Förordning (1964:567) om personundersökning i brottmål 

1 § I beslut om personundersökning skall vid behov anges vilken 
behandlingsform undersökningen företrädesvis bör avse. Uppdraget att 
föranstalta om personundersökning skall lämnas till den 
frivårdsmyndighet som har sitt verksamhetsområde där den misstänkte är 
bosatt eller annars uppehåller sig. 

Underrättelse angående beslut om personundersökning skall av rätten utan 
dröjsmål tillställas åklagaren och den misstänkte. 

Om utseende av personundersökare och beslut rörande uppdrag som 
förtroendeman skall frivårdsmyndigheten ofördröjligen underrätta rätten,  
åklagaren och den misstänkte. 

Underrättelse angående förordnande att avgiva läkarintyg som avses i 7 § 
lagen (1964:542) om personundersökning i brottmål skall tillställas  
socialstyrelsen. Förordning (1990:1024).

2 §  Vid anmälan som avses i 3 § andra stycket lagen (1964:542) om 
personundersökning i brottmål skall åklagaren foga utdrag av allmänna 
kriminalregistret beträffande den misstänkte. Kungörelse (1973:1215). 

3 § Chefen för en frivårdsmyndighet skall ha tillsyn över och ansvara 
för personundersökningsverksamheten inom myndighetens verksamhetsområde.

Den frivårdsmyndighet som fått i uppdrag att föranstalta om en 
personundersökning är skyldig att se till att undersökningen blir utförd 
på ett tillfredsställande sätt. Frivårdsmyndigheten skall lämna den som 
fått i uppdrag att helt eller delvis utföra undersökningen de 
anvisningar som behövs. 

Den som utför eller biträder vid utförandet av en personundersökning  
skall i erforderlig utsträckning samråda med frivårdsmyndigheten. 
Förordning (1990:1024).

4 §  Personundersökning skall planläggas med omsorg. Undersökningen 
skall till sin omfattning och utformning anpassas efter omständig  
heterna och sålunda utföras med noggrant beaktande av vad som i varje 
särskilt fall kräves för att den skall fylla sitt ändamål. 
Undersökningen skall utföras så att den misstänkte eller hans anhöriga 
icke i onödan tillfogas lidande eller men. 

Finnes tidigare personundersökning eller annan personutredning 
beträffande den misstänkte, bör undersökningen, om så lämpligen kan ske, 
begränsas till att avse tiden efter den tidigare utredningen. Bedömes 
tillgänglig personutredning vara tillräckligt, skall skyddskonsulenten 
omedelbart underrätta rätten om detta. Rätten beslutar i sådant fall om 
undersökningen skall fullföljas. Kungörelse (1973:1215). 

5 §  Den som utför eller biträder vid utförandet av person  undersökning 
skall, i den mån så erfordras och finnes kunna ske, taga del av 
anteckningar och andra handlingar från förundersökningen samt närvara 
vid förhör som hålles med den misstänkte. Kungörelse (1973:1215). 

6 §  Den som utför eller biträder vid utförandet av person  undersökning 
skall, i den mån det är möjligt, sätta sig i förbindelse med den 
misstänkte, sammanträffa med honom, besöka hans hem, inhämta 
upplysningar från hans familj och andra närstående samt söka bilda sig 
en på egna iakttagelser grundad uppfattning om den misstänkte och 
förhållandena i hans omgivning. Inhämtade upplysningar skola i 
erforderlig utsträckning kontrolleras och fullständigas. För sådant 
ändamål bör hänvändelse ske till myndigheter och institutioner, som 
kunna antagas vara i stånd att lämna uppgifter angående den misstänkte, 
samt till personer, som kunna förväntas äga kännedom om dennes 
förhållanden och på grund av sin ställning och verksamhet lämna 
tillförlitliga uppgifter. 

Den misstänkte bör lämnas tillfälle att uttala sig i fråga om vilka 
personer, som lämpligen böra höras under personundersökningen. Kan det 
befaras att hänvändelse till arbetsgivare eller annan skulle lända den 
misstänkte till avsevärd olägenhet, må undersökningen i denna del 
begränsas. Kungörelse (1973:1215). 

