Lag (1992:1602) om valuta- och kreditreglering

1 kap. Förordnande om valutareglering och kreditreglering

1 § Regeringen får, efter samråd med Riksbanken, förordna om
valutareglering om Sverige är i krig eller krigsfara. Regeringen får
också, på framställning av Riksbanken, förordna om valutareglering om
det råder  utomordentliga förhållanden som är föranledda av

1. krig eller krigsfara som Sverige har befunnit sig i,

2. krig utanför Sveriges gränser,

3. en allvarlig olycka, våldshandling, epidemi eller liknande, eller

4. utomordentligt stora kortfristiga kapitalrörelser.

Regeringen får förordna om valutareglering enligt första stycket andra
meningen bara om det är uppenbart att andra åtgärder inte är
tillräckliga och möjliga.

Om regeringen har förordnat om valutareglering, får regeringen på
framställning av Riksbanken också förordna om kreditreglering.

2 § Om förutsättningarna enligt 1 § för valutareglering eller
kreditreglering inte längre är uppfyllda, skall regeringen omedelbart
förordna att  regleringen skall upphöra.

Ett förordnande om kreditreglering upphör att gälla senast när
förordnandet om valutareglering upphör att gälla.

3 § Varje förordnande enligt 1 §, 2 kap. 2 § andra stycket eller 6 §
eller 3 kap. 2 § tredje stycket skall inom en månad från beslutet
underställas riksdagen för godkännande. Om så inte sker inom rätt
tid, upphör förordnandet att gälla. Lag (1994:1645).

4 § Med finansiella företag enligt denna lag avses de företag 
som anges i 1 kap. 2 § lagen (2022:1568) om Sveriges riksbank.
Lag (2022:1573).

2 kap. Valutareglering

1 § Valutareglering innebär att transaktioner, som är av sådan art att
de kan ha betydelse för valutapolitiken (valutatransaktioner) och som
anges i  förordnandet om valutareglering, inte får genomföras utan
tillstånd av Riksbanken.

2 § Om regeringen har beslutat om valutareglering, får 
regeringen besluta att Riksbanken för ett tillstånd till 
valutatransaktion får

1. ta ut en avgift som ska tillfalla Riksbanken, eller

2. bestämma att ett visst belopp under en viss tid ska vara 
insatt på konto i Riksbanken.

Om regeringen har beslutat om valutareglering, får regeringen 
besluta att den som innehar utländska betalningsmedel, 
tillgodohavanden på konton i utländskt myntslag eller 
utländska fondpapper ska erbjuda Riksbanken att mot betalning 
i svenska kronor lösa in tillgångarna. Riksbanken får, helt 
eller delvis, överlåta den befogenheten till ett finansiellt 
företag. Lag (2022:1573).

Handläggningen av vissa ärenden

3 § Riksbanken får bemyndiga ett finansiellt företag att 
meddela tillstånd enligt detta kapitel. Anser sig företaget 
inte kunna bifalla en ansökan, ska denna överlämnas till 
Riksbanken. Lag (2022:1573).

4 § Om regeringen har meddelat ett förordnande om inlösen enligt 2 §
andra stycket och det råder oenighet om vilket värde i utländskt
myntslag som skall ligga till grund för ersättningen eller efter vilken
kurs omräkningen till svenska kronor skall göras, skall ersättningen
bestämmas av en nämnd (valutanämnden).

Valutanämnden skall bestå av tre personer. Regeringen utser ordförande.
En av de övriga ledamöterna utses av Riksbanken och den andra av
rikssammanslutningen för handelskamrar.

Till grund för sina beslut skall nämnden lägga en bedömning av det pris
och den kurs som skulle ha kunnat uppnås vid en frivillig avyttring.

Nämndens beslut får överklagas till kammarrätten.

Uppgiftsskyldighet och kontroll

5 § Om regeringen har förordnat om valutareglering, får Riksbanken
meddela föreskrifter om skyldighet för den som för egen eller någon
annans räkning har gjort en valutatransaktion, att lämna de uppgifter
och visa upp de handlingar angående transaktionen som behövs för
kontroll av att valutaregleringen följs.

