Förordning (1990:757) om betalningar till och från utlandet

1 § Bestämmelserna om betalning genom förmedling av valutahandlare i 3 § 
lagen (1990:750) om betalningar till och från utlandet m. m. gäller inte 
i fråga om 

1. sådana betalningar som enligt bestämmelserna i 2 § första stycket 
denna förordning får verkställas från eller tas emot på ett eget 
inlåningskonto i utlandet,

2. bilateral kvittning mellan ett svenskt och ett utländskt företag om 
kvittning en avser fordringar och skulder som sammanhänger med det 
svenska företagets rörelse,

3. sådan kvittning som sker mellan ett svenskt och ett utländskt företag 
inom samma koncern via ett av en valutahandlare tillhandahållet system 
om kvittningssystemet har godkänts av riksbanken, 

4. kvittning mellan ett svenskt försäkringsbolag eller en svensk 
försäkringskoncern och ett utländskt försäkringsbolag eller en utländsk 
försäkringskoncern om kvittningen avser fordringar och skulder som 
uppkommit på grund av återförsäkrings- och retrocessionsavtal,

5. finansiering genom lån i utlandet av import av varor och tjänster 
eller en direkt investering i utlandet då till långivaren får uppdras 
att verkställa den betalning för vilken lånet upptagits,

6. omplacering av medel i utlandet som betalats dit genom förmedling av 
valutahandlare, 

7. betalning under vistelse i utlandet av 

a) kostnader som har samband med vistelsen,

b) handpenning vid köp av bostad i utlandet,

c) sådan vara som köpts under vistelsen i utlandet och som skall föras 
in till Sverige,

8. mottagande av betalning under vistelse i utlandet för där utfört 
arbete eller för vara som medförts till utlandet och sålts under 
vistelsen där,

9. betalning i Sverige till eller från en utländsk juridisk person som 
bedriver rörelse här eller en fysisk person som inte är bosatt i Sverige 
men som har bostad här eller bedriver rörelse här,

10. betalning i Sverige från en fysisk person som inte är bosatt här för 
dennes uppehållskostnader och inköp av vara eller för bostadsförvärv i 
Sverige,

11. lån och kredit till eller till förmån för en fysisk person som inte 
är bosatt i Sverige avseende dennes uppehållskostnader i Sverige samt 
förvärv, uppförande, förbättring och underhåll av bostad i Sverige,

12. betalning i Sverige till en fysisk person som inte är bosatt i 
Sverige för här utfört arbete,

13. ett svenskt rederis betalning på hamnplats eller över konto hos 
agent i utländsk hamn om betalningen har samband med rederiverksamheten,

14. betalning till utlandet som verkställs med check som dragits mot 
valutakonto för svensk juridisk person eller fysisk person som är bosatt 
i Sverige,

15. betalningar på högst 50 000 kronor om inte dessa utgör 
delbetalningar av en summa som överstiger detta belopp.

2 § Förbudet att sätta in medel på ett eget inlåningskonto i utlandet 
och att verkställa eller ta emot betalningar över ett sådant konto i 6 § 
lagen (1990:750) om betalningar till och från utlandet m. m. gäller inte

1. den som bedriver rörelse från fast driftställe i utlandet om 
betalningarna sammanhänger med rörelsen i utlandet,

2. den som exporterar varor eller tjänster till utlandet om 
betalningarna har samband med exporten,

3. svenskt försäkringsbolag om betalningarna sammanhänger med bolagets 
försäkringsrörelse i utlandet eller avser placering av belopp som, 
tillsammans med andra tillgångar i utländsk valuta, vari dock inte skall 
räknas in fondpapper som representerar en direkt investering, högst 
uppgår till antingen summan av bolagets ansvarighet som 
försäkringsgivare eller det högre belopp som föranleds av gällande 
bestämmelser i det främmande landet,

4. den som i utlandet gör terminsaffärer på varubörs eller affärer med 
ränteterminer om betalningarna har samband med sådana affärer under 
förutsättning att behållningen på kontot inte överstiger vad som 
beräknas åtgå under närmaste 30-dagarsperiod,

5. svensk researrangör som bedriver reseverksamhet i utlandet om 
betalningarna har samband med reseverksamheten,

6. den som äger fastighet eller bostad i utlandet om betalningen avser 
drift- eller underhållskostnader för fastigheten eller bostaden eller 
avser mottagande av intäkter från fastigheten eller bostaden, under 
förutsättning att den sammanlagda högsta behållningen på kontot inte 
överstiger motvärdet till 50 000 kronor,

7. den som behöver medel på konto i visst land för betalning av 
kostnader i samband med egna utlandsvistelser där under förutsättning 
att den sammanlagda högsta behållningen på sådana konton inte överstiger 
motvärdet till 50 000 kronor,

8. den som vistas i utlandet om betalningen avser endast deponering av 
medel under vistelsen,

9. den som är utländsk medborgare om betalningen avser deponering i 
hemlandet av sådan arbetsinkomst eller liknande ersättning som är 
intjänad i Sverige.

Bestämmelserna i 6 § lagen om betalningar till och från utlandet m. m. 
gäller inte heller i fråga om betalning till inlåningskonto i sådan stat 
med vilken Sverige har träffat överenskommelse om handräckning i 
skatteärenden innefattande också en skyldighet för denna stats banker 
att i fråga om dem som är skattskyldiga i Sverige lämna 
kontrolluppgifter till de svenska skattemyndigheterna i samma omfattning 
som de svenska bankerna.

Behållning på konto som avses i första stycket 1--5 som inte erfordras 
för verksamheten skall årligen tas hem till Sverige.

Överföring från Sverige till konto som avses i första och andra styckena 
skall ske genom valutahandlare. Den som tar hem kontobehållningen till 
Sverige från konto som avses i första stycket 1--6 och 9 samt andra 
stycket skall göra det genom valutahandlare.

3 § Bestämmelserna om köp och försäljning av fondpapper i 4 § lagen 
(1990:750) om betalningar till och från utlandet m. m. gäller inte i 
fråga om 

1. ett svenskt försäkringsbolags placering i utländska fondpapper till 
ett värde som tillsammans med andra tillgångar i utländsk valuta i varje 
enskild valuta uppgår till högst antingen summan av bolagets ansvarighet 
som försäkringsgivare eller det högre belopp som föranleds av gällande 
bestämmelser i det främmande landet,

2. köp och försäljning av fondpapper som representerar direkt 
investering.

Bestämmelserna om förvaring av fondpapper i depå i 8 § lagen om 
betalningar till och från utlandet m. m. gäller inte i fråga om

1. ett svenskt försäkringsbolags placering enligt första stycket,

2. en svensk juridisk persons köp och försäljning av fondpapper som 
representerar direkt investering.

4 § har upphävts genom förordning (1990:1380).