om
överlämnande, meddela beslut i fråga om överlämnande av föremål
som har tagits i beslag enligt 3 kap. 8 § första stycket.

Beslut i fråga om överlämnande av föremål som har tagits i
beslag enligt 3 kap. 8 § andra stycket ska alltid fattas i
samband med beslut i fråga om överlämnande. Beslutet får
förenas med villkor som är påkallade med hänsyn till enskilds
rätt eller som är nödvändiga från allmän synpunkt.

Konkurrerande framställningar

6 § Om två eller flera nordiska stater har utfärdat en nordisk
arresteringsorder eller en eller flera av dessa stater har
utfärdat en nordisk arresteringsorder samt en eller flera
medlemsstater i Europeiska unionen har utfärdat en europeisk
arresteringsorder beträffande samma person, ska ärendena prövas
i ett sammanhang vid den tingsrätt som enligt 1 § har
behörighet att handlägga det först inkomna ärendet.

Inkommer en ny nordisk eller europeisk arresteringsorder efter
det att rätten beslutat om överlämnande men innan beslutet har
vunnit laga kraft, får hovrätten eller, om ärendet överklagats
dit, Högsta domstolen på yrkande av åklagaren besluta att
tingsrätten ska pröva ärendena i ett sammanhang.

Prövningen av vilken av flera arresteringsordrar som ska
beviljas ska göras med särskild hänsyn till gärningarnas
beskaffenhet och platsen där de ägt rum, de tidpunkter då
respektive arresteringsorder utfärdades samt om de avser
lagföring eller verkställighet av en frihetsberövande påföljd.

7 § Om det beträffande den eftersökte pågår ett ärende om
utlämning för brott eller om överlämnande enligt lagen
(2002:329) om samarbete med Internationella brottmålsdomstolen
ska prövningen av frågan om överlämnande enligt denna lag anstå
till dess beslut har meddelats i det andra ärendet.

Kostnader för offentlig försvarare

8 § Kostnaderna för en offentlig försvarare ska stanna på
staten, om det inte finns särskilda skäl för att de ska
återbetalas av den eftersökte.

Överklagande

9 § Har den eftersökte samtyckt till överlämnande får beslutet
om överlämnande inte överklagas. Ett beslut om att inte bevilja
överlämnande i fall som avses i 2 kap. 6 § får inte överklagas.

För att hovrätten ska pröva tingsrättens beslut krävs
prövningstillstånd, om beslutet innebär att ärendet avgörs
eller utgör ett sådant beslut som får överklagas endast i
samband med överklagande av ett slutligt beslut.

Ett överklagande av tingsrättens beslut som innebär att ärendet
avgörs eller sådana beslut som får överklagas endast i samband
med överklagande av slutligt beslut ska ha kommit in till
tingsrätten inom en vecka från den dag då beslutet meddelades.

Ett överklagande av ett av hovrätten meddelat beslut som avses
i tredje stycket ska ha kommit in till hovrätten inom en vecka
från den dag då beslutet meddelades.

5 kap. Verkställighet av beslut om överlämnande och
efterföljande beslut

Verkställighet

1 § Ett beslut om överlämnande ska verkställas inom fem dagar 
från den dag då beslutet fick laga kraft. Om det inte är 
möjligt att överlämna den eftersökte inom denna frist, får 
åklagaren besluta att överlämnandet ska verkställas inom 
ytterligare fem dagar. 

Åklagaren får bestämma att överlämnandet ska verkställas vid 
en viss senare tidpunkt om 

1. den som ska överlämnas ska 

a) avtjäna en påföljd som har dömts ut i Sverige för en annan 
gärning än den som beslutet om överlämnande avser, eller 

b) lagföras i Sverige för en annan gärning än den som beslutet 
om överlämnande avser, eller avtjäna den påföljd som döms ut 
med anledning av lagföringen,

2. omständigheter som ligger utanför de berörda staternas 
kontroll hindrar ett överlämnande, eller 

3. det finns starka humanitära skäl.

I stället för att skjuta upp verkställigheten i fall som avses 
i andra stycket 1 får ett överlämnande förenas med villkor om 
återförande. Villkoren fastställs av åklagaren i samförstånd 
med den utfärdande myndigheten. Lag (2024:44).

