Lag (1994:1506) om dubbelbeskattningsavtal mellan Sverige och Frankrike beträffande skatter på kvarlåtenskap, arv och gåva

1 § Det avtal för undvikande av dubbelbeskattning och
förhindrande av skatteflykt beträffande skatter på kvarlåtenskap,
arv och gåva som Sverige och Frankrike undertecknade den 8 juni
1994 skall gälla som lag här i landet. Avtalets innehåll framgår av
bilaga till denna lag.

2 § I fråga om ansökan om skattelindring gäller 2 § kungörelsen
(1967:721) om förfarandet rörande eftergift av arvsskatt eller
gåvoskatt vid dubbelbeskattning.

3 § Anstånd enligt 3 § nämnda kungörelse får medges enligt det av
följande alternativ som ger det lägsta beloppet, nämligen

1. den skatt som erlagts eller kan komma att erläggas i Frankrike för
egendom som enligt avtalet får beskattas där, eller

2. den del av den svenska skatten som vid en proportionell
fördelning belöper på samma egendom.

Om skatt inte erlagts i Frankrike och uppgift saknas om hur mycket
skatt som kan komma att erläggas där, får anstånd medges med
skäligt belopp, dock högst med ett belopp som motsvarar den del av
den svenska skatten som vid en proportionell fördelning belöper på
egendom som enligt avtalet får beskattas i Frankrike.

4 § Om en person anser att det vidtagits någon åtgärd som för
honom medfört eller kommer att medföra en beskattning som
strider mot bestämmelserna i avtalet, kan han ansöka om rättelse
hos regeringen enligt artikel 14 punkt 1 i avtalet.

Övergångsbestämmelser

1994:1506

1. Denna lag träder i kraft den dag regeringen bestämmer.

2. Genom lagen upphävs kungörelsen (1967:724) om tillämpning av
avtal den 24 december 1936 mellan Sverige och Frankrike för
undvikande av dubbelbeskattning och fastställande av bestämmelser
angående handräckning beträffande arvsskatt. Lag (1995:546).

Bilaga

AVTAL MELLAN KONUNGARIKET SVERIGES REGERING OCH REPUBLIKEN
FRANKRIKES REGERING FÖR ATT UNDVIKA DUBBELBESKATTNING OCH FÖRHINDRA
SKATTEFLYKT BETRÄFFANDE SKATTER PÅ KVARLÅTENSKAP, ARV OCH GÅVA

Konungariket Sveriges regering och Republiken Frankrikes regering,
vilka önskar ingå ett avtal för att undvika dubbebeskattning
och förhindra skatteflykt beträffande skatter på kvarlåtenskap,
arv och gåva, har kommitt överens om följande bestämmelser:

ARTIKEL 1

KVARLÅTENSKAP, ARV OCH GÅVOR SOM OMFATTAS AV AVTALET

Detta avtal tillämpas:

a) på kvarlåtenskap och arv efter personer som vid dödsfallet hade
hemvist i en avtalsslutande stat eller i båda avtalsslutande
staterna, och

b) på gåvor från personer som vid gåvotillfället hade hemvist
i en avtalsslutande stat eller i båda avtalsslutande staterna.

ARTIKEL 2

SKATTER SOM OMFATTAS AV AVTALET

1. Detta avtal tillämpas på skatter på kvarlåtenskap, arv och gåva
som påförs för en avtalsslutande stats eller dess regionala
myndigheters räkning, oberoende av det sätt på vilket skatterna
tas ut.

2. Med skatter på kvarlåtenskap och arv förstås skatter som på
grund av dödsfall påförs i form av skatt på kvarlåtenskap, arvslott,
överlåtelse eller på gåva för dödsfalls skull. Med skatter på
gåva förstås skatter som påförs på överlåtelser mellan levande
personer, men endast under förutsättning att dessa skatter
tas ut på grund av att överlåtelsen sker helt eller delvis utan
vederlag.