6 § Om regeringen har förordnat om valutareglering enligt 1 kap. 1 §
första meningen eller andra meningen 1 eller 2, får regeringen
förordna att Riksbanken, eller den som Riksbanken i samråd med
tillståndsmyndigheten på postområdet bestämmer, har rätt att öppna
och granska de brev och andra försändelser till eller från utlandet
som finns hos postbefordringsföretag. Lag (1996:1134).

7 § Om det med stöd av denna lag har föreskrivits 
begränsningar eller förbud mot att föra tillgångar in i eller 
ut ur landet, får Tullverket kontrollera att föreskrifterna 
följs.

För kontrollen gäller

1. 3 och 6 kap. tullbefogenhetslagen (2024:710) i tillämpliga 
delar, varvid det som sägs om varor ska avse tillgångar som 
omfattas av valutaregleringen, och

2. bestämmelserna om utredning och lagföring av brott i samma 
lag. Lag (2024:729).

Straff m. m.

8 § Till böter eller fängelse i högst ett år döms den som med uppsåt

1. bryter mot ett förordnande om valutareglering eller mot ett förbud,
en föreskrift eller ett villkor som har meddelats med stöd av ett sådant
förordnande,

2. låter bli att lämna en uppgift eller lämnar en oriktig uppgift och
därigenom föranleder att ett tillstånd till en valutatransaktion
beviljas, som annars inte skulle ha meddelats, eller att en
valutatransaktion som kräver tillstånd genomförs utan tillstånd, avgift
eller deposition,

3. använder sig av bulvan för att kringgå ett förbud som har meddelats
med stöd av ett förordnande om valutareglering.

Har en gärning som avses i första stycket begåtts av grov oaktsamhet,
döms till böter.

I ringa fall döms inte till ansvar.

9 § Om ett brott som avses i 8 § första stycket är att anse som grovt,
döms till fängelse i högst två år.

Vid bedömningen av om brottet är grovt skall särskilt beaktas om
gärningen har avsett mycket betydande belopp eller på något annat sätt
har varit av synnerligen allvarlig art.

10 § För försök till brott som avses i 8 § första stycket eller 9 § döms
till ansvar enligt 23 kap. brottsbalken.

11 § Om flera har medverkat till en i detta kapitel straffbelagd
gärning, tillämpas bestämmelserna i 23 kap. brottsbalken.

12 § Allmänt åtal för brott som avses i 8--11 §§ får väckas endast efter
medgivande av Riksbanken.

13 § Har upphävts genom lag (2024:821).

14 § Om någon inte fullgör sådan skyldighet som anges i 5 §, får
Riksbanken förelägga honom vite.

15 § För att uppnå rättelse när en åtgärd har vidtagits i strid med ett
förordnande om valutareglering eller ett förbud, en föreskrift eller ett
villkor som har meddelats med stöd av ett sådant förordnande, får
Riksbanken förelägga vite. Föreläggandet får avse den som har rätt att
förfoga  över den egendom åtgärden avsåg eller det som har trätt i den
egendomens ställe.

Ett föreläggande enligt första stycket får riktas mot den som sedan
åtgärden vidtagits har förvärvat rätt till egendomen eller till det som
har trätt i egendomens ställe bara om

-- förvärvet har skett genom bodelning, arv, testamente eller gåva,
eller

-- förvärvaren har haft vetskap om eller skälig anledning till misstanke
om åtgärden och åsidosättandet av förbudet, föreskriften eller
villkoret.

Något föreläggande att vidta rättelse får inte meddelas, om den egendom
som åtgärden avsåg, vederlag för den eller dess värde har förklarats
förverkat.

16 § Om ett vite har förelagts med stöd av 14 eller 15 §, får inte dömas
till ansvar för gärning som omfattas av föreläggandet.

