Konsumentkreditlag (1977:981) 

Inledande bestämmelser

1 § Denna lag gäller kredit (betalningsanstånd eller lån) som är avsedd
huvudsakligen för enskilt bruk och som lämnas eller erbjudes till
konsument av näringsidkare i dennes yrkesmässiga verksamhet.

Lagen gäller under motsvarande förutsättningar även i fråga om kredit av
annan än näringsidkare, om krediten förmedlas av näringsidkare som ombud
för kreditgivaren.

2 § I lagen avses med

kreditgivare: den som lämnar krediten eller övertar den ursprunglige
kreditgivarens fordran,

kontantpris: det pris till vilket vara, tjänst eller annan nyttighet
vanligen hålles konsument tillhanda mot kontant betalning,

kreditbelopp: vid betalningsanstånd den del av kontantpriset varmed
anstånd lämnas samt vid lån det lånade beloppet,

kreditkostnad: det sammanlagda beloppet av alla räntor, tillägg och
andra kostnader som konsumenten har att erlägga med anledning av
krediten,

effektiv ränta: kreditkostnaden angiven som en årlig ränta beräknad på
kreditbeloppet, i förekommande fall under hänsynstagande till att
delbetalningar skall göras under den löpande kredittiden,

kreditfordran: summan av kreditbeloppet och kreditkostnaden.

3 § Med kreditköp avses köp av vara, vid vilket säljaren lämnar köparen
anstånd med någon del av betalningen eller vid vilket någon del av
betalningen erlägges med belopp som köparen får låna av säljaren eller
av annan kreditgivare på grund av överenskommelse mellan denne och
säljaren.

Har avtalet betecknats som uthyrning eller betalningen som vederlag för
varans nyttjande föreligger ändå kreditköp, om det är avsett att den
till vilken varan utlämnas skall bli ägare av denna.

4 § Avtalsvillkor som inskränker konsumentens befogenheter eller
förmåner enligt denna lag är ogiltigt.

Marknadsföring av kredit

5 § Näringsidkare skall vid annonsering, skyltning och liknande
marknadsföring beträffande kredit lämna information om den effektiva
räntan för krediten. Är det fråga om kredit för förvärv av särskild
vara, tjänst eller annan nyttighet, skall även kreditkostnaden och
kontantpriset anges.

Information enligt första stycket behöver ej lämnas, om krediten är av
ringa omfattning eller det annars föreligger särskilda skäl.

6 § Innan kreditavtal slutes skall näringsidkare, som lämnar eller
förmedlar krediten, lämna konsumenten information i de hänseenden och i
den omfattning som anges i 5 §. Informationen skall lämnas skriftligen.

7 § I fråga om underlåtelse att lämna information som anges i 5 och 6 §§
eller som annars är av särskild betydelse från konsumentsynpunkt gäller
marknadsföringslagen (1975:1418).

Bestämmelser om kreditköp

Kontantinsats

8 § Vid kreditköp skall säljaren av köparen uttaga kontantinsats i
enlighet med god sed på marknaden. Kontantinsatsen skall motsvara minst
20 procent av varans kontantpris, om ej särskilda förhållanden
föranleder annat.

Som kontantinsats anses ej betalning med medel som köparen får låna av
säljaren eller av annan kreditgivare på grund av överenskommelse mellan
denne och säljaren.

9 § Säljer näringsidkare för egen eller annans räkning vara utan att
iakttaga vad som sägs i 8 §, skall det anses utgöra handling som avses i
2 § marknadsföringslagen (1975:1418).

Köparens befogenheter mot annan kreditgivare än säljaren

10 § Vid kreditköp får köparen mot kreditgivares krav på betalning
framställa samma invändningar på grund av köpet som han kan göra mot
säljaren.

Har köparen på grund av köpet anspråk mot säljaren på återbetalning av
köpeskilling, skadestånd eller annan penningprestation svarar
kreditgivare lika med säljaren för anspråkets fullgörande. Kreditgivaren
är dock ej skyldig att betala mer än vad han mottagit av köparen med
anledning av krediten.

Förbud mot vissa fordringsbevis

11 § Kreditgivaren får ej mottaga av köparen ingången växelförbindelse
beträffande fordran på grund av kreditköpet. Han får ej heller till
bevis för sin fordran mottaga av köparen utfärdat löpande skuldebrev
eller annan av denne ingången skuldförbindelse, vars överlåtande eller
pantsättning inskränker köparens rätt att framställa invändningar på
grund av köpet, om ny borgenär i god tro förvärvar fordringshandlingen.

Första stycket första meningen äger ej tillämpning på egen växel som är
utställd av bankaktiebolag, sparbank eller föreningsbank.

Den som uppsåtligen bryter mot denna paragraf dömes till böter. Lag
(1987:642).

Förtidsbetalning

12 § Vid kreditköp har köparen alltid rätt att betala sin skuld till
kreditgivaren i förtid.

Kreditgivaren får kräva betalning i förtid endast om han gjort förbehåll
härom samt köparen sedan mer än en månad är i dröjsmål med att erlägga
förfallen del av kreditfordringen som uppgår till mer än en tiondel av
hela kreditfordringen eller, om dröjsmålet avser två eller flera vid
olika tidpunkter förfallna poster, till mer än en tjugondel av hela
kreditfordringen.

Andra stycket utgör ej hinder för bank eller annan kreditgivare att göra
gällande strängare förbehåll om betalning i förtid, om skyldighet
därtill följer av annan författning.

13 § Vid förtidsbetalning enligt 12 § skall vid beräkning av
kreditgivarens fordran den obetalda delen av kreditfordringen minskas
med den del av kreditkostnaden som enligt beräkningsgrunder, som står i
överensstämmelse med god sed på marknaden, är att hänföra till den ej
utnyttjade kredittiden. Om betalning sker på annan tid än i avtalet
bestämd förfallodag skall den ej utnyttjade kredittiden räknas från
första förfallodagen efter betalningen.

Vid avräkning enligt första stycket får kreditgivaren tillgodoräkna sig
hela kostnaden för uppläggning av krediten, om denna kostnad särskilt
anges i avtalet och ej är oskälig.

Förbud mot viss avräkning

14 § Belopp som köparen erlägger för avräkning på viss kreditfordran i
anledning av kreditköp får kreditgivaren ej först avräkna på annan
fordran.

Återtaganderätt

15 § Med förbehåll om återtaganderätt avses avtalsvillkor som ger
kreditgivaren möjlighet att återtaga varan, om köparen ej fullgör sin
del av kreditköpsavtal.

Förbehåll om återtaganderätt får göras gällande endast under
förutsättning att förbehållet har gjorts av säljaren i samband med köpet
för att trygga säljarens rätt till betalning samt köparen sedan mer än
en månad är i dröjsmål med att erlägga förfallen och ej preskriberad del
av kreditfordringen som uppgår till mer än en tiondel av hela
kreditfordringen eller, om dröjsmålet avser två eller flera vid olika
tidpunkter förfallna poster, till mer än en tjugondel av hela
kreditfordringen.

Använder näringsidkare förbehåll om återtaganderätt vid försäljning av
vara, som med hänsyn till sin beskaffenhet eller sitt värde eller på
grund av förhållandena på marknaden ej är lämpad som kreditsäkerhet, kan
näringsidkaren förbjudas att framdeles i liknande fall använda sådant
förbehåll. I fråga om förbud äger i övrigt bestämmelserna i lagen
(1971:112) om förbud mot oskäliga avtalsvillkor motsvarande tillämpning.


16 § Om köparen efter utgången av den i 15 § andra stycket angivna tiden
men innan varan återtages erlägger belopp, som ej har betalats i rätt
tid, jämte ränta och kostnader enligt de grunder som anges i 17 §
tredje-femte styckena, får kreditgivaren ej återtaga varan på grund av
dröjsmålet. Ej heller får kreditgivaren i sådant fall göra gällande
avtalsvillkor som avses i 12 § andra stycket.

Uppgörelse vid återtagande av vara

17 § Vill kreditgivaren utnyttja rätt att återtaga vara, skall avräkning
göras mellan honom och köparen.

Köparen tillgodoräknas härvid varans värde vid återtagandet. Värdet
beräknas efter vad kreditgivaren kan antagas få ut genom att på lämpligt
sätt försälja varan.

Kreditgivaren får tillgodoräkna sig den obetalda delen av
kreditfordringen efter avräkning enligt 13 § samt i förekommande fall
dröjsmålsränta, dock ej enligt högre räntefot än som anges i 6 §
räntelagen (1975:635).

Kreditgivaren får därjämte tillgodoräkna sig ersättning för följande
kostnader för återtagande av varan, nämligen utsökningsavgift, skälig
kostnad för transport av varan samt utgift för inställelse vid
förrättning för återtagande, om inställelsen har varit påkallad för
tillvaratagande av kreditgivarens rätt. Vid bestämmande av ersättning
för utgift för inställelse äger bestämmelserna om beräknande av
ersättning av allmänna medel till vittne motsvarande tillämpning.

I mål om handräckning för återtagande får kreditgivaren, enligt vad
regeringen närmare föreskriver, tillgodoräkna sig även skälig ersättning
för eget arbete med anledning av målet samt arvode till ombud eller
biträde. Lag (1988:394).

18 § Om köparen vid avräkningen tillgodoräknas ett större belopp än
kreditgivaren, får varan återtagas endast om kreditgivaren betalar
mellanskillnaden till köparen eller, när varan värderats av
kronofogdemyndigheten, nedsätter mellanskillnaden hos myndigheten.

Har kreditgivaren för att kunna återtaga varan eller för att denna efter
återtagande skall kunna brukas på avsett sätt måst betala skuld som
åvilar köparen, får kreditgivaren vid tillämpning av första stycket
avräkna sådan betalning mot mellanskillnad köparen till godo.

Tillgodoräknas kreditgivaren ett större belopp än köparen, får
kreditgivaren ej kräva ut mellanskillnaden (restskulden) i annat fall än
då varan har utsatts för betydande värdeminskning genom att köparen
vanvårdat varan. Lag (1981:801).

Återlösande av vara som återtagits

19 § Köparen får inom fjorton dagar återlösa vara som har återtagits.
Vill köparen återlösa varan, skall han betala kreditgivaren varans värde
vid återtagandet samt den restskuld som kan föreligga enligt
avräkningen.

Handräckning för återtagande av vara m.m.

20 § Kreditgivaren får hos kronofogdemyndigheten söka handräckning för
varans återtagande, under förutsättning att rörande kreditköpet har
upprättats en av parterna underskriven handling, som innehåller
förbehåll om återtaganderätt samt uppgift om kontantpriset,
kreditbeloppet, kreditkostnaden, kredittiden, kreditfordringen och de
tidpunkter när betalning skall erläggas.

Ansökan om handräckning skall göras skriftligen samt innehålla uppgift
om hur stor del av kreditfordringen som utestår obetald. Om
kreditgivaren gör anspråk på dröjsmålsränta skall i ansökningen också
uppges vad kreditgivaren fordrar i den delen. Vid ansökningen skall
fogas styrkt avskrift av den handling som anges i första stycket. Lag
(1981:801).

21 § Handräckning får beviljas endast om det är uppenbart att de
förutsättningar som anges i 15 § andra stycket föreligger.

Har förbehåll om återtaganderätt använts i strid mot förbud enligt 15 §
tredje stycket, får handräckning ej beviljas.

Handräckning eller verkställighet av dom, varigenom köparen har
förpliktats att lämna tillbaka vara som sålts med förbehåll om
återtaganderätt, får ej beviljas beträffande vara som enligt 5 kap.
1-3 §§ utsökningsbalken undantages från utmätning. Lag (1981:801).

22 § I fråga om handräckning och verkställighet av dom, som anges i 21 §
tredje stycket, äger i övrigt 12 § andra och tredje styckena samt 
14-18 §§ lagen (1978:599) om avbetalningsköp mellan näringsidkare m.fl.
motsvarande tillämpning. Härvid skall hänvisningen i 16 § tredje stycket
till 10 § första stycket avse 18 § första stycket denna lag. Lag
(1978:598).

Förbud mot utmätning

23 § Vara som har sålts med förbehåll om återtaganderätt får ej utmätas
för fordran på grund av kreditköpet.

Tjänster på kredit

23 a § Har konsumenten vid avtal om en tjänst som avses i
konsumenttjänstlagen (1985:716) fått kredit enligt vad som sägs i 3 §
angående köp, tillämpas bestämmelserna i 10--14 §§ på avtalet. Lag
(1985:720).

Betalningsansvar vid förlust av kontokort m.m.

24 § Avtalsvillkor som innebär att kontohavare skall vara
betalningsskyldig för belopp, som påförts kontot genom att kontokort har
använts av obehörig, får göras gällande endast om kontohavaren eller
annan som enligt kontoavtalet är behörig att använda kontokortet

1. lämnat ifrån sig kortet till annan,

2. genom grov oaktsamhet förlorat kortet,

3. på annat sätt förlorat besittningen av kortet och icke snarast efter
upptäckten anmält förlusten hos kreditgivaren.

För belopp, som på sätt i första stycket anges har påförts kontot sedan
kreditgivaren mottagit anmälan att kontohavaren eller annan som enligt
kontoavtalet är behörig att använda kontokortet ej längre har detta i
sin besittning, är kontohavaren betalningsskyldig endast om han förfarit
svikligt.

Tillsyn m.m.

25 § Konsumentverket utövar tillsyn över efterlevnaden av denna lag.
Verkets tillsyn omfattar dock ej Sveriges riksbank, Sveriges
investeringsbank aktiebolag, verksamhet som står under tillsyn av
bankinspektionen eller försäkringsinspektionen eller verksamhet hos
exekutiv myndighet.

Tillsynen skall utövas så, att den icke vållar större kostnad eller
olägenhet än som är nödvändig.

26 § För utövande av tillsynen har konsumentverket eller den som verket
förordnar rätt att företaga inspektion hos näringsidkare som bedriver
varuförsäljning eller som i sin yrkesmässiga verksamhet lämnar,
förmedlar eller övertar kredit som avses i denna lag och att taga del av
samtliga handlingar som behövs för tillsynen. Näringsidkaren skall lämna
de upplysningar om verksamheten som begäres för tillsynen.

Underlåter näringsidkare att lämna tillgång till handling eller att
lämna upplysning i fall som avses i första stycket, får konsumentverket
förelägga näringsidkaren att fullgöra sin skyldighet vid vite av högst
10 000 kronor.

27 § har upphävts genom lag (1985:215).

28 § har upphävts genom lag (1980:244).

29 § Har konsumentverket enligt 26 § andra stycket förelagt
näringsidkare att tillhandahålla handling får talan mot beslutet föras
hos kammarrätten genom besvär. Mot annat beslut av konsumentverket
enligt 26 § får talan ej föras.

30 § Bestämmelserna i 8 och 9 §§ gäller ej kreditköp för vilka
föreskrifter om kontantinsats har meddelats med stöd av lagen
(1986:1202) med bemyndigande att meddela föreskrifter om
betalningsvillkor vid kreditköp. Lag (1986:1203).

Övergångsbestämmelser

1985:215

Enligt riksdagens beslut föreskrivs att 27 § konsumentkreditlagen
(1977:981) skall upphöra att gälla vid utgången av juni 1985. I fråga om
vite som har förelagts dessförinnan gäller den upphävda paragrafen dock
fortfarande.