2 § Den som ska överlämnas och som har underkastats tvångsmedel
av rätten kan begära en förhandling för prövning av
tvångsmedelsfrågan. En sådan förhandling ska hållas i
tingsrätten inom tre veckor från det att beslut i den frågan
senast har meddelats.

3 §  Om den som ska överlämnas avger en förklaring om att 
han eller hon avstår från överklagande och medger att 
beslutet om överlämnande får verkställas, får verkställighet 
ske även om beslutet inte har fått laga kraft. I fråga om en 
sådan förklaring tillämpas 11 § andra stycket samt 12 § och 
13 § första stycket strafftidslagen (2018:1251).
Lag (2018:1260).

4 § Beslut om överlämnande verkställs av Polismyndigheten. Om 
den som ska överlämnas är på fri fot får han eller hon, om det 
är nödvändigt för att överlämnandet ska kunna genomföras, 
omhändertas och tas i förvar av Polismyndigheten, dock längst 
under 96 timmar. Lag (2024:44).

5 § Om den som ska överlämnas är frihetsberövad och
verkställigheten inte sker inom den tid som följer av 1 §
första stycket eller, när ett beslut har fattats enligt 1 §
andra stycket, inom fem dagar från den beslutade tidpunkten,
ska den eftersökte omedelbart försättas på fri fot. Detsamma
gäller om den utfärdande myndigheten återkallar den nordiska
arresteringsordern.

6 § Den domstol som har meddelat ett beslut om överlämnande 
som fått laga kraft ska på begäran av åklagaren upphäva 
beslutet om den utfärdande myndigheten återkallar 
arresteringsordern.

Har beslutet om överlämnande meddelats av åklagaren, ska han 
eller hon upphäva beslutet enligt vad som anges i första 
stycket. Lag (2024:44).

Tillstånd till utvidgat överlämnande

7 § Om överlämnande har skett enligt en nordisk 
arresteringsorder och en rättslig myndighet i den utfärdande 
staten gör en framställning till åklagaren om tillstånd att 
lagföra eller straffa den som har överlämnats även för 
gärningar som inte omfattades av den nordiska 
arresteringsordern, ska åklagaren pröva om ett överlämnande 
hade kunnat beviljas med beaktande av 2 kap. 5 a § 2 och 4. Om 
någon av dessa bestämmelser hade hindrat ett överlämnande, får 
tillstånd inte ges. Lag (2024:44).

Tillstånd till vidareöverlämnande och vidareutlämning

8 § Den som har överlämnats från Sverige enligt en nordisk
arresteringsorder får utan tillstånd vidareöverlämnas till en
annan nordisk stat.

En framställning om rätt att till en medlemsstat i Europeiska
unionen vidareöverlämna den som tidigare har överlämnats från
Sverige enligt en nordisk arresteringsorder prövas av
tingsrätten med tillämpning av 6 kap. 8 § lagen (2003:1156) om
överlämnande från Sverige enligt en europeisk
arresteringsorder.

En framställning om rätt att till en stat utanför Norden eller
Europeiska unionen vidareutlämna den som tidigare har
överlämnats från Sverige enligt en nordisk arresteringsorder
prövas av regeringen med tillämpning av 24 § lagen (1957:668)
om utlämning för brott.

6 kap. Överförande av verkställighet av en frihetsberövande
påföljd till Sverige

1 § Om rätten med stöd av 2 kap. 6 § har beslutat att en 
frihetsberövande påföljd ska verkställas i Sverige, ska 
Kriminalvården besluta att verkställigheten av påföljden ska 
överföras till Sverige. Lag (2024:44).

2 § Om den påföljd som ska verkställas i Sverige omfattas av
5 § lagen (1963:193) om samarbete med Danmark, Finland,
Island och Norge angående verkställighet av straff m.m.
tillämpas 5 a–5 c, 6, 7, 22, 23, 27, 29, 31, 34 och 35 §§ den
lagen. Vid tillämpning av 5 a § den lagen krävs inte någon
begäran från behörig myndighet i den andra staten för att
tvångsmedel ska få användas. Lag (2015:103).