7 § Vid personundersökning skall i erforderlig utsträckning samråd ske 
med socialnämnd angående de åtgärder som kan främja den misstänktes 
anpassning i samhället. Sådant samråd skall alltid ske då skyddstillsyn 
med föreskrift om behandlingsplan kan komma i fråga. Avses annan än 
socialnämnden vara huvudman för behandlingen, skall samråd även ske med 
sådan huvudman. I den mån det är påkallat skall samråd ske även med 
arbetsförmedling. Förordning (1987:1011).

8 §  Finner den som utför eller biträder vid utförandet av person  
undersökning anledning antaga, att den misstänkte är i behov av särskild 
vård eller behandling för sjukdom eller annan kroppslig eller själslig 
brist eller svaghet, och har ej beslut fattats om att anskaffa 
läkarintyg enligt 7 § lagen (1964:542) om personundersökning i brottmål 
eller om att verkställa rättspsykiatrisk undersökning skall han utan 
dröjsmål anmäla sina iakttagelser till rätten och frivårdsmyndigheten. 
Förordning (1990:1024). 

9 §  I samband med personundersökning och därefter intill dess frågan om 
påföljd för brottet blivit avgjord skall frivårdsmyndigheten, om så 
erfordras, söka bistå den misstänkte med att anskaffa bostad eller 
anställning eller med andra åtgärder, som kunna främja hans anpassning i 
samhället och öka hans möjligheter till personlig utveckling. 

Finner den som utför eller biträder vid utförande av personundersökning 
att den misstänkte är i behov av förtroendeman eller eljest behöver stöd 
och hjälp, skall han utan dröjsmål underrätta frivårdsmyndigheten därom. 

Till förtroendeman förordnas den som genom stöd och råd kan förväntas 
befordra vad som är till gagn för den misstänkte. Är skyddstillsyn 
ifrågasatt, bör företrädesvis den som föreslås som övervakare förordnas 
till förtroendeman. Förordning (1990:1024). 

10 § Den som utför eller biträder vid utförandet av personundersökning 
skall i samråd med frivårdsmyndigheten upprätta förslag i 
påföljdsfrågan. Kan skyddstillsyn komma i fråga, skall han efter samråd 
med frivårdsmyndigheten föreslå övervakare och yttra sig om behovet av 
särskilda föreskrifter samt, i den mån så erfordras, förbereda 
tillämpningen av sådana föreskrifter. Förslag till behandlingsplan som 
avses i 28 kap. 1 § fjärde stycket brottsbalken skall alltid utformas i 
samverkan med den misstänkte, frivårdsmyndigheten och den som skall 
ansvara för behandlingen. 

Den misstänkte bör lämnas tillfälle att yttra sig angående valet av 
övervakare och att sammanträffa med den som föreslås till sådan.

Den misstänkte skall underrättas om förslaget i påföljdsfrågan och om 
vad det innebär. Detta bör företrädesvis ske vid personligt 
sammanträffande med den misstänkte. Förordning (1990:1024).

11 § Över personundersökningen skall det lämnas en skriftlig berättelse 
med utlåtande om de åtgärder, som kan anses lämpliga för att främja den 
misstänktes anpassning i samhället och öka hans möjligheter till 
personlig utveckling. Har personundersökaren och frivårdsmyndigheten 
olika uppfattningar i påföljdsfrågan skall även frivårdsmyndighetens 
ståndpunkt redovisas. Berättelsen skall innehålla uppgifter i de 
hänseenden som anges i ett av kriminalvårdsstyrelsen fastställt formulär 
samt undertecknas av personundersökaren och frivårdsmyndigheten. 

Förslag till sådan behandlingsplan som avses i 28 kap. 6 a § 
brottsbalken skall bifogas berättelsen som bilaga. Det skall framgå om 
den misstänkte har godkänt planen.

Berättelsen skall av frivårdsmyndigheten avlämnas till rätten i tre 
exemplar. Berättelsen skall av rätten tillställas åklagaren och den 
misstänkte i god tid före huvudförhandlingen. Förordning (1990:1024).