3. De för närvarande utgående skatter, på vilka avtalet tillämpas,
är

a) beträffande Sverige: arvsskatten och gåvoskatten;

b) beträffande Frankrike: avgifterna på arv och gåvor.

4. Avtalet tillämpas även på skatter av samma eller i huvudsak
likartat slag, som efter undertecknandet av avtalet påförs vid
sidan av eller i stället för de för närvarande utgående skatterna.
De behöriga myndigheterna i de avtalsslutande staterna skall
meddela varandra de väsentliga ändringar som vidtagits i respektive
skattelagstiftning.

ARTIKEL 3

ALLMÄNNA DEFINITIONER

1. Om inte sammanhanget föranleder annat, har vid tillämpningen av
detta avtal följande uttryck nedan angiven betydelse:

a) 1) "Sverige" åsyftar Konungariket Sverige och innefattar
Sveriges territorium, dessa territorialvatten liksom de andra
områden över vilka Sverige i överensstämmelse med internationell
rätt utövar suveräna rättigheter med avseende på utforskning och
utnyttjande av naturtillgångar på havsbottnen, i dennas underlag
och ovanför denna befintliga vattentillgångar;

2) "Frankrike" åsyftar Republiken Frankrikes europeiska departement
och departement på andra sidan havet däri inbegripet dess
territorialvatten liksom de andra områden över vilka Frankrike i
överensstämmelse med internationell rätt utövar suveräna rättigheter
med avseende på utforskning och utnyttjande av naturtillgångar
på havsbottnen, i dennas underlag och ovanför denna befintliga
vattentillgångar;

b) "egendom som ingår i kvarlåtenskapen efter eller gåva från en
person med hemvist i en avtalsslutande stat" inbegriper all
egendom vilkens överföring eller överlåtelse är underkastad en
skatt som omfattas av detta avtal och som utgår enligt lagstiftningen
i en avtalsslutande stat;

c) "behörig myndighet" åsyftar:

1) i Sverige: Finansministerna, dennes befullmäktige ombud eller den
myndighet åt vilken uppdragtis att vara behörig myndighet vid
tillämpningen av avtalet;

2) i Frankrike: Ministern ansvarig för budgeten eller dennes
befullmäktigade ombud.

2. Då en avtalsslutande stat tillämpar avtalet anses, såvida inte
sammanhanget föranleder annat, varje uttryck som inte definierats
i avtalet ha den betydelse som uttrycket har enligt den statens
lagstiftning i fråga om sådana skatter på vilka avtalet tillämpas.
Innebörden av ett uttryck enligt den statens skattelagstiftning skall
ha företräde framför varje annan innebörd som detta uttryck har i
denna stats övriga lagstiftning.

ARTIKEL 4

SKATTERÄTTSLIGT HEMVIST

1. Vid tillämpningen av detta avtal åsyftar uttrycket "person med
hemvist i en avtalsslutande stat" person som enligt lagstiftningen
i denna stat har hemvist där med avseende på de skatter som
omfattas av avtalet. Uttrycket inbegriper emellertid inte person vars
kvalåtenskap eller gåva är skattepliktig i denna stat endast såvitt
avser där belägen egendom.

2. Då på grund av bestämmelserna i punkt 1 fysisk person har
hemvist i båda avtalsslutande staterna, bestäms hans hemvist på
följande sätt:

a) Han anses ha hemvist i den stat där han har en bostad som
stadigvarande står till hans förfogande; om han har en sådan bostad
i båda staterna, anses han ha hemvist i den stat med vilken hans
personliga och ekonomiska förbindelser är starkast (centrum för
levnadsintressena);

b) om det inte kan avgöras i vilken stat han har centrum för sina
levnadsintressen eller om han inte i någondera staten har en bostad
som stadigvarande står till hans förfogande, anses han ha hemvist
i den stat där han stadigvarande vistas;

c) om han stadigvarande vistas i båda staterna eller om han inte
vistas stadigvarande i någon av dem, anses han ha hemvist i den
stat där han är medborgare;

d) om han är medborgare i båda staterna eller om han inte är medborgare
i någon av dem, avgör de behöriga myndigheterna i de avtalsslutande
staterna frågan genom ömsesidig överenskommelse.