3 § Om den påföljd som ska verkställas i Sverige inte omfattas 
av 5 § lagen (1963:193) om samarbete med Danmark, Finland, 
Island och Norge angående verkställighet av straff m.m. 
tillämpas 3 och 4 kap. lagen (2015:96) om erkännande och 
verkställighet av frihetsberövande påföljder inom Europeiska 
unionen, med undantag för 3 kap. 1-11 och 23 §§ samt 4 kap. 
6 §. Vid tillämpning av 3 kap. 15 § den lagen krävs inte någon 
begäran från behörig myndighet i den andra staten för att 
tvångsmedel ska få användas.

En fråga om häktning enligt 3 kap. 15 och 16 §§ lagen om 
erkännande och verkställighet av frihetsberövande påföljder 
inom Europeiska unionen får tas upp på yrkande av åklagaren 
utan ett föregående beslut om anhållande. Lag (2024:44).

4 § Har upphävts genom lag (2015:103).

5 § Har upphävts genom lag (2015:103).

6 § Har upphävts genom lag (2015:103).

7 kap. Övriga bestämmelser

Återförande av personer som har överlämnats till Sverige

1 § Om en person har överlämnats till Sverige för att lagföras 
här, på villkor att personen senare återförs till den andra 
staten, ska Polismyndigheten se till att den som har 
överlämnats återförs. 

Om den som ska återföras är på fri fot får han eller hon, om 
det är nödvändigt för att återförandet ska kunna genomföras, 
omhändertas och tas i förvar av Polismyndigheten, dock längst 
under 96 timmar. Lag (2024:44).

Transport genom Sverige

2 § Den som överlämnas från en nordisk stat till en annan
nordisk stat får utan tillstånd transporteras genom Sverige.

Den som överlämnas får, om det är nödvändigt för att
transporten ska kunna genomföras, omhändertas eller tas i
förvar av Polismyndigheten, dock längst under fyrtioåtta
timmar. Lag (2014:644).

Transport i Sverige

3 § Om en svensk myndighet har utfärdat en nordisk 
arresteringsorder och den andra staten har beslutat om 
överlämnande till Sverige, ska Polismyndigheten ansvara för 
transporten i Sverige. Lag (2017:128).


Övergångsbestämmelser

2011:1165

1. Denna lag träder i kraft den dag regeringen bestämmer. Genom
lagen upphävs lagen (1959:254) om utlämning för brott till
Danmark, Finland, Island och Norge.

2. Lagen tillämpas inte vid handläggningen av ett ärende om
utlämning enligt lagen (1959:254) om utlämning för brott till
Danmark, Finland, Island och Norge eller ett ärende om
överlämnande till Danmark eller Finland enligt lagen
(2003:1156) om överlämnande från Sverige enligt en europeisk
arresteringsorder, om ärendet har inletts före ikraftträdandet.

3. Har någon utlämnats eller överlämnats från Sverige till
Danmark, Finland, Island eller Norge och begärs tillstånd till
en åtgärd som avses i  5 kap. 7 eller 8 §, ska de
bestämmelserna tillämpas. En begäran enligt 5 kap. 8 § andra
stycket prövas av Stockholms tingsrätt.

4. Till dess avtalet av den 28 juni 2006 mellan Europeiska
unionen och Republiken Island och Konungariket Norge om
förfarande för överlämnande mellan Europeiska unionens
medlemsstater och Island och Norge träder i kraft tillämpas 5
kap. 8 § tredje stycket i fråga om vidareöverlämnande till en
medlemsstat i Europeiska unionen av en person som tidigare har
utlämnats eller överlämnats från Sverige till Island eller
Norge.

2015:103

1. Denna lag träder i kraft den 1 april 2015.

2. Äldre bestämmelser gäller för ärenden om överförande av
straffverkställighet som har inletts före ikraftträdandet.

2018:1260

1. Denna lag träder i kraft den 1 april 2019.

2. Bestämmelserna i 5 kap. 3 § i den äldre lydelsen gäller 
fortfarande för prövning av en förklaring som lämnats före 
ikraftträdandet.

2024:44

1. Denna lag träder i kraft den 1 mars 2024.

2. Äldre bestämmelser gäller för ärenden som har inletts före 
ikraftträdandet.