Lag (1914:45) om kommission 

Inledande bestämmelser

1 § De i denna lag givna stadganden skola lända till efterrättelse, så
vitt ej annat följer av avtal eller av handelsbruk eller annan sedvänja.
Att i vissa fall avtal eller sedvänja icke gäller emot denna lag stadgas
här nedan särskilt. Lag (1974:219).

2 §  Med köpman förstås i denna lag en var, som, enligt vad särskilt
finnes stadgat, är pliktig att föra handelsböcker.

3 §  Där enligt denna lag någon skall giva annan ett meddelande, vid
äventyr att han eljest förlorar talan eller anses hava antagit anbud
eller godkänt avtal eller betalning, och sådant meddelande varder
inlämnat för befordran med post eller telegraf eller eljest på
ändamålsenligt sätt avsänt, må ej den omständigheten, att meddelandet
försenas eller icke kommer fram, föranleda därtill, att avsändaren anses
icke hava fullgjort vad honom åligger.

4 §  Med kommissionär förstås i denna lag den, som åtagit sig uppdrag
att för annans räkning men i eget namn försälja eller inköpa varor,
värdepapper eller annan lös egendom. Den, för vars räkning försäljningen
eller inköpet skall ske, kallas kommittent.

Är kommissionären köpman, och avser det honom lämnade uppdraget
försäljning eller inköp, som faller inom området för hans rörelse,
kallas han handelskommissionär och kommissionen handelskommission.

5 §  Den, som yrkesmässigt driver verksamhet såsom handelskommissionär,
vare, där anmodan att utföra uppdrag om försäljning eller inköp, som
faller inom området för denna hans verksamhet, kommer honom till handa
från någon, med vilken han står i affärsförbindelse, pliktig att, om han
icke vill utföra uppdraget, utan oskäligt uppehåll giva den andre
meddelande därom. Underlåter han det, skall han anses hava antagit
anbudet.

6 §  Där någon, som fått gods sig tillsänt för att säljas i kommission,
icke vill utföra uppdraget men ändock omhändertager godset, njute han
panträtt däri, efter ty här nedan om kommissionär stadgas, för vad han
må hava att fordra i anledning av den befattning han tagit med godset.

Om kommissionärens skyldigheter

7 §  Det åligger kommissionären att vid fullgörande av sitt uppdrag
iakttaga kommittentens intresse. Han har att så vitt möjligt följa
kommittentens föreskrifter, att giva honom erforderliga underrättelser,
särskilt om avtal, som han för kommittentens räkning slutit, samt att
till kommittenten avgiva redovisning för uppdraget. Handelskommissionär
är dock icke pliktig att för kommittenten uppgiva namnet å den, med
vilken han för dennes räkning slutit avtal, med mindre skyldighet
därtill följer av vad i 57 och 58 §§ stadgas.

8 §  Påkalla omständigheterna avvikelse från kommittentens föreskrifter
i fråga om uppdragets fullgörande, skall kommissionären med
underrättelse därom utan uppskov begära erforderliga föreskrifter av
kommittenten och, där sådana ej kunna avvaktas, förfara så som
omständigheterna kräva.

Vad nu är sagt gälle ock, där kommittenten föreskrivit visst pris
(limitum), under vilket försäljning ej må ske eller som vid inköp icke
får överskridas. Ej må den omständigheten allena, att visst pris å
godset finnes utsatt i räkning, som översändes till
försäljningskommissionär, anses innefatta limitum för försäljningen.

9 §  Är limitum föreskrivet, bör kommissionären ändock betinga för
kommittenten fördelaktigare pris, där omständigheterna vid avtalets
ingående det medgiva.

10 §  Kommissionären är pliktig att vårda gods, som av kommittenten
lämnas honom till försäljning eller som för dennes räkning inköpes.
Sådant gods skall, där ej annat föranledes av omständigheterna, hållas
avskilt från annat gods.

Handelskommissionär åligger att hålla godset brandförsäkrat, där ej med
hänsyn till godsets beskaffenhet eller andra omständigheter försäkring
kan anses opåkallad.

11 §  Har gods lämnats handelskommissionär till försäljning, åligger det
honom att undersöka godset i den omfattning efter gott handelsskick kan
fordras av en kommissionär.

12 §  Finnes, då gods, som lämnas kommissionären till försäljning,
kommer honom till handa, fel eller brist i godset, eller yppas sedermera
fel eller brist däri, skall kommissionären underrätta kommittenten
därom. Giver han icke sådan underrättelse utan oskäligt uppehåll efter
det han märkt eller bort märka felet eller bristen, vare han, efter ty i
17 § sägs, pliktig att ersätta den skada, som genom underrättelsens
uteblivande tillskyndas kommittenten.

