Förordning (1979:518) om arbetshandikappade  i statligt reglerad anställning, m.m. 

Inledande bestämmelser

1 § Denna förordning gäller arbetstagare med statligt reglerade
anställningar. Föreskrifterna i 8 § andra stycket samt 10, 11
och 14--22 §§ skall dock tillämpas bara på arbetstagare hos
staten.

Förordningen tillämpas inte på de arbetstagare som har
meddelats beredskapsarbete eller skyddat arbete. Förordning
(1982:1268).

2 § I denna förordning avses med

statligt reglerad anställning en anställning där
avlöningsförmånerna fastställs under medverkan av regeringen eller den
myndighet som regeringen bestämmer,

arbetshandikappad den som har eller kan förväntas
få svårigheter att erhålla eller behålla en anställning på grund av
ett fysiskt, psykiskt eller socialt arbetshinder, däri inbegripet även
nedsättning i arbetsförmågan till följd av missbruk av alkohol eller
något annat berusningsmedel,

arbetsvård åtgärder för yrkesinriktad
rehabilitering av en arbetshandikappad, såsom medicinsk, social eller
arbetspsykologisk utredning, arbetsprövning, arbetsträning,
omskolning, utbildning eller omplacering eller tillhandahållande av
speciella arbetstekniska hjälpmedel, arbetsbiträde, särskilt anpassade
arbetsuppgifter eller andra särskilda anordningar på arbetsplatsen,

rehabiliteringsutredning en utredning för att
klarlägga i vad mån en arbetstagare behöver arbetsvård.

Tillträde till anställning

3 § I fråga om grunder för tjänstetillsättning finns föreskrifter i 11
kap. 9 § andra stycket regeringsformen och 4 kap. 3 § lagen (1976:600)
om offentlig anställning.

4 § Myndigheterna skall vid nyanställning verka för att arbetshandi
kappade bereds sysselsättning.

5 § Visar det sig att den som söker anställning har befunnits skyldig
till brott, får han av den anledningen utestängas från anställningen
endast om brottet prövas göra honom olämplig för arbetsuppgifterna.

6 § Uppkommer det fråga om att vägra någon anställning därför att han
har begått brott, skall myndigheten inhämta yttrande från statens
arbetsmarknadsnämnd, innan ärendet avgörs.

Rehabiliteringsutredning

7 § En rehabiliteringsutredning bör göras

1. när arbetstagaren har varit helt sjukledig mer än 90 dagar i följd,

2. när arbetstagarens tjänstgöring ofta har avbrutits av sjukledig
hetsperioder eller när han under en längre tid har varit deltidssjuk
ledig,

3. när arbetstagarens arbetsförmåga under en längre tid har minskat
eller blivit ojämn eller andra tecken på svårigheter att klara
arbetsuppgifterna har visat sig,

4. när arbetstagaren begär det.

8 § Rehabiliteringsutredningen genomförs av myndigheten så snart som
möjligt.

Vid utredningen har myndigheten möjlighet att anlita en
företagshälsocentral.

Arbetsvård

9 § Visar det sig genom en rehabiliteringsutredning eller på något
annat sätt att en arbetstagare behöver arbetsvård, skall myndigheten
se till att denna genomförs så snart som möjligt.


10 § Uppkommer det tvekan om behov eller inriktning av arbetsvård, bör
myndigheten snarast samråda med statens arbetsmarknadsnämnd.

11 § Kan myndigheten inte vidta de åtgärder som behövs för att behålla
en arbetshandikappad i anställning, skall myndigheten begära hos
statens arbetsmarknadsnämnd att nämnden medverkar i den fortsatta
handläggningen av frågan.

Partiell tjänstebefrielse för arbetsvård

12 § Undergår en arbetstagare arbetsvård, får myndigheten helt
eller delvis befria honom från de övriga tjänstegöromålen.

Sådan partiell tjänstebefrielse får beviljas bara när arbetsvården
sker på tillstyrkan av en läkare som myndigheten utser. Om
arbetstagaren är anställd hos staten, får partiell tjänstebefrielse
beviljas när arbetsvården sker på tillstyrkan av statens
arbetsmarknadsnämnd. Förordning (1982:1268).