3. Då på grund av bestämmelserna i punkt 1 annan person är fysisk
person har hemvist i båda avtalsslutande staterna, anses personen
i fråga ha hemvist i den stat där den har sin verkliga ledning.

ARTIKEL 5

FAST EGENDOM

1. Fast egendom som ingår i kvarlåtenskapen efter eller gåva från
person med hemvist i en avtalsslutande stat och som är belägen i
den andra avtalsslutande staten, får beskattas i denna andra stat.

2. Uttrycket "fast egendom" har den betydelse som uttrycket har
enligt lagstiftningen i den avtalsslutande stat där egendomen är
belägen, dock att skuld för vilken fast egendom genom inteckningar
eller annorledes utgör säkerhet, aldrig anses som fast egendom.
Uttrycket inebegriper emellertid alltid egendom som utgör tillbehör
till fast egendom, byggnader, levande och döda inventarier i lantbruk
och skogsbruk, rättigheter på vilka bestämmelserna i privaträtten
om fast egendom är tillämpliga, nyttjanderätt till fast egendom
samt rätt till föränderliga eller fasta ersättningar för nyttjandet
av eller rätten att nyttja mineraltillgång, källa eller annan
naturtillgång. Skepp, båtar och luftfartyg anses inte vara fast
egendom.

3. Uttrycket "fast egendom" inbegriper också aktier, andelar eller
andra rättigheter i bolag eller i juridisk person vars tillgångar,
direkt eller genom ett eller flera andra bolag eller juridiska
personer huvudsakligen består av fast egendom belägen i en
avtalsslutande stat eller rättigheter som hänför sig till sådan
egendom. I sådant fall skall aktierna, andelarna eller
rättigheterna anses vara belägna i den stat där den fasta egendomen
är belägen.

4. Bestämmelserna i punkt 1 är också tillämpliga på fast egendom
som tillhör företag och på fast egendom som används vid utövande
av fritt yrke eller annan självständig verksamhet.

ARTIKEL 6

LÖS EGENDOM NEDLAGD I FAST DRIFTSTÄLLE ELLER HÄNFÖRLIG TILL
STADIGVARANDE ANORDNING

1. Med undantag för sådan egendom som anges i artikel 7, får lös
egendom vilken tillhör ett företag och ingår i kvarlåtenskap
efter eller gåva från en person med hemvist i en avtalsslutande
stat och som utgör del av rörelsetillgångarna i ett fast
driftställe i den andra avtalsslutande staten, beskattas i denna
andra stat.

2. Vid tillämpningen av detta avtal åsyftar uttrycket "fast
driftställe" en stadigvarande plats för affärsverksamhet från
vilken ett företags verksamhet helt eller delvis bedrivs

3. Uttrycket "fast driftställe" innefattar särskilt:

a) plats för företagsledning;
b) filial;
c) kontor;
d) fabrik;
e) verkstad; och
f) gruva, olje- eller gaskälla, stenbrott eller annan plats för
utvinning av naturtillgångar.

4. Plats för byggnads-, anläggnings-, eller installationsverksamhet
utgör fast driftställe endast om verksamheten pågår mer än tolv
månader.

5. Utan hinder av föregående bestämmelser i denna artikel anses
uttrycket "fast driftställe" inte innefatta:

a) användningen av anordningar uteslutande för lagring, utställning
eller utlämnande av företaget tillhöriga varor;

b) innehavet av ett företaget tillhörigt varulager uteslutande
för lagring, utställning eller utlämnande;

c) innehavet av ett företaget tillhörigt varulager uteslutande
för bearbetning eller förädling genom annat företags försorg;

d) innehavet av stadigvarande plats för affärsverksamhet
uteslutande för inköp av varor eller inhämtande av upplysningar
för företaget;

e) innehavet av stadigvarande plats för affärsverksamhet
uteslutande för att för företaget bedriva annan verksamhet som
är av förberedande eller biträdande art;

f) innehavet av en stadigvarande plats för affärsverksamhet
uteslutande för att kombinera verksamheter som anges i a)-e)
ovan, under förutsättning av hela den verksamhet som bedrivs
från den stadigvarande platsen för affärsverksamheten på grund
av denna kombination är av förberedande eller biträdande art.