13 §  Kommissionären skall i sin redovisning upptaga allt vad han på
grund av avtalet med tredje man bekommit eller har att fordra.

14 §  Står kommissionären på grund av avtal eller enligt handelsbruk
eller annan sedvänja del credere, är han i förhållande till kommittenten
ansvarig såsom för egen skuld för fullgörande av avtal, som han för
dennes räkning ingår med tredje man.

Jämväl i fall, då handelskommissionär icke står del credere, äge
kommittenten av honom kräva avtalets fullgörande, där kommissionären i
sitt meddelande till kommittenten om uppdragets utförande icke uppgiver
namnet å den, med vilken avtalet slutits.

15 §  Har kommissionär, som för kommittentens räkning slutit avtal, vid
avtalets ingående eller sedermera visat försumlighet vid fullgörande av
sitt uppdrag, äge kommittenten avvisa avtalet, såframt hans intresse
blivit väsentligen eftersatt eller kommissionären handlat oredligt mot
honom.

Kan kommittent, som sålunda avvisar avtal, på grund av 54 § icke återfå
gods, som kommissionären försålt, skall denne i stället gälda godsets
värde.

16 §  Där kommissionär, som köpt till högre eller sålt till lägre pris
än kommittenten föreskrivit eller än eljest vederbort, utan oskäligt
uppehåll till kommittenten erlägger prisskillnaden eller för densamma
ställer betryggande säkerhet, äge kommittenten icke rätt att avvisa
avtalet, utan så är att han av kommissionärens åtgärd haft skada eller
olägenhet, som icke varder honom genom prisskillnaden gottgjord och som
är av beskaffenhet att enligt 15 § medföra sådan rätt, eller att
kommissionären handlat oredligt mot honom.

17 §  Har kommissionären visat försumlighet vid fullgörande av sitt
uppdrag, äge kommittenten rätt till ersättning för skada, som därigenom
tillskyndats honom.

18 §  Är i följd av kommissionärens försumlighet gods sålt till lägre
eller inköpt för högre pris än kommittenten föreskrivit, och varder
avtalet ej avvisat, äge kommittenten, i saknad av utredning om att hans
skada är större, av kommissionären utfå skillnad mellan det betingade
och det föreskrivna priset eller, där avvikelse från detta pris var av
omständigheterna påkallad men kommissionären gjort större avvikelse än
omständigheterna krävde, skillnaden mellan det pris, som betingats, och
det, som bort betingas.

19 §  Har försäljningskommissionär visat försumlighet därutinnan, att
han utan fog medgivit anstånd med köpeskillingens erläggande, vare
kommissionären, där ej avtalet avvisas av kommittenten, pliktig att
själv betala köpeskillingen, ändå att han icke står del credere, samt
att redovisa densamma å den tid redovisning bort ske, om anståndet ej
medgivits.

Styrker kommissionären, att godset skulle hava betingat lägre pris, om
anståndet ej lämnats, vare han icke pliktig att redovisa mer än det
pris.

20 §  Förmenar kommittenten, att kommissionären visat försumlighet vid
fullgörande av sitt uppdrag, och vill han av sådan anledning avvisa
avtal, som ingåtts för hans räkning, kräva skadestånd av kommissionären
eller mot denne göra gällande sådan påföljd, som i 19 § stadgas, åligger
det honom att utan oskäligt uppehåll efter det han från kommissionären
erhållit underrättelse om det förfarande, varom fråga är, giva
kommissionären meddelande, att han vill tala å försummelsen; underlåtes
det, vare kommittenten sin talan förlustig. Innehåller givet meddelande
icke, att kommittenten vill avvisa ingånget avtal, må rätt därtill ej
sedermera göras gällande.

Har kommissionären avgivit sådan redovisning, som i 18 kap. 9 §
handelsbalken avses, gälle i fråga om tid för klander av redovisningen
vad där finnes stadgat.

21 §  Är fråga om handelskommission, åligger det kommittenten, där han
är köpman och uppdraget avser inköp för hans rörelse, att med avseende å
gods, som inköpes på grund av uppdraget, föranstalta om undersökning,
efter ty i 51 § lagen om köp och byte av lös egendom är för köpare
föreskrivet.

22 § Yppas fel eller brist i gods, som blivit för kommittentens räkning
inköpt, och vill han ej låta sig nöja med godset, åligger det honom att
utan oskäligt uppehåll giva kommissionären meddelande därom.

