Förordning (1992:1167) om arbetstagares och  egna företagares rätt att efter avslutad verksamhet  stanna kvar i ett land inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) 

1 § Kommissionens förordning (EEG) nr 1251/70 av den 29 juni 1970 om
arbetstagares rätt att stanna kvar inom en medlemsstats territorium
efter att ha varit anställda där,/n1/ som det hänvisas till i bilaga V
till avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES-avtalet),
skall gälla som svensk förordning.

2 § Reglerna skall gälla med den anpassning som framgår av bilaga V till
EES-avtalet.

3 § Vad som sägs i kommissionens förordning om arbetstagare skall även
gälla egna företagare.

4 § Av lagen (1992:000) om ett europeiskt ekonomiskt samarbetsområde
(EES) framgår att vid tillämpningen av reglerna skall bestämmelserna i
följande protokoll gälla:

1. Protokoll 1 till avtalet om en ständig kommitté mellan länderna inom
Europeiska frihandelsområdet (EFTA).

2. Protokoll 1 till avtalet om inrättandet av en övervakningsmyndighet
och en domstol mellan EFTA-länderna.

5 § Som bilaga 1 till denna förordning finns den svenska texten till
förordningen som anges i 1 §.

Bilaga V till EES-avtalet finns intagen som bilaga 3 till lagen
(1992:1163) om arbetskraftens fria rörlighet inom Europeiska ekonomiska
samarbetsområdet (EES).

Protokoll 1 till EES-avtalet och de protokoll som anges i 4 § finns
intagna i lagen (1992:000) om ett europeiskt ekonomiskt samarbetsområde
(EES).

6 § De danska, engelska, finska, franska, grekiska, isländska,
italienska, neder ländska, norska, portugisiska, spanska, svenska och
tyska texterna skall ha samma giltighet.

Övergångsbestämmelser

1994:1700

Förordningen skall dock fortsätta att tillämpas på förhållanden som
hänför sig till den tid under vilken förordningen varit i kraft.

Bilaga 1
Kommissionens förordning (EEG) nr 1251/70
av den 29 juni 1970
om arbetstagares rätt att stanna kvar inom en medlemsstats territorium
efter att ha varit anställda där
(70/1251/EEG)

EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska ekonomiska
gemenskapen, särskilt artikel 48.3 d i detta samt
artikel 2 i protokollet om Luxemburg,
med beaktande av Europaparlamentets yttrande/n1/ och
med beaktande av följande:

Rådets förordning (EEG) nr 1612/68/n2/ av den 15 oktober 1968 och rådets
direktiv nr 68/360/EEG av den 15 oktober 1968/n3/ möjliggjorde att
arbetstagarna tillförsäkrades fri rörlighet efter en rad åtgärder som
successivt skulle genomföras. Att de yrkesverksamma arbetstagarna har
fått rätt till bosättning har fått till följd a tt fördraget beviljat
dem rätten att stanna kvar inom en medlemsstats territorium efter att ha
varit anställda i den staten. Det är angel äget att fastställa villkoren
för utövandet av denna rätt.

Ovannämnda förordning och direktiv innehåller erforderliga bestämmelser
om arbet stagarnas rätt att bo och vara anställda inom en medlemsstats
territorium, den rätt att stanna kvar som nämns i artikel 48.3 d i
fördraget tolkas därför som arbetstagarens rätt att bo kvar inom en
medlemsstats territorium, när han eller hon slutat sin anställning där.

Arbetskraftens rörlighet inom gemenskapen kräver att arbetstagare får
vara anställda i flera medlemsstater efter varandra utan att detta blir
till deras nackdel.

Det är i första hand angeläget att garantera den arbetstagare som bor
inom en medlemsstats territorium rätten att stanna kvar i landet, när
han eller hon inte längre har anställning där, därför att han eller hon
uppnått pensionsålder eller på grund av bestående arbetsoförmåga. Det är
emellertid lika angeläget att säkra denna rätt för den ar betstagare som
efter att ha varit anställd och bosatt i en medlemsstat har anställning
inom en annan medlemsstats territorium, under det at t han eller hon
fortfarande är bosatt inom den första statens territorium.

För att bestämma under vilka villkor rätten att stanna kvar skall gälla
bör hänsyn tas till de orsaker som lett till att anställningen upphörde
inom den berörda medlemsstatens territorium och särskilt till skillnaden
mellan pensionering, det normala och förutsebara slutet på det
yrkesverksamma livet, och arbetsoförmåga, som leder till ett för tidigt
och oförutsebart slut på det yrkesverksamma livet. Särskilda villkor
måste fastställas, när slutet på yrkesverksamheten är följden av ett
olycksfall i arbetet eller en yrkessjukdom, eller när arbetstagarens
make är eller var medborgare i den berörda medlemsstaten.

Den arbetstagare som har slutat sitt yrkesverksamma liv bör få
tillräckligt god tid på sig för att besluta, var han eller hon slutligen
vill bosätta sig.

Att arbetstagaren begagnar sig av rätten att stanna kvar medför att
denna rätt utvidgas till att gälla medlemmar av hans familj. Om
arbetstagaren skulle avlida under sitt yrkesverksamma liv, måste även
familjemedlemmarna tillerkännas rätten att bo kvar och särskilda
bestämmelser gälla om detta.

Personer för vilka rätten att stanna kvar gäller måste behandlas på
samma sätt som landets arbetstagare som ej längre är yrkesverksamma.

HÄRIGENOM BESLUTAS FÖLJANDE

Artikel 1

Bestämmelserna i denna förordning skall gälla en medlemsstats medborgare
som har haft anställning inom en annan medlemsstats territorium och
medlemmar av deras familjer enligt definition i artikel 10 i råd ets
förordning (EEG) nr 1612/68 om arbetskraftens fria rörlighet inom
gemenskapen.

Artikel 2

1. Följande personer skall ha rätt att varaktigt stanna kvar inom en
medlemsstats territorium:

a) En arbetstagare som vid den tidpunkt då han eller hon upphör att
arbeta har uppnått den ålder som enligt lag i denna medlemsstat
berättigar till ålderspension, och som har varit anställd i staten
åtminstone under de senaste tolv månaderna och utan avbrott bott där
under mer än tre år.

b) En arbetstagare som utan avbrott bott inom denna stats territorium
under mer än två år och som slutar sin anställning där på grund av
bestående arbetsoförmåga. Om denna oförmåga är följden av ett olycksfall
i arbetet eller en yrkessjukdom som ger honom rätt till en pension, för
vilken en institution i denna stat är helt eller delvis ansvarig , skall
inga villkor ställas för bosättningens varaktighet.

c) En arbetstagare som efter tre års oavbruten anställning och
bosättning inom denna stats territorium är anställd inom en annan
medlemsstats territorium, under det att han behåller sin bostad inom den
första statens territorium, dit han som regel återvänder varje dag eller
åtminstone en gång i veckan.

Sådana perioder av anställning inom den andra medlemsstatens territorium
skall för att ge de rättigheter som nämns i a och b betraktas som
utförda inom den stats territorium där arbetstagaren bor.

2. Villkoren för bosättningens och anställningens varaktighet enligt
punkt 1 a och villkoret för bosättningens varaktighet enligt punkt 1 b
skall inte gälla, om arbetstagarens maka är medborgare i ifrågavarande
medle msstat eller har förlorat medborgarskapet genom äktenskapet med
arbetstagaren.

Artikel 3

1. En arbetstagares familjemedlemmar som nämns i artikel 1 i denna
förordning och som bor hos henne eller honom inom en medlemsstats
territorium skall ha rätt att varaktigt stanna kvar där, och får göra
det även efter hans död, om arbetstagaren har förvärvat rätten att
stanna kvar i enlighet med artikel 2.

2. Om emellertid arbetstagaren avlider under sitt yrkesverksamma liv,
och innan han förvärvat rätten att stanna kvar inom ifrågavarande stats
territorium, skall medlemmarna av hans eller hennes familj h a rätt att
varaktigt stanna kvar där, under förutsättning att

-- arbetstagaren vid sin död hade bott utan avbrott inom denna
medlemsstats territorium under minst två år,

-- arbetstagaren dog på grund av ett olycksfall i arbetet eller en
yrkessjukdom, eller

-- den efterlevande maken är medborgare i den stat där de bott eller har
förlorat sitt medborgarskap genom äktenskapet med arbetstagaren.

Artikel 4

1. Bosättningens varaktighet enligt bestämmelserna i artiklarna 2.1 och
3.2 får bestyrkas med i uppehållslandet gängse bevismedel. Den skall
inte påverkas av tillfälliga perioder av frånvaro som inte överstiger
totalt tre månader om året eller av längre perioder av frånvaro på grund
av värnpliktstjänstgöring.

2. Perioder av ofrivillig arbetslöshet som vederbörligen registrerats
hos behörig arbetsförmedling och frånvaro på grund av sjukdom eller
olycksfall skall betraktas som perioder av anställning enligt innebörden
i artikel 2.1.

Artikel 5

1. Den person som har rätt att stanna kvar skall kunna begagna sig av
denna rätt inom två år efter det han eller hon blivit berättigad därtill
i enlighet med artikel 2.1 a och b samt artikel 3. Under denna period
får han eller hon lämna medlemsstaten utan att denna rätt påverkas.

2. Inga formaliteter skall krävas av denna person för att han eller hon
skall kunna begagna sig av rätten att stanna kvar.

Artikel 6

1. Personer som omfattas av denna förordning skall ha rätt till ett
uppehållstillstånd som

a) skall utfärdas och förnyas gratis eller mot erläggande av ett belopp
som inte överstiger de avgifter och skatter som landets egna medborgare
får betala för utfärdande eller förnyelse av identitetshandlingar.

b) måste vara giltigt inom hela den utfärdande medlemsstatens
territorium,

c) måste vara giltigt minst fem år och kunna förnyas automatiskt.

2. Avbrott i bosättningen på högst sex månader i sträck skall inte
påverka uppehållstillståndets giltighet.

Artikel 7

Rätten till likabehandling som fastställdes i rådets förordning (EEG) nr
1612/68 skall gälla även för personer som omfattas av denna förordning.

Artikel 8

1. Denna förordning skall inte påverka några bestämmelser enligt en
medlemsstatslagar och andra författningar som skulle vara fördelaktigare
för medborgare i andra medlemsstater.

2. Medlemsstaterna skall underlätta ett återvändande för arbetstagare
som lämnat deras territorier efter att ha bott där varaktigt under en
längre tid och varit anställda där och som önskar återvända dit, när de
uppnått pensionsålder eller är bestående arbetsoförmögna.

Artikel 9

1. Med hänsyn till utvecklingen av den demografiska situationen i
Luxemburg kan kommissionen på denna stats begärran fastställa andra
villkor än dem som denna förordning föreskriver för utövandet av rätten
att stanna kvar inom Luxemburgs territorium.

2. Inom två månader efter mottagandet av en sådan begäran tillsammans
med alla nödvändiga uppgifter skall kommissionen fatta ett beslut och
samtidigt ange grunderna för detta.

Den skall anmäla beslutet till Luxemburg och meddela de andra
medlemsstaterna därom.

Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tilämplig i alla
medlemsstater.

Utfärdad i Bryssel den 29 juniu 1970.

På komissionens vägnar
Jean REY
Ordförande