6. Lös egendom, som ingår i kvarlåtenskap efter eller i gåva
från person med hemvist i en avtalsslutande stat och som används
vid utövandet av fritt yrke eller annan självständig verksamhet
samt är hänförlig till stadigvarande anordning belägen i den
andra avtalsslutande staten, får beskattas i denna andra stat.

ARTIKEL 7

SKEPP OCH LUFTFARTYG

1. Skepp och luftfartyg som används i internationell trafik av
ett företag som har sin verkliga ledning i en avtalsslutande
stat, samt lös egendom som är hänförlig till användningen av
sådana skepp eller luftfartyg, och som ingår i kvarlåtenskap
efter eller gåva från en person med hemvist i den andra
avtalsslutande staten får beskattas i den förstnämnda staten.

2. Uttrycket "internationell trafik" åsyftar transport med
skepp eller luftfartyg som används av företag som har sin verkliga
ledning i en avtalsslutande stat utom då skeppet eller
luftfartyget används uteslutande mellan platser i den andra
avtalsslutande staten.

ARTIKEL 8

MATERIELL LÖS EGENDOM

Materiell lös (biens mobiliers corporels) som inte behandlas i
artiklarna 6 och 7 och som ingår i kvarlåtenskapen efter
eller gåva från en person med hemvist i en avtalsslutande stat
får, om egendomen är belägen i den andra avtalsslutande
staten, beskattas i denna andra stat.

ARTIKEL 9

ÖVRIG EGENDOM

Egendom som inte behandlas i artiklarna 5, 6, 7 och 8 och som ingår
i kvarlåtenskapen efter eller gåva från en person med hemvist
i en avtalsslutande stat beskattas, oavsett var egendomen är
belägen, endast i denna stat.

ARTIKEL 10

AVDRAG FÖR SKULDER

1. Skulder som uppkommit i samband med förvärv, byggande,
ombyggnad, förbättring, reparation eller underhåll av sådan
egendom som avses i artikel 5, skall dras av från värdet på denna
egendom.

2. Om inte bestämmelserna i punkt 1 föranleder annat, skall
skulder, som är hänförliga till ett sådant fast driftställe som
avses i artikel 6 punkt 1 eller till en sådan stadigvarande
anordning som avses i artikel 6 punkt 6, dras av från värdet
av det fasta driftstället resektive den stadigvarande
anordningen.

3. Skulder hänförliga till skepp och luftfartyg som används i
internationell trafik samt till lös agendom som är hänförlig
till användningen av sådana skepp och luftfartyg, skall dras
av från värdet på sådana skepp, luftfartyg och sådan lös
egendom.

4. Skulder hänförilga till sådan lös materiell egendom (biens
mobiliers corporels) som avses i artikel 8 skall dras av från
värdet på denna egendom.

5. Andra skulder skall dras av från värdet på sådan egendom
på vilken bestämmelserna i artikel 9 tillämpas.

6. Om skuld överstiger värdet av sådan egendom från vilket
skulden enligt bestämmelserna i punkterna 1, 2, 3 och 4 skall
dras av i en avtalsslutande stat, skall överskjutande belopp
dras av från värdet av övrig egendom som får beskattas i
denna stat.

7. Vid tillämpningen av bestämmelserna i punkterna 1, 2, 3, 4, 5
och 6 skall, i det fall en avtalsslutande stat enligt sin
interna lagstiftning endast beskattar en del av en egendoms
värde, avdrag för skulder endast göras i proportion till denna
del.

8. Skuldöverskott som uppkommer i en avtalsslutande stat efter
avdrag som avses i punkterna 5 och 6 skall dras av från värdet
av egendom som är skattepliktig i denna andra avtalsslutande
staten.