Underlåter kommittenten att efter ty nu sagts giva meddelande i avseende
å fel eller brist, som han märkt eller bort märka, må felet eller
bristen ej åberopas mot kommissionären i vidare mån än denne kan utfå
vad han på grund därav må hava att fordra av säljaren, fraktförare eller
annan.

23 §  Finnes gods, som blivit för kommittentens räkning inköpt, vara
avlämnat senare än ske bort, och vill han ej låta sig därmed nöja, skall
han giva kommissionären meddelande därom utan oskäligt uppehåll efter
det godset kommit honom till handa eller han av säljaren eller
kommissionären underrättats om dess avsändande. Underlåtes det, må
dröjsmålet ej åberopas mot kommissionären i vidare mån än i 22 § andra
stycket sägs.

24 §  Vad här ovan i 20 § första stycket, 22 och 23 §§ är stadgat om
påföljden av underlåtenhet att giva meddelande, som där avses, skall
icke äga tillämpning, där kommissionären handlat oredligt mot
kommittenten, ej heller då han visat grov vårdslöshet och kommittenten
därigenom tillskyndats märklig skada.

25 §  Har kommittenten icke inom ett år efter det han mottog gods, som
blivit för hans räkning inköpt, givit kommissionären meddelande, att han
icke vill låta sig nöja med godset, äge han icke åberopa fel eller brist
däri i vidare mån än i 22 § andra stycket sägs. Vad sålunda är stadgat
skall dock icke äga tillämpning, där kommissionären åtagit sig att
jämväl efter nämnda tid svara för godset, ej heller där han handlat
oredligt mot kommittenten.

26 §  Där kommittenten avvisar gods, som av kommissionären inköpts för
hans räkning, skola i fråga om hans skyldigheter och rättigheter de i
55-58 §§ lagen om köp och byte av lös egendom givna föreskrifter äga
motsvarande tillämpning.

Om kommissionärens rättigheter

27 § Handelskommissionär är berättigad till provision å avtal, som han
under uppdragstiden för kommittentens räkning ingår med tredje man.

Har kommissionären varaktigt uppdrag och ingås avtal för kommittentens
räkning efter uppdragets slut, har kommissionären rätt till provision på
avtalet, om tredje mans anbud kommit kommittenten eller kommissionären
till handa under uppdragstiden.

Ingås avtal efter uppdragets slut i annat fall än som avses i andra
stycket, är kommissionären likaledes berättigad till provision
(efterprovision), om avtalet kan anses ha kommit till stånd genom hans
medverkan under uppdragstiden.

Förebringas ej utredning om efterprovisionens storlek och har uppdraget
varat minst ett år, skall efterprovision utgå med belopp som motsvarar
tre månaders provision, beräknad efter genomsnittet av
månadsprovisionerna under uppdragets sista år. Vad nu sagts gäller dock
ej, om uppsägning skett med minst sex månaders uppsägningstid.

Kommissionären kan inte före uppdragets slut med bindande verkan  avstå
från den rätt till ersättning som tillkommer honom enligt tredje och
fjärde styckena. Lag (1991:352).

28 § Fullgöres icke avtalet på tredje mans sida, har kommissionär rätt
till provision endast om underlåtenheten beror av kommittenten eller av
händelse som denne, om han själv slutit avtalet med tredje man, icke
skulle kunnat åberopa mot tredje man för undgående av skade
ståndsskyldighet.

Fullgöres avtalet blott till en del, är kommissionären, om icke första
stycket föranleder annat, berättigad till provision som svarar mot den
fullgjorda delen. Lag (1974:219).

29 § Avgifter för brev, telegram och telefonsamtal, premier för för
säkring av godset och övriga utgifter, för vilka kommissionär haft fog,
skola särskilt gottgöras honom, så vitt ej provision eller annan
ersättning, som han äger uppbära, är avsedd att innefatta gottgörelse
jämväl för dem. För forsling, förvaring eller annan dylik åtgärd med
godset, äge kommissionären tillgodoföra sig gottgörelse, ändå att han
icke fått vidkännas särskild utgift därför.

Står kommissionären del credere, skall detta gottgöras honom särskilt.
Lag (1974:219).

30 §  Har kommissionären själv fått till tredje man fullgöra avtal, som
han för kommittentens räkning ingått, äge han söka sitt åter av
kommittenten.

Förskottsbetalning, som inköpskommissionär utan kommittentens lov erlagt
till säljaren, vare kommittenten icke pliktig att återgälda, med mindre
avtalet varder i motsvarande mån fullgjort å säljarens sida.