Tjänsteförening

13 § Skall en arbetstagare placeras om till en annan statligt reglerad
anställning för att undvika att han sjukpensioneras, skall
myndigheten, om det behövs, hos regeringen hemställa om beslut att den
första anställningen skall bestå utan hinder av 7 kap. 11 § första
stycket lagen (1976:600) om offentlig anställning. Förordning
(1982:112).

14 § Innan en hemställan enligt 13 § görs, skall myndigheten inhämta
yttrande från statens arbetsmarknadsnämnd.

Uppsägning, avskedande, åtalsanmälan

15 § Ett beslut att säga upp eller avskeda en arbetstagare av en
orsak, som bedöms ha samband med missbruk av alkohol eller något annat
berusningsmedel, får inte meddelas, innan statens arbetsmarknadsnämnd
har förklarat att sådana åtgärder som avses i denna förordning inte
skall vidtas.

16 § Innan en myndighet anmäler en arbetstagare till åtal av en orsak,
som bedöms ha samband med missbruk av alkohol eller något annat
berusningsmedel, skall myndigheten underrätta statens
arbetsmarknadsnämnd.

Beslutar arbetsmarknadsnämnden därvid om sådana åtgärder som avses i
denna förordning, skall myndigheten verkställa dessa.

Särskilt löneanslag m.m.

17 § Åtgärder till stöd för arbetshandikappade skall så långt som
möjligt bekostas av de medel som myndigheten disponerar.

18 § Efter omplacering i de fall som avses i 20§ 1 eller 2 eller under
tiden för anställningen i de fall som avses i 20§ 3 får det särskilda
anslaget Lönekostnader vid viss omskolning och omplacering
under åttonde huvudtiteln i statsbudgeten användas till
kostnader för avlöningsförmåner, utbildning m.m. Detta får ske endast
övergångsvis till dess att frågan om anställning har lösts på ett mer
slutgiltigt sätt. Därefter skall egna medel utnyttjas.

I de fall som avses i 20§ 1 får anslaget användas högst tre år, om
inte särskilda skäl föranleder annat. Förordning (1980:1094).

19 § Den kostnad för lön som skall täckas av det särskilda
löneanslaget får inte överstiga lönen i den tjänst som arbetstagaren
innehar eller uppehåller.

20 § Det särskilda löneanslaget får användas, när en arbetstagare

1. till följd av ett arbetshandikapp inte kan beredas en lämplig
anställning inom gällande organisation och därför måste
sjukpensioneras, om inte omskolning eller någon annan form för
arbetsvård kommer till stånd,

2. på grund av att en statlig verksamhet omlokaliseras eller
omorganiseras inte kan beredas en lämplig anställning inom gällande
organisation, om inte omskolning eller andra särskilda åtgärder kommer
till stånd,

3. efter sjukpensionering erhåller arbetsvård i den formen att han
försöksvis uppehåller en ny anställning inom gällande organisation.

21 § Det särskilda löneanslaget får användas bara när den
anställning inom gällande organisation som avses i 20 § utgör

1. en anställning som omfattas av statliga personalpensions
bestämmelser,

2. en annan anställning hos kommun, landstingskommun, kommunalförbund,
församling, kyrklig samfällighet, allmän försäkringskassa eller sådan
arbetsgivare som avses i 1 kap. 1 § 3 lagen (1976:600) om offentlig
anställning,

3. en anställning hos allmännyttig institution. Förordning
(1982:112).

22 § Frågor om användning av det särskilda löneanslaget prövas av
statens arbetsmarknadsnämnd på förslag av myndigheten.

Handläggning

23 § Åtgärder som avses i denna förordning vidtas av den myndighet där
arbetstagaren är anställd, om inte något annat är föreskrivet.

24 § Frågor som rör en arbetshandikappads personliga förhållanden bör
handläggas av så få tjänstemän som möjligt inom myndigheten.

25 § För behandling av sådana frågor som avses i lagen (1974:13) om
vissa anställningsfrämjande åtgärder bör vid varje myndighet en eller
flera anpassningsgrupper inrättas.

Avslutande bestämmelser

26 § De ytterligare föreskrifter som behövs för tillämpningen av denna
förordning meddelas av statens arbetsmarknadsnämnd i samråd med
statens arbetsgivarverk.