ARTIKEL 11

OFFENTLIGA OCH ICKEKOMMERSIELLA INSTITUTIONER

1. Befrielse från respektive nedsättning av skatt eller andra
skattemässiga fördelar som en avtalsslutande stat eller dess
regionala myndigheter åtnjuter enligt den statens lagstiftning
skall också under samma förhållanden gälla beträffande
motsvarande myndigheter i den andra avtalsslutande staten.

2. Offentliga såväl som icke-kommersiella institutioner, vilken
benämningen än må vara, bildade eller organiserade i en
avtalsslutande stat och som utövar religiös, vetenskaplig,
konstnärlig, kulturell, undervisande eller välgörande verksamhet
skall i den andra avtalsslutande staten åtnjuta motsvarande
befrielse, nedsättning eller andra skattemässiga fördelar som
liknande institutioner bildade eller organiserade i denna andra
stat äger åtnjuta enligt dess lagstiftning rörande skatter
på arv och gåvor.

3. Den befrielse, nedsättning av skatt eller andra skattemässiga
fördelar som i enlighet med punkterna 1 och 2 ges till där
angivna myndigheter eller institutioner enligt en avtalsslutande
stats lagstiftning får inte överstiga de skattemässiga fördelar
som dessa myndigheter eller insitutioner åtnjuter i den andra
avtalsslutande staten enligt denna andra stats lagstiftning.

ARTIKEL 12

UNDVIKANDE AV DUBBELBESKATTNING

Dubbelbeskattning undviks enligt följande:

1. a) den avtalsslutande stat i vilken den avlidne eller givaren
hade hemvist vid dösfallet respektive gåvotillfället, skall
beskatta all den egendom som ingår i kvarlåtenskapen eller gåvan
inklusive den egendom som får beskattas i den andra avtalsslutande
staten i enlighet med bestämmelserna i detta avtal och skall från
denna skatt avräkna ett belopp motsvarande den skatt som erlagts
i den andra avtalsslutande staten för egendom som på grund av samma
händelse och enligt bestämmelserna i detta avtal får beskattas i
denna andra stat. Avräkningsbeloppet skall emellertid inte i
något fall överstiga den del av skatten i den förstnämnda
avtalsslutande staten, beräknad utan sådan avräkning, som belöper
på den egendom för vilken avräkning skall medges.

b) Den del av skatten i den förstnämnda avtalsslutande staten som
omnämns i punkt a) avser:

1) om skatten på sådan egendom i den förstnämnda staten beräknas
efter en portionell skattesats, skatten på nettovärdet av denna
egendom beräknad enligt gällande skattesats,

2) om skatten på sådan egendom i den förstnämda staten beräknas
efter en progressiv skatteskala, skatten på nettovärdet av denna
egendom beräknad med den skattesats som erhålls genom att
skatten som skull betalas på hela den egendom som är skattepliktig
enligt lagstiftningen i denna stat jämförs med nettovärdet av
hela egendomen.

2. Skatt på egendom som enligt bestämmelserna i artiklarna 5, 6, 7
eller 8 i detta avtal får beskattas i den avtalsslutande stat
i vilken den avlidne vid tidpunkten för dödsfallet eller givaren
vid tidpunkten för gåvan inte hade hemvist, beräknas med den
skattesats som är tillämplig på hela den egendom som är skattepliktig
där enligt lagstiftningen i denna stat.

3. a) Om emellertid den avlidna eller givaren har haft hemvist
i den andra avtalsslutande stat som anges i punkt 1 under minst
fem av de sista sju åren närmast före dödsfallet respektive
gåvotillfället och vid denna tidpunkt är medborgare i denna andra
stat men inte i båda avtalsslutande staterna får, utan hinder av
bestämmelserna i artikel 9, denna andra stat i enlighet med sin
interna lagstiftning också beskatta sådan egendom, som avses
i artikel 9. I sådana fall skall dock denna andra stat medge
avräkning från denna skatt med ett belopp motsvarande den skatt
som erlagts i den förstnämnda avtalsslutande stat som ange i
punkt 1 på sådan egendom, varvid bestämmelserna i punkt 1
tillämpas som om den avlidne respektive givaren haft sin hemvist
i denna andra stat.

b) Om en längre period än den period som sju år som omnämnes i
punkt a) överenskoms mellan frankrike och en medlemsstat i
EG eller en stat som är medlem i Nordiska rådet efter det detta
avtal har undertecknats skall de behöriga myndigheterna överlägga
för att ändra perioden i detta avtal på motsvarande sätt.