31 § Försäljningskommissionär, som givit kommittenten förskott
å köpeskillingen eller som eljest i anledning av uppdraget har
fordringsrätt hos kommittenten, äge i det gods, som lämnats
honom till försäljning, panträtt till säkerhet för sådan
fordran, såvida han själv eller genom annan är i besittning av
godset eller av konossement eller sådan fraktsedel därå, att
avsändaren icke utan företeende av densamma äger förfoga över
godset.

Bestämmelserna om panträtt i första stycket tillämpas även på
rättigheter som registreras enligt lagen (1998:1479) om
kontoföring av finansiella instrument. I sådana fall krävs i
stället för besittning att panträtten registreras enligt
sistnämnda lag. Sådan registrering krävs dock inte i fråga om
rättigheter som är förvaltarregistrerade. Lag (1998:1480).

32 §  I gods, som handelskommissionär fått i uppdrag att sälja, äge han,
där kommittenten är köpman, panträtt såsom i 31 § sägs jämväl för
fordran, som grundar sig å annat kommissionsuppdrag för dennes rörelse.

33 §  I kraft av den panträtt, som enligt 31 eller 32 § tillkommer
försäljningskommissionär, äge han, så vitt hans säkerhet eljest skulle
äventyras, innehålla godset, där kommittenten återfordrar detsamma, och
jämväl i övrigt underlåta att följa dennes föreskrifter. Innefattar
föreskrift förbud mot försäljning, äge kommissionären dock alle  nast
under de i 34 § angivna förutsättningar avvika från densamma.

34 §  Försäljningskommissionär äge, när den fordran, varför godset utgör
pant, förfaller till betalning, låta till fordringens gäldande sälja
godset. Är godset utsatt för förskämning eller snar förstörelse, eller
fordrar det alltför kostsam vård, må det, så vitt kommissionärens
säkerhet eljest skulle äventyras, säljas, ändå att fordringen icke är
till betalning förfallen. Sker försäljning, äge kommissionären samma
rätt till provision, som eljest skolat tillkomma honom.

Försäljning, varom nu sagts, må ej äga rum annorledes än å offentlig
auktion; och åligger det kommissionären att, där så ske kan, i god tid
före försäljningen ej mindre anmana kommittenten att erlägga betalning
för fordringen vid äventyr att godset eljest kommer att säljas än även
giva honom underrättelse om tid och plats för auktionen.

35 §  Har kommissionären till utförande av sitt uppdrag försålt godset,
äge han, så vitt det erfordras för gäldande av sådan fordran hos
kommittenten, för vilken han skulle haft panträtt i godset, om detta
funnits i behåll, rätt att, sedan nämnda fordran förfallit till
betalning, genom försäljning eller annorledes förfoga över
fordringsrätten mot köparen. Dock åligger det kommissionären att, där så
ske kan, på förhand anmana kommittenten att erlägga betalning för
kommissionärens fordran hos honom.

36 §  Vad i 31-35 §§ är för försäljningskommissionär stadgat om panträtt
i gods, som lämnats honom till försäljning, och om rätt att, sedan detta
blivit sålt, förfoga över fordringsrätten mot köparen skall äga
motsvarande tillämpning beträffande inköpskommissionär i fråga om gods,
som av honom för kommittentens räkning inköpts, och fordran, som genom
sådant avtal förvärvats mot säljaren; dock att, där inköpskommissionären
i kraft av sin panträtt säljer godset, provision för försäljningen icke
skall utgå.

37 § Är gods, som inköpts för kommittentens räkning, försänt
till honom, och försättes han i konkurs, eller får han till stånd
offentlig ackordsförhandling utan konkurs, eller finnes han eljest
vara på sådant obestånd, att det måste antagas, att fordran, varför
kommissionären skulle haft panträtt i godset, om det funnits hos
honom, icke kommer att rätteligen gäldas, skall vad i 39 och 41 §§
lagen om köp och byte av lös egendom samt 13 kap. 57 § och 14
kap. 5 § andra stycket sjölagen (1994:1009) är stadgat om säljares
rätt att hindra godsets utgivande eller i visst fall kräva det åter
från köparens borgenärer äga motsvarande tillämpning. Har
kommissionären gjort bruk av den rätt, äge han göra sin panträtt i
godset gällande såsom här ovan i 33 och 34 §§ sägs.

Lag samma vare, där försäljningskommissionär sänt gods, som han
haft till försäljning, tillbaka till kommittenten, och denne försättes
i konkurs eller får till stånd offentlig ackordsförhandling utan
konkurs eller eljest finnes vara på sådant obestånd, som i första
stycket sägs. Lag (1994:1011).

38 §  Har gods, som inköpts för kommittentens räkning, i följd av
dröjsmål å hans sida icke blivit till honom utgivet, äge kommissionären,
där han ej utan väsentlig kostnad eller olägenhet kan fortfara med
godsets vårdande eller kommittenten underlåter att inom skälig tid efter
det han blivit därom tillsagd förfoga över godset, låta för
kommittentens räkning sälja godset å offentlig auktion; give dock, så
vitt ske kan, kommittenten i god tid underrättelse om tid och plats för
auktionen. Å sådan försäljning äge kommissionären icke åtnjuta
provision.

Kan ej försäljning sålunda ske, eller är det uppenbart, att de med
försäljningen förenade kostnader ej skulle kunna ur köpeskillingen utgå,
äge kommissionären bortskaffa godset.

Vad här ovan i denna paragraf är stadgat skall äga motsvarande
tillämpning i fråga om gods, som kommissionär innehar till försäljning
men icke vidare är pliktig att omhänderhava; dock att kommissionären,
när sådant gods säljes, äger samma rätt till provision, som eljest
skolat tillkomma honom.

39 §  Har kommissionären i följd av uppdraget fått mottaga prover,
mönster eller annat, som tillhör kommittenten och icke är avsett till
försäljning, äge han, så vitt hans säkerhet för vad han på grund av
uppdraget har att fordra eljest skulle äventyras, innehålla det
mottagna, till dess kommittenten gäldar hans ifrågavarande fordran eller
för dess gäldande ställer betryggande säkerhet.

Om självinträde av kommissionären

40 §  Kommissionären äge allenast när rätt därtill följer av avtal eller
av handelsbruk eller annan sedvänja utföra sitt uppdrag genom att för
egen räkning inträda såsom köpare eller säljare av godset.

41 §  Självinträde sker därigenom, att kommissionären i sitt meddelande
om uppdragets utförande uttryckligen giver kommittenten till känna, att
kommissionären själv är köpare eller säljare av godset.

Vill kommittenten göra gällande, att kommissionären icke enligt 40 § var
berättigad till självinträde, åligger det honom att giva kommissionären
meddelande därom utan oskäligt uppehåll efter det dennes
tillkännagivande om självinträdet kom honom till handa. Underlåtes det,
äge kommittenten icke av anledning som nu sagts avvisa självinträdet.

42 §  Kommissionären är i händelse av självinträde pliktig att
tillvarataga kommittentens intresse med samma omsorg, som när han utför
sitt uppdrag genom slutande av avtal med tredje man.

I fråga om det pris, till vilket självinträde må ske, är särskilt att
iaktta: att priset icke i något fall må sättas mindre fördelaktigt för
kommittenten än det, som var gängse vid den tidpunkt, då kommissionären
avsände meddelandet om självinträde eller muntligen gav detta till
känna; att, om försäljningskommissionär tidigare för egen räkning
förfogat över gods, som han mottagit till försäljning, redovisning ej
heller må ske efter lägre pris än det, som gällde då förfogandet ägde
rum; samt att, om inköpskommissionär, efter det anmodan att utföra
uppdraget kom honom till handa men före självinträdet, inköpt sådant
gods, som uppdraget avser, kommittenten äger fordra redovisning efter
det pris kommissionären utfäst, såvida denne ej visar, att inköpet icke
skett i anledning av kommittentens uppdrag. Försummar kommissionären vad
honom sålunda i fråga om prisberäkningen åligger, skola de i 15-17, 20
och 24 §§ givna föreskrifter äga motsvarande tillämpning.

43 §  Efter det självinträde skett, har försäljningskommissionär en
köpares och inköpskommissionär en säljares rättigheter och skyldigheter
mot kommittenten.

Kommissionären äge i händelse av självinträde samma rätt till provision,
som skulle tillkommit honom, om han utfört sitt uppdrag genom slutande
av avtal med tredje man. Han äge ock rätt till gottgörelse, efter ty i
29 § sägs, för sina utgifter och kostnader i egenskap av kommissionär.

44 §  Finnes kommissionären hava i strid med verkliga förhållandet och
mot bättre vetande uppgivit för kommittenten, att uppdraget är utfört,
vare han, där kommittenten det äskar, pliktig att fullgöra det föregivna
avtalet, såsom om självinträde skett då uppgiften gavs, och att redovisa
det pris, som i sådan händelse enligt 42 § skolat beräknas.

45 §  De i 41, 42 och 44 §§ givna stadganden skola lända till
efterrättelse utan hinder därav, att avtal eller handelsbruk eller annan
sedvänja åberopas emot kommittenten. Är kommittenten köpman, och avser
uppdraget försäljning eller inköp för hans rörelse, skall vad nu är sagt
om 42 § dock icke gälla i andra fall än sådana, som i 44 § avses.

Om upphörande av kommissionärens uppdrag

46 § Vill kommittenten återkalla eller kommissionären avsäga sig
uppdraget, stånde det honom fritt. Part som bringar uppdraget att
upphöra utan att iakttaga gällande uppsägningstid är dock skyldig att
utgiva skadestånd i enlighet med 51 §. Lag (1974:219).

47 §  Försättes kommittenten eller kommissionären i konkurs, skall
kommissionärens uppdrag anses förfallet. Utan hinder av kommittentens
konkurs får dock kommissionären göra uppdraget gällande för tiden intill
utgången av dagen efter den då kungörelse om konkursbeslutet var införd
i Post- och Inrikes Tidningar, om han ej tidigare ägde eller bort äga
kännedom om konkursen. Lag (1975:247).

48 §  Har kommissionärens uppdrag återkallats eller förfallit, eller har
han själv avsagt sig detsamma, vare han ändock, så vitt sådant kan ske
utan väsentlig kostnad eller olägenhet för honom, pliktig att, intill
dess kommittenten varder i stånd att själv tillvarataga sitt intresse,
vidtaga sådana åtgärder, som äro nödiga för att skydda kommittenten mot
förlust.

49 §  Kommissionären äge, ändå att hans uppdrag upphört, göra gällande
de rättigheter, som enligt 31-39 §§ tillkomma honom.

50 § För varaktigt kommissionsuppdrag som ej avser viss bestämd tid
gäller en uppsägningstid av minst tre månader eller, om uppdraget vid
uppsägningen har varat kortare tid än ett år, en månad, räknat från
utgången av den kalendermånad då uppsägningen skedde. Avtal om kortare
uppsägningstid är ej gällande mot kommissionären. Lag (1974:219).

51 § Om kommittenten eller kommissionären bringar uppdraget att upphöra
utan att iakttaga gällande uppsägningstid, skall han ersätta motparten
den förlust som denne lider därigenom. Detsamma gäller, om det kan anses
avtalat att kommissionären skall sköta uppdraget under bestämd tid eller
slutföra visst ärende och uppdraget bringas att upphöra i förtid.

Första stycket gäller ej, om part återkallar eller avsäger sig uppdraget
på grund av att motparten har åsidosatt sina avtalsenliga förpliktelser
mot honom. Kommittenten undgår dock i sådant fall ersättningsskyldighet
endast om kommissionären har gjort sig skyldig till väsentlig
pliktförsummelse. Även i annat fall än när plikt  försummelse föreligger
är part befriad från skadeståndsskyldighet enligt första stycket, om det
icke rimligen kan påfordras att upp  draget skall bestå.

Part som bringar uppdraget att upphöra i förtid på grund av den andres
pliktförsummelse och som enligt andra stycket är befriad från
skadeståndsskyldighet har rätt till ersättning av motparten för den
förlust han lider till följd av att uppdraget upphör i förtid. Part har
även rätt till ersättning, om uppdraget förfaller i förtid till följd av
motpartens konkurs.

Kommissionären kan ej före uppdragets upphörande med bindande verkan
avstå från den rätt till ersättning som tillkommer honom enligt denna
paragraf. Lag (1974:219).

52 § Kommissionär med varaktigt uppdrag har rätt att i skälig om
fattning erhålla ersättning för förlust som uppkommer för honom genom
att han på grund av uppdragets upphörande icke får täckning för sådana
investeringar i byggnader, lager, maskiner, transportmedel eller
liknande som han har gjort för uppdraget efter överenskommelse eller i
samförstånd med kommittenten.

Första stycket gäller ej, om kommittenten återkallar uppdraget på grund
av att kommissionären i väsentlig mån har åsidosatt sina skyldigheter
mot honom eller om uppdraget förfaller på grund av kommissionärens
konkurs. Avsäger sig kommissionären uppdraget i förtid, gäller första
stycket endast om kommittenten har åsidosatt sina skyldigheter mot
kommissionären eller det av annan anledning icke rimligen kan påfordras
att uppdraget skall bestå.

I fall som avses i andra stycket första punkten förlorar kommissionären
även i övrigt sin rätt till ersättning för utgifter som till följd av
uppdragets upphörande bli onyttiga för kommittenten. Avsäger sig
kommissionären uppdraget i förtid, har han rätt till ersättning endast
om fall föreligger som avses i andra stycket andra punkten.

Kommissionären kan ej före uppdragets upphörande med bindande verkan
avstå från sin rätt till ersättning enligt första stycket annat än i
samband med att investeringen företages. Lag (1974:219).

Om rättsförhållande till tredje man

53 §  Gods, som lämnats kommissionären till försäljning, förbliver i
kommittentens ägo, intill dess äganderätten övergår till tredje man
eller till kommissionären, där denne själv inträder såsom köpare.

Till gods, som av kommissionären förvärvas för kommittentens räkning,
bliver denne omedelbart ägare.

54 §  Varder i följd av kommissionärens försumlighet gods, som han
innehar till försäljning, av honom försålt till lägre pris än vederbort
eller eljest i strid mot kommittentens intresse, förvärvar köparen
ändock rätt till godset, där han vid avtalets ingående varken insåg
eller bort inse, att kommissionären därvid väsentligen eftersatte
kommittentens intresse eller handlade oredligt mot honom.

Där försäljningskommissionär annorledes än genom försäljning olovligen
förfogar över gods, som han innehar till försäljning, så ock där
inköpskommissionär utan att vara därtill berättigad förfogar över inköpt
gods, som av honom innehaves för kommittentens räkning, vare sådant
förfogande gällande till förmån för tredje man, som var i god tro vid
sitt förvärv.

55 §  Utan hinder därav att kommissionärens uppdrag återkallats eller av
annan anledning upphört och att han förty icke är berättigad att förfoga
över gods, som av honom innehaves för kommittentens räkning, skall, där
han ändock säljer eller annorledes förfogar över sådant gods,
förfogandet gälla till förmån för tredje man, som vid sitt förvärv
varken ägde eller bort äga kännedom om att uppdraget upphört och att i
följd därav förfogandet var oberättigat.

Om kommissionärens uppdrag förfallit till följd av kommittentens
konkurs, skall dock rättshandling som kommissionären företager icke på
grund av bestämmelsen i första stycket ha större verkan mot konkurs
boet än den skulle haft, om kommittenten själv företagit den. Har
uppdraget förfallit därför att kommissionären försatts i konkurs, äger
tredje man ej åberopa bristande kännedom om konkursen i vidare mån än
han kunnat göra, om godset tillhört kommissionären. Lag (1975:247).

56 § Genom avtal, som kommissionären, för kommittentens räkning men i
eget namn, ingår med tredje man, förvärvar denne fordringsrätt mot
kommissionären och inte, i vidare mån än som följer av 56 a §, mot
kommittenten.

Tredje man kan icke mot kommissionären eller hans borgenärer grunda
någon rätt därå, att kommissionären av kommittenten har att fordra eller
bekommit gods eller penningar till fullgörande av avtalet. Lag
(1990:934).

56 a § Har en konsument förvärvat en vara av en näringsidkare som har
överlåtit varan i kommission för en annan näringsidkares räkning och är
förhållandena sådana att konsumenten enligt 46 § första stycket
konsumentköplagen (1990:932) har rätt att rikta anspråk mot en
näringsidkare i tidigare säljled, har konsumenten rätt att mot
kommittenten rikta samma anspråk på grund av fel på varan som han kan
göra gällande mot säljaren. Vad som föreskrivs i 46 § andra stycket
konsumentköplagen skall ej gälla i sådana fall.

En konsument som med stöd av 46 § konsumentköplagen har rätt att rikta
anspråk mot en kommissionär i dennes egenskap av näringsidkare i
tidigare säljled har rätt att göra samma anspråk gällande mot dennes
kommittent, om kommittenten är näringsidkare.

Bestämmelserna i 46 § tredje stycket konsumentköplagen om reklamation
med anledning av anspråk mot näringsidkare i tidigare säljled tillämpas
också när konsumenten vill rikta anspråk mot någon som är kommittent.
Lag (1990:934).

57 §  Där kommissionären icke är handelskommissionär, äge kommitten
ten, under de i 58 § stadgade villkor, när helst han vill göra gällande
fordringsrätt mot tredje man på grund av avtal, som i 56 § sägs.

Föreligger handelskommission, må, under enahanda villkor, fordringsrätt
på grund av sådant avtal göras gällande av kommittenten, såframt vad
tredje man enligt avtalet åligger icke blivit i rätt tid fullgjort eller
kommissionären brustit i sin redovisningsskyldighet eller handlat
oredligt mot kommittenten eller ock blivit försatt i konkurs.

58 §  Vill kommittenten mot tredje man göra gällande fordringsrätt på
grund av avtal, som i 56 § sägs, skall han därom tillsäga kommissionären
eller, där denne blivit försatt i konkurs, konkursförvaltningen. Har
kommissionären hos kommittenten fordran av sådan beskaffenhet, att
kommissionären enligt 35 eller 36 § äger, där fordringen är förfallen,
för dess gäldande förfoga över fordringsrätten mot tredje man, åligger
det kommittenten jämväl att gälda kommissionärens ifrågavarande fordran
eller ställa betryggande säkerhet för densamma.

Vill kommissionären eller konkursförvaltningen, hellre än att låta
kommittenten göra fordringsrätten gällande mot tredje man, själv
fullgöra vad denne enligt avtalet åligger, må fordringsrätten icke göras
gällande av kommittenten.

59 §  Är kommittenten, efter ty i 57 och 58 §§ sägs, berättigad att göra
fordringsrätten gällande mot tredje man, äge han av kommissionären
eller, där denne blivit försatt i konkurs, av konkursförvaltningen
erhålla skriftligt erkännande, att det är han, som äger utöva
fordringsrätten.

Gör kommittenten fordringsrätten gällande utan att förete sådant
erkännande, åligger det honom att, där tredje man det äskar, ställa
betryggande säkerhet för vad denne enligt 63 § kan finnas pliktig att
utgiva till kommissionären.

60 §  I andra fall än sådana, då kommittenten, efter ty i 57 och 58 §§
sägs, äger göra fordringsrätt gällande mot tredje man, må
fordringsrätten allenast göras gällande av kommissionären, och må den
utan hinder därav, att hans uppdrag återkallats eller annorledes
upphört, utövas av honom eller, där han blivit försatt i konkurs, av
konkursförvaltningen.

Inflyter betalning för sålt gods till kommissionärens konkursbo, skall
beloppet av konkursförvaltningen redovisas till kommittenten.

61 §  Fordran mot tredje man på grund av avtal, som i 56 § sägs, må ej
tagas i mät för kommissionärens gäld, med mindre denne fullgjort vad
tredje man enligt avtalet åligger eller på grund av 35 eller 36 § äger
förfoga över fordringen.

62 §  Har tredje man till kommissionären erlagt betalning eller avlämnat
gods för fullgörande av avtal, som i 56 § sägs, vare han icke i något
fall pliktig att på krav av kommittenten ånyo fullgöra avtalet, med
mindre han, när han fullgjorde det, insåg eller bort inse, att det var
kommittenten, som ägde mot honom göra gällande fordringsrätten på grund
av avtalet.

63 §  Där tredje man i fall, då kommittenten icke äger mot honom göra
gällande fordringsrätt på grund av avtal, som i 56 § sägs, till
kommittenten erlägger betalning eller avlämnar gods, vare han ändock
pliktig att till kommissionären fullgöra avtalet, så vitt det ej visas,
att kommissionären icke lider någon skada därigenom, att betalningen
erlagts eller godset avlämnats omedelbart till kommittenten.

64 §  Vill tredje man, när försäljningskommissionär gör bruk av sin rätt
att av honom kräva betalning för sålt gods, kvitta sin skuld mot fordran
hos kommissionären, må kvittning ske utan hinder därav, att tredje man
vid avtalets ingående eller, där fordringen för honom uppkommit senare,
vid den tidpunkt visste, att kommissionären, när han ingick avtalet,
handlade för annans räkning. Motfordran hos kommittenten må ej emot
kommissionären användas till kvittning i vidare mån än så vitt det
visas, att denne icke skulle lida någon skada genom sådan kvittning.

Göres fordringsrätten gällande av kommittenten, äge tredje man
kvittningsrätt, förutom för motfordran hos kommittenten, för sådan
motfordran hos kommissionären, som uppkommit för tredje man å tid, då
han varken insåg eller bort inse, att det var kommittenten, som ägde
göra fordringsrätten mot honom gällande.

3 kap. har upphävts genom lag (1991:352).

4 kap. har upphävts genom lag (1991:352).

Övergångsbestämmelser

1991:352

1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1992.

2. I fråga om agentur-, handelsresande-eller platsförsäljaravtal som har
ingåtts före lagens ikraftträdande tillämpas lagen i sin tidigare
lydelse till och med den 31 december 1993.

3. Om det i en lag hänvisas till lagen (1914:45) om kommission,
handelsagentur och handelsresande skall hänvisningen i stället avse
lagen (1914:45) om kommission.