3 kap. Kreditreglering

1 § Kreditreglering innebär att Riksbanken får förordna om
utlåningsreglering, emissionskontroll, räntereglering och placeringskrav
i enlighet med vad som anges i regeringens förordnande.

2 § Ett beslut om kreditreglering kan gälla ett eller flera 
slag av finansiella företag.

Regeringen kan på begäran av Riksbanken besluta att även någon 
annan som yrkesmässigt och i betydande omfattning bedriver 
kreditgivning, samt, när det gäller emissionskontroll, någon 
annan som offentligen utbjuder obligationer och andra 
fordringsrätter som är avsedda för allmän omsättning, ska 
kunna omfattas av kreditregleringen.

För den som omfattas av ett beslut enligt andra stycket gäller 
i tillämpliga delar vad som sägs om finansiella företag.
Lag (2022:1573).

3 § Om det finns särskilda skäl får Riksbanken

1. begränsa kreditregleringen till ett eller flera slag av institut,

2. undanta visst institut från kreditregleringen, och

3. utfärda olika föreskrifter för skilda institut.

Utlåningsreglering

4 § Med utlåningsreglering avses att ett högsta belopp (maximibelopp)
fastställs för

1. disponerad utlåning,

2. beviljad men ej disponerad utlåning,

3. garantiförbindelser som är knutna till kreditgivning, eller

4. värdet av lös egendom som i finansieringssyfte upplåts till nyttjande
(leasingobjekt) sedan ett förordnande om utlåningsreglering har trätt i
kraft.

Med utlåning jämställs likvider för fordringar som förvärvas i
finansieringssyfte (factoring).

5 § Riksbanken fastställer för en viss beräkningstidpunkt eller för en
viss beräkningsperiod ett maximibelopp enligt 4 § för utlåningens eller
garantiförbindelsernas storlek eller leasingobjektens värde. Därvid får
Riksbanken ge skilda regler för utlåning, garantiförbindelser och
leasingobjekt  avseende olika slags krediter eller leasingobjekt.

Emissionskontroll

6 § Med emissionskontroll avses att obligationer och andra
fordringsrätter som är avsedda för allmän omsättning inte utan tillstånd
av Riksbanken får ges ut av någon annan än Riksgäldskontoret.

Räntereglering

7 § Med räntereglering avses att högsta eller högsta genomsnittliga
ränta fastställs för utlåning av pengar. Sådan reglering omfattar inte
ränta som har fastställts enligt lag eller annan författning.

Med ränta likställs varje annan ersättning för lån av pengar.

Placeringskrav

8 § Med placeringskrav avses att vissa av ett finansiellt 
företags placeringar vid en viss beräkningstidpunkt ska utgöra 
en viss andel av institutets totala placeringar eller att 
förändringen under en beräkningsperiod av sådana placeringar 
ska utgöra en viss procent av förändringen av de totala 
placeringarna. Lag (2022:1573).

9 § Riksbanken anger

1. vilka placeringar som skall utgöra underlag för beräkningen 
enligt 8 §,

2. den beräkningstidpunkt eller beräkningsperiod då placeringskravet
skall vara uppfyllt, och

3. det procenttal som skall gälla för placeringskravet.

Särskild avgift

10 § Ett finansiellt företag som åsidosätter en föreskrift som 
har meddelats med stöd av ett förordnande om kreditreglering 
ska betala en särskild avgift till staten.

Fråga om särskild avgift prövas av Riksbanken. Lag (2022:1573).

11 § Den särskilda avgiften skall bestämmas som räntan på ett
belopp som Riksbanken fastställer (underlagsbeloppet).
Räntesatsen skall motsvara två gånger den räntesats som gäller
enligt 11 kap. 2 § första stycket lagen (1988:1385) om Sveriges
riksbank. Avgiften skall motsvara ränta enligt den angivna
räntesatsen för tiden från den föregående beräkningstidpunkten
eller, om en tidigare beräkning inte har skett, från det att
föreskriften började tillämpas eller för beräkningsperioden.

För utlåningsreglering och placeringskrav skall
beräkningstidpunkten eller beräkningsperioden enligt första
stycket vara den som avses i 5 § respektive 9 §. För
emissionskontroll och räntereglering bestämmer Riksbanken
beräkningstidpunkt eller beräkningsperiod särskilt.
Lag (1998:1415).

12 § Underlagsbeloppet skall utgöra

1. för utlåningsreglering det belopp som maximibeloppet har överskridits
med,

2. för emissionskontroll den utestående lånesumman,

3. för räntereglering fem gånger det belopp med vilket räntan har
överstigit den ränta som skulle ha utgått enligt fastställd räntesats,
och

4. för placeringskrav underskottet.

13 § Om det finns särskilda skäl, får den särskilda avgiften sättas ned
helt eller delvis.

Uppgiftsskyldighet

14 § Riksbanken får förelägga ett finansiellt företag att 
lämna de uppgifter som Riksbanken anser nödvändiga för att 
bedöma om kreditreglering behövs eller för att tillämpa ett 
meddelat förordnande. Lag (2022:1573).

Straff m. m.

15 § Till böter eller fängelse i högst ett år döms den som med uppsåt
låter bli att lämna en uppgift eller lämnar en oriktig uppgift i samband
med  fullgörande av skyldighet enligt 14 §.

Har en gärning som avses i första stycket begåtts av grov oaktsamhet,
döms till böter.

I ringa fall döms inte till ansvar.

16 § Om ett brott som avses i 15 § första stycket är att anse som grovt,
döms till fängelse i högst två år.

Vid bedömningen av om brottet är grovt skall särskilt beaktas, om
gärningen har rört mycket betydande belopp eller kreditvolym eller på
annat sätt varit av synnerligen allvarlig art.

17 § Om flera har medverkat till en i detta kapitel straffbelagd
gärning, tillämpas bestämmelserna i 23 kap. brottsbalken.

18 § Allmänt åtal för brott som avses i 15--17 §§ får väckas endast
efter medgivande av Riksbanken.

19 § Om någon inte följer ett föreläggande enligt 14 §, får Riksbanken
förelägga honom vite.

20 § För att uppnå rättelse när en åtgärd har vidtagits i strid med en
föreskrift eller ett beslut om kreditreglering får Riksbanken förelägga
vite.

21 § Om ett vite har förelagts med stöd av 19 §, får inte dömas till
ansvar för gärning som omfattas av föreläggandet.

22 § Om ett vite har förelagts med stöd av 20 §, får särskild avgift
enligt 10--12 §§ inte tas ut.

4 kap. Gemensamma bestämmelser

1 § Riksbanken skall meddela de ytterligare föreskrifter som behövs för
tillämpningen av förordnanden enligt denna lag.

Tystnadsplikt

2 § Den som har tagit befattning med ett ärende som avses i
denna lag får inte obehörigen röja vad han eller hon har fått
veta om en enskilds personliga eller ekonomiska förhållanden.

I det allmännas verksamhet tillämpas i stället bestämmelserna
i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400).

Den som bryter mot förbudet i första stycket ska inte dömas
till ansvar enligt 20 kap. 3 § brottsbalken. Lag (2009:453).

Överklagande

3 § Beslut inom Riksbanken av annan än direktionen får
överklagas till direktionen.

Beslut av direktionen om att förelägga någon vid vite eller
att ta ut särskild avgift får överklagas till allmän
förvaltningsdomstol.

Prövningstillstånd krävs vid överklagande till
kammarrätten.

Riksbanken får bestämma att ett beslut ska gälla
omedelbart. Lag (2013:95).


Övergångsbestämmelser

2013:95

1. Denna lag träder i kraft den 1 juli 2013.

2. Äldre föreskrifter gäller för beslut som har meddelats
före ikraftträdandet.

2016:260

1. Denna lag träder i kraft den 1 maj 2016.

2. Äldre bestämmelser gäller fortfarande för kontroller som 
inletts före ikraftträdandet.