ARTIKEL 13

TIDSGRÄNS

Framställning om avräkning eller återbetalning av skatt skall göras
inom fem år från tidpunkten för den händelse som föranledde
skattskyldigheten eller inom två år från den sista dagen då påförd
skatt förfaller till betalning, om sistnämda tidpunkt inträffar
senare.

ARTIKEL 14

FÖRFARANDET VID ÖMSESIDIG ÖVERENSKOMMELSE

1. Om en person anser att en avtalsslutande stat eller båda
avtalsslutande staterna vidtagit åtgärder som för honom medför
eller kommer att medföra beskattning som strider mot bestämmelserna
i detta avtal, kan han, utan att detta påverkar hans rätt att
använda sig av de rättsmedel som finns i dessa staters interna
rättsordning, framlägga saken för den behöriga myndigheten i
endera staten. Saken skall framläggas inom tre år från den tidpunkt
då personen i fråga fick vetskap om den åtgärd som givit upphov
till beskattning som strider mot bestämmelserna i avtalet.

2. Om den behöriga myndigheteten finner invändningen grundad men
inte själv kan få till stånd en tillfredställande lösning, skall
myndigheten söka lösa frågan genom ömsesidig överenskommelse med
den behöriga myndigheten i den andra avtalsslutande staten i
syfte att undvika beskattning som strider mot bestämmelserna i
avtalet. Överenskommelse som träffas genomförs utan hinder av
tidsgränser i de avtalsslutande staternas interna lagstiftning.

3. De behöriga myndigheterna i de avtalsslutande staterna skall
genom ömsesidig överenskommelse söka avgöra svårigheter eller
tvivelsmål som uppkommer i fråga om tolkning eller tillämpning
av avtalet. De kan även överlägga i syfte att undanröja
dubbelbeskattning i fall som inte omfattas av avtalet.

4. De behöriga myndigheterna i de avtalsslutande staterna kan
träda i direkt förbindelse med varandra i syfte att träffa
överenskommelse i de fall som angivits i föregående punkter. Om
muntliga överläggningar anses underlätta en överenskommelse, kan
sådana överläggningar äga rum inom en kommission som består av
representanter för de behöriga myndigheterna i de avtalsslutande
staterna.

5. De behöriga myndigheterna i de avtalsslutande staterna får
tillsammans eller var och en för sig meddela föreskrifter och
föreksriva formulär som skall användas, i den utsträckning som är
nödvändig eller lämplig för att genomföra bestämmelser i detta
avtal.

ARTIKEL 15

UTBYTE AV UPPLYSNINGAR

1. De behöriga myndigheterna i de avtalsslutande staterna skall
utbyta sådana upplysningar som är nödvändiga för att tillämpa
bestämmelserna i detta avtal eller i de avtalsslutande staternas
interna lagstiftning i fråga om skatter som omfattas av avtalet,
i den mån beskattningen enligt denna lagstiftning inte strider
mot avtalet. Utbytet av upplysningar begränsas inte av artikel 1.
Upplysningar som en avtalsslutande stat mottagit skall behandlas
såsom hemliga på samma sätt som upplysningar som erhållits
enligt den interna lagstiftningen i denna stat och får yppas
endast för personer eller myndigheter (däri inbegripna domstolar
och förvaltningsorgan) som faställer, uppbär eller indriver
de skatter som omfattas av avtalet eller handlägger åtal eller
besvär i fråga om dessa skatter. Dessa personer eller myndigheter
skall använda upplysningarna endast för sådana ändamål. De får
yppa upplysningarna vid offentlig rättegång eller i
domstolsavgöranden.

2. Bestämmelserna i punkt 1 anses inte i något fall medföra
skyldighet för en avtalsslutande stat att:

a) vidta förvaltningsåtgärder som avviker från lagstiftning
eller administrativ praxis i denna stat eller den andra
avtalsslutande staten;

b) lämna upplysningar som inte är tillgängliga enligt lagstiftning
eller sedvanlig administrativ praxis i denna eller den andra
avtalsslutande staten;

c) lämna upplysningar som skulle röja affärs-, industri-, handels-
eller yrkeshemlighet eller i näringsverksamhet nyttjat
förfaringssätt eller upplysningar, vilkas överlämnande skulle
strida mot allmänna hänsyn (ordre public).

ARTIKEL 16

BISTÅND MED HANDRÄCKNING

1. Efter framställning av den ansökande staten skall den anmodade
staten, om inte bestämmelserna i punkterna 7, 9 och 10 föranleder
annat, vidta nödvändiga åtgärder för att driva in den förstnämnda
statens skattefordringar som om de vore dess egna. Uttrycket
"skattefordringar" inbegriper varje skatteblopp liksom ränta,
böter eller straffavgifter och kostnader för indrivning som belöper
därpå och som är förfallna till betalning och ännu ej erlagda.

2. Bestämmelserna i punkt 1 gäller endast sådan skattefordran
beträffande vilken finns en i den ansökande staten giltig
verkställighetstitel och, såvida inte de behöriga myndigheterna
i fråga kommit överens om annat, som inte är tvistig.

3. Skyldigheten att ge handräckning vid indrivning av skattefordan
som avser avliden person eller dennes dödsbo är begränsad till
dödsboets värde respektive värdet av dödsbodelägarnas andelar
av dödsboet, beroende på om indrivningen av fordran skall riktas
mot dödsboet eller dess delägare.

4. Efter framställning av den ansökande staten skall den anmodade
staten vidta åtgärder för att säkerställa indrivning av skatt,
även om skattefordran har överklagats eller om ingen
verkställighetstitel ännu föreligger.

5. Till framställning om handräckning skall fogas:

a) en försäkran som preciserar att skattefordran avser en skatt
som omfattas av detta avtal och, i det fall då framställningen
avser indrivning, att, om inte bestämmelserna i punkt 2 föranleder
annat, skattefordran inte är eller kan vara tvistig,

b) en officiell kopia av den i den ansökande staten giltiga
verkställighetstiteln, och

c) de övriga handlingar som behövs för indrivning eller
säkerhetsåtgärder.

6. En verkställighetstitel som är giltig i den ansökande staten
skall vid behov och i enlighet med de bestämmelser som gäller i
den anmodade staten snarast möjligt efter det att framställningen
har inkommit godkännas, erkännas, kompletteras eller ersättas
med en verkställighetstitel som är giltig i den senare staten.

7. I frågor som gäller tidsfrist efter vilken skattefordran inte
kan verkställas skall den ansökande statens lagstiftning tillämpas.
Framställning om handräckning skall innehålla detaljerade
uppgifter om sådan tidsfrist.

8. Indrivningsåtgärder, som vidtas av den anmodade staten efter
framställning om handräckning och som enligt lagstiftningen i
denna stat uppskjuter eller avbryter tidsfrist som avses i punkt
7 skall också ha denna verkan vid tillämpningen av lagstiftningen i
den ansökande staten. Den anmodade staten skall underlätta den
ansökande staten i de fall att sådana åtgärder vidtas.

9. Under inga förhållanden är den anmodade staten skyldig att
bifalla en handräckningsframställning som gjorts mer än 15 år
efter den dag då den utsprungliga verkställighetstiteln är daterad.

10. Skattefordran för vilken handräckning för indrivning lämnas
åtnjuter inte i den anmodade staten någon sådan särskild förmånsrätt
som tