Konkurslag (1921:225) 

1 kap.

Inledande av konkurs m.m.

1 §  Gäldenär som är på obestånd skall på egen eller borgenärs ansökan
försättas i konkurs, om ej annat är föreskrivet.

Med obestånd (insolvens) avses att gäldenären icke kan rätteligen betala
sina skulder och denna oförmåga ej är endast tillfällig. Lag (1975:244).

2 §  Uppgift av gäldenären att han är insolvent skall godtagas, om ej
särskilda skäl föranleda annat. Lag (1975:244).

3 §  Om ej annat visas anses gäldenär insolvent, om han vid utmätning
inom de senaste sex månaderna före konkursansökningen befunnits sakna
tillgångar till full betalning av utmätningsfordringen. Detsamma gäller,
om gäldenären förklarat sig inställa sina betalningar. Lag (1975:244).

4 §  Om ej annat visas anses gäldenär, som är eller under det senaste
året före konkursansökningen varit bokföringsskyldig, insolvent, om han
trots uppmaning av borgenär att betala klar och förfallen skuld
underlåtit att göra detta inom en vecka och borgenären söker honom i
konkurs inom tre veckor därefter samt skulden då alltjämt ej är be  tald.
Borgenärens uppmaning skall innehålla erinran om att konkurs  ansökan kan
följa. Uppmaningen skall delges gäldenären. Delgivning enligt 12 §
delgivningslagen (1970:428) får ske endast om anledning förekommer att
gäldenären avvikit eller eljest håller sig undan. Lag (1975:244).

5 §  Borgenär äger icke få gäldenären försatt i konkurs, om

1. borgenären har betryggande pant eller därmed jämförlig säkerhet i
gäldenären tillhörig egendom,

2. tredje man ställt betryggande säkerhet för borgenärens fordran och
konkursansökningen strider mot villkoren för säkerhetens ställande,

3. borgenärens fordran ej är förfallen till betalning och betryggande
säkerhet erbjudes av tredje man.

Med säkerhet som ställts eller erbjudes av tredje man avses även borgen,
om borgensmannen svarar som för egen skuld. Lag (1975:244).

6 §  Konkursansökan göres skriftligen hos konkursdomaren vid den
tingsrätt, där gäldenären bör svara i tvistemål som angå gäld i
allmänhet.

Sökanden skall ange och styrka de omständigheter som betinga konkurs
domarens behörighet, om de ej äro kända.

Framgår ej av konkursansökningen vem som är behörig konkursdomare och
efterkommer sökanden ej föreläggande att avhjälpa bristen, skall an
sökningen avvisas. Lag (1975:244).

7 §  Har konkursansökan gjorts hos konkursdomare som icke är behörig,
skall han genast sända ansökningshandlingen till konkursdomare som enligt
vad handlingarna visa är behörig och underrätta sökanden. Ansökan skall
anses gjord, när ansökningshandlingen kom in till den förra
konkursdomaren. Lag (1975:244).

8 §  Till gäldenärs ansökningshandling bör i två exemplar fogas av honom
under edsförpliktelse underskriven förteckning över boets till  gångar
och skulder med uppgift om varje borgenärs namn och postadress samt om de
böcker och andra handlingar som röra boet.

Till dödsbos eller dödsbodelägares ansökningshandling beträffande boet
skall fogas bouppteckningen efter den döde eller, om inregistrering
skett, uppgift om dagen därför. Är ej bouppteckning förrättad, lämnas
uppgift om varje delägares namn och postadress. Lag (1975:244).

9 §  Borgenär, som söker gäldenären i konkurs, skall vid ansökningen
lämna uppgift om sin fordran och de omständigheter i övrigt på vilka han
grundar yrkandet. Han skall även i huvudskrift eller avskrift bifoga de
handlingar han vill åberopa. Ansökningshandlingen och de handlingar som
fogats till denna skola ges in i två exemplar. Lag (1975:244).

10 §  Är ansökningen i de hänseenden som avses i 8 eller 9 § eller eljest
så bristfällig att den ej kan prövas och efterkommer sökanden ej
föreläggande att avhjälpa bristen, skall ansökningen avvisas. Lag
(1975:244).

10 a § har upphört att gälla genom lag (1975:244).

11 § Har borgenärs fordran fastställts av domstol eller har domstol
enligt lagsökningslagen (1946:808) meddelat bevis att utmätning för
fordringen får äga rum, skall denna godtagas som stöd för behörighet att
söka gäldenären i konkurs utan hinder av att beslutet ej vunnit laga
kraft, om det ej förordnats att beslutet icke får verkställas. En fordran
som har fastställts genom skiljedom skall också godtas, om skiljedomen
får verkställas enligt 3 kap. 15 eller 16 § utsöknings  balken och en
domstol inte har meddelat ett sådant förordnande som avses i 18 § i samma
kapitel.

I andra fall än som avses i första stycket skall borgenären styrka
fordringen. Lag (1981:825).

12 §  Upptages gäldenärs konkursansökan, skall konkursdomaren genast
pröva ansökningen. Om konkursdomaren med hänsyn till tillgängliga
upplysningar eller eljest finner särskilda skäl föreligga att ej godtaga
uppgiften om gäldenärens insolvens, skall målet hänskjutas till rätten.

Avser konkursansökan dödsbo, som ej står under förvaltning av boutred
ningsman, och har ansökningen gjorts av en eller flera men icke samt
liga delägare, skall målet hänskjutas till rätten. Avträdes dödsboets
egendom till förvaltning av boutredningsman på grund av framställning som
göres senast när ansökningen prövas, förfaller konkursansökningen. Lag
(1975:244).

13 § Upptages borgenärs konkursansökan, skall konkursdomaren genast
förelägga gäldenären att inkomma med förklaring inom viss tid, högst en
vecka, från det han fått del av ansökningshandlingarna. Om det behövs för
att gäldenären skall få skäligt rådrum, kan dock tiden ut  sträckas till
högst en månad.

Är anledning därtill, får föreläggande enligt första stycket även
innehålla att gäldenären, för det fall att han medger ansökningen, skall
inkomma med upplysningar som äro av betydelse för frågan i vilken form
konkursen skall handläggas.

Ansökningshandlingarna och föreläggandet skola delges gäldenären. Del
givning enligt 12 § delgivningslagen (1970:428) får ske endast om
anledning förekommer att gäldenären avvikit eller eljest håller sig
undan. Delgivning enligt 15 § första stycket delgivningslagen får ske
även när gäldenären vistas på känd ort utom riket, om delgivning eljest
ej kan ske här i riket och konkursdomaren med hänsyn till
omständigheterna finner det icke skäligen böra krävas att delgivningen
verkställes utom riket.

Om delgivning sker enligt 15 § delgivningslagen, skall konkursdomaren
tillse, att gäldenärens egendom sättes under säker vård. Kostnaden därför
skall betalas av borgenären. Lag (1979:340).

14 §  Medger gäldenären borgenärs konkursansökan, skall konkursdomaren
genast pröva ansökningen. Om konkursdomaren med hänsyn till tillgäng
liga upplysningar eller eljest finner särskilda skäl föreligga mot
antagande att gäldenären är insolvent, skall målet hänskjutas till
rätten.

Bestrider gäldenären ansökningen eller underlåter han att förklara sig,
hänskjutes målet till rätten. Lag (1975:244).

14 a § Föreligga sannolika skäl för bifall till konkursansökan och kan
det skäligen befaras att gäldenären undandrager egendom, får konkurs
domaren eller rätten, om särskild anledning förekommer, förordna om
kvarstad på gäldenärens egendom i avvaktan på prövning av ansökningen.
Därvid skall vad som gäller om kvarstad för fordran som beviljas enligt
15 kap. rättegångsbalken äga motsvarande tillämpning, om ej annat följer
av denna lag. Detta gäller dock ej bestämmelsen i 16 kap. 15 § andra
stycket utsökningsbalken. Konkursdomaren eller rätten får medgiva
undantag från beviljad kvarstad. Lag (1981:825).

14 b § Föreligga sannolika skäl för bifall till konkursansökan och kan
det skäligen befaras att gäldenären genom att begiva sig från riket
undandrager sig skyldighet eller överträder förbud som enligt denna lag
gäller i konkurs, får konkursdomaren eller rätten, om särskild anledning
förekommer, förbjuda gäldenären att i avvaktan på prövning av ansökningen
begiva sig från riket. Meddelas sådant reseförbud, får i samband därmed
eller senare gäldenären åläggas att lämna ifrån sig sitt pass till
kronofogdemyndighet som konkursdomaren eller rätten bestämmer. Är
reseförbud uppenbart otillräckligt, får gäldenären häktas.

Om gäldenären är juridisk person, äger första stycket tillämpning även på
styrelseledamot, verkställande direktör och likvidator som avgått eller
entledigats senare än ett år före dagen då konkursansökan kom in till
konkursdomaren.

Beträffande säkerhetsåtgärd som avses i denna paragraf äga bestämmel
serna i 15 kap. 5, 6 och 8 §§ rättegångsbalken motsvarande tillämp  ning,
om ej annat följer av denna lag. Säkerhetsåtgärd kan ej hindras av att
säkerhet ställes. Ej heller kan beviljad säkerhetsåtgärd hävas av sådan
anledning. Kostnaden för häktning skall betalas av allmänna medel. Lag
(1981:825).

14 c §  Fråga om beviljande av säkerhetsåtgärd enligt 14 a eller 14 b §
tages upp på begäran av borgenär. Innan konkursdomaren eller rätten
meddelar beslut i frågan, skall gäldenären beredas tillfälle att yttra
sig, om det lämpligen kan ske. Konkursdomaren eller rätten får hålla
förhandling för frågans prövning.

Beslut om reseförbud eller skyldighet för gäldenären att lämna ifrån sig
sitt pass skall delges gäldenären. Lag (1979:340).

15 §  Mål som hänskjutes till rätten skall av konkursdomaren utsättas att
förekomma inom två veckor eller, om särskilda skäl föreligga, en månad.
Parterna skola kallas till rätten och därvid erinras om den i 16 §
föreskrivna påföljden av parts utevaro. I fall som avses i 12 § andra
stycket skall även dödsbodelägare som ej biträtt ansökningen kallas.

I fråga om delgivning av kallelse har 13 § andra stycket motsvarande
tillämpning. Lag (1975:244).

16 §  Uteblir borgenär, som gjort konkursansökningen, när mål om
gäldenärens försättande i konkurs företages till förhandling av rätten,
skall målet avskrivas, om ej gäldenären medger ansökningen.

Gäldenärens utevaro från förhandling i mål om hans försättande i konkurs
hindrar icke att målet avgöres.

Förhandling får på parts begäran uppskjutas när särskilda omständig
heter föreligga. Uppskov får dock ej utan synnerliga skäl meddelas mot
sökandens bestridande. Endast om det oundgängligen behövs får upp  skovet
göras längre än fyra veckor. Lag (1975:244).

17 §  Äro flera ansökningar om gäldenärens försättande i konkurs
anhängiga samtidigt och bifalles annan ansökning än den som kom in först,
skall det med avseende på fråga som är beroende av tiden för
konkursansökan anses som om konkursbeslutet grundats på den ansökning som
kom in först. Lag (1975:244).

18 §  Konkursansökan får ej återkallas sedan beslut om konkurs medde
lats. Utan hinder av att gäldenären själv ansökt om konkursen eller
medgivit borgenärs ansökan därom skall dock på gäldenärens klagan högre
rätt häva beslutet, om gäldenären visar att han är solvent. Lag
(1975:244).

18 a § Meddelas beslut om konkurs, skall konkursdomaren genast bestäm
ma, om konkursen skall handläggas i enlighet med vad som i allmänhet är
föreskrivet i fråga om konkurs eller om den enligt 185 § första stycket
skall handläggas som mindre konkurs. Konkursdomaren skall därjämte
bestämma den eller de ortstidningar i vilka kungörelser om konkursen
skola införas.

Konkursbeslutet jämte vad konkursdomaren bestämt enligt första stycket
kungöres i Post- och Inrikes Tidningar och ortstidning. Lag (1979:340).

19 § Beslutas att konkursen skall handläggas i enlighet med vad som i
allmänhet är föreskrivet i fråga om konkurs, skall konkursdomaren genast
utsätta första borgenärssammanträdet att hållas inför konkurs  domaren
tidigast tre och senast fem veckor från dagen för konkurs  beslutet.
Sammanträdet får dock hållas senare än som har sagts nu, om det är
nödvändigt med hänsyn till konkursboets omfattning och beskaf  fenhet.
Konkursdomaren skall även bestämma den tid, minst fyra och högst tio
veckor från dagen för konkursbeslutet, inom vilken bevakning av fordran
skall äga rum.

Vad konkursdomaren har bestämt enligt första stycket skall intagas i
kungörelse som avses i 18 a § andra stycket.

Gäldenären skall kallas till första borgenärssammanträdet och därvid
erinras om att han enligt 88 § ej får lämna riket utan samtycke av
konkursdomaren innan bouppteckningsed enligt 91 § avlagts och att han är
skyldig enligt 92 § att vid sammanträdet avlägga sådan ed. I fråga om
delgivning av kallelsen gäller vad som är föreskrivet om stämning i
tvistemål. Lag (1979:340).

20 §  Sedan beslut om konkurs meddelats, får gäldenären icke råda över
egendom som hör till konkursboet. Han får ej heller åtaga sig förbin
delser som kunna göras gällande i konkursen. Lag (1975:244).

21 §  Rättshandling mellan gäldenären och annan, som företages senast
dagen efter den då kungörelse om konkursbeslutet var införd i Post- och
Inrikes Tidningar, skall utan hinder av vad som sägs i 20 § gälla, om det
ej visas att den andre ägde kännedom om beslutet eller att det förekom
omständigheter som gåvo honom skälig anledning antaga att gäl  denären
var försatt i konkurs. Överlåtelse av eller annat förfogande över egendom
som på grund härav skall gälla, skall likväl, om konkurs  boet utan
oskäligt uppehåll yrkar det, gå åter mot att boet ersätter den andre vad
han utgivit jämte nödvändig eller nyttig kostnad.

Infriar någon förpliktelse mot gäldenären efter den tidpunkt som angives
i första stycket, skall det tillgodoräknas honom, om det av
omständigheterna framgår att han var i god tro. Företager någon
uppsägning eller annan liknande rättshandling mot gäldenären eller
företager gäldenären sådan rättshandling mot annan efter sagda tid
punkt, skall den gälla, om det av omständigheterna framgår att den andre
vad i god tro och det är uppenbart obilligt att rättshandlingen blir
ogiltig mot konkursboet.

Om verkan av gäldenärens överlåtelse eller pantsättning av löpande
skuldebrev, aktiebrev och vissa andra jämförbara värdehandlingar finnas
särskilda bestämmelser. Lag (1975:244).

22 §  Pågår rättegång mellan gäldenären och annan om egendom som hör till
konkursboet, får konkursboet övertaga gäldenärens talan. Över  tager boet
ej gäldenärens talan, ehuru det underrättats om rätte  gången, skall
egendomen anses icke tillhöra konkursboet och får ej heller så länge
konkursen pågår utmätas för fordran som kan göras gällande i konkursen.
Beträffande konkursboets skyldighet att svara för rättegångskostnad, om
det övertager gäldenärens talan, tillämpas vad som i rättegångsbalken
föreskrives om den, till vilken överlåtelse ägt rum enligt 13 kap. 7 §
samma balk.

Föres talan mot gäldenären angående fordran som kan göras gällande i
konkursen, får konkursboet inträda i rättegången jämte gäldenären.

Det åligger gäldenären att i fall som avses i första och andra stycke  na
underrätta domstolen om konkursen. Domstolen skall lämna konkurs  boet
meddelande om rättegången. Lag (1975:244).

23 §  Sedan beslut om konkurs meddelats, får egendom som hör till
konkursboet ej utmätas för fordran hos gäldenären. Om det ändå sker, är
åtgärden utan verkan.

Utan hinder av konkurs får likväl egendom vari panträtt för viss fordran
gäller utmätas för fordringen. Lag (1975:244).

24 §  Har utmätning skett innan beslut om konkurs meddelats, skall
verkställigheten fortgå utan hinder av konkursen, om ej annat följer av
andra eller tredje stycket. Om utmätningssökanden ej hade panträtt och
den förmånsrätt som han vunnit genom utmätningen skall gå åter, skall
belopp, som enligt utsökningslagen (1877:31 s. 1) skolat utgivas till
utmätningssökanden eller annan borgenär som ej hade panträtt, i stället
redovisas till förvaltaren.

Verkställigheten skall på begäran av förvaltaren uppskjutas, om det
behövs för att borgenärers rätt skall kunna tillvaratagas eller eljest
synnerliga skäl föreligga. Begäran om uppskov får göras även av borge
när, vars rätt kan bero därav. Om auktion är utsatt, skall konkursboet
betala kostnad som blir onyttig genom uppskovet.

Om utmätningssökanden ej hade panträtt och den förmånsrätt som han vunnit
genom utmätningen skall gå åter, skall även utmätningen gå åter, om
förvaltaren begär det innan egendomen blivit såld. Lag (1975:244).

25 § Beslut om konkurs går i verkställighet utan hinder av att ändring i
beslutet sökes. Detsamma gäller beslut om formen för konkursens
handläggning.

Vill annan än gäldenären klaga över att konkursansökan bifallits, räknas
besvärstiden från den dag då kungörelse om konkursbeslutet var införd i
Post- och Inrikes Tidningar. Lag (1979:340).

25 a §  Beslutar högre rätt

1. att konkurs, beträffande vilken bestämts att den skall handläggas i
enlighet med vad som i allmänhet är föreskrivet i fråga om konkurs, i
stället skall handläggas som mindre konkurs, eller

2. att konkurs, beträffande vilken bestämts att den skall handläggas som
mindre konkurs, i stället skall handläggas i enlighet med vad som i
allmänhet är föreskrivet i fråga om konkurs,

skall konkursdomaren genast låta kungöra den högre rättens beslut.

Konkursdomaren skall vidtaga de åtgärder som äro föreskrivna för den
handläggningsform som skall tillämpas enligt den högre rättens beslut. I
fall som avses i första stycket 2 skola de tider, som enligt 19 § första
stycket skola räknas från det beslutet om konkurs meddelades, i stället
räknas från dagen för utfärdandet av kungörelsen. Vad konkurs  domaren
bestämmer enligt 19 § första stycket skall intagas i kungörel  sen. Lag
(1979:340).

26 §  Om högre rätt upphäver beslut om konkurs, skall konkursdomaren
genast låta kungöra den högre rättens beslut. Innan egendomen i boet
återställes till gäldenären skola konkurskostnaderna och annan skuld som
boet ådragit sig uttagas ur egendomen såvitt den förslår. Lag (1975:244).

2 kap.

Egendom som ingår i konkurs och återvinning till konkursbo.

27 § Till konkursbo räknas, i den mån ej annat följer av 21 §, all
egendom, som tillhörde gäldenären när konkursbeslutet meddelades eller
tillfaller honom under konkursen och som är av beskaffenhet att kunna
utmätas. Till konkursbo räknas även den egendom som kan tillföras boet
genom återvinning.

Avlöning eller därmed vid utmätning jämställd arbetsinkomst som inne
står vid konkursens början och arbetsinkomst som gäldenären därefter
förvärvar får dock behållas av honom, i den mån den ej, sedan skatte
avdrag skett enligt vad därom är föreskrivet, uppenbart överstiger vad
som åtgår för hans och hans familjs försörjning samt till fullgörande av
underhållsskyldighet som i övrigt åvilar honom. Vad som sagts om avlöning
äger motsvarande tillämpning i fråga om periodiskt utgående vederlag för
utnyttjande av rätt till litterärt eller konstnärligt verk eller annat
sådant och beträffande belopp vilka utgå som pension eller livränta. Om
rättigheten till pension eller livränta är av be  skaffenhet att kunna
utmätas, får dock konkursboet förfoga över den.

Gäldenären är skyldig att underrätta förvaltaren om inkomst som avses i
andra stycket. Vill förvaltaren göra anspråk på inkomsten, skall han
därom underrätta arbetsgivare eller annan som skall utgiva förmånen.
Innan sådan underrättelse lämnats får förfallet belopp betalas ut till
gäldenären.

Tvist huruvida någon del av inkomsten skall tillkomma konkursboet prö
vas av tillsynsmyndigheten på ansökan av förvaltaren, borgenär, gälde
nären eller underhållsberättigad. Myndigheten skall därvid inhämta
yttranden i den omfattning som behövs för prövningen. Myndighetens beslut
länder till efterrättelse, även om talan föres däremot. Beslu  tet skall
på ansökan ändras, om senare upplysta omständigheter eller ändrade
förhållanden föranleder det.

Mot tillsynsmyndighetens beslut i ärende som avses i fjärde stycket får
den vars rätt beröres av beslutet föra talan genom besvär. I fråga om
sådan besvärstalan äga bestämmelserna i utsökningsbalken om besvär över
utmätning av lön motsvarande tillämpning. Lag (1981:825).

28 §  Återvinning till konkursbo får på begäran av boet ske i enlighet
med vad som anges i detta kapitel. Vad som har sagts nu gäller dock ej
beträffande

1. betalning av skatt eller allmän avgift som avses i 1 § lagen
(1971:1072) om förmånsberättigade skattefordringar m.m., om fordringen
varit förfallen till betalning,

2. betalning av eller förmånsrätt för underhållsbidrag enligt gifter
måls- eller föräldrabalken, om bidragsbeloppet varit förfallet till
betalning och den underhållsberättigade icke gynnats på ett otill
börligt sätt. Lag (1975:244).

28 a § har upphört att gälla genom lag (1975:244).

29 §  Med fristdag avses dagen då ansökan om gäldenärens försättande i
konkurs kom in. Har god man förordnats enligt ackordslagen (1970:847)
avses med fristdag i stället dagen för ansökan härom, såvida konkurs
ansökan gjorts inom tre veckor från det att verkan av godmansförord
nandet förföll eller, när förhandling om offentligt ackord följt,
ackordsfrågan avgjordes. Har dödsbo avträtts till förvaltning av
boutredningsman avses med fristdag dagen för ansökan härom, såvida
boutredningsman förordnats senare än tre månader före den dag som eljest
skulle anses som fristdag.

29 a §  Som närstående till gäldenären anses den som är gift med eller är
syskon eller släkting i rätt upp- eller nedstigande led till gälde  nären
eller är besvågrad med honom i rätt upp- eller nedstigande led eller så
att den ene är gift med den andres syskon samt den som eljest står
gäldenären personligen särskilt nära.

Som närstående till näringsidkare eller juridisk person anses vidare

1. den som har en på andelsrätt eller därmed jämförligt ekonomiskt
intresse grundad, väsentlig gemenskap med näringsidkaren eller den
juridiska personen,

2. den som ej ensam men jämte honom närstående har sådan gemenskap med
näringsidkaren eller den juridiska personen som sägs under 1,

3. den som genom en ledande ställning har ett bestämmande inflytande över
verksamhet som näringsidkaren eller den juridiska personen be  driver,

4. den som är närstående till någon som enligt 1-3 är närstående. Lag
(1975:244).

29 b §  Avhändelse av fast egendom anses ej ha ägt rum förrän lagfart
sökts. Lag (1975:244).

30 §  Rättshandling, varigenom på otillbörligt sätt viss borgenär gynnats
framför andra eller gäldenärens egendom undandragits borge  närerna eller
hans skulder ökats, går åter, om gäldenären var eller genom sitt
förfarande blev insolvent samt den andre kände till eller bort känna till
gäldenärens insolvens och de omständigheter som gjorde rättshandlingen
otillbörlig.

Ägde rättshandlingen rum mer än fem år före fristdagen, går den åter
endast om den företagits gentemot gäldenären närstående. Lag (1975:244).

31 §  Gåva går åter, om den fullbordats senare än sex månader före
fristdagen. Gåva som fullbordats dessförinnan men senare än ett år eller,
när den skett till gäldenären närstående, två år före frist  dagen går
åter, om det icke visas att gäldenären varken var eller genom gåvan blev
insolvent.

Första stycket gäller även köp, byte eller annat avtal, om med hänsyn
till missförhållandet mellan utfästelserna på ömse sidor är uppenbart,
att avtalet delvis har egenskap av gåva.

Understöd och sedvanliga gåvor som ej stodo i missförhållande till
gäldenärens ekonomiska förhållanden äro undantagna från återvinning
enligt denna paragraf. Lag (1975:244).

32 §  Bodelning mellan gäldenären och hans make eller dennes dödsbo, vid
vilken gäldenären eftergivit sin rätt i avsevärd mån eller låtit egendom
frångå sig mot att fordran mot honom utlagts på hans lott, går i
motsvarande mån åter, om bodelningshandlingen kommit in till rätten
senare än två år före fristdagen och det icke visas att gäldenären efter
bodelningen hade kvar utmätningsbar egendom som uppenbart mot  svarade
hans skulder. Lag (1975:244).

32 a § har upphört att gälla genom lag (1975:244).

33 §  Betalning av lön, arvode eller pension till gäldenären närståen
de, som skett senare än sex månader före fristdagen och som uppenbart
översteg vad som kunde anses skäligt med hänsyn till gjord arbetsin
sats, verksamhetens lönsamhet och omständigheterna i övrigt, går åter
till belopp motsvarande överskottet. Har betalningen skett dessför  innan
men senare än två år före fristdagen, går den åter i motsvarande mån, om
det icke visas att gäldenären varken var eller genom betal  ningen blev
insolvent. Lag (1975:244).

34 §  Överföring av medel till pensionsstiftelse, som skett senare än sex
månader före fristdagen och som medfört att stiftelsen fått över  skott
på kapitalet, går åter till belopp motsvarande överskottet. Har
överföringen skett dessförinnan men senare än ett år eller, när åtgär
den väsentligen gynnat gäldenären eller honom närstående, två år före
fristdagen, går den åter i motsvarande mån, om det icke visas att gäl
denären varken var eller genom åtgärden blev insolvent.

Överföring till pensionsstiftelse i annat fall än som sägs i första
stycket går åter, om överföringen skett senare än tre månader före
fristdagen. Har överföringen väsentligen gynnat gäldenären eller honom
närstående, går den också åter, om åtgärden skett dessförinnan men senare
än två år före fristdagen och det icke visas att gäldenären varken var
eller genom åtgärden blev insolvent.

Överföring av medel till personalstiftelse går åter, om överföringen
skett senare än sex månader före fristdagen. Har överföringen skett
dessförinnan men senare än ett år eller, när åtgärden väsentligen gynnat
gäldenären eller honom närstående, två år före fristdagen, går den åter,
om det icke visas att gäldenären varken var eller genom åtgärden blev
insolvent.

Om rätt att i särskilda fall återkräva försäkringspremier m.m. finnas
bestämmelser i 117 § lagen (1927:77) om försäkringsavtal. Lag (1975:244).


35 §  Betalning av skuld, som skett senare än tre månader före frist
dagen och som gjorts med annat än sedvanliga betalningsmedel, i förtid
eller med belopp som avsevärt försämrat gäldenärens ekonomiska ställ
ning, går åter, om den ej med hänsyn till omständigheterna ändå kan anses
som ordinär. Har betalningen skett till närstående dessförinnan men
senare än två år före fristdagen, går den åter, om det icke visas att
gäldenären varken var eller genom åtgärden blev insolvent.

Vad som i första stycket sägs om återvinning av betalning äger motsva
rande tillämpning när kvittning skett, om borgenären enligt 121 § ej
varit berättigad att kvitta i konkursen. Lag (1975:244).

36 §  Betalning för växel eller check går i fall som avses i 35 § åter
endast i den mån den som mottog betalningen kunnat vägra att göra det
utan att förlora växel- eller checkrätt mot annan hos vilken han kunde
erhålla täckning.

Är återvinning av betalning utesluten till följd av vad i första stycket
sägs, är den som, om betalning uteblivit, skolat bära den slutliga
förlusten skyldig att utge ersättning under samma förutsätt  ningar som
gällt för återvinning, om betalningen skett till honom som borgenär. Lag
(1975:244).

37 §  Säkerhet som gäldenären överlämnat senare än tre månader före
fristdagen går åter, om den ej var betingad vid skuldens tillkomst eller
ej överlämnats utan dröjsmål efter skuldens tillkomst. Har säkerheten
överlämnats till gäldenären närstående dessförinnan men senare än två år
före fristdagen, går den åter under angivna förut  sättningar, om det
icke visas att gäldenären varken var eller genom åtgärden blev insolvent.


Med överlämnande av säkerhet jämställes annan åtgärd av gäldenären eller
borgenären som är avsedd att trygga borgenärens rätt.

När säkerheten förutsätter inskrivning, skall dröjsmål som sägs i första
stycket anses föreligga, om ansökan gjorts senare än på den
inskrivningsdag som inträffar näst efter två veckor från skuldens
tillkomst. Lag (1975:244).

38 § Förmånsrätt eller betalning som borgenär vunnit genom utmätning går
åter, om förmånsrätten har inträtt senare än tre månader före fristdagen.
Har utmätningen skett till förmån för gäldenären närståen  de, går
förmånsrätten eller betalningen också åter, om förmånsrätten har inträtt
dessförinnan men senare än två år före fristdagen och det icke visas att
gäldenären varken var eller genom åtgärden blev in  solvent.

Förmånsrätt på grund av betalningssäkring går åter, om förmånsrätten har
inträtt senare än tre månader före fristdagen. Lag (1981:825).

39 §  Vid återvinning skall egendom som gäldenären utgivit återbäras till
konkursboet.

Den som lämnat gäldenären vederlag för egendom som sägs i första stycket
äger återfå vad han utgivit. Detta gäller dock ej vederlag som icke
kommit boet till godo, om den som lämnade vederlaget hade eller borde ha
haft kännedom om att gäldenärens avsikt var att undanhålla borgenärerna
detsamma.

Finnes egendom som enligt första eller andra stycket skall återbäras ej i
behåll, skall ersättning för dess värde utgå. Är återbäring av viss
egendom förenad med särskild olägenhet för den förpliktade, kan det
medges honom att utge ersättning i egendomens ställe.

39 a § Den som är skyldig att återbära egendom skall även utge den
avkastning som belöper på tiden efter det att återvinning påkallades.
Utgöres egendomen av penningbelopp eller skall ersättning utges för
egendomens värde, utgår ränta enligt 5 § räntelagen (1975:000) till och
med den dag då skyldighet att återbära beloppet eller utge ersättningen
inträder och enligt 6 § räntelagen för tiden därefter.

Skall någon återbära egendom vid återvinning enligt 30 §, kan han
förklaras skyldig att utge även avkastning som belöper på tiden från det
att han mottog egendomen till dess att återvinning påkallades. Ränta för
sådan tid beräknas enligt 5 § räntelagen.

Den som nedlagt nödvändig eller nyttig kostnad på egendom som åter  bäres
har rätt till ersättning därför, om ej särskilda skäl föreligga däremot.

Återvinnes säkerhet som grundas på inteckning, skall inteckningshand
lingen återställas eller, om den behövs som bevis för fordringen,
tillhandahållas för utbyte eller dödning av inteckningen. Kan det ej ske,
skall ersättning utgå. Lag (1975:646).

39 b §  Har tredje man ställt egendom som säkerhet för förpliktelse av
gäldenären och, sedan gäldenären fullgjort förpliktelsen, återfått
säkerheten, är den som återställt säkerheten ej skyldig att vid åter
vinning återbära mer än som överstiger säkerhetens värde, om han ej kan
återfå denna och ej heller, när han återställde säkerheten, kände till
eller bort känna till gäldenärens insolvens.

Tredje man är skyldig att till borgenären eller, om konkursboet begär
det, direkt till konkursboet ånyo utge säkerheten eller ersätta dess
värde under samma förutsättningar som skolat gälla för återvinning av
fullgörelsen, om den i stället skett till honom.

Första och andra styckena äga motsvarande tillämpning, när tredje man
ingått borgen för gäldenärens förpliktelse och gäldenären fullgjort
förpliktelsen. Lag (1975:244).

40 §  Skyldighet för annan än konkursbo att enligt 39, 39 a eller 39 b §
utge egendom eller ersättning, återställa eller tillhandahålla
inteckningshandling eller ånyo ställa säkerhet eller borgen kan jäm  kas,
om synnerliga skäl föreligga. Lag (1975:244).

40 a §  Har egendom, som enligt vad förut är sagt kan återvinnas,
överlåtits till annan, har konkursboet samma rätt till återvinning mot
denne, om han kände till eller bort känna till de omständigheter som
grunda denna rätt. Lag (1975:244).

40 b § Återvinning påkallas av förvaltaren genom väckande av talan vid
allmän domstol, genom anmärkning mot bevakning eller genom invändning mot
annat yrkande som framställes mot konkursboet. Om förvaltaren icke vill
påkalla återvinning och ej heller ingår förlikning i saken, får borgenär
påkalla återvinning genom väckande av talan vid allmän domstol. För
återgång av förmånsrätt som vunnits genom utmätning eller genom
betalningssäkring är särskild åtgärd ej behövlig.

Talan vid allmän domstol väckes inom ett år från fristdagen. Dock får
talan väckas inom tre månader från det att anledning därtill blev känd
för konkursboet. Har gäldenären avhänt sig fast egendom eller är fråga om
återgång av bodelning, kan talan även väckas inom tre månader från den
dag då lagfart söktes eller bodelningshandlingen ingavs till rätten.

Borgenär som för talan svarar för rättegångskostnaden men har rätt att få
ersättning därför av boet, i den mån kostnaden täckes av vad som kommit
boet till godo genom rättegången. Lag (1979:340).

40 c §  Den som med anledning av återvinning får fordran i konkursen är,
även om han ej bevakar fordringen, berättigad att vid återbäring till
boet avräkna vad som bort tillkomma honom såsom utdelning, om bevakning
hade skett i rätt tid, och i övrigt vid senare utdelning utfå vad som
skolat belöpa på fordringen, om den hade bevakats. Lag (1975:244).

3 kap. Förvaltning och tillsyn

41 §  Konkursbo skall förvaltas av en eller flera förvaltare. Antalet
förvaltare bestämmes av konkursdomaren. Ej må mer än en förvaltare
finnas, där ej konkursdomaren med hänsyn till boets omfattning och
beskaffenhet anser det erforderligt att förvaltningen delas eller att den
handhas odelad av flera förvaltare.

Då fråga är om utseende av förvaltare enligt 46 eller 47 §, må kon
kursdomaren ej fatta beslut rörande antalet förvaltare innan tillsyns
myndigheten och borgenärerna erhållit tillfälle att yttra sig därom. Lag
(1979:340).

42 § Förvaltning av konkursbo skall stå under tillsyn av tillsyns
myndighet.

Regeringen utser vissa kronofogdemyndigheter att vara tillsyns
myndigheter.

Kronofogdemyndighet, som är tillsynsmyndighet, får enligt bestämmelser
som regeringen meddelar förordna annan kronofogdemyndighet att hand
lägga tillsynsuppgift i konkursen.

För tillsynen skall ersättning till staten utgå ur konkursboet enligt
bestämmelser som regeringen meddelar. Lag (1979:340).

43 §  På begäran av borgenär skall konkursdomaren förordna gransk
ningsman att med de befogenheter som angivas i denna lag övervaka
förvaltningen på borgenärens vägnar. Till granskningsman skall utses den
som borgenären föreslår, om han är lämplig.

Om det begäres, skall även ersättare för granskningsmannen utses.
Bestämmelserna om granskningsman gälla även för ersättare.

Granskningsman skall entledigas, om han eller borgenären gör fram
ställning därom eller han finnes icke vara lämplig.

Ersättning till granskningsman skall betalas av borgenären. Lag
(1979:340).

44 § Konkursförvaltare skall ha den särskilda insikt och erfarenhet som
uppdraget kräver, åtnjuta borgenärernas förtroende samt även i övrigt
vara lämplig för uppdraget.

Den som är anställd vid domstol får ej vara förvaltare. Lag (1979:340).

45 §  Då konkurs uppstått, skall konkursdomaren utan dröjsmål, efter
hörande av tillsynsmyndigheten, utse förvaltare att handha förvalt
ningen av boet till dess vid första borgenärssammanträdet förvaltare
utsetts och, där annan utsetts, denne tillträtt befattningen. Lag
(1979:340).

46 §  Vid första borgenärssammanträdet skall konkursdomaren, sedan han
hört tillsynsmyndigheten och närvarande borgenärer, utse förvaltare att i
fortsättningen handha förvaltningen av konkursboet. Har konkurs  domaren
efter vad i 50 § är stadgat förordnat, att konkursboets för  valtning
skall vara delad, skall förvaltare utses särskilt för varje del av
förvaltningen. Lag (1979:340).

47 §  Finner konkursdomaren efter första borgenärssammanträdet erfor
derligt, att antalet förvaltare ökas, skola borgenärerna av konkurs
domaren kallas att sammanträda inför honom. Vid sammanträdet skall
konkursdomaren utse det antal förvaltare, som ytterligare erfordras; och
skall därvid vad i 46 § är stadgat äga motsvarande tillämpning.

Tillsynsmyndigheten, förvaltare, granskningsman eller borgenär äge hos
konkursdomaren göra framställning om ökning av antalet förvaltare. Lag
(1979:340).

48 §  Avgår förvaltare efter första borgenärssammanträdet, skall
konkursdomaren kalla borgenärerna att sammanträda inför honom. Vid
sammanträdet skall efterträdare till den avgångne utses, och skola därvid
bestämmelserna i 46 § äga motsvarande tillämpning.

Vad sålunda är stadgat gälle dock ej, där flere förvaltare äro och någon
av dem avgår samt konkursdomaren efter tillsynsmyndighetens hörande
finner det ej vara nödigt att utse annan i den avgångnes ställe.

Avgår förvaltare sedan fråga uppkommit om avskrivning av konkursen enligt
186 §, skall borgenärssammanträde som avses i första stycket ej utsättas,
så länge frågan är under prövning. Lag (1979:340).

49 §  Har förvaltare avgått efter första borgenärssammanträdet och skall
efterträdare åt honom utses, äge konkursdomaren, där så erford  ras,
förordna om befattningens upprätthållande tills ny förvaltare utsetts
enligt 48 §.

Har förvaltare laga förfall eller är han efter ty i 80 § andra stycket
stadgas försatt ur tjänstgöring, må konkursdomaren utse annan att under
tiden fullgöra hans åligganden. Lag (1979:340).

50 §  Där konkursdomaren finner delning av konkursboets förvaltning
emellan flere förvaltare böra äga rum, ankomme på honom att därom
förordna; och bestämme konkursdomaren därvid tillika, efter vilka grunder
delningen skall ske. Tillsynsmyndigheten, förvaltare, gransk  ningsman
eller borgenär äge hos konkursdomaren göra framställning om delning av
förvaltningen.

Hava flere förvaltare förvaltningen odelad, må de ej annorledes än
samfällt avhända boet någon rättighet eller vidtaga åtgärd, som kan för
boet medföra någon förpliktelse.

Äro förvaltarne två och kunna de ej enas beträffande åtgärd eller beslut,
som enligt denna lag på dem ankommer, eller äro förvaltarne flere än två
och föreligger ej flertal för viss mening, skall saken hänskjutas till
tillsynsmyndigheten, och gälle den mening denna biträder.

Då flere förvaltare utsetts, skola de bland sig välja en att i fall, som
avses i denna lag, mottaga meddelanden eller handlingar, som skola
tillställas förvaltaren, ävensom förvara handlingar, som böra hållas
tillgängliga. Om val, som nu sagts, skola konkursdomaren och tillsyns
myndigheten underrättas. Lag (1979:340).

50 a §  Om konkursdomaren av särskilda skäl finner det erforderligt, får
han efter tillsynsmyndighetens hörande uppdraga åt lämplig person att
biträda förvaltaren med råd vid konkursförvaltningen eller att som
förlikningsman biträda konkursdomaren med utredning och förlikning i
tvistefråga som uppkommit genom anmärkning mot bevakning eller att
fullgöra båda dessa uppgifter.

Den som är anställd vid domstol får ej inneha uppdrag som avses i första
stycket.

När uppdraget är slutfört, skall anmälan genast göras till konkurs
domaren. Vid denna anmälan skall fogas en redogörelse för det arbete
uppdraget medfört.

Konkursdomaren skall återkalla meddelat uppdrag, när anmälan enligt
tredje stycket har inkommit eller det i annat fall finns skäl till
återkallelse.

Den som har fullgjort uppdrag enligt denna paragraf är berättigad till
arvode av konkursboet. Arvodet bestämmes av konkursdomaren efter
tillsynsmyndighetens och förvaltarens hörande. I fråga om arvode äga 82 §
andra och tredje styckena samt 83 § motsvarande tillämpning. Lag
(1979:340).

51 §  Förvaltaren åligge att med iakttagande av de i denna lag med
delade bestämmelser besörja de ärenden, som röra borgenärernas gemen
samma rätt och bästa, samt vidtaga alla åtgärder, som främja en för
månlig och snabb utredning av boet. Lag (1979:340).

51 a §  I viktigare frågor skall förvaltaren höra särskilt berörda
borgenärer, om det ej finns hinder häremot. Förvaltaren skall i sådana
frågor även höra gäldenären, om det lämpligen kan ske. Lag (1979:340).

52 §  Om förvaltaren finner det nödvändigt, får han anlita sakkunnigt
biträde för viss förvaltningsåtgärd. Lag (1979:340).

53 §  Den enligt 45 § utsedde förvaltaren skall så snart ske kan om
händertaga gäldenärens bo med de böcker och andra handlingar, som röra
boet, samt, där gäldenären är eller under det senaste året före kon
kursansökningen varit bokföringsskyldig, i omhändertaget räkenskaps
material å lämpligt ställe göra anteckning om dagen för omhändertagan
det. Förvaltaren skall även förrätta uppteckning av tillgångar och
skulder i boet med uppgift å varje borgenärs namn, boningsort och
postadress, samt å nämnda böcker och handlingar. I bouppteckningen skola
tillgångarna upptagas till de värden, som de efter noggrann upp
skattning prövas äga, och beträffande skulderna angivas, i vad mån de
avse lön eller pension. Vid bouppteckningsförrättningen skall gälde
nären vara tillstädes och under edsförpliktelse redligen uppgiva boet. Är
gäldenären juridisk person och finnas flera ställföreträdare, gäller
denna skyldighet dock icke för sådan ställföreträdare vars närvaro
förvaltaren anser sakna betydelse för boutredningen. Har av gäldenären
under edsförpliktelse underskriven bouppteckning förut ingivits till
konkursdomaren och finner förvaltaren densamma tillför  litlig, vare
upprättande av ny bouppteckning ej av nöden.

Då bouppteckning upprättas av förvaltaren, skall ett exemplar därav
tillställas konkursdomaren och tillsynsmyndigheten inom en vecka från det
beslutet om konkurs meddelades. Möter i något fall hinder härför, åligge
förvaltaren att inom nämnda tid tillställa konkursdomaren och
tillsynsmyndigheten förteckning å borgenärerna, upptagande varje
borgenärs namn, boningsort och postadress samt att därefter så snart ske
kan inkomma med bouppteckningen. Godkänner förvaltaren till kon
kursdomaren förut ingiven bouppteckning, göre anmälan därom inom tid, som
nyss sagts. Lag (1979:340).

54 § Förvaltaren får, om det behövs, påkalla handräckning av krono
fogdemyndigheten för att kunna omhändertaga eller annars få tillgång till
gäldenärens bo med de böcker och andra handlingar som röra boet.
Kronofogdemyndigheten får härvid genomsöka hus, rum eller förvarings
ställe och, om tillträde behövs till utrymme som är tillslutet, låta
öppna lås eller bereda sig tillträde på annat sätt. Kronofogdemyndig
heten får även i övrigt använda tvång i den mån det behövs för det
avsedda ändamålet och det kan anses befogat med hänsyn till omständig
heterna. Våld mot person får dock brukas endast om kronofogdemyndig
heten möter motstånd och i den mån det med hänsyn till ändamålet med
ingripandet kan anses försvarligt.

I fråga om klagan över kronofogdemyndighets beslut eller åtgärd enligt
första stycket äga bestämmelserna i utsökningsbalken om talan mot
utmätning i allmänhet motsvarande tillämpning. Lag (1981:825).

55 § Förvaltaren skall så snart ske kan upprätta skriftlig berättelse om
boets tillstånd, så ock om orsakerna till gäldenärens obestånd, såvitt de
kunnat utrönas. I berättelsen skall upptagas en översikt över tillgångar
och gäld av olika slag ävensom särskilt anmärkas, huruvida förhållande
har förekommit som kan föranleda återvinning till konkursboet och
huruvida skälig anledning förefinnes till antagande, att gäldenären gjort
sig skyldig till brott som avses i 11 kap. brottsbalken. Förefinnes
anledning till antagande, som nyss sagts, skall grunden därför angivas.
Om gäldenären är eller under det senaste året före konkursansökningen
varit bokföringsskyldig, varde i berättelsen tillika anmärkt, vilket
bokföringssystem han har tillämpat och hur bokföringsskyldigheten har
fullgjorts; och skall i sådant fall vid berättelsen fogas den av
gäldenären senast uppgjorda balansräkningen. Finns det skälig anledning
till antagande att gäldenären eller, om denne är en juridisk person,
någon sådan företrädare som avses i 4 § lagen (1986:436) om näringsförbud
har förfarit på ett sådant sätt att näringsförbud kan meddelas honom,
skall även det angivas jämte grunden för antagandet.

Avskrift av berättelsen med den balansräkning, som må vara därvid fogad,
skall av förvaltaren utan dröjsmål tillställas konkursdomaren och
tillsynsmyndigheten samt varje borgenär, som det begär.

Om förvaltaren finner att gäldenären kan misstänkas för brott som avses i
11 kap. brottsbalken, skall han omedelbart underrätta allmän åklagare
därom och därvid angiva grunden för misstanken. Detsamma gäller om
gäldenären har drivit näringsverksamhet och det under
konkursförvaltningen kommer fram att gäldenären kan misstänkas för annat
brott av ej ringa beskaffenhet, som har samband med verksamheten. Kan det
misstänkas att gäldenären eller, om denne är en juridisk person, någon
sådan företrädare som avses i 4 § lagen (1986:436) om näringsförbud har
förfarit på ett sådant sätt att näringsförbud kan meddelas honom, skall
förvaltaren omedelbart underrätta åklagaren om detta och ange grunden för
misstanken. Lag (1986:437).

56 § Är konkursen icke avslutad vid utgången av näst efter första
borgenärssammanträdet infallande mars eller september månad, skall
förvaltaren inom två veckor därefter till tillsynsmyndigheten avlämna
berättelse, vari alla de åtgärder noggrant angivas, som vidtagits för
förvaltningens bringande till slut; åliggande det förvaltaren att
sedermera under konkursens fortgång inom två veckor från utgången av
varje mars och september månad avgiva sådan berättelse för det dess
förinnan förflutna halvåret. Har, då berättelse avgives, mer än ett år
förflutit från det beslutet om konkurs meddelades, skall berättelsen
tillika innehålla fullständig upplysning om orsakerna till att kon
kursen icke avslutats.

Förvaltaren skall utan dröjsmål lämna konkursdomaren avskrift av
berättelsen. Lag (1979:340).

57 §  Förvaltaren skall, oavsett vad som gäller i fråga om bokförings
skyldighet för gäldenären, löpande bokföra in- och utbetalningar, om ej
med hänsyn till särskilda förhållanden god redovisningssed påkallar att
bokföringen sker på annat sätt.

Förvaltaren skall bevara räkenskapsmaterialet under minst tio år från
utgången av det kalenderår då konkursen avslutades. I övrigt tillämpas 22
§ bokföringslagen (1976:125).

Första stycket medför ej inskränkning i den bokföringsskyldighet som kan
vara särskilt föreskriven för att möjliggöra kontroll över viss
verksamhet.

Beträffande skyldighet att sörja för underlag för deklarations- och
uppgiftsskyldighet och för kontroll därav finnas särskilda bestäm
melser. Lag (1979:340).

58 § Penningar, som inflyta under förvaltningen av konkursbo, skola, i
den mån de icke äro erforderliga till bestridande av löpande utgifter, av
förvaltaren inom en vecka från det de influtit å konkursboets räk  ning
mot ränta insättas i bank.

Försummar förvaltaren att inom ovan föreskrivna tid insätta influtna
medel, vare han skyldig att å belopp, som obehörigen innehållits, erlägga
ränta enligt 6 § räntelagen (1975:635) från den dag insättning bort ske.

Så länge konkursen pågår, avlämne förvaltaren inom två veckor från
utgången av mars, juni, september och december månader varje år till
tillsynsmyndigheten räkning över boets inkomster och utgifter i penningar
under det gångna kvartalet. Har under någon del av kvartalet penningar
innestått i bank, skall vid räkningen fogas av banken till riktigheten
bestyrkt uppgift å de insättningar och uttagningar, som må hava under
kvartalet förekommit. Förvaltaren skall lämna avskrift av räkningen till
konkursdomaren.

Även efter konkursens avslutande skall förvaltaren hava boets medel
insatta i bank, till dess lyftning påkallas av därtill berättigad
borgenär. Förvaltaren skall underrätta tillsynsmyndigheten, i vilken bank
medlen innestå, och inom två veckor från utgången av varje kalenderår
till myndigheten för granskning avgiva redovisning som i tredje stycket
sägs. När medel ej vidare finnas att lyfta, skall för  valtaren göra
anmälan därom hos tillsynsmyndigheten. Lag (1979:340).

59 § Tillsynsmyndigheten skall övervaka att förvaltningen bedrives på ett
ändamålsenligt sätt i överensstämmelse med denna lag och andra
författningar. Därvid skall särskilt tillses att avvecklingen av kon
kursen icke fördröjes i onödan. När myndigheten finner det lämpligt, får
den inventera konkursboets kassa och övriga tillgångar samt fordra
redovisning av förvaltaren. Om särskilda omständigheter föranleda det,
får myndigheten utse en eller flera revisorer för granskning av boets
räkenskaper och förvaltningen i övrigt. Lag (1979:340).

60 §  Tillsynsmyndigheten ävensom granskningsman skall hava tillgång till
böcker och andra handlingar, som röra boet; äge ock av förvalta  ren på
begäran erhålla upplysningar om boet och dess förvaltning.

Tillsynsmyndigheten och förvaltare vare skyldiga att på begäran med  dela
upplysningar om boet och dess förvaltning till konkursdomaren, borgenär
eller gäldenären. Tillsynsmyndigheten är vidare skyldig att på begäran
meddela sådana upplysningar till granskningsman. Lag (1979:340).

61 §  Har gäldenär idkat rörelse, äge förvaltaren låta den rörelse, där
sådant enligt lag kan ske, fortsättas för konkursboets räkning i den mån
det befinnes ändamålsenligt. Samma lag vare, där förvaltaren sedan
rörelsen nedlagts vill ånyo öppna densamma. Ej må rörelsen fort  sättas
längre tid än ett år från första borgenärssammanträdet, där ej särskilda
skäl föreligga. Lag (1979:340).

62 § Boets egendom skall säljas så snart det lämpligen kan ske, där ej
annat föranledes av bestämmelserna i 61, 63 och 66 §§, 70 § andra
stycket, 71 § femte stycket samt 149 § andra stycket. Lag (1979:340).

63 §  Har gäldenär i hovrätten anfört besvär över beslut, varigenom han
försatts i konkurs, må ej mot hans bestridande försäljning av egendom i
boet äga rum förrän hovrätten utlåtit sig i anledning av besvären.

Utan hinder av första stycket får försäljning av egendom i boet äga rum,
om det föranledes av bestämmelserna i 23, 24, 61 och 73 §§. Vidare får
lös egendom säljas, om den är utsatt för förskämning eller snar
förstörelse eller hastigt faller i värde eller kräver allt för kostsam
vård. I den mån medel saknas till betalning av utgifter för boet, får
även annan lös egendom säljas. Lag (1979:340).

64 § har upphävts genom lag (1979:340).

65 § har upphävts genom lag (1979:340).

66 § Inkommer gäldenären med ackordsförslag, må egendomen i boet ej
säljas, innan ackordsfrågan blivit avgjord. Vad som sagts nu utgör ej
hinder mot försäljning, om sådan är förenlig med ackordsförslaget eller
föranledes av skäl som sägs i 63 § andra stycket första och andra
meningarna eller behövs för ändamål som angives i 171 § eller särskilda
skäl annars föreligga. Lag (1979:340).

67 § Påyrkar inteckningshavare eller annan borgenär, som för sin fordran
har förmånsrätt i viss egendom, att den egendom, vari förmåns  rätten
gäller, skall säljas genom förvaltarens försorg, och har hans rätt till
betalning ur egendomen efter bevakning i konkursen lämnats obestridd
eller fastställts genom dom, som äger laga kraft, må anstånd med
försäljning äga rum endast om förvaltaren anser detta nödvändigt för att
förhindra att avsevärd förlust vållas konkursboet eller genom  förandet
av ackord väsentligt försvåras samt anstånd ej är obilligt mot
borgenären. Lag (1979:340).

68 § har upphört att gälla genom lag (1971:498)

69 § har upphört att gälla genom lag (1979:340).

70 § Finnes i boet fast egendom, äge förvaltaren hos vederbörande
myndighet begära försäljning därav i den ordning som gäller för ut  mätt
sådan egendom. Egendomen må jämväl säljas i annan ordning, så framt
förvaltaren finner det för boet fördelaktigare.

Har auktion å fast egendom, som hör till boet, hållits i den ordning som
gäller för utmätt sådan egendom utan att försäljning kommit till stånd,
må förvaltaren underlåta att vidtaga ytterligare åtgärder för egendomens
försäljning. Har auktion i nyssnämnda ordning ej ägt rum, men föreligger
anledning till antagande, att sådan auktion ej kommer att leda till
försäljning, äge förvaltaren underlåta att föranstalta om egendomens
avyttrande, där de borgenärer som i konkursen bevakat fordringar, vilka
skola utgå med särskild förmånsrätt ur egendomen, samtycka därtill.

Varder auktion å boets fasta egendom utsatt att hållas i den ordning som
gäller för utmätt sådan egendom, åligge det förvaltaren att före
bevakningssammanträdet avlämna behållning, som under konkursen av
egendomen uppkommit. Behållning som ej avlämnas före bevakningssamman
trädet skall, om egendomen säljes, avlämnas före tillträdesdagen och i
annat fall innan slututdelning i konkursen sker.

Förvaltaren skall även senast vid bevakningssammanträde för auktion på
fast egendom anmäla arvode, annan kostnad och i konkursen bevakade
fordringar som böra beaktas vid egendomens försäljning. Förvaltaren skall
genom brev underrätta borgenär om anmälan som han gör på dennes vägnar.
Lag (1979:340).

71 § Försäljning av lös egendom, som icke sker genom fortsättande av
gäldenärens rörelse, skall äga rum på auktion eller i annan ordning efter
vad förvaltaren finner vara mest fördelaktigt för boet.

Lös egendom, vari borgenär har panträtt eller annan särskild förmånsrätt,
må ej i något fall utan hans samtycke säljas annorledes än å auktion, så
framt hans rätt är av försäljningen beroende.

Samtycke som avses i andra stycket fordras icke, när förvaltaren vill
genom fondkommissionär sälja värdepapper, noterat på fondbörs eller på
sådan marknad som avses i 2 § andra stycket lagen (1979:749) om
Stockholms fondbörs, till gällande börs- eller marknadspris eller när
fråga är om försäljning av lös egendom genom fortsättande av gäldenärens
rörelse.

Skall fartyg, som ej är infört i skeppsregistret eller i motsvarande
utländska register, luftfartyg som ej är registrerat, gods i fartyg eller
gods i luftfartyg säljas, äge förvaltaren, där egendomen finnes inom
riket, begära försäljning i den ordning som gäller för utmätt sådan
egendom.

Är fråga om försäljning av registrerat skepp, registrerat luftfartyg
eller intecknade reservdelar till luftfartyg och finnes egendomen inom
riket, skall vad i 70 § första och andra styckena sägs äga motsvarande
tillämpning.

Skall gäldenären tillkommande rätt till andel i inteckning som belastar
hans luftfartyg eller till sådant fartyg hörande reservdelar säljas, låte
förvaltaren innan försäljning sker anskaffa särskild inteckningshandling
å det gäldenären tillkommande beloppet, där laga hinder däremot icke
möter. Skall försäljning ske av inteckningshandling, som innehaves av
gäldenären och för vilken han är personligen ansvarig vare förvaltaren
pliktig att, där ej gäldenären medgiver, att handlingen må försäljas med
bibehållande av hans ansvarighet, förse handlingen med påskrift,
varigenom gäldenären frikallas från ansvarighet.

Bestämmelserna i 70 § sista stycket äga motsvarande tillämpning, när
gäldenären tillhörig lös egendom under konkursen skall säljas i den
ordning som gäller för utmätt sådan egendom. I sådant fall skall
förvaltaren dessutom, i den mån det är påkallat, i ärendet föra talan för
borgenärer som ha förmånsrätt enligt 10 § förmånsrättslagen (1979:979)
samt genom brev underrätta borgenär om yrkande som han framställer på
dennes vägnar. Lag (1985:575).

72 § har upphört att gälla genom lag (1979:340).

73 § Har borgenär lös egendom såsom pant eller eljest under panträtt i
handom, äge han besörja, att egendomen varder såld å auktion eller, då
fråga är om värdepapper noterat på fondbörs eller på sådan marknad som
avses i 2 § andra stycket lagen (1979:749) om Stockholms fondbörs, genom
fondkommissionär till gällande börs- eller marknadspris; dock må sådan
försäljning ej utan förvaltarens samtycke äga rum tidigare än fyra veckor
efter första borgenärssammanträdet. Försäljning genom borgenärens försorg
må ej heller ske, där förvaltaren vill lösa egendomen för konkursboets
räkning; åliggande det borgenären att minst en vecka innan han vidtager
åtgärd för egendomens försäljning hembjuda den åt förvaltaren till
inlösen. Utgöres egendomen av fartyg eller av gods i fartyg eller i
luftfartyg eller av intecknade reservdelar till luftfartyg, skall
försäljningen ske i den ordning, som om dylik egendom, den där blivit
utmätt, särskilt är stadgad. Skall egendomen säljas annorledes än
utmätningsvis och är ej fråga om sådan försäljning av värdepapper, som
enligt vad nyss sagts må ske utan auktion, må försäljningen ej äga rum å
annan ort än den, där egendomen finnes, med mindre förvaltaren samtycker
därtill; och låte borgenären förvaltaren minst tre veckor förut veta, när
och var försäljningen skall ske. Har försäljning skett i annan än den för
utmätt egendom stadgade ordning, vare borgenären pliktig att för
förvaltaren redovisa för vad som influtit.

Vill ej borgenären föranstalta om försäljningen, äge förvaltaren därom
besörja. Dock må inteckning i luftfartyg eller reservdelar till sådant
fartyg, vilken blivit av ägaren till den intecknade egendomen lämnad
såsom pant, icke av förvaltaren säljas, utan äge han allenast låta sälja
den rätt till andel i inteckningen, som efter ty särskilt är stadgat må
tillkomma gäldenären. Lag (1985:575).

74 § Skall konkursbos egendom säljas å auktion genom förvaltarens
försorg, låte han kungöra auktionen på sätt och inom tid som gäller för
kungörande av exekutiv auktion å egendom av det slag, varom fråga är;
dock vare kungörelsens införande i Post- och Inrikes Tidningar icke i
något fall erforderligt.

Vad sålunda stadgats skall äga motsvarande tillämpning beträffande
auktion, som enligt 73 § besörjes av borgenär. Lag (1981:825).

75 § Då förvaltaren utsatt auktion å lös egendom, vari panträtt eller
annan särskild förmånsrätt äger rum, bör han i god tid före auktionen
till varje borgenär, som har sådan förmånsrätt i egendomen och vars
adress är känd, med posten översända särskild underrättelse om tid och
ställe för auktionen.

76 § Förvaltaren får, när egendom skall säljas på auktion genom hans
försorg, låta kungöra auktionen i mindre utsträckning än som följer av 74
§ första stycket, om han anser det tillfyllest. Inskränkning i fråga om
kungörande av auktion å fast egendom, registrerat skepp, registrerat
luftfartyg eller intecknade reservdelar till luftfartyg må dock icke äga
rum utan gäldenärens samtycke; ej heller må sådan in  skränkning ske
beträffande kungörande av auktion å annan lös egendom, vari borgenär har
panträtt eller annan särskild förmånsrätt, som avses i förmånsrättslagen
(1970:979), med mindre den borgenär samtycker där  till. Lag (1981:825).

77 § Förvaltaren skall så snart det lämpligen kan ske vidtaga nödiga
åtgärder för indrivning av utestående fordringar. Anhängiggöres ej
rättegång eller lagsökning eller mål om betalningsföreläggande eller
påkallas ej skiljedom och kommer ej heller förlikning till stånd på sätt
nedan sägs, må fordringen föryttras såsom annan lös egendom. Lag
(1979:340).

78 § Har förlikningsanbud gjorts angående osäker eller tvistig till
gång, får förvaltaren antaga anbudet, om han finner det fördelaktigt för
konkursboet. Ställer gäldenären säkerhet för vad som bjudes genom
förlikningen, har han rätt att själv utföra tvisten. Lag (1979:340).

79 § har upphört att gälla genom lag (1979:340).

80 § Förvaltare skall på egen begäran entledigas av konkursdomaren, om
han visar skäl till det. Förvaltare som finnes icke vara lämplig eller av
annan orsak bör skiljas från uppdraget skall av konkursdomaren ent
ledigas efter framställning av tillsynsmyndigheten, granskningsman,
borgenär eller gäldenären.

Förvaltare må ej entledigas utan att tillsynsmyndigheten erhållit
tillfälle att yttra sig. Efter första borgenärssammanträdet må för
valtare ej entledigas förrän borgenärerna vid sammanträde, som av
konkursdomaren utlysts, erhållit tillfälle att inför honom yttra sig i
ärendet. Konkursdomaren äge likväl, om han finner skäl därtill, i av
bidan på borgenärernas yttrande försätta förvaltare ur tjänstgöring; dock
må det ej ske innan tillsynsmyndigheten erhållit tillfälle att yttra sig.
Lag (1979:340).

81 § Finnes i boet egendom, vari särskild förmånsrätt äger rum, skall, så
vitt det inverkar på de borgenärers rätt, som icke i den egendom hava
sådan förmånsrätt, av egendomens avkastning och köpeskilling gäldas
kostnaden för egendomens vård och försäljning ävensom det arvode som
enligt 50 a § femte stycket samt 82 och 83 §§ skall utgå för egendomen.

Då särskild förmånsrätt äger rum i boet tillhörig egendom, må ej till
förfång för någon, som äger sådan förmånsrätt eller förmånsrätt, som
skall beaktas framför den särskilda, av egendomens avkastning och
köpeskilling gäldas annan konkurskostnad än ovan sagts; dock att, där den
särskilda förmånsrätten är sådan som anges i 5 § förmånsrättslagen
(1970:979), av egendomen må bestridas jämväl övriga konkurskostnader, i
den mån boet eljest ej lämnar tillgång därtill. Lag (1981:825).

82 §  Arvode till förvaltare bestämmes av rätten; äro flere förval  tare,
skall för envar bestämmas särskilt arvode.

Sådant arvode må icke sättas till högre belopp än som med avseende å det
arbete uppdraget krävt, den omsorg och skicklighet, varmed det utförts,
samt boets omfattning må anses utgöra skälig ersättning för uppdraget.

Ej må arvode efter tid räknas. Lag (1979:340).

83 §  Arvode till förvaltare skall bestämmas till visst belopp i ett för
allt, utan så är att jämlikt 81 § må anses erforderligt, att för egendom,
som avses i sagda paragraf, beräknas särskilt arvode. Sådant särskilt
arvode må kunna bestämmas innan arvodesfrågan i övrigt av  göres.

Vid bestämmandet av särskilt arvode, som ovan sägs, skall vad i 82 §
stadgas om de grunder, efter vilka arvode skall beräknas, äga mot
svarande tillämpning. Lag (1979:340).

84 §  Arvode till förvaltare bestämmes efter därom hos konkursdomaren
gjord framställning från den till arvode berättigade; och bör, där det
lämpligen kan ske, arvode på en gång bestämmas för samtliga därtill
berättigade. Framställning, som nyss sagts, skall angiva det belopp, som
i arvode fordras, och, där bestämmande av särskilt arvode för viss
egendom kan ifrågakomma, jämväl det belopp, som i sådant avseende äskas.
Vid framställningen skall fogas ej mindre redogörelse för det arbete
uppdraget medfört än även specificerad räkning, utvisande det fordrade
beloppets fördelning på de olika förvaltningsåtgärderna. Har förvaltare
anlitat biträde som avses i 52 § och har gottgörelse därför tillgodoförts
biträdet eller har ersättning för utgifter tillgodoförts förvaltare,
skall sådant angivas i redogörelsen.

Kan fråga uppkomma om bestämmande av särskilt arvode för viss egendom,
åligge förvaltaren att tillhandahålla konkursdomaren förteckning över
kända rättsägare, som hava särskild förmånsrätt i egendomen. Lag
(1979:340).

85 § Då framställning om bestämmande av arvode inkommit, utsätte
konkursdomaren dag för ärendets handläggning vid rätten. Avser fram
ställning allenast bestämmande av särskilt arvode för viss egendom, äge
dock konkursdomaren pröva, huruvida skäl att företaga frågan därom innan
arvode i övrigt bestämmes må anses föreligga.

Sedan dag för ärendets handläggning vid rätten blivit utsatt, skall
konkursdomaren i god tid före den utsatta dagen till borgenär, som hos
konkursdomaren begärt att bli underrättad, samt till den, för vilken
arvode skall bestämmas, och gäldenären sända underrättelse om tid och
plats för handläggningen vid rätten. Underrättelse skall innehålla
uppgift om belopp, som i arvode fordras. I fall, som omförmäles i 84 §
andra stycket, skall konkursdomaren i god tid till envar, som har
särskild förmånsrätt i egendomen och vars adress är känd, översända
underrättelse, som nyss sagts.

Konkursdomaren skall inhämta yttrande i ärendet av tillsynsmyndig  heten.
Lag (1979:340).

86 §  Förvaltare får ej uppbära arvode förrän han avgivit slutredo
visning för sin förvaltning. Lag (1979:340).

86 a § Utan hinder av vad i 82-86 §§ finnes stadgat häremot stridande må
förvaltare, om det med hänsyn till omfattningen av det arbete upp  draget
medfört, den tid under vilken konkursen varat och ytterligare beräknas
pågå samt övriga förhållanden finnes påkallat av synnerliga skäl, av
konkursdomaren tillerkännas skäligt belopp att utgå i avbidan på att
arvode slutligen bestämmes. Framställning därom skall angiva det belopp
som fordras ävensom de skäl vilka åberopas för erhållande av sådan
betalning. Vid framställningen skall fogas redogörelse för det arbete
uppdraget medfört samt uppgift om boets ekonomiska ställ  ning.
Konkursdomaren skall inhämta yttrande i ärendet av tillsyns  myndigheten.
Lag (1979:340).

87 § har upphört att gälla genom lag (1979:340).

4 kap. Gäldenärens skyldigheter m.m.

88 §  Gäldenären får ej efter det beslut om hans försättande i konkurs
meddelats och innan ed enligt 91 § har avlagts begiva sig från riket utan
samtycke av konkursdomaren. Om det senare under konkursen skäligen kan
befaras att gäldenären genom att begiva sig från riket undandrager sig
skyldighet som föreskrives i denna lag, får förbud meddelas honom att
lämna riket.

Kan det skäligen befaras att gäldenären åsidosätter förbud att begiva sig
från riket, får han åläggas att lämna ifrån sig sitt pass till
tillsynsmyndigheten.

Kan det skäligen befaras att gäldenären genom att begiva sig från den ort
där han är bosatt undandrager sig skyldighet som föreskrives i denna lag,
får förbud meddelas honom att lämna orten.

Beslut om reseförbud eller om åläggande för gäldenären att lämna ifrån
sig pass meddelas av konkursdomaren på begäran av förvaltaren eller
tillsynsmyndigheten. När skäl för sådant beslut ej längre föreligger,
skall beslutet omedelbart hävas.

Innan beslut meddelas i fråga som avses i denna paragraf, skall kon
kursdomaren bereda gäldenären, förvaltaren och tillsynsmyndigheten
tillfälle att yttra sig, om det lämpligen kan ske och det ej finnes vara
utan betydelse. Konkursdomaren får också hålla förhandling i frågan.

Byter gäldenären vistelseort, skall han meddela förvaltaren var han
vistas. Lag (1979:340).

88 a §  Har gäldenären enligt 14 b § lämnat ifrån sig sitt pass, skall
konkursdomaren omedelbart efter konkursbeslutet pröva om gäldenären skall
återfå passet. Kan det skäligen befaras att gäldenären åsido  sätter
förbud att begiva sig från riket, har han ej rätt att återfå passet. Lag
(1979:340).

89 §  Gäldenären skall lämna konkursdomaren, tillsynsmyndigheten, för
valtare och granskningsman de upplysningar om boet, som de begära.

Vid borgenärssammanträde skall gäldenären vara tillstädes, så framt han
ej är hindrad av laga förfall. Vill gäldenären, utan att sådant hinder
föreligger, från sammanträde utebliva, tage konkursdomarens samtycke
därtill. Utebliver gäldenären från sammanträde, vare hans utevaro ej
hinder för handläggning av de ärenden, som där skola före  komma. Lag
(1979:340).

90 § har upphört att gälla genom lag (1979:340).

91 §  Gäldenären skall inför konkursdomaren avlägga bouppteckningsed. Han
skall därvid göra de tillägg till eller ändringar i den med anledning av
konkursen upprättade bouppteckningen som han finner påkallade och med ed
betyga att bouppteckningen med gjorda tillägg eller ändringar är riktig,
så att det ej honom veterligen har oriktigt utelämnats eller upptagits
någon tillgång eller skuld.

Är gäldenären juridisk person och finnas flera ställföreträdare, behö
ver bouppteckningsed ej avläggas av sådan ställföreträdare vars edgång
förvaltaren anser sakna betydelse för boutredningen. Lag (1979:340).

92 §  Den i 91 § föreskrivna bouppteckningsed skall avläggas vid första
borgenärssammanträdet. Är gäldenären av laga förfall hindrad att då
avlägga eden eller är till följd av särskilda omständigheter
bouppteckningen då ännu ej till konkursdomaren inkommen, kalle kon
kursdomaren, sedan förfallet upphört eller bouppteckningen inkommit, så
snart ske kan gäldenären att infinna sig för edgångens fullgörande; och
varde tillsynsmyndigheten och förvaltaren underrättade därom.

När anledning förekommer, får konkursdomaren tillåta gäldenären att
avlägga eden inför annan konkursdomare. Är gäldenären sjuk, får eden
avläggas där han vistas. Lag (1979:340).

93 § I fall, då det åligger förmyndare att avlägga bouppteckningsed, vare
jämväl den omyndige, om han fyllt femton år, pliktig att avlägga eden, så
framt förvaltaren eller borgenär det yrkar samt ej sådana särskilda
omständigheter föreligga, att anledning till edgången saknas.

Annan än gäldenären är skyldig att på yrkande av förvaltaren eller
borgenär avlägga bouppteckningsed eller beediga viss uppgift i boupp
teckningen, om det kan antagas att sådan edgång är av betydelse för
boutredningen.

Edgångsyrkande, som ovan i denna paragraf avses, skall göras hos
konkursdomaren. Har sådant yrkande framställts, kalle konkursdomaren den,
av vilken edgång äskas, att infinna sig inför konkursdomaren å tid och
ställe, som av honom bestämmas; underrätte ock därom tillsyns
myndigheten och förvaltaren samt, där edgångsyrkandet framställts av
borgenär, denne. Medgives yrkandet, varde, om det kan ske, edgången
genast fullgjord; kan det ej ske vid tillfället, meddele konkurs  domaren
beslut om tid och ställe, då eden skall inför honom avläggas. Medgives ej
yrkandet, varde frågan om edgång skall äga rum hänskjuten till rätten;
och vare, där rätten bifaller edgångsyrkandet, om ed  gångens fullgörande
inför konkursdomaren lag, som nyss sagts. Bestäm  melserna i 92 § andra
stycket skola i fall, varom här är fråga, äga motsvarande tillämpning.
Lag (1979:340).

94 §  Undandrager sig gäldenären att fullgöra vad honom enligt 53, 88,
89, 91 eller 93 § åligger eller överträder han reseförbud, varom stad
gas i 88 §, må han efter omständigheterna hämtas eller genom häkte
tillhållas att fullgöra sin skyldighet. Detsamma gäller, om det skäligen
kan befaras att gäldenären undandrager sig skyldighet eller överträder
förbud som nu har angetts och, beträffande häktning, sär  skild anledning
förekommer.

Undandrager sig annan att fullgöra edgång, som blivit honom enligt 93 §
förelagd, varde hämtad eller genom föreläggande av vite eller genom häkte
tillhållen att fullgöra sin skyldighet.

Varder någon efter ty nu är stadgat hållen i häkte, skall kostnaden
härför gäldas av allmänna medel. Lag (1979:340).

95 § Det ankommer på konkursdomaren att på begäran av förvaltaren eller
tillsynsmyndigheten förordna om vidtagande av åtgärd enligt 94 § och att
utdöma förelagt vite.

Har någon insatts i häkte, skall konkursdomaren, då anledning till hans
kvarhållande ej längre är för handen, genast förordna om hans lösgivande.
Den, som insatts i häkte, skall senast var fjortonde dag inställas för
konkursdomaren. Ingen får under konkursen hållas häktad längre tid än tre
månader.

Innan beslut meddelas i fråga som avses i denna paragraf, skall kon
kursdomaren bereda gäldenären, förvaltaren och tillsynsmyndigheten
tillfälle att yttra sig, om det lämpligen kan ske och det ej finnes vara
utan betydelse. Konkursdomaren får också hålla förhandling i frågan. Lag
(1979:340).

95 a §  Är gäldenären häktad med stöd av 14 b §, skall konkursdomaren
eller, i fall då konkursansökningen prövas av rätten, denna i samband med
konkursbeslutet pröva om gäldenären fortfarande skall vara häktad.
Föreligga skäl till häktning enligt 94 §, skall häktningen bestå. Lag
(1979:340).

96 §  Om gäldenären är juridisk person, äga 88 §, 88 a §, 89 § första
stycket, 94 § första och tredje styckena, 95 § samt 95 a § tillämpning
även på styrelseledamot, verkställande direktör och likvidator som avgått
eller entledigats senare än ett år före dagen då konkurs  ansökan kom in
till konkursdomaren. Lag (1979:340).

97 § Gäldenären äger av konkursboet få ut egendom som enligt 5 kap. 1, 2
och 4 §§ utsökningsbalken undantages från utmätning.

I stället för 5 kap. 1 § 7 utsökningsbalken skall dock gälla att, om
annan utväg till försörjning saknas, nödigt underhåll får utgå av kon
kursboet till gäldenären och hans familj eller annan underhållsberät
tigad under en månad från den dag, då beslutet om konkurs meddelades,
eller, om synnerliga skäl äro, under längre tid.

I dödsbos konkurs tillkommer förmån som avses i första stycket den dödes
efterlevande familj. I stället för andra stycket gäller 18 kap. 5 § andra
stycket ärvdabalken. Lag (1981:825).

98 § Förvaltaren skall handlägga fråga om vad som får utgå enligt 97 §.
Uppkommer tvist, äga 27 § fjärde och femte styckena motsvarande
tillämpning. Lag (1979:340).

99 §  Gäldenär vare berättigad att av konkursboet erhålla vad som
erfordras för resa och uppehälle, när han enligt vad i denna lag stadgas
har att inställa sig hos konkursdomaren eller annorstädes, dock ej mera,
om han vistas utom rättens domsaga, än som tarvades, om han uppehölle sig
därinom å ort, där han sist vistades. Vad nu sagts gäller även
beträffande sådan förutvarande ställföreträdare som avses i 96 §.

Angående ersättning till gäldenären för inställelse vid sammanträde i
anledning av anmärkning mot efterbevakning stadgas i 111 §.

Annan än den som avses i första stycket är berättigad att av konkurs
boet erhålla ersättning för inställelse enligt 93 § andra stycket efter
vad konkursdomaren prövar skäligt. Lag (1979:340).

5 kap. Om bevakning av fordringar i konkurs

100 §  I konkurs får endast fordran som uppkommit innan konkursbe  slutet
meddelades göras gällande, om ej annat följer av 21 § eller annan
bestämmelse.

Fordran må i konkurs göras gällande, ändå att den är beroende av vill
kor eller ej förfallen till betalning.

Pensionsfordran må icke göras gällande till den del den gäldas av
pensionsstiftelse. Lag (1975:244).

100 a §  Den som enligt 29 a § skall anses som närstående till gälde
nären får i konkurs icke göra gällande fordran på lön, arvode eller
pension i vidare mån än som kan anses skäligt med hänsyn till gjord
arbetsinsats, verksamhetens lönsamhet och omständigheterna i övrigt och i
intet fall för längre tid tillbaka än ett år innan konkurs  ansökningen
gjordes. Lag (1975:244).

101 §  Inom den för bevakning av fordringar utsatta tid har borgenär att
hos konkursdomaren skriftligen anmäla sin fordran; gör borgenär anspråk
på förmånsrätt, skall han i bevakningsinlagan jämväl angiva den rätt han
i sådant avseende vill göra gällande. Vid inlagan foge borgenär i
huvudskrift eller styrkt avskrift de handlingar han vill åberopa till
stöd för sin talan.

I bevakningsinlaga böra borgenärens namn, yrke, boningsort och post
adress angivas.

Bevakningsinlaga jämte därvid fogade handlingar skall ingivas i två
exemplar.

Att fordran som omfattas av lagen (1970:741) om statlig lönegaranti vid
konkurs i vissa fall bevakas genom förvaltaren är särskilt före  skrivet.
Lag (1975:1263).

102 §  Så snart bevakningstiden gått till ända, överlämne konkurs
domaren det ena exemplaret av de inkomna bevakningshandlingarna till
förvaltaren, som har att skyndsamt upprätta en förteckning, utvisande för
varje bevakad fordran dess belopp och, om förmånsrätt yrkats, den
åberopade grunden därför samt den plats i förmånsrättsordningen, som
enligt det framställda yrkandet skulle tillkomma fordringen. Förteck
ningen skall upprättas i två exemplar, av vilka det ena skall biläggas de
till förvaltaren överlämnade bevakningshandlingarna och det andra
tillställas konkursdomaren för att jämte det andra exemplaret av hand
lingarna vara att tillgå hos honom. Lag (1979:340).

103 § Efter bevakningstidens utgång bestämme konkursdomaren utan dröjsmål
efter samråd med förvaltaren ej mindre viss tid, inom vilken anmärkningar
må framställas mot de bevakade fordringarna, och ställe, varest de till
förvaltaren överlämnade bevakningshandlingarna skola hållas tillgängliga
för granskning, än även tid och ställe för det borgenärssammanträde, som
enligt 108 § skall hållas inför konkurs  domaren, därest anmärkningar
framställas. Avgörandet får träffas före utgången av bevakningstiden, om
det lämpligen kan ske.

Anmärkningstiden skall bestämmas till minst två, högst fyra veckor från
bevakningstidens utgång. Om det med hänsyn till förhållandena i konkursen
är erforderligt, får dock längre anmärkningstid fastställas. Det i 108 §
omförmälda sammanträde må icke hållas tidigare än två eller senare än
fyra veckor från utgången av anmärkningstiden. Lag 1979:340).

104 §  Förvaltare åligge att granska bevakningshandlingarna samt, om han
finner anledning till jäv mot yrkande om betalnings- eller för  månsrätt,
till konkursdomaren inom den jämlikt 103 § för framställande av
anmärkningar utsatta tid inkomma med anmärkningsskrift; börande därvid
fogas i huvudskrift eller styrkt avskrift de handlingar för  valtaren
vill åberopa till stöd för framställd anmärkning.

Rätt att göra anmärkning mot bevakning tillkomme jämväl borgenär, som
bevakat fordran i konkursen, så ock gäldenären; och skall i avseende härå
vad ovan är stadgat om anmärkning av förvaltare äga motsvarande
tillämpning.

Anmärkningsskrift jämte därmed fogade handlingar skall ingivas i två
exemplar.

105 §  Göres anmärkning av någon av dem, som äro därtill berättigade,
gälle det även för de andra, ändå att de ej deltagit i anmärkningen.

106 §  Borgenär, mot vars bevakning anmärkning ej i föreskriven ord  ning
framställts, njute till godo den betalnings- och förmånsrätt han yrkat.
Har yrkande om förmånsrätt lämnats utan anmärkning, må sådant dock ej
lända till förfång för dem, som enligt lag hava företrädesrätt till
betalning ur viss egendom; och vare yrkande om förmånsrätt, ändå att
anmärkning däremot ej framställts, utan verkan, om yrkandet ej av  ser
någon i lag stadgad förmånsrätt.

107 §  Efter anmärkningstidens utgång skall konkursdomaren ofördröj
ligen till varje borgenär, mot vars bevakning anmärkning är framställd
och vars adress är känd, med posten översända avskrift av anmärknings
skriften i vad den rör hans bevakning med erinran om tid och ställe för
det i 108 § omförmälda borgenärssammanträde. Lag (1979:340).

108 § De tvistefrågor, som uppkommit därigenom att anmärkningar fram
ställts och som ej blivit förlikta genom medverkan av förlikningsman som
avses i 50 a § eller på annat sätt, skola företagas till hand  läggning
vid borgenärssammanträde inför konkursdomaren. Därvid äga förvaltaren,
borgenärerna och gäldenären föra talan; och böra de borgenärer, mot
vilkas bevakningar anmärkning gjorts, ingiva skrift  liga svaromål och
bifoga de handlingar, som styrka deras talan.

Förvaltaren skall vara tillstädes vid sammanträdet, så framt han ej har
laga förfall; dock vare hans utevaro ej hinder för ärendets hand
läggning.

Konkursdomaren skall vid sammanträdet utreda tvistefrågorna och söka
åstadkomma förlikning. Om alla närvarande medgiva att anmärkning
förfaller eller inskränka den eller uppdraga åt förvaltaren att sluta
förlikning med borgenär mot vars bevakning anmärkning gjorts, gäller det
även för den som uteblivit. Äro både borgenär och borgensman eller annan
som förutom gäldenären ansvarar för borgenärens fordran när  varande och
kunna de icke enas, gäller borgenärens mening, om ej de andra lösa ut
honom eller ställa betryggande säkerhet för fordringen.

Finnes anmärkning, varom förlikning ej blivit träffad, skall frågan
hänskjutas till rätten. Konkursdomaren skall vid sammanträdets slut
bestämma när rättens handläggning av tvistefrågorna skall äga rum. Om det
är möjligt, skall handläggningen ske omedelbart i anslutning till
sammanträdet. Tvistefrågor som ej behandlas omedelbart av rätten skall
sättas ut att förekomma viss dag inom fyra veckor efter sammanträdet
eller, om särskilda skäl föreligga, senare dag. Lag (1979:340).

109 §  Tvistefrågor angående bevakade fordringar skola ofördröjligen av
rätten företagas till prövning och, så vitt ske kan, på en gång av
göras. Tarva vissa fordringar längre tid för att utredas och styrkas,
varde särskilt dömt över de tvistefrågor, som kunna tidigare avgöras;
beror någon borgenärs anspråk på annan rätts prövning, må det ej vålla
uppehåll utan fastställe domstolen, där konkursen är anhängig, hans rätt
i konkursen för det belopp, som kan varda bestämt genom dom i den
särskilda rättegången.

När ackordsförslag upptagits, får rättens prövning enligt första stycket
uppskjutas till dess ackordsfrågan blivit avgjord, om det finnes
ändamålsenligt. Lag (1970:848).

110 §  Förlikning angående anmärkning, som framställts mot bevakad
fordran, må ej ingås annorledes än i 108 § sägs, utan så är att alla,
vilkas rätt är beroende av förlikningen, samtycka därtill.

111 § Vill borgenär efter utgången av den för bevakning av fordringar
utsatta tid anmäla fordran, må det ske i den ordning, som i 101 § är
stadgad angående bevakning.

Då efterbevakning sålunda gjorts, överlämne konkursdomaren genast det ena
exemplaret av bevakningshandlingarna till förvaltaren; låte ock en gång i
Post- och Inrikes Tidningar och den eller de ortstidningar, som bestämts
för offentliggörande av kungörelser om konkursen, kungöra, att
efterbevakning skett, så ock viss tid, inom vilken anmärkningar må
framställas mot bevakningen, ställe, varest de till förvaltaren över
lämnade bevakningshandlingarna skola hållas tillgängliga för gransk  ning
samt tid och ställe för sammanträde inför konkursdomaren, därest i
anledning av anmärkning sammanträde varder erforderligt.

Anmärkningstiden må ej utgöra mindre än två eller mera än fyra veckor
från den dag ovanberörda kungörelse infördes i Post- och Inrikes Tid
ningar. Sammanträdet inför konkursdomaren skall hållas inom fyra veckor
från anmärkningstidens utgång.

Om innehållet i kungörelsen åligge konkursdomaren att med posten avsända
meddelande till gäldenären och, där den efterbevakandes adress är känd,
till denne ävensom särskilt underrätta förvaltaren.

I övrigt lände beträffande efterbevakning i tillämpliga delar till
efterrättelse vad ovan stadgats om bevakning.

Hava flere efterbevakningar gjorts, skola de, såvitt ske kan, hand
läggas gemensamt.

Ersättning till förvaltare och gäldenären för inställelse vid samman
träde i anledning av anmärkning mot efterbevakning skall gäldas av
borgenär, som gjort efterbevakningen; och vare borgenären jämväl skyldig
att gottgöra kostnaden för kungörelse och annan underrättelse om
efterbevakningen. Hava flere borgenärer gjort efterbevakning, svare de en
för alla och alla för en för kostnad, som är gemensam för efter
bevakningarna. Lag (1979:340).

112 § har upphört att gälla genom lag (1979:340).


113 §  Talan mot dom, varigenom anmärkning mot bevakning ogillats, må
fullföljas ej mindre av förvaltaren än av borgenär och gäldenären. Lag
(1979:340).

114 §  Varder dom, varigenom anmärkning mot bevakning ogillats, ändrad av
högre rätt, gälle det även för dem, som icke sökt ändring i domen.

115 §  Genom dom i tvist angående bevakad fordran vare allenast av
gjort, vilken rätt i konkursen tillkommer fordringen.

116 §  Borgenär, som bevakat fordran i konkurs, vare på yrkande av annan
borgenär, förvaltaren eller gäldenären pliktig att med ed be  tyga, att
fordringen icke, honom veterligen, tillkommit av svek eller bedrägeri
utan är riktig, sådan den av honom blivit uppgiven.

Vill borgenär avlägga sådan ed, ändå att yrkande därom ej framställts,
stånde det honom fritt.

Har borgenären angående fordringen i ett eller annat avseende lämnat
uppgifter, som han ej kan inbegripa under eden, må han vid edens av
läggande göra rättelse i sin bevakning.

Skall eden avläggas av förmyndare eller målsman eller eljest av någon,
som är satt att företräda borgenären, varde den därefter lämpad; vare ock
i sådant fall rätte sakägaren pliktig att själv fullgöra edgången, där
det yrkas och kan ske samt konkursdomaren ej finner sådana sär  skilda
omständigheter föreligga, att anledning till edgången saknas.

Dör borgenären innan eden blivit av honom avlagd, vare den, som träder i
hans ställe, pliktig att avlägga eden; och varde eden därefter lämpad.

117 §  Yrkande, att borgenär skall avlägga ed, som i 116 § sägs, skall
göras hos konkursdomaren i skriftlig inlaga, som ingives i två exemp  lar
inom den för framställande av anmärkningar mot borgenärens bevak  ning
utsatta tid. Ej må sådant yrkande väckas i bevakningsinlaga eller i
anmärkningsskrift.

Konkursdomaren förelägge borgenär, mot vilken yrkandet framställts, att
inom viss tid av högst en månad från det han erhållit del av
föreläggandet fullgöra edgången och inkomma med bevis därom.

Kan borgenären ej inom den föreskrivna tiden fullgöra vad honom ålagts,
men visar han inom samma tid laga förfall, förelägge konkurs  domaren
honom ny tid.

Inlagan jämte föreläggande, som nu sagts, skall delgivas borgenären, och
äge härvid vad i rättegångsbalken är stadgat om delgivning av stämning i
tvistemål motsvarande tillämpning. Delgivning skall verk  ställas så
skyndsamt omständigheterna medgiva. Lag (1946:809).

118 §  Då edgångsföreläggande, som avses i 117 §, blivit meddelat, skall
konkursdomaren ofördröjligen underrätta förvaltaren därom.

Bevis, att borgenär fullgjort honom förelagd edgång, skall så snart det
inkommit till konkursdomaren av honom överlämnas till förvaltaren. Har
edgångsbevis inkommit till konkursdomaren i fall, som avses i 116 § andra
stycket, varde ock det bevis överlämnat till förvaltaren. Lag (1979:340).


119 §  Borgenärsed skall avläggas inför konkursdomare eller allmän
underrätt. Vistas borgenären utom riket, stånde honom ock fritt att i
landet, där han vistas, avlägga eden hos svenska beskickningen eller
inför den domstol eller myndighet, inför vilken enligt det landets lag
sådan edgång må fullgöras.

120 § Försummar borgenär att inom föreskriven tid till konkursdomaren
inkomma med bevis, att borgenären fullgjort honom förelagd edgång, må
innan sådant bevis inkommit fordringen ej komma i betraktande såsom
bevakad i konkursen; dock varde, där anmärkning mot bevakningen är gjord,
tvistefrågan prövad i laga ordning och gälle om utdelning för fordringen
vad därom är i 6 kap. stadgat. Lag (1979:340).

121 §  Fordran hos gäldenären som får göras gällande i konkursen kan av
borgenären användas till kvittning mot fordran som gäldenären hade mot
honom när konkursbeslutet meddelades. Detta gäller dock ej, om kvittning
var utesluten utom konkurs på grund av fordringarnas be  skaffenhet.

Är fordran beroende av sådant villkor att borgenären icke äger utfå
fordringsbeloppet om ej viss omständighet inträffar, skall borgenären
fullgöra sin förpliktelse, oaktat han annars ägt kvitta. Om han, innan
kungörelse om slututdelning utfärdas, visar att villkoret uppfyllts, äger
han emellertid återfå motsvarande belopp, i den mån det ej över  stiger
vad han har att fordra. Finnes anledning antaga att villkoret kommer att
uppfyllas senare, skall för borgenären beräknat belopp av  sättas vid
slututdelningsförslagets upprättande.

Fordran mot gäldenären som förvärvats genom överlåtelse från tredje man
senare än tre månader före den i 29 § angivna fristdagen får ej användas
till kvittning mot fordran som gäldenären hade när borgenären förvärvade
sin fordran. Detsamma gäller, om fordran mot gäldenären förvärvats
tidigare genom sådant fång och borgenären då hade skälig anledning antaga
att gäldenären var insolvent.

Borgenär, som satt sig i skuld till gäldenären under sådana omständig
heter att det är att jämställa med betalning med annat än sedvanliga
betalningsmedel, får ej kvitta, i den mån sådan betalning hade kunnat
bliva föremål för återvinning. Lag (1975:244).

121 a §  Fordran på ersättning vilken tillkommer borgensman eller annan
med anledning av förpliktelse som han infriat (regressfordran) anses vid
tillämpning av 121 § ha förvärvats när hans förpliktelse grundades.

För rätt att kvitta kräves ej, att fordringen bevakas i konkursen. När
kvittning ej får ske, äger borgenären likväl på sin skuld avräkna vad som
bort tillkomma honom som utdelning i konkursen, om hans fordran hade
bevakats i rätt tid.

Överlåter boet fordran så att borgenär därigenom förlorar rätt till
kvittning, skall boet gottgöra borgenären därför. Lag (1975:244).

122 §  Fordran, som blivit av borgenär beedigad efter ty ovan är sagt,
varde utan hinder därav prövad av rätten, då sådan prövning i laga
ordning påkallats.

123 § Borgenär, som till säkerhet för fordran har panträtt i fast eller
lös egendom, vare för tillgodonjutande av rätt till betalning ur den
egendom, som sålunda häftar för fordringen, icke skyldig att be  vaka
fordringen i konkursen.

Borgenär, varom i första stycket förmäles, vare, där det äskas, plik  tig
att fästa sin fordran med sådan ed, som i 116 § sägs. Å edgången skola
föreskrifterna i 116-119 §§ äga motsvarande tillämpning; dock skall
beträffande tiden för edgångsyrkandes framställande gälla, att det må
väckas intill dess borgenären uppburit betalning för sin ford  ran, och
må delgivning av edgångsföreläggande ej ske enligt 15 § del
givningslagen. Edgångsyrkandet vare förfallet, där ej underrättelse, som
i 118 § första stycket sägs, eller annat bevis, att edgångsföre  läggande
meddelats, kommit förvaltaren tillhanda innan kungörelse om framläggande
av slututdelningsförslag utfärdats.

Försummar borgenären att inom föreskriven tid till konkursdomaren inkomma
med bevis, att borgenären fullgjort honom förelagd edgång, varde den
egendom, vari panträtten äger rum, såsom annan konkursboets egendom av
förvaltaren omhändertagen; och gälle angående borgenärens rätt till
betalning vad därom är i 6 kap. stadgat. Lag (1979:340).

124 §  Har icke någon fordran bevakats inom den för bevakning av
fordringar utsatta tid, meddele konkursdomaren genast beslut om
avskrivning av konkursen.

Innan egendomen i boet återställes till gäldenären, skall förvaltaren av
densamma, så vitt den förslår, betala konkurskostnaderna och den gäld,
som boet eljest må hava åsamkat sig.

6 kap. Om utdelning

125 §  Sedan den jämlikt 103 § utsatta tid för framställande av an
märkningar mot bevakade fordringar gått till ända och, där anmärkning
gjorts, det i 108 § omförmälda borgenärssammanträde hållits, skall av
boets penningmedel, i den mån de ej åtgå till bestridande av konkurs
kostnaderna eller till betalning av gäld, som boet eljest åsamkat sig,
utdelning till borgenärerna äga rum enligt vad nedan närmare bestäm  mes.


126 §  På förvaltaren ankomme att bestämma, när utdelning skall äga rum.

Finnes tillgång till gäldande av tio för hundra av bevakade ford  ringar,
som ej utgå med förmånsrätt, må dock förvaltaren ej låta med utdelning
för dessa fordringar anstå, med mindre särskilda skäl före  ligga.

Kan utdelning till borgenärer, som hava förmånsrätt och icke jämlikt 143
§ lyft betalning för sina fordringar, lämpligen äga rum, må sådan
utdelning ej uppskjutas i avbidan på utdelning till andra borgenärer.

Sedan all konkursboets tillgängliga egendom blivit förvandlad i
penningar, skall slututdelning ske; dock må ej kungörelse om sådan
utdelning utfärdas före utgången av tid, inom vilken borgenär har att
ingiva bevis därom att honom förelagd edgång, som i 116 eller 123 § sägs,
blivit fullgjord. I fall, varom i 70 § andra stycket eller 71 § femte
stycket förmäles, utgöre den omständigheten, att där avsedd egendom icke
blivit försåld, ej hinder för slututdelning. Lag (1979:340).

127 § Är ackordsförslag beroende på prövning, kan förvaltaren, i den mån
det föranledes av förslaget, låta anstå med utdelning till dess
ackordsfrågan blivit avgjord. Lag (1979:340).

128 §  Då utdelning skall ske, åligge förvaltaren att uppgöra utdel
ningsförslag.

Utdelningsförslag skall för varje däri upptagen borgenär angiva beloppet
av hans fordran med den ränta, varå utdelning må vara att beräkna, den
förmånsrätt, som må vara med fordringen förenad, samt den utdelning, som
belöper på fordringen. Föreligger omständighet, som jämlikt 141 § andra
stycket medför inskränkning i borgenärs rätt att lyfta på hans fordran
belöpande utdelning, eller har borgenär enligt 143 § uppburit betalning,
varde det ock anmärkt i förslaget.

Utdelningsförslag skall vara åtföljt av redogörelse för förvaltningen av
egendom, för vilken till utdelning avsedda medel influtit. Av redo
görelsen skall framgå, huru mycket genom försäljning eller annorledes
influtit för egendomen, samt, där ej hela detta belopp enligt försla  get
utdelas, för vilka andra ändamål återstoden tagits i anspråk. Hava medel,
som avses i förslaget, influtit för egendom, vari särskild för  månsrätt
funnits, skola nu föreskrivna uppgifter lämnas särskilt för den egendom.
Lag (1979:340).

129 § Sedan utdelningsförslag upprättats, skall förslaget med därtill
hörande förvaltningsredogörelse hållas tillgängligt för granskning å tid
och ställe som bestämmes av förvaltaren. När fråga är om förslag till
slututdelning, skall förvaltaren bestämma tid och ställe efter samråd med
tillsynsmyndigheten. Förvaltaren låte en gång i Post- och Inrikes
Tidningar och den eller de ortstidningar, som bestämts för
offentliggörande av kungörelser om konkursen, kungöra, att utdelnings
förslag upprättats, så ock från och med vilken dag samt var det kommer
att hållas tillgängligt. I kungörelsen skall ock nämnas, att den, som
vill klandra förslaget, har att anmäla sitt klander på sätt och inom tid,
som stadgas i 130 §.

Det åligger förvaltaren att ofördröjligen efter utfärdandet av ovan
nämnda kungörelse dels tillställa konkursdomaren och tillsynsmyndig
heten ett exemplar av utdelningsförslaget och förvaltningsredogörel  sen,
dels ock till gäldenären och varje i förslaget upptagen borgenär, vars
adress är känd, med posten översända meddelande om innehållet i
kungörelsen; och varde borgenär tillika underrättad om den utdelning, som
är för honom beräknad i förslaget.

Förvaltaren har därjämte att så snart ske kan tillställa konkursdoma  ren
och tillsynsmyndigheten ett exemplar av de tidningar, i vilka kungörelsen
varit införd.

Då kungörelse om slututdelning utfärdas, skall underrättelse därom
samtidigt meddelas konkursdomaren och tillsynsmyndigheten. Lag
(1979:340).

130 § Klander mot utdelningsförslag skall skriftligen anmälas hos
konkursdomaren inom trettio dagar från den dag, då förslaget enligt
kungörelsen därom först varit tillgängligt för granskning. I klander
skriften skall angivas, i vilket avseende ändring i förslaget yrkas; är
sådant ej iakttaget, må klandret ej upptagas.

Varder klander upptaget, utsätte konkursdomaren dag för målets hand
läggning vid rätten samt låte den utsatta dagen minst tio dagar förut
kungöras en gång i Post- och Inrikes Tidningar och den eller de orts
tidningar, som bestämts för offentliggörande av kungörelser om kon
kursen; underrätte ock särskilt tillsynsmyndigheten, förvaltaren och den,
som anmält klandret, samt, där klandret avser utdelning till viss
borgenär, som icke anmält klandret, denne.

Vid målets handläggning bör förvaltaren vara tillstädes.

De för målets prövning nödiga handlingar skola genom förvaltarens för
sorg tillställas konkursdomaren för att tillhandahållas rätten. Lag
(1979:340).

131 §  Bifalles av borgenär väckt klander mot utdelningsförslag i vad det
avser utdelning till viss annan borgenär, gälle det ock till för  mån för
dem, som icke deltagit i klandret.

132 §  Har borgenär bevakat fordran efter utgången av den för bevak  ning
av fordringar utsatta tid, skall utdelning för den fordran be  räknas i
utdelningsförslag, om vars framläggande kungörelse utfärdas sedan
bevakningsinlagan genom konkursdomarens försorg kommit förvalta  ren
tillhanda eller borgenären hos denne visat, att bevakning skett.

Av medel, som ej äro upptagna i äldre utdelningsförslag än i första
stycket avses, varde först, såvitt de förslå, tilldelat borgenären så
mycket, som skulle hava tillagts honom, därest han bevakat sin fordran
inom den utsatta bevakningstiden; och tage han därefter med övriga
borgenärer del i vad som kan återstå. Lag (1979:340).

133 §  Ha flera utfäst eller eljest ådragit sig solidariskt betal
ningsansvar och är skulden delvis betald, skall utdelning för borge
närens återstående fordran i sådan gäldenärs konkurs beräknas på ford
ringens belopp utan avdrag för avbetalning som medgäldenär gjort, om
avbetalningen skett genom ackord, konkurs eller annan fördelning av
insolvent medgäldenärs bo eller om den skett senare än tre månader före
den i 29 § angivna fristdagen. Detsamma gäller vid avbetalning i annat
fall av medgäldenär, i den mån avbetalningen medfört rätt för denne att
söka tillbaka beloppet av konkursgäldenären (regressrätt).

Har konkursgäldenären infriat medgäldenärs regressfordran och äger
återvinning därav ej rum, skall dock avdrag ske.

Om utdelningen överstiger borgenärens fordran, fördelas överskottet
enligt vad som följer av gäldenärernas inbördes ansvarighet för ford
ringen.

Hur utdelning för fordran hos handelsbolag beräknas i bolagsmans kon
kurs är föreskrivet i 19 § lagen (1895:64) om handelsbolag och enkla
bolag. Lag (1975:244).

134 §  När avbetalning skett på fordran för vilken flera äro soli
dariskt ansvariga och utdelning till borgenären enligt 133 § skall
beräknas på högre belopp än den kvarstående fordringen, skall utdel  ning
beräknas gemensamt för borgenären och medgäldenär som har re
gressfordran. Borgenären har företräde till betalning framför med
gäldenären. Ha flera medgäldenärer rätt till betalning av det som
återstår sedan borgenären fått sitt, fördelas överskottet mellan dem
enligt den grund som anges i 133 § tredje stycket.

Första stycket gäller i tillämpliga delar även när medgäldenär gör
gällande regressfordran med anledning av vad han framdeles kan komma att
betala utöver vad som bör belöpa på honom. Lag (1975:244).

134 a §  Om borgenär lyfter utdelning i fall då konkursgäldenären ställt
säkerhet i sin egendom för regressfordran som solidariskt ansvarig
medgäldenär kan få mot honom, minskas medgäldenärens rätt att begagna
säkerheten med utdelningens belopp, i den mån utdelningen be  räknats på
belopp som svarar mot säkerhetens värde.

Första stycket har motsvarande tillämpning, när konkursgäldenären har
fordran hos medgäldenären som denne kunnat använda till kvittning. Lag
(1975:244).

134 b §  Om solidariskt ansvarig medgäldenär betalt skulden senare än tre
månader före den i 29 § angivna fristdagen, skall utdelning för
regressfordran, som han därigenom fått, beräknas på samma belopp som
skolat tillämpas i fråga om utdelning till borgenären, om skulden ej
betalts. Har annan solidariskt ansvarig medgäldenär regressfordran med
anledning av tidigare avbetalning, skall dock utdelningen fördelas mellan
medgäldenärerna enligt den grund som anges i 133 § tredje stycket. Lag
(1975:244).

134 c §  Om solidariskt ansvarig gäldenär försatts i konkurs som ej
avslutats innan medgäldenär försättes i konkurs, har den förres kon
kursbo rätt till andel i överskott enligt 133 § tredje stycket även om
regressfordringen ej bevakats i medgäldenärens konkurs. Lag (1975:244).

135 §  Vad ovan har sagts med avseende på solidariskt betalnings  ansvar
har motsvarande tillämpning i fall där borgenären fått pant eller annan
säkerhet i tredje mans egendom. Lag (1975:244).

136 §  Är fordran beroende av sådant villkor, att borgenären icke äger
utbekomma fordringsbeloppet, så vida ej viss omständighet inträffar,
skall utdelning för fordringen beräknas i utdelningsförslag, som ej avser
slututdelning i konkursen. Då slututdelning företages, skall sådan
fordran ej komma i betraktande, om det saknas anledning antaga att
villkoret kommer att uppfyllas. Om fordringen enligt vad nu sagts icke
kommer i betraktande, skall vad vid tidigare utdelning beräknats för
fordringen gå till fördelning emellan andra borgenärer. Lag (1975:244).

137 §  Utdelning för fordran, i avseende å vilken borgenären förelagts
sådan edgång, som i 116 eller 123 § sägs, skall, ändå att edgången ej
fullgjorts, beräknas i utdelningsförslag, som ej avser slututdelning i
konkursen. Då slututdelning företages, må sådan fordran ej komma i be
traktande, med mindre innan kungörelse om framläggande av utdelnings
förslaget utfärdats bevis, att eden avlagts, genom konkursdomarens
försorg kommit förvaltaren tillhanda eller borgenären hos denne styrkt,
att sådant bevis tillställts konkursdomaren; och skall, där fordringen
enligt vad nu sagts icke må komma i betraktande, vad vid tidigare
utdelning må hava beräknats för fordringen gå till fördelning emellan
andra borgenärer.

Har i fall, då edgångsföreläggande meddelats borgenär, som till säker
het för sin fordran har panträtt i fast eller lös egendom, borgenären
föranstaltat om egendomens försäljning, äge han ej uppbära betalning ur
egendomen, innan föreläggandet fullgjorts; och skall förty vad av
köpeskillingen å borgenärens fordran belöper intill dess föreläggandet
fullgjorts eller den därför föreskrivna tid tilländagått insättas i
riksbanken eller annan bank, varom borgenären och förvaltaren enas. Lag
(1979:340).

138 § För fordringar, som ej utgå med förmånsrätt, skall, om ränta är
utfäst eller eljest lagligen äger rum, ränteberäkning mellan borge
närerna inbördes upphöra från den dag, då beslutet om konkurs med
delades; dock skall ränta beräknas till den dag, från vilken tiden för
klander mot utdelningsförslag, vari sådan fordran upptagits, är att
räkna, där boet förslår till gäldande av mer än kapitalbeloppet av alla
bevakade fordringar, och skall i sådant fall å fordran, för vilken ränta
ej är utfäst eller eljest lagligen äger rum, ränta beräknas enligt 5 §
räntelagen (1975:635) från den dag, då nämnda beslut meddelades, till den
dag, från vilken klandertid såsom nyss är sagt skall räknas.

Å fordran, som utgår med förmånsrätt, skall, om ränta är utfäst eller
eljest lagligen äger rum, beräknas ränta till den dag, från vilken tiden
för klander mot utdelningsförslag, vari fordringen upptagits är att
räkna, där borgenären ej enligt 143 § därförinnan uppburit betal  ning.
Löper fordran, varom nu är fråga, ej med ränta, varde ändock ränta enligt
5 § räntelagen därå beräknad från den dag, då beslutet om konkurs
meddelades.

Utgår fordran, som icke löper med ränta före förfallodagen, icke fullt
eller med förmånsrätt och var fordringen icke förfallen den dag, då
beslutet om konkurs meddelades, skall utdelning för fordringen beräk  nas
å det belopp, som efter en räntefot av fem för hundra om året ut  gör
sådan fordrans värde å samma dag. För fordran, som nyss sagts och som
utgår fullt eller med förmånsrätt, skall, där fordringen icke var
förfallen den dag, från vilken tiden för klander mot utdelningsför  slag,
vari fordringen upptagits, är att räkna, utdelning beräknas å det belopp,
som efter nyss angivna grund utgör fordringens värde sist  nämnda dag;
har för sådan fordran betalning jämlikt 143 § tidigare uppburits och var
fordringen icke då förfallen, skall utdelningen beräknas efter
fordringens värde å betalningsdagen. Lag (1979:193).

139 §  Vid upprättande av utdelningsförslag skola förmåner, som ej utgå i
penningar, uppskattas efter ortens pris.

Fordran på pension, som icke är förfallen till betalning den dag, från
vilken tiden för klander mot utdelningsförslag är att räkna, uppskat  tas
till det belopp, som motsvarar upplupen del av pensionsutfästelsen nämnda
dag. Uppskattningen sker med ledning av 2 och 3 §§ lagen den 9 juni 1967
(nr 531) om tryggande av pensionsutfästelse m.m. Fordran på ränta eller
annan förmån, som skall utgå under någons livstid och som icke är
förfallen till betalning förstnämnda dag, uppskattas med led  ning av 3 §
angivna lag. Lag (1967:533).

140 §  Varder gäldenär, som i konkurs erhållit ackord, ånyo försatt i
konkurs innan ackordet fullgjorts, vare borgenär, vars fordran ned  satts
genom ackordet, berättigad till utdelning för fordringens hela
ursprungliga belopp med avdrag av vad han redan må hava uppburit; dock
äge han icke uppbära mer än vad enligt ackordet tillkommer honom.

Vad sålunda stadgats skall äga motsvarande tillämpning, där gäldenären
erhållit ackord enligt ackordslagen (1970:847). Lag (1979:340).

141 § Borgenär äge innan tid för klander mot utdelningsförslag är ute ej
annorledes än mot borgen lyfta vad honom i förslaget tillagts; ej heller
må, om klander väckts, borgenär, vars rätt beröres av klandret,
annorledes än mot borgen lyfta utdelning förrän klandret blivit genom
laga kraftägande beslut avgjort.

Är fordran beroende av villkor, som i 136 § avses, eller är, där borgenär
förelagts sådan edgång, som i 116 eller 123 § sägs, edgången ej
fullgjord, må utdelning för fordringen ej lyftas. Samma lag vare i fråga
om fordran, som är tvistig; dock att borgenär, vars fordran är fastställd
genom beslut, som ej äger laga kraft, må mot borgen lyfta vad på
fordringen belöper. Utdelning för fordran, som bevakats efter utgången av
den för bevakning av fordringar utsatta tid, må ej lyftas under tiden för
framställande av anmärkningar mot bevakningen.

Finnes borgenär, som lyft utdelning, skyldig att till konkursboet
återbära vad han uppburit, skall han gälda ränta därå. Räntan beräknas
enligt 5 § räntelagen (1975:000) från den dag då medlen lyftes till och
med den dag då skyldighet att återbära medlen inträder och enligt 6 §
räntelagen för tiden därefter. Lag (1975:646).

142 §  Då borgenär lyfter medel, som i förslag till slututdelning
tillagts honom, vare han ock berättigad till den ränta, som å medlen
upplupit från den dag, från vilken tiden för anställande av klander mot
förslaget är att räkna.

143 §  Har borgenär förmånsrätt enligt 10 § förmånsrättslagen (1970:979),
må honom medgivas att, innan utdelning enligt vad ovan är stadgat äger
rum, lyfta betalning för sin fordran, i den mån tillgängliga medel
därtill finnas.

Har borgenär förmånsrätt i viss egendom, må honom medgivas lyftning, som
i första stycket sägs, av medel, som inflyta för den egendom.

Övriga förmånsberättigade borgenärer äge ock lyfta betalning såsom ovan
är sagt, i den mån medel, som ej böra beräknas för lyftning enligt
bestämmelserna i första och andra styckena, lämna tillgång därtill.

Ändå att borgenär lyft betalning för sin fordran, skall han upptagas i
utdelningsförslag, då sådant upprättas enligt ovan meddelade bestäm
melser. Lag (1975:1251).

144 §  Lyftning enligt 143 § må ej medgivas borgenär, med mindre han
bevakat sin fordran i konkursen, där det enligt denna lag åligger honom,
ävensom ställer borgen för att medlen återbäras i händelse han finnes ej
vara berättigad att i utdelning behålla vad han fått lyfta. Förvaltaren
må dock eftergiva borgen, om skäl därtill finnas; och vare kronan ej
skyldig att ställa borgen.

Vad i 141 § tredje stycket är stadgat om skyldighet att gälda ränta å
medel, som återbäras, skall äga mot svarande tillämpning vid åter  bäring
av medel, som borgenär enligt 143 § fått lyfta. Lag (1979:340).

145 §  På förvaltaren ankomme att pröva, huruvida lyftning må medgivas i
de fall, som omförmälas i 143 §. Vägras lyftning, äge borgenären
hänskjuta frågan till konkursdomarens prövning; och meddele denne beslut
i frågan.

145 a § Om betalning har utfallit på ett företagshypoteksbrevs belopp,
skall förvaltaren anmäla detta till inskrivningsmyndigheten. Anmälan
skall ske sedan tiden för klander mot framlagt utdelningsförslag har gått
ut eller väckt klander har avgjorts genom beslut som har vunnit laga
kraft. Tillsammans med anmälningen skall förvaltaren sända in
utdelningsförslaget eller annan handling som visar fördelningen. Kan det
antas att inteckningsborgenären kommer att tillerkännas ytterligare
betalning, skall anmälan ske först sedan det har blivit avgjort om sådan
betalning skall utgå.

När inteckningsborgenären lyfter betalning, skall detta antecknas på
hypoteksbrevet. Lag (1984:652).

146 § Då förslag till slututdelning enligt utfärdad kungörelse först är
att tillgå för granskning, anses konkursen avslutad, ändå att tvist om
bevakad fordran eller fråga om underhåll åt gäldenären eller om arvode
till förvaltare ännu ej är slutligen avgjord eller någon ytter  ligare
tillgång, i följd av rättegång eller annorledes, sedermera kan uppkomma
för konkursboet.

Utan hinder av att konkursen avslutats må ackordsförslag som ingivits
tidigare prövas enligt vad som stadgas i 7 kap. Lag (1979:340).

147 §  Har, då två månader förflutit från det förslag till slututdel
ning vunnit laga kraft eller, där klander mot förslaget väckts, kland
ret blivit genom laga kraftägande beslut avgjort, borgenär, som är be
rättigad att utan borgen lyfta honom i nämnda eller tidigare utdel
ningsförslag tillagda medel, icke begagnat sig av sin lyftningsrätt,
skall förvaltaren till borgenären, om hans adress är känd, på borge
närens bekostnad med posten översända meddelande om det belopp, som
sålunda må lyftas av borgenären, och varest medlen finnas att lyfta. I
meddelandet skall intagas erinran om vad i 148 a § stadgas. Lag
(1941:142).

148 §  Varda efter konkursens avslutande medel tillgängliga för utdel
ning, åligge förvaltaren att utdela dem till borgenärerna, så ock att
avgiva redovisning för förvaltningen av medlen; skolande därvid de i
denna lag om utdelning ävensom om redovisning vid slututdelning givna
stadganden lända till efterrättelse. Efter framställning av förvalta  ren
äge dock konkursdomaren, om han med hänsyn till de med en utdel  ning
förenade kostnaderna finner sådan icke lämpligen böra äga rum, förordna,
att medlen i stället för att utdelas skola överlämnas till gäldenären.
Lag (1979:340).

148 a §  Har borgenär icke inom två år från det förslag till slutut
delning eller beslut i anledning av klander mot förslaget vunnit laga
kraft eller, om han först senare blivit berättigad att utan borgen lyfta
honom tillagda medel, inom två år därefter anmält sig att lyfta dem, vare
han förlustig utdelningen; och skola medlen fördelas mellan de
borgenärer, som bevarat sin rätt, eller överlämnas till gäldenären efter
ty i 148 § sägs. Lag (1941:142).

7 kap. Om förlikning och ackord emellan gäldenären och borgenä
rerna

149 § Har gäldenären om betalningen av sin gäld träffat skriftlig
överenskommelse med alla borgenärer, som bevakat fordran i konkursen,
eller har han andra bevis, att nämnda borgenärer blivit förnöjda, varde,
sedan den för bevakning av fordringar utsatta tid gått till ända,
konkursen nedlagd, om gäldenären gör ansökning därom hos kon
kursdomaren. Innan konkursdomaren meddelar beslut i anledning av
ansökningen, skall han höra förvaltaren.

Är sådan ansökning gjord, äge konkursdomaren, om han finner skäl därtill,
förordna, att medan ansökningen är beroende på prövning boets egendom ej
må säljas, så vitt det ej påkallas av anledning, som avses i 63 § andra
stycket andra och tredje meningarna.

Varder konkursen nedlagd, låte konkursdomaren införa tillkännagivande
därom en gång i Post- och Inrikes Tidningar och den eller de ortstid
ningar, som bestämts för offentliggörande av kungörelser om konkursen.
Lag (1979:340).

150 §  Vill gäldenären bjuda ackord efter vad här nedan sägs, skall han
till konkursdomaren ingiva ackordsförslag i tre exemplar. I för  slaget
skall angivas hur mycket gäldenären bjuder i betalning och när denna
skall erläggas samt om säkerhet ställts för ackordet och vari den i så
fall består.

Ackord må avse, att fordringar, som tillkomma borgenärer vilka enligt 158
§ äga rösta om förslaget, nedsättas och betalas på närmare angivet sätt.
Ackordet skall giva likaberättigade borgenärer lika rätt och minst
tjugofem procent av fordringarnas belopp, om ej lägre ackords  procent
godkännes av samtliga kända borgenärer som bevakat fordran och skulle
omfattas av ackordet eller synnerliga skäl för lägre utdelning föreligga.
Betalning av föreskriven minsta utdelning skall ske inom ett år efter det
att ackordet fastställts, om ej samtliga nämnda bor  genärer godkänna
längre betalningstid.

Utan hinder av andra stycket må offentligt ackord innehålla villkor att
borgenärer få full betalning intill visst belopp, om avvikelsen kan anses
skälig med hänsyn till omfattningen av boet och övriga om  ständigheter.
Avvikelser till nackdel för viss borgenär må också äga rum, om han
medgivit det.

Ackord må även avse att gäldenären endast får anstånd med betalningen
eller annan särskild eftergift. Därvid äga andra och tredje styckena
motsvarande tillämpning. Lag (1970:848).

151 §  Ackordsförslag må ej upptagas till behandling, om före ackords
förslagets ingivande kungörelse om slututdelning blivit utfärdad. Lag
(1970:848).

152 § Ingives ackordsförslag i rätt tid, skall konkursdomaren inhämta
yttrande av förvaltaren huruvida förslaget bör föreläggas borgenärer  na.
Avstyrker denne att så sker, må förslaget upptagas endast om kon
kursdomaren finner synnerliga skäl därtill. Lag (1979:340).

153 §  Möter jämlikt 150-152 §§ hinder mot att ackordsförslag upp  tages,
skall det avvisas av konkursdomaren. Lag (1970:848).

154 §  Upptages ackordsförslaget, skall konkursdomaren, sedan gälde
nären avlagt ed, genast kalla borgenärerna till sammanträde inför honom
för att besluta över förslaget. Om synnerliga skäl föreligga, må kallelse
utfärdas utan att ed avlagts.

Konkursdomaren bestämmer efter samråd med förvaltaren tid och ställe för
sammanträdet samt utfärdar kungörelse härom. I kungörelsen skall även
angivas att ackordsförslaget finnes tillgängligt hos förvaltaren. Lag
(1970:848).

155 §  Borgenärssammanträde för behandling av ackordsförslaget skall
hållas tidigast tre veckor efter det att kungörelsen införts i Post- och
Inrikes Tidningar och må ej äga rum förrän tvistefrågor som upp  kommit
genom anmärkningar mot bevakade fordringar blivit handlagda vid sådant
borgenärssammanträde som avses i 108 §.

Konkursdomaren skall genast med posten sända underrättelse till gälde
nären och alla kända borgenärer om kungörelsens innehåll. Han skall
samtidigt med posten sända avskrift av ackordsförslaget till borge
närerna. Blir borgenär känd senare, skall konkursdomaren genast sända
honom underrättelse och avskrift av ackordsförslaget. Lag (1977:675).

156 §  Förvaltaren skall så snart det lämpligen kan ske till konkurs
domaren inkomma med yttrande, huruvida han anser att ackordsförslaget bör
antagas av borgenärerna. Yttrandet skall tillhandahållas borge  närerna
vid sammanträdet för behandling av ackordsförslaget, om det icke tidigare
sänts till dem. Lag (1970:848).

157 §  Vid borgenärssammanträde där ackordsförslag skall behandlas, bör
förvaltaren vara tillstädes. Kan gäldenären ej infinna sig per  sonligen,
bör han ställa ombud.

Förvaltaren har att tillhandahålla förteckning å alla de borgenärer, som
äga deltaga i omröstning i ackordsfrågan, med uppgift å de ford
ringsbelopp, för vilka rösträtt må utövas. Är beträffande någon av dessa
fordringar anmärkning mot yrkande om betalnings- eller förmåns  rätt
framställd men icke prövad eller är, där efterbevakning skett, tiden för
framställande av anmärkningar ännu icke ute, vare sådant särskilt anmärkt
i förteckningen.

Om gäldenären ej avlagt ed, skall anledningen därtill uppgivas vid
sammanträdet. Lag (1970:848).

158 §  Vid omröstning i ackordsfrågan må rösträtt utövas endast för
bevakad fordran. Borgenär, som kan få täckning för sin fordran genom
kvittning eller vars fordran är förenad med förmånsrätt, deltager dock
icke i omröstningen. Om borgenär helt eller delvis avstår från kvitt
ningsrätten eller förmånsrätten, deltager han i motsvarande mån. Kan
borgenärs fordran endast till viss del täckas genom kvittning eller
understiger värdet av den egendom, i vilken borgenären har särskild
förmånsrätt, hans fordran, deltager han med återstående del av ford
ringen.

Innehåller ackordsförslaget bestämmelse att borgenärer som ej ha för
månsrätt skola få full betalning intill visst belopp, får rösträtt icke
utövas för fordringarna i den mån full betalning skall utgå.

Bestämmelserna om borgenär som har förmånsrätt äger motsvarande
tillämpning, när borgenär till säkerhet för sin fordran har ägande
rättsförbehåll.

Anmärkning som framställts mot fordran utgör ej hinder mot röstning. Är
utgången av omröstningen beroende av om fordringen skall beaktas eller
ej, skall konkursdomaren vid sammanträdet utreda tvistefrågan och söka
åstadkomma förlikning. Om alla närvarande medgiva att anmärk  ningen
förfaller eller inskränka den eller uppdraga åt förvaltaren att sluta
förlikning med borgenären, gäller det även för den som utebli  vit. Kan
förlikning ej träffas, skall rätten pröva anmnärkningen för bestämmande
av omröstningens utgång. Har anmärkning mot yrkad fordran eller
förmånsrätt prövats av rätten enligt 109 §, skall dess beslut tillämpas
vid omröstning i ackordsfrågan, om ej före omröstningen visas att det
ändrats av högre rätt.

Förlikning angående framställd anmärkning får ej ingås i annan ordning än
nu nämnts utan samtycke av alla, vilkas rätt är beroende av förlik
ningen. Lag (1970:848).

159 § Om både borgenär och borgensman eller annan som förutom gäldenä
ren ansvarar för borgenärens fordran vilja rösta för denna i ackords
frågan, ha de tillsammans en röst, vilken beräknas efter borgenärens
fordran. Kunna de icke enas, gäller borgenärens mening, om ej de andra
lösa ut honom eller ställa betryggande säkerhet för fordringen. Lag
(1979:340).

160 § har upphört att gälla genom lag (1970:848).

161 §  Gäldenären må ej återtaga eller ändra ackordsförslaget utan
medgivande av konkursdomaren. Yrkande härom skall framställas senast vid
borgenärssammanträdet innan omröstning sker. Mot konkursdomarens beslut i
fråga om återtagande eller ändring av ackordsförslaget må talan ej föras
särskilt.

Har ändring i ackordsförslaget medgivits, må prövningen av ackordsför
slaget uppskjutas till fortsatt sammanträde inom tre veckor. Om änd
ringen icke medför att förslaget blir sämre för borgenärerna, må upp
skov dock äga rum endast om särskilda skäl föreligga.

Beslutas uppskov, skall konkursdomaren vid sammanträdet utsätta och
tillkännagiva tid och ställe för det fortsatta sammanträdet. Han skall
även genast med posten sända underrättelse om tid och ställe för det
fortsatta sammanträdet till varje röstberättigad borgenär med känd
adress, som ej varit tillstädes vid det förra sammanträdet. Underrät
telsen skall innehålla uppgift om den ändring som vidtagits i ackords
förslaget och upplysning huruvida förvaltaren tillstyrkt ändringen eller
ej.

Om konkursdomaren i annat fall än som avses i andra stycket, efter
hörande av förvaltaren och närvarande borgenärer, finner särskilda skäl
föreligga för att borgenärernas prövning av ackordsförslaget uppskjutes,
må han besluta om uppskov till fortsatt sammanträde inom tre veckor. Lag
(1970:848).

162 §  Ackordsförslag, som ger minst femtio procent av fordringsbelop
pen, skall anses antaget av borgenärerna, om tre femtedelar av de
röstande godtagit förslaget och deras fordringar uppgå till tre femte
delar av de röstberättigande fordringarnas sammanlagda belopp. Är
ackordsprocenten lägre, skall ackordsförslaget anses antaget, om tre
fjärdedelar av de röstande enats om förslaget och deras fordringar uppgå
till tre fjärdedelar av de röstberättigande fordringarnas sam  manlagda
belopp. Lag (1970:848).

163 § har upphört att gälla genom lag (1970:848).

164 §  Har ackordsförslag antagits vid borgenärssammanträdet men före
kommer anledning att ackordet på grund av 166 § ej skall fastställas,
skall konkursdomaren hänskjuta ackordsfrågan till rätten. Detsamma
gäller, om det vid borgenärssammanträdet ej kan avgöras om förslaget
antagits eller förkastats.

Föreligger ej fall som avses i första stycket, skall konkursdomaren
fastställa ackordet.

När ackordsfrågan hänskjutes till rätten, skall konkursdomaren utsätta
målet att förekomma så snart som möjligt. Meddelas beslut härom först
efter det att borgenärssammanträdet hållits, skall konkursdomaren med
posten sända underrättelse till förvaltaren, gäldenären och de borge
närer som voro tillstädes vid sammanträdet om tid och ställe för målets
handläggning av rätten.

Beslut i ackordsfrågan skall meddelas inom en vecka, om ej längre rådrum
är nödvändigt på grund av särskilda omständigheter. Lag (1970:848).

165 §  Är utgången av omröstningen över ackordsförslaget beroende av om
kvarstående anmärkningar godkännas eller ej och finner rätten i övrigt
skäl att fastställa ackordet, skall den först pröva anmärk  ningarna
eller så många av dem att utgången av omröstningen blir den  samma, vare
sig övriga anmärkningar godkännas eller ej. Mot rättens beslut med
anledning av framställd anmärkning må talan ej föras. Lag (1970:848).

166 §  Ackord må icke fastställas, om

1. ärendet ej handlagts i föreskriven ordning och felet kan ha in  verkat
på ackordsfrågans utgång,

2. ackordet ej uppfyller de villkor som uppställts i 150 § andra- fjärde
styckena,

3. det finns skälig anledning till antagande att gäldenären hemligen
gynnat någon borgenär i avsikt att inverka på ackordsfrågans avgörande
eller att annat svek ägt rum vid ackordet, eller

4. ackordet uppenbart är till skada för borgenärerna.

Även om första stycket ej är tillämpligt, får fastställelse efter om
ständigheterna vägras, om borgenär eller borgensman eller annan som
förutom gäldenären svarar för fordringen bestritt fastställelse på grund
av att betryggande säkerhet för ackordets fullgörande ej finnes eller att
ackordet är till skada för borgenärerna eller att annan sär  skild
anledning föreligger att ackordet ej bör medgivas.

Vägras fastställelse av anledning, som under första stycket 1) sägs, och
är ej förslaget att anse såsom förkastat av borgenärerna eller såsom
förfallet, skola borgenärerna på nytt pröva ackordsfrågan och sammanträde
utsättas för detta. Särskild talan må ej föras mot beslut om sådan
prövning.

Konkursdomaren skall kalla borgenärerna till sammanträde som avses i
tredje stycket genom kungörelse, som minst tio dagar före sammanträdet
skall införas i Post- och Inrikes Tidningar och den eller de ortstid
ningar som bestämts för offentliggörande av kungörelser om konkursen. Han
skall vidare genast med posten sända underrättelse om kungörelsens
innehåll till förvaltaren, gäldenären och varje röstberättigad borge  när
med känd adress. Lag (1977:675).

167 § har upphört att gälla genom lag (1970:848).

168 §  Fastställt ackord är bindande för alla de borgenärer, kända eller
icke, som ägt rätt att efter bevakning rösta om ackordsför  slaget.

Den som hade förmånsrätt i viss egendom är bunden av ackordet i fråga om
belopp som ej kan uttagas ur egendomen.

Borgenär njute utan hinder av ackord den rätt till kvittning, som enligt
121 § må tillkomma honom. Lag (1970:848).

169 §  Borgenär, som godkänt ackordsförslag, förlorar ej genom god
kännandet sin rätt mot borgensmän eller andra som förutom gäldenären
svara för fordringen. Lag (1970:848).

170 §  Anmärkning mot bevakning skall, där förmånsrätt yrkas för den
bevakade fordringen, prövas i den ordning denna lag stadgar, ändå att
ackord kommit till stånd.

171 §  Innan egendomen i boet till följd av att konkursen nedlagts eller
ackord fastställts till gäldenären återställes, skall förvalta  ren av
egendomen, så vitt den förslår, betala konkurskostnaderna och den gäld,
som boet eljest må hava åsamkat sig; och åligge det förval  taren, då
ackord kommit till stånd, att sörja för att de borgenärer, som för sina
bevakade fordringar äga förmånsrätt, av egendomen, så vitt den förslår,
erhålla den betalning, som på grund av förmånsrätten tillkommer dem.

Är kostnad eller fordran, som ovan avses, tvistig, skola erforderliga
medel till kostnadens eller fordringens gäldande av förvaltaren in
sättas i riksbanken eller annan bank, varom parterna enas; och komme
ränta den till godo, som slutligen finnes berättigad till medlen.

171 a §  Sedan ackord fastställts må talan om återvinning ej väckas av
borgenär som omfattas av ackordet. Talan som väckts i behörig ordning må
prövas utan hinder av ackord.

Vad som vinnes genom återvinningstalan och ej behövs för ändamål som
avses i 171 § skall, sedan kärandens kostnader ersatts, tillkomma de
borgenärer som omfattas av ackordet. Svarande som med anledning av
kärandens talan kan få fordran mot gäldenären deltager med fordringen i
förhandlingen och äger att på vad han annars skolat betala avräkna den
utdelning som tillkommer honom. Lag (1970:848).

171 b §  På begäran av borgenär, vars fordran omfattas av ackordet, kan
konkursdomaren, om skäl föreligga, förordna förvaltaren eller annan
lämplig person att utöva tillsyn över att gäldenären fullgör sina
åtaganden enligt ackordet. Om det finnes erforderligt, skall även
förordnas ersättare för tillsynsmannen.

Gäldenären skall ge tillsynsman de uppgifter som denne begär och följa de
anvisningar som tillsynsmannen lämnar.

Tillsynsman skall entledigas av konkursdomaren, om han finnes icke vara
lämplig eller av annan särskild orsak bör skiljas från upp  draget.

171 c §  Arvode till tillsynsman och ersättning för kostnad som upp
draget medfört skola prövas av rätten, om tillsynsmannen eller gälde
nären gör framställning därom. Så länge ackordet ej fullgjorts, må sådan
framställning göras också av borgenär vars fordran omfattas av ackordet.

172 §  På ansökan av borgenär vars fordran omfattas av ackordet kan
rätten förklara, att den eftergift som genom ackordet medgivits gäl
denären har förfallit, om gäldenären

1. gjort sig skyldig till oredlighet mot borgenärer eller i hemlighet
gynnat någon borgenär för att inverka på ackordsfrågans avgörande,

2. åsidosätter vad som åligger honom enligt 171 b § andra stycket, eller

3. på annat sätt uppenbart försummar sina åtaganden enligt ackordet.

Förlikning är ej tillåten i fråga som avses i första stycket.

Även om den eftergift som medgivits gäldenären förklarats förfallen, äga
borgenärerna göra ackordet i övrigt gällande mot gäldenären eller mot den
som gått i borgen för ackordet. Lag (1970:848).

173 - 174 §§ har upphört att gälla genom lag (1970:848).

8 kap. Om borgenärssammanträden

175 - 184 §§ har upphört att gälla genom lag (1979:340).

9 kap. Handläggning av mindre konkurs, m.m.

185 § Konkurs skall handläggas som mindre konkurs, om det finns anledning
antaga

1. att gäldenärens bo ej räcker till betalning av de konkurskostnader som
annars skulle följa, eller

2. att boet med hänsyn till dess omfattning och övriga förhållanden är av
enkel beskaffenhet och att konkursen med fördel kan genomföras utan att
bevakningsförfarande enligt 5 kap. anordnas.

När konkurs handlägges som mindre konkurs, tillämpas föreskrifterna i 3
och 5-7 kap. om handläggning av konkurs endast om det särskilt an  gives
i detta kapitel. Lag (1979:340).

185 a §  Beslutas att konkursen skall handläggas som mindre konkurs,
skall konkursdomaren efter hörande av tillsynsmyndigheten genast utse en
förvaltare att handha förvaltningen av boet. I fråga om förvaltare gäller
44 §.

Är gäldenären dödsbo, behöver förvaltare utses endast om bouppteckning
enligt 20 kap. ärvdabalken ej har upprättats eller annars särskilda skäl
föreligga.

Beträffande tillsyn över förvaltningen äga 42, 59 och 60 §§ motsvaran  de
tillämpning.

I fråga om entledigande av förvaltare gäller 80 § i tillämpliga delar.
Avgår förvaltaren innan konkursen avskrives, skall redovisning för
förvaltningen snarast avges till tillsynsmyndigheten. Avskrift av
redovisningen skall lämnas till konkursdomaren. Lag (1979:340).

185 b § I fråga om förvaltarens allmänna åligganden äga 51, 51 a och 52
§§, 53 § första stycket, 57 §, 58 § första och andra styckena samt 60 §
andra stycket motsvarande tillämpning. Vidare äger 54 § motsvarande
tillämpning.

Förvaltaren skall lämna konkursdomaren och tillsynsmyndigheten skriftlig
uppgift om orsakerna till gäldenärens obestånd, såvitt de kunnat utrönas.
Samtidigt skall anmärkas, om det har förekommit förhållande som kan
föranleda återvinning till konkursboet och om det finns skälig anledning
antaga att gäldenären gjort sig skyldig till brott som avses i 11 kap.
brottsbalken. Finns anledning till sådant antagande, skall grunden därför
angivas. Om gäldenären är eller under det senaste året före
konkursansökningen varit bokföringsskyldig, skall vidare anmärkas, vilket
bokföringssystem han har tillämpat och hur bokföringsskyldigheten har
fullgjorts. I sådant fall skall samtidigt den av gäldenären senast
uppgjorda balansräkningen ingivas. Finns det skälig anledning till
antagande att gäldenären eller, om denne är en juridisk person, någon
sådan företrädare som avses i 4 § lagen (1986:436) om näringsförbud har
förfarit på ett sådant sätt att näringsförbud kan meddelas honom, skall
även det angivas jämte grunden för antagandet.

Så snart kunskap har vunnits om löne- eller pensionsskuld skall
förvaltaren anmäla sådan skuld till kronofogdemyndigheten i den ort där
gäldenären bör svara i tvistemål som angå gäld i allmänhet. Finns ej
löne- eller pensionsskuld, skall förvaltaren anmärka detta i
bouppteckningen.

Bouppteckningen skall jämte uppgifter enligt andra stycket tillställas
konkursdomaren och tillsynsmyndigheten snarast och senast en månad från
konkursbeslutet. När särskilda omständigheter föreligga, får
konkursdomaren bevilja uppskov.

Om förvaltaren finner att gäldenären kan misstänkas för att ha gjort sig
skyldig till brott som avses i 11 kap. brottsbalken, skall han omedelbart
underrätta allmän åklagare därom och därvid angiva grunden för
misstanken. Detsamma gäller om gäldenären har drivit näringsverksamhet
och det under konkursförvaltningen kommer fram att gäldenären kan
misstänkas för annat brott av ej ringa beskaffenhet, som har samband med
verksamheten. Kan det misstänkas att gäldenären eller, om denne är en
juridisk person, någon sådan företrädare som avses i 4 § lagen (1986:436)
om näringsförbud har förfarit på ett sådant sätt att näringsförbud kan
meddelas honom, skall förvaltaren omedelbart underrätta åklagaren om
detta och ange grunden för misstanken. Lag (1986:437).

185 c §  Om ej annat är föreskrivet, skall egendom som finns i boet
säljas så snart det lämpligen kan ske.

Beträffande försäljning av egendom, fortsättande eller återupptagande av
rörelse, indrivning av fordringar och förlikning angående osäker eller
tvistig tillgång under konkursen gälla 61, 63, 67, 70, 71 och 73-78 §§ i
tillämpliga delar. Fordran som kan göras gällande i kon  kursen skall
anses som bevakad fordran. Den tid av fyra veckor som enligt 73 § första
stycket skall räknas från första borgenärssamman  trädet skall i stället
räknas från konkursbeslutet. Lag (1979:340).

185 d §  Så snart bouppteckning har tillställts konkursdomaren skall
denne kalla gäldenären att inställa sig för att avlägga sådan ed som
avses i 91 §. Är gäldenären dödsbo och har förvaltare ej utsetts, skall
vad som i 91 § andra stycket sägs om förvaltaren i stället gälla
konkursdomaren. Edgången får ej äga rum tidigare än en vecka från
konkursbeslutet.

Finner konkursdomaren, sedan bouppteckningen har beedigats, efter för
valtarens hörande att tillgångarna ej räcka till betalning av konkurs
kostnaderna och annan skuld som boet har ådragit sig, skall han be  sluta
om avskrivning av konkursen. Sådant beslut får dock ej meddelas förrän
förvaltaren har fullgjort vad som åligger honom enligt 185 b § andra
stycket. Avskrives konkursen, skall förvaltaren snarast avge redovisning
för förvaltningen till tillsynsmyndigheten. Avskrift av redovisningen
skall lämnas till konkursdomaren.

Föreligger hinder mot att bouppteckningsed avlägges av gäldenären eller
annan inom skälig tid och saknas anledning antaga att genom sådan edgång
skulle yppas tillgång till betalning av konkurskostna  derna och annan
skuld som boet har ådragit sig, äger första stycket motsvarande
tillämpning trots att edgång icke har fullgjorts.

Innan egendomen i boet återställes till gäldenären, skall förvaltaren av
egendomen, såvitt den förslår, betala konkurskostnaderna och annan skuld
som boet har ådragit sig. Lag (1979:340).

185 e §  Avskrives ej konkursen enligt 185 d § skall boets medel, sedan
all tillgänglig egendom har förvandlats till pengar, delas ut till
borgenärerna i den mån medlen ej behövas för betalning av kon
kurskostnaderna och annan skuld som boet har ådragit sig. Utdelningen
skall äga rum i enlighet med den rätt till betalning som tillkommer
borgenärerna. I fall som avses i 70 § andra stycket eller 71 § femte
stycket utgör den omständigheten att där avsedd egendom icke har blivit
såld ej hinder för utdelning.

Förslag till utdelning upprättas av förvaltaren. Förslaget skall för
varje däri upptagen borgenär ange beloppet av hans fordran med den ränta
varpå utdelning skall beräknas, den förmånsrätt som följer med fordringen
och den utdelning som belöper på denna. Vid förslaget skall fogas sådan
förvaltningsredogörelse som angives i 128 § tredje stycket.

Vid tillämpning av 138 eller 139 § skall vad som sägs där om den dag,
från vilken tiden för klander mot utdelningsförslag är att räkna, i
stället avse dagen för utdelningsförslagets upprättande. Lag (1979:340).

185 f §  Förvaltaren skall genast tillställa konkursdomaren och till
synsmyndigheten utdelningsförslaget och förvaltningsredogörelsen. Han
skall samtidigt avge redovisning för förvaltningen till tillsynsmyn
digheten och därvid bifoga de handlingar som kunna vara av betydelse för
kontroll av redovisningen. Avskrifter av redovisningen jämte bi  fogade
handlingar skola lämnas till konkursdomaren.

Konkursdomaren skall genast i Post- och Inrikes Tidningar och den eller
de ortstidningar, som bestämts för offentliggörande av kun  görelser om
konkursen, kungöra att utdelningsförslag har upprättats. Den som vill
framställa invändning mot utdelningsförslaget skall göra detta hos
konkursdomaren senast två veckor efter det att kungörelsen var införd i
Post- och Inrikes Tidningar. Erinran härom skall intagas i kungörelsen.

Sedan tiden för invändning mot utdelningsförslaget har gått ut, skall
konkursdomaren fastställa utdelning i konkursen enligt förslaget, om det
ej genom invändning eller på annat sätt framgår att fel eller brist som
inverkat på någons rätt föreligger. Finner konkursdomaren sig icke böra
fastställa utdelning enligt förslaget, skall han an  tingen göra
behövliga ändringar i det och fastställa utdelning enligt det sålunda
ändrade förslaget eller återförvisa ärendet till förvalta  ren. Mot
beslut om återförvisning får talan ej föras. Att nytt utdel  ningsförslag
har upprättats skall kungöras endast om det finns skäl till det.

När beslut om fastställelse av utdelning meddelas, anses konkursen
avslutad. Lag (1979:340).

185 g § Sedan beslut om fastställelse av utdelning i konkursen har vunnit
laga kraft, skall förvaltaren snarast tillställa borgenär de medel som
tillkommer denne. Detta gäller dock ej beträffande fordran som är
beroende av villkor, som avses i 136 §, eller som är föremål för
rättegång. Borgenär är berättigad till den ränta som har upplupit på
medlen från dagen för utdelningsförslagets upprättande. När medlen har
tillställts borgenärerna, skall förvaltaren anmäla det hos konkursdomaren
och tillsynsmyndigheten. Om betalning har utfallit på ett
företagshypoteksbrevs belopp gäller 145 a §.

Bli medel tillgängliga för utdelning sedan konkursen avslutats, skall
förvaltaren utdela dem till borgenärerna och avge redovisning för
förvaltningen av medlen. Bestämmelserna i 185 e och 185 f §§ om utdelning
och redovisning skola därvid tillämpas. Att nytt utdelningsförslag har
upprättats skall kungöras endast om det finns skäl till det. Om
konkursdomaren med hänsyn till de med en utdelning förenade kostnaderna
finner att sådan icke lämpligen bör ske, äger han efter framställning av
förvaltaren förordna att medlen i stället för att utdelas skola
överlämnas till gäldenären. Lag (1984:652).

185 h §  Om förvaltaren i konkurs som handlägges som mindre konkurs
finner att i 185 § första stycket 2. angivna förutsättningar för sådan
handläggning icke föreligga samt att boet räcker till betalning av dels
de konkurskostnader som följa med att konkursen handlägges i enlighet med
vad som i allmänhet är föreskrivet i fråga om konkurs, dels annan boets
skuld, skall han genast anmäla detta till konkurs  domaren.

Om konkursdomaren, efter tillsynsmyndighetens hörande, i anledning av
anmälningen eller eljest finner att konkursen bör handläggas i enlig  het
med vad som i allmänhet är föreskrivet i fråga om konkurs, skall
konkursdomaren besluta att konkursen skall handläggas i denna ordning.
Meddelas sådant beslut, äga 19 § första och tredje styckena motsva  rande
tillämpning.

Beslutet jämte vad konkursdomaren har bestämt enligt 19 § första stycket
skall kungöras i Post- och Inrikes Tidningar och den eller de
ortstidningar, som bestämts för offentliggörande av kungörelser om
konkursen. De tider som enligt 19 § första stycket skola räknas från det
beslutet om konkurs meddelades skola i stället räknas från dagen för
utfärdandet av kungörelsen.

Meddelas beslut enligt andra stycket, skall förvaltaren anses vara utsedd
enligt 45 §. Bouppteckning som angives i 53 § behöver icke upprättas på
nytt. Ej heller behöver gäldenären eller annan som avlagt
bouppteckningsed eller beedigat viss uppgift i bouppteckningen åter
fullgöra sådan edgång. Lag (1979:340).

186 § Om förvaltare som har utsetts enligt 46 § finner anledning an  taga
att tillgångarna i boet ej räcka till betalning av konkurskost  naderna
och annan skuld som boet har ådragit sig, skall han genast anmäla detta
till konkursdomaren. Han skall samtidigt avge redovisning för
förvaltningen till tillsynsmyndigheten. Vid anmälan som här avses skall
fogas avskrift av redovisningen.

Om konkursdomaren, efter tillsynsmyndighetens hörande, i anledning av
anmälningen eller eljest finner grund för antagande att tillgångarna äro
så otillräckliga som sägs i första stycket, skall han kungöra detta i
Post- och Inrikes Tidningar och den eller de ortstidningar, som bestämts
för offentliggörande av kungörelser om konkursen. Vill borgenär eller
gäldenären visa att tillgång finns till betalning av nämnda kostnader och
skuld, skall han anmäla detta hos konkursdomaren inom en månad från den
dag då kungörelsen var införd i Post- och In  rikes Tidningar.
Konkursdomaren äger ge borgenären eller gäldenären behövligt rådrum.
Föranleder anmälan som nu har angivits eller annan inträffad omständighet
ej antagande att tillgång finns till betalning av konkurskostnaderna och
annan skuld som boet har ådragit sig, skall konkursdomaren besluta om
avskrivning av konkursen. Har förvaltaren icke avgivit redovisning för
förvaltningen, skall han göra detta innan beslut om avskrivning meddelas.
Lag (1979:340).

187 §  Avskrives konkursen enligt 185 d eller 186 § eller avslutas
konkursen enligt 185 f §, skall konkursdomaren efter hörande av till
synsmyndigheten bestämma arvode till förvaltaren och ersättning för
kostnad som uppdraget har medfört. I fråga om arvode äga 82 och 83 §§, 84
§ första stycket samt 86 § motsvarande tillämpning.

Finns i boet egendom, vari särskild förmånsrätt äger rum, gäller 81 §.

Regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer fastställer taxa som
skall tillämpas vid bestämmande av arvode till förvaltaren, när konkurs
avskrives enligt 185 d §. Lag (1979:340).

188 §  Kostnaderna för konkurs som har avskrivits enligt 185 d § skola
utgå ur konkursboet framför annan skuld som boet har ådragit sig. Har
konkursen uppstått på ansökan av annan borgenär än staten och kunna
konkurskostnaderna ej uttagas ur boet, skall borgenären betala dessa,
dock högst ett belopp som motsvarar en tiondel av det vid tiden för
konkursbeslutet gällande basbeloppet enligt lagen (1962:381) om allmän
försäkring. Äro flera borgenärer betalningsskyldiga, svara de solida
riskt. Beslutet om avskrivning skall, i den mån boet befinnes otill
räckligt, innehålla åläggande för ansvarig borgenär att betala kost
naderna med angivna begränsning. Kunna konkurskostnaderna ej uttagas ur
boet eller av borgenären, skola de utgå av allmänna medel.

Kostnaderna för konkurs som har avskrivits enligt 186 § skola utgå ur
konkursboet framför annan skuld som boet har ådragit sig. Kunna kon
kurskostnaderna ej uttagas ur boet, skola de utgå av allmänna medel.

Har konkurs upphört på annat sätt än som har angivits i första eller
andra stycket, äger andra stycket motsvarande tillämpning. Lag
(1979:340).

10 kap. Om förvaltares skyldighet att avgiva slutredovisning för sin
förvaltning, så ock om klander å sådan redovisning

189 § Avgår förvaltare som har utsetts enligt 45 eller 46 § före kon
kursens avslutande, skall redovisning för förvaltningen, evad denna
handhafts av den avgående ensam eller av honom jämte annan, ofördröj
ligen avgivas till tillsynsmyndigheten. Har förvaltningen varit delad,
såsom i 50 § första stycket är stadgat, skall redovisningen avse alle
nast den del av förvaltningen, som varit åt den avgående förvaltaren
uppdragen.

Då förslag till slututdelning framlägges enligt 129 § eller, där ackord
kommit till stånd, egendomen i boet återställes till gälde  nären, skall
ock redovisning för förvaltningen av boet avgivas till
tillsynsmyndigheten.

Tillsynsmyndigheten har att granska redovisning, varom ovan förmäles, och
däröver avgiva utlåtande. Redovisningen och nämnda utlåtande skola
därefter hållas tillgängliga för dem, som önska taga del av handling
arna. Avgives redovisning i sammanhang med framläggande av förslag till
slututdelning, skola redovisningshandlingarna vara att tillgå för
granskning från och med samma dag och å samma ställe som utdelnings
förslaget; och varde underrättelse därom intagen i den kungörelse, som
omförmäles i 129 §. Då redovisning eljest avgives, äge tillsynsmyndig
heten efter samråd med förvaltaren bestämma ställe, där redovisnings
handlingarna skola hållas tillgängliga; låte ock en gång i Post- och
Inrikes Tidningar och den eller de ortstidningar, som bestämts för
offentliggörande av kungörelser om konkursen, kungöra, från och med
vilken dag samt var handlingarna komma att hållas tillgängliga.

I kungörelse angående redovisnings framläggande skall ock nämnas, att
den, som vill klandra redovisningen, har att anhängiggöra sin talan på
sätt och inom tid, som stadgas i 191 §.

Då kungörelse, som ovan sägs, utfärdas, skola redovisningshandlingarna i
styrkt avskrift genom tillsynsmyndighetens försorg tillställas kon
kursdomaren för att hos honom vara att tillgå; äro räkenskaper eller
andra handlingar, som bifogats redovisningen, av vidlyftigare beskaf
fenhet, vare dock ej nödigt, att avskrifter därav överlämnas. Det åligger
därjämte tillsynsmyndigheten att ofördröjligen efter kungörel  sens
utfärdande till gäldenären och varje borgenär, som i konkursen bevakat
fordran men icke erhållit full betalning och vars adress är känd, med
posten översända meddelande om innehållet i kungörelsen angående
redovisningen; dock att, där ackord kommit till stånd, dylikt meddelande
ej skall avsändas till borgenär, som för sin bevakade ford  ran icke äger
förmånsrätt. Lag (1979:340).

190 § Varder beslut om konkurs upphävt av högre rätt eller varder konkurs
avskriven jämlikt 124 § eller nedlagd jämlikt 149 §, skall förvaltaren
ofördröjligen till gäldenären och tillsynsmyndigheten avgiva redovisning
för förvaltningen av boet. Har konkursdomaren jämlikt 148 § eller 185 g §
andra stycket förordnat, att konkursboet tillhöriga medel skola
överlämnas till gäldenären, skall ock redo  visning ofördröjligen avgivas
till honom och tillsynsmyndigheten.

Redovisning som skall avgivas av förvaltaren enligt 185 a, 185 d, 185 f
eller 185 g § gäller som slutredovisning.

Avskrives konkurs enligt 186 §, gälle den redovisning, som enligt samma
paragraf skall avgivas av förvaltaren, såsom slutredovisning. Lag
(1979:340).

191 §  Vill gäldenären klandra redovisning, varom stadgas i 189 eller 190
§, eller vill i fall, som avses i 189 § eller 190 § andra eller tredje
stycket, borgenär, vars rätt kan vara beroende av redovis  ningen,
klandra densamma, skall talan instämmas till den rätt, där konkursen är
eller varit anhängig, inom tre månader, räknat i fall, som avses i 189 §,
från den dag, då redovisningen enligt vad kungjort blivit först varit för
granskning tillgänglig, i fall, som avses i 190 § första stycket, från
det redovisningen tillställdes gäldenären, i fall, som avses i 190 §
andra stycket, från det redovisningen inkom till konkursdomaren och i
fall, som avses i 190 § tredje stycket, från det beslutet om avskrivning
av konkursen vann laga kraft.

Tillsynsmyndigheten får klandra redovisning som avses i 189 eller 190 §.
Härvid äga bestämmelserna i första stycket om gäldenärens klandertalan
motsvarande tillämpning. I fall som avses i 190 § första stycket skall
dock klandertiden räknas från det redovisningen till  ställdes
tillsynsmyndigheten. Lag (1979:340).

192 §  Är klandertalan anställd av borgenär, vare han berättigad att av
konkursboet erhålla ersättning för rättegångskostnaden, i den mån den
täckes av vad genom rättegången kommit boet till godo.

11 kap. Särskilda bestämmelser

193 § Konkursbo, som är på obestånd, kan försättas i konkurs. Vad som är
föreskrivet i denna lag om gäldenär skall i sådant fall gälla kon
kursboet. Lag (1979:340).

194 §  Om kommittents rätt att, då kommissionär, som för kommittentens
räkning i eget namn ingått avtal, försatts i konkurs, mot tredje man göra
gällande fordringsrätt på grund av avtalet, så ock om kommittents rätt
till redovisning för belopp, som till kommissionärens konkursbo influtit
för avyttrat gods, är särskilt stadgat.

Har i annat fall än som avses i första stycket gäldenären innan beslu
tet om konkurs meddelades föryttrat annans egendom, äge den, vars egendom
föryttrats, rätt att, om betalningen helt eller delvis efter sagda
besluts meddelande influtit till konkursboet, av förvaltaren erhålla
redovisning för vad sålunda influtit samt att, i den mån betalningen
utestår ogulden hos köparen, själv göra fordringsrätten gällande gent
emot denne; dock skall vad sålunda stadgats icke äga tillämpning, så vitt
köparens rätt därigenom skulle förnärmas.

Vad nu sagts om rätt att erhålla redovisning av förvaltaren skall ock
gälla, där eljest till konkursboet inflyta medel, för vilka gäldenären
skolat redovisa till annan. Lag (1975:244).

194 a §  Innehade gäldenären, då beslutet om konkurs meddelades, redo
visningsmedel, vilka skola vara förbehållna annan, åligge det förval
taren att omhändertaga medlen och därefter redovisa dem jämte ränta som
upplupit från den dag, då nämnda beslut meddelades. Med avseende å
fastställandet av vad som sålunda tillkommer redovisningsborgenär samt
dennes rätt i övrigt i konkursen så ock i fråga om skyldighet att vid
kännas kostnad med anledning av förfarandet skall vad i denna lag är
stadgat om borgenär, som till säkerhet för sin fordran har panträtt, äga
motsvarande tillämpning, dock att kostnad som nu sagts skall åvila
redovisningsborgenären allenast i den mån boet eljest ej lämnar till
gång därtill. Lag (1975:244).

195 § Med panträtt i fast egendom likställes vid tillämpning av denna lag
annan särskild förmånsrätt som gäller i egendomen och ej grundas på
utmätning eller betalningssäkring.

Vad i denna lag är stadgat beträffande borgenär, som har lös egendom
såsom pant eller eljest under panträtt i handom, skall äga motsvarande
tillämpning i fråga om borgenär, som innehar lös egendom med rätt att den
till säkerhet för sin fordran kvarhålla. Lag (1978:892).

195 a §  Med fartyg likställes i denna lag fartyg under byggnad.
Bestämmelse, som avser skeppsregistret, gäller därvid i stället
skeppsbyggnadsregistret. Lag (1973:1132).

196 §  Är betalning för borgade varor bestämd till olika belopp med
hänsyn till olika betalningstider, må borgenären icke i gäldenärens
konkurs till förfång för övriga borgenärer njuta rätt till högre
betalning än efter det lägst bestämda beloppet, såvida anmärkning därom
framställes i vederbörlig ordning; dock må, där rabatt för kontant
betalning betingats, det högre beloppet kunna i konkursen göras gällande,
i den mån rabatten icke överstiger fem för hundra av fordringens belopp.

197 § har upphört att gälla genom lag (1979:340).

198 §  Har konkurs i annat fall än som avses i 26 § upphört utan att till
boet hörande fast egendom eller här i riket registrerat skepp eller andel
i sådant skepp gått till försäljning, ankomme på fastig  hetens eller
skeppets eller skeppsandelens ägare att därom göra anmälan hos den
myndighet, hos vilken anteckning om konkursen eller anmälan om densamma
ägt rum; skolande, när förhållandet styrkes, anteckning därom göras i
fastighetsboken eller i skeppsregistret.

Vad i första stycket stadgas skall äga motsvarande tillämpning beträf
fande luftfartyg, som blivit infört i luftfartygsregistret, samt lott i
och intecknade reservdelar till sådant fartyg. Lag (1975:244).

199 § har upphört att gälla genom lag (1979:340).

199 a § Gäldenären får inte under konkursen driva näringsverksamhet,
varmed följer bokföringsskyldighet enligt bokföringslagen (1976:125).
Verksamhet som innebär utövning av rättighet som avses i 2 kap. 1 §
regeringsformen eller 1 kap. 1 §, 4 kap. 1 §, 6 kap. 1 § eller 13 kap. 5
§ tryckfrihetsförordningen omfattas dock inte av förbudet.

I 2 § lagen (1986:436) om näringsförbud föreskrivs om möjlighet för
domstol att meddela en enskild näringsidkare som försatts i konkurs
näringsförbud i vissa fall. Lag (1986:437).

199 b § har upphävts genom lag (1986:437). 199 c § har upphävts genom lag
(1986:437).

199 d § har upphävts genom lag (1986:437).

199 e § Tillsynsmyndigheten skall, om inte förvaltaren gjort någon
anmälan om näringsförbud till åklagaren enligt 55 § eller 185 b §, göra
en sådan anmälan, så snart det finns anledning till det.

Tillsynsmyndigheten skall till sin anmälan foga den utredning som finns
tillgänglig hos myndigheten. Lag (1980:264).

199 f § har upphävts genom lag (1986:437).

199 g § har upphävts genom lag (1986:437).

199 h § har upphävts genom lag (1986:437).

199 i § har upphävts genom lag (1986:437).

199 j § har upphävts genom lag (1986:437).

200 §  Vad i denna lag stadgas därom att förvaltningsåtgärd ej må
vidtagas, med mindre gäldenären lämnat sitt samtycke, skall icke äga
tillämpning, då gäldenären rymt eller eljest ej kan anträffas med
kallelse. Lag (1979:340).

201 §  Om det, sedan konkursbeslut meddelats, finnes föreligga synner
liga skäl att konkursen handlägges på annan ort, kan konkursdomaren efter
samråd med konkursdomaren på den andra orten bestämma att kon  kursen
skall handläggas av denne. Lag (1975:244).

202 § Erfordras under konkursen ändrad föreskrift, i vilken eller vilka
ortstidningar kungörelser angående konkursen skola införas, ankomme på
konkursdomaren att meddela och låta kungöra sådan före  skrift;
underrätte ock ofördröjligen tillsynsmyndigheten och för  valtaren därom.


Möter hinder för införande av kungörelse om konkursen i viss orts
tidning, skall kungörelsen anses behörigen offentliggjord, ändå att den
ej intagits i den tidning.

Kungörelse om konkursmåls handläggning vid rätten må utan hinder av
föreskrift, att densamma skall införas i ortstidning minst tio dagar före
den, som utsatts för handläggningen, i sådan tidning införas senare, om
konkursdomaren finner särskilda omständigheter därtill för  anleda. Lag
(1979:340).

203 § I stället för att i enlighet med vad förut i denna lag finnes
stadgat genom kungörelse kalla borgenärer till rätten, då konkursmål
skall där handläggas, bör konkursdomaren tillämpa annat kallelsesätt, om
det kan ske utan ökning av kallelsekostnaden. Kungörelse må dock ej
utbytas mot särskilda kallelser, så framt ej alla borgenärer, som i målet
äga talan, underrättas så tidigt, att de kunna själva eller genom ombud
infinna sig. Där kallelse sist tio dagar före den för handläggningen
utsatta dagen med posten avsänts till borgenär, vars adress är känd,
skall den borgenär anses behörigen underrättad. Lag (1979:340).

204 §  Har handling, som skall ingivas till konkursdomaren i två eller
flera exemplar ej inkommit i föreskrivet antal, ombesörjer konkurs
domaren behövliga avskrifter på ingivarens bekostnad.

I fråga om inlaga eller annan handling, som på grund av stadgande i denna
lag skall ingivas till konkursdomaren, äge vad i 33 kap. 3 §
rättegångsbalken är stadgat motsvarande tillämpning.

Varder, då avskrift erfordras av handling, som borgenär insänt med
posten, kostnaden för avskriften ej erlagd av borgenären, vare kon
kursboet pliktigt att förskjuta sagda kostnad. Lag (1970:848).

205 § har upphört att gälla genom lag (1979:340).

206 §  Föreligger vid konkursens avslutande hinder mot att de böcker och
andra handlingar rörande boet, vilka förvaltaren tagit hand om,
återställas till gäldenären, skola de överlämnas till tillsynsmyndig
heten, om ej förvaltaren anser att han bör bevara dem. Handlingarna skola
bevaras i enlighet med vad som i varje särskilt fall gäller om
arkivering. Lag (1979:340).

207 § har upphört att gälla genom lag (1979:340).

208 § I fråga om jäv mot tjänstemän vid tillsynsmyndigheten gäller utöver
vad som följer av 11 § förvaltningslagen (1986:223) att den som i ett
allmänt mål har tagit befattning med indrivning av en fordran som görs
gällande i konkursen inte får fullgöra tillsynsuppgift i konkursen. Lag
(1986:1144).

209 § Mot tillsynsmyndighetens beslut enligt denna lag får talan ej föras
i andra fall än som avses i 27 eller 98 §. Lag (1979:340).

210 § Över beslut, som konkursdomaren meddelat i fall, där sådant enligt
denna lag på honom ankommer, må klagan föras i hovrätten.

Vill någon klaga däröver att konkurs blivit nedlagd jämlikt 149 §, varde
tiden för besvärs anförande räknad från det kungörelsen om kon  kursens
nedläggande infördes i Post- och Inrikes Tidningar.

Beslut av konkursdomaren i de hänseenden som avses i 3, 4 eller 6 kap.
eller om förordnande eller entledigande av tillsynsman enligt 171 b §
eller om utseende eller entledigande av förvaltare enligt 185 a § länder
omedelbart till efterrättelse, om ej annat förordnas; dock att vad
sålunda stadgats icke skall äga tillämpning å beslut, varigenom förelagt
vite utdömts. Lag (1979:340).

210 a §  Talan mot konkursdomarens beslut får föras även av tillsyns
myndigheten, om beslutet rör formen för konkursens handläggning, ut
seende eller entledigande av förvaltare, antalet förvaltare, delning av
förvaltningen mellan flera förvaltare, uppdrag eller arvode enligt 50 a
§, förskott enligt 86 a § till förvaltare, reseförbud eller skyl  dighet
för gäldenären att lämna ifrån sig pass, hämtning eller häkt  ning,
föreläggande eller utdömande av vite, avskrivning av konkursen enligt 186
§ eller arvode eller kostnadsersättning till förvaltare enligt 187 §
första stycket. Lag (1979:340).

210 b §  Om borgenär anser att beslut av borgenärerna i fråga som avses i
108 § tredje stycket andra meningen icke har tillkommit på lagligt sätt,
får han anföra besvär däröver.

Anser borgenär eller gäldenären att beslut varigenom ackordsförslag
förkastats av borgenärerna icke har tillkommit på lagligt sätt, får
besvär anföras mot beslutet, av gäldenären dock endast om hans rätt kan
vara beroende därav.

I fråga om besvär enligt denna paragraf äga bestämmelserna i 210 § om
klagan över konkursdomarens beslut motsvarande tillämpning. Lag
(1979:340).

211 § Mål, som avses i 16, 85, 93 eller 164 §, skall utan förberedelse
företagas till huvudförhandling. Utsättes målet till fortsatt eller ny
huvudförhandling, äge rätten, om det erfordras för att målet vid denna
skall kunna slutföras, förordna, att förberedelse skall äga rum, samt
meddela erforderliga föreskrifter därom.

I mål, som avses i 109 eller 130 §, skall huvudförhandling föregås av
förberedelse, om det behövs. Hålles sammanträde för muntlig förbere
delse och lämna samtliga närvarande sitt samtycke därtill eller finnes
saken uppenbar, må huvudförhandlingen hållas i omedelbart samband med
förberedelsen.

Vid huvudförhandling i mål som avses i denna paragraf är rätten domför
med en lagfaren domare.

Uteblir i mål, som avses i denna paragraf, part eller annan, som äger
komma tillstädes vid förhandling, utgöre det ej hinder för målets
handläggning och avgörande, om ej annat är stadgat.

Beträffande talan mot avgörande i mål, som nu sagts, gälle vad i
rättegångsbalken är stadgat om talan mot beslut i mål, som väckts vid
underrätt. Lag (1979:340).

211 a §  Talan mot avgörande i mål som avses i 85 § får föras även av
tillsynsmyndigheten. Lag (1979:340).

212 § Gäldenär som bryter mot 199 a § döms till böter. Lag (1986:437).

213 §  Borgenär, som för sin röst vid borgenärssammanträde betingat sig
särskild förmån av gäldenären, dömes till böter eller fängelse i högst
ett år. Lag (1970:848).

214 § har upphört att gälla genom lag (1979:340).

215 §  Böter och viten, som ådömas enligt denna lag, tillfalla kronan.
Lag (1942:384).

216 §  Varder konkursansökning, som gjorts av borgenär, ej bifallen och
befinnes borgenären hava, då han ingav ansökningen, saknat skälig
anledning till antagande, att gäldenären var på obestånd, vare borge
nären pliktig att, om gäldenären det yrkar, ersätta den skada, som
skäligen må anses hava tillskyndats gäldenären genom ansökningen och dess
handläggning. Lag (1975:244).

217 §  Allmänna åklagaren äge tillgång till alla handlingar, som röra
boet och kunna lämna upplysning därom, huruvida gäldenären gjort sig
skyldig till brottsligt förhållande mot sina borgenärer.

218 § har upphört att gälla genom lag (1979:340).

219 § Åtal mot gäldenär för brott som avses i 11 kap. brottsbalken, så
ock åtal för förbrytelse, som omförmäles i 213 §, må väckas vid den rätt,
där konkursen är eller varit anhängig.

Talan, som avses i 216 §, skall anhängiggöras vid den rätt, dit målet om
gäldenärens försättande i konkurs hänskjutits eller skolat hänskjutas,
och må i nämnda mål utan stämning väckas, ändå att den, mot vilken sådan
talan föres, är tillstädes genom ombud. Lag (1986:44).

220 § har upphört att gälla genom lag (1970:848).

Övergångsbestämmelser

1986:437

1. Denna lag träder i kraft den 1 juli 1986. Har näringsförbud eller
tillfälligt näringsförbud meddelats enligt äldre bestämmelser, gäller
dock 199 c § i fråga om verkan av förbudet.

2. Har talan om näringsförbud eller tillfälligt näringsförbud väckts före
ikraftträdandet prövas frågan enligt äldre bestämmelser. Beslut om
tillfälligt näringsförbud får dock meddelas endast om det är uppenbart
att grund för näringsförbud föreligger.

3. I fråga om upphävande av förbud, dispens från förbud, tillsynen av
meddelade förbud samt överträdelse av förbud som meddelats enligt äldre
bestämmelser gäller vad som sägs i punkt 2 övergångsbestämmelserna till
lagen (1986:436) om näringsförbud.