Resegarantilag (1972:204) 

1 § Den som är arrangör eller återförsäljare av paketresor
enligt lagen (1992:1672) om paketresor skall, innan han
marknadsför en paketresa eller transport som sker tillsammans
med en paketresa, ställa säkerhet hos Kammarkollegiet.

Skyldigheten att ställa säkerhet gäller även den som annat än
tillfälligtvis säljer eller marknadsför

1. resor som består av separata transport- och
inkvarteringstjänster som sammantagna uppvisar väsentlig likhet
med en paketresa,

2. resor som består av transporter och utbildningsvistelser med
inkvartering i form av boende i en värdfamilj, även om
inkvarteringen är kostnadsfri. Lag (2002:601).

1 a § För andra resor än paketresor enligt lagen (1992:1672) om
paketresor skall bestämmelserna i denna lag tillämpas endast om
resan är avsedd att förvärvas huvudsakligen för enskilt
ändamål. Lag (2002:601).

1 b § Bestämmelsen om skyldighet att ställa säkerhet i 1 §
andra stycket  tillämpas inte i fråga om en tjänst som
tillhandahålls av en näringsidkare som är etablerad i en
annan stat än Sverige inom Europeiska ekonomiska
samarbetsområdet (EES). Lag (2009:1085).

2 § Kammarkollegiet prövar om det föreligger skyldighet att ställa
säkerhet enligt denna lag. Lag (1996:354).

3 § Om Kammarkollegiet inte medger annat, skall säkerhet bestå
av en av bank, kreditmarknadsföretag eller försäkringsbolag
utfärdad betalningsutfästelse, som fullgörs vid anfordran.
Lag (2004:426).

4 § Säkerhet skall gälla det belopp, som Kammarkollegiet med
hänsyn till reseverksamhetens art och omfattning bestämmer. Om
det finns särskilda skäl får kollegiet efterge kravet på
säkerhet. Lag (2002:601).

4 a § Om den som är skyldig att ställa säkerhet enligt denna
lag underlåter att göra det, får Kammarkollegiet förelägga
honom vid vite att fullgöra sin skyldighet. Lag (2002:601).

5 § Kammarkollegiet får, om det finns skälig anledning att anta att
skyldighet att ställa säkerhet föreligger, ålägga den som marknadsför
en resa att lämna de uppgifter om sin verksamhet som är nödvändiga
för att frågan om säkerhet skall kunna prövas. Om den
uppgiftsskyldige inte lämnar de begärda uppgifterna, får kollegiet
förelägga honom vid vite att fullgöra sin skyldighet. Lag (1996:354).

6 § Säkerhet får tas i anspråk för att betala tillbaka pengar
som betalats för en resa som omfattas av garanti enligt denna
lag och som blir inställd eller av annan anledning inte blir
av. Om det finns synnerliga skäl skall detta gälla även om
resenären har avbeställt en sådan resa kort tid innan den
skulle ha påbörjats. I fråga om resor som har påbörjats men
inte slutförts får säkerheten tas i anspråk för resenärers
uppehälle under resan, deras återresa och skälig ersättning
till dem för värdet av de förmåner de gått miste om genom att
resan avkortats.

Ersättning får betalas ut till den som tillhandahåller
uppehälle eller återresa åt en resenär.

Om den som har ställt säkerhet har försatts i konkurs eller
måste antas vara på obestånd, får säkerheten tas i anspråk även
för att betala nödvändiga kostnader för dels biträde åt
deltagare i resor som avbrutits, dels utredning i ärenden om
ianspråktagande av säkerheten.

Pengar som betalats ut får återkrävas från resenären endast om
denne genom otillbörligt handlande orsakat en kostnad som
medlen tagits i anspråk för. Lag (2002:601).

7 § Säkerhet som ställts av en återförsäljare får inte utnyttjas, om
arrangören ställt sådan säkerhet som kan tas i anspråk enligt denna
lag. Lag (1992:1673).

8 § Framställning om att säkerhet skall få tas i anspråk skall göras
inom tre månader efter det att den resa, som avses med
framställningen, inställts, förklarats ej komma till stånd eller
avbrutits eller, i fall som avses i 6 § tredje stycket, efter det att
kostnaden uppkommit. Försummas det, upphör rätten till ersättning ur
säkerheten. Lag (1996:354).

9 § Ärende om ianspråktagande av säkerhet prövas av en särskild
nämnd, Resegarantinämnden.

10 § Nämnden består av ordförande och fyra andra ledamöter, av vilka
två utses bland personer, som kan anses företräda konsumentintressen,
och två bland personer, som kan anses företräda företagarintressen.
För varje ledamot skall det finnas ett tillräckligt antal ersättare.
Ordföranden och ersättare för honom skall vara eller ha varit
ordinarie domare.

Ordföranden, andra ledamöter och ersättare förordnas av regeringen.
Lag (1988:208).

11 §  Nämnden är beslutför, när ordföranden och två andra ledamöter
är närvarande. I beslut skall lika antal företrädare för
konsumentintressen och företagarintressen deltaga.

Om det framkommer skiljaktiga meningar vid en överläggning tillämpas
föreskrifterna i 16 kap. rättegångsbalken om omröstning i tvistemål.

Ordföranden får ensam på nämndens vägnar vidta förberedande åtgärder
och avgöra ärenden av mindre vikt. Ordföranden får överlåta sådana
uppgifter till handläggare vid Kammarkollegiet som utför
kansligöromål åt Resegarantinämnden. Lag (1996:354).

12 § Kammarkollegiet verkställer de utbetalningar, som nämnden
beslutat. Lag (1994:405).

13 § Kammarkollegiet skall återlämna säkerhet, som icke längre
fyller något ändamål. Lag (1994:405).

14 § Till böter eller fängelse i högst ett år skall den dömas
som uppsåtligen säljer eller marknadsför en resa utan att ha
ställt säkerhet som krävs enligt denna lag.

Till böter skall den dömas som uppsåtligen eller av oaktsamhet

1. lämnar oriktig uppgift vid fullgörande av uppgiftsskyldighet
som ålagts honom med stöd av 5 § eller

2. underlåter att fullgöra sådan uppgiftsskyldighet.

För en gärning som avses i första stycket skall inte någon
dömas till ansvar i den utsträckning gärningen omfattas av ett
vitesföreläggande enligt 4 a §. För en gärning som avses i
andra stycket 1 skall inte någon dömas till ansvar, om
gärningen är belagd med straff i brottsbalken. Inte heller
skall någon dömas till ansvar för en gärning som avses i andra
stycket 2 i den utsträckning gärningen omfattas av ett
vitesföreläggande enligt 5 §.

Allmänt åtal för brott mot denna lag får väckas endast efter
medgivande av Kammarkollegiet. Lag (2002:601).

15 § Kammarkollegiets beslut enligt 4 a § eller 5 § får inte
överklagas. Andra beslut av kollegiet enligt denna lag får
överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd
krävs vid överklagande till kammarrätten.

Kammarkollegiet får förordna att ett beslut om säkerhet skall
gälla omedelbart.

Resegarantinämndens beslut får inte överklagas.

Har en säkerhet tagits i anspråk för betalning som bort utgå ur
en annan säkerhet, får Resegarantinämnden ta upp ärendet till
ny prövning. Lag (2002:601).

16 § har upphävts genom lag (1985:859).

Övergångsbestämmelser

1996:354

1. Denna lag träder i kraft den 1 juni 1996.

2. De äldre bestämmelserna i 8 § gäller dock fortfarande i fall då
en händelse som avses där har inträffat före ikraftträdandet.

2002:601

1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 2003.

2. Äldre föreskrifter gäller fortfarande för överklagande av
beslut som meddelats före ikraftträdandet.