12 § Frivårdsmyndighet, åt vilken uppdragits att föranstalta om 
personundersökning, och den som enligt frivårdsmyndighets förordnande 
utfört eller biträtt vid utförande av sådan undersökning äro skyldiga 
att på anmodan av rätten fullständiga undersökningen samt att på 
kallelse inställa sig vid rätten för att i fall av behov gå denna till 
handa med upplysningar. Sådan inställelseskyldighet må även åläggas 
förtroendeman. Förordning (1990:1024).

13 § Läkarintyg som avses i 7 § lagen om personundersökning i brottmål 
skall innehålla uppgifter i de hänseenden som föreskrivs av 
rättsmedicinalverket efter samråd med socialstyrelsen. Intyget skall 
avlämnas till rätten i tre exemplar. 

Framgår av läkarintyg angående misstänkt som är häktad att han företer 
tecken till sjukdom, skall rätten genast sända en kopia av intyget till 
häktet. Förordning (1991:1419).

14 § Den som enligt frivårdsmyndighetens förordnande har utfört eller 
biträtt vid utförande av personundersökning har rätt till skälig 
ersättning för arbete, tidsspillan och utlägg som uppdraget har krävt. 
Har uppdraget utförts som ett tjänsteåliggande, utgår inte någon 
ersättning vid sidan om  tjänsten. För inställelse enligt 12 § utgår 
ersättning och förskott enligt vad som gäller i fråga om vittnen.

Läkare, som enligt 7 § lagen (1964:542) om personundersökning i brottmål 
har förordnats att avge läkarintyg angående misstänkt, har rätt till 
skälig ersättning för arbete och utlägg som uppdraget har krävt. Om det 
finns särskild anledning att göra experimentalpsykologisk undersökning, 
har läkaren rätt till ersättning för sina utlägg härför. Arvode för 
läkarintyg skall utgå med högst sexhundrafemtio kronor.

Domstolsverket fastställer taxa som skall tillämpas i fall som avses i 
10 § andra stycket lagen (1964:542) om personundersökning i brottmål.

Ersättningen bestäms av rätten eller, när personundersökning utförts 
eller läkarintyg avgetts i ett nådeärende, av justitiedepartementet.

Förtroendemän har rätt till ersättning enligt vad som gäller för 
övervakare. För inställelse enligt 12 § utgår ersättning och förskott 
enligt vad som gäller i fråga om vittnen. Förordning (1991:1405).

15 §  Upphör förordnande av förtroendeman på grund av bestämmelse i 4 § 
sista stycket lagen (1964:542) om personundersökning i brottmål, skall 
domstolen eller, i fall som avses i 4 § sista stycket 1 nämnda lag, 
förundersökningsledaren utan dröjsmål underrätta frivårdsmyndigheten, 
förtroendemannen och den misstänkte därom. Förordning (1990:1024).

16 § Misstänkt, som kallats att inställa sig hos den som utsetts att 
verkställa personundersökning eller att avge läkarintyg enligt 7 § lagen 
(1964:542) om personundersökning i brottmål, får tillerkännas ersättning 
av allmänna medel för inställelsen samt förskott enligt bestämmelserna i 
förordningen (1982:805) om ersättning av allmänna medel till vittnen, m. 
m. Sådan kostnad betalas av staten. Vad som sagts nu gäller dock endast 
om det är uppenbart att den misstänkte ej själv kan svara för kostnaden. 
Ersättningen bestämmes av rätten eller, om personundersökningen eller 
läkarintyget avser ärende om nåd, av chefen för justitiedepartementet 
eller den han bemyndigar därtill. Förordning (1982:806). 

17 § Chefen för frivårdsmyndigheten får överlämna uppgifter som enligt 
denna förordning ankommer på frivårdsmyndigheten åt någon annan 
tjänsteman vid myndigheten. Förordning (1990:1024).

18 § har upphävts genom förordning (1990:1024).

Övergångsbestämmelser

1990:1077

Denna förordning träder i kraft den 1 januari 1991. Taxor som har 
fastställts före ikraftträdandet och som skall börja tillämpas den 1 
januari 1991 eller senare skall för att vara giltiga underställas 
regeringen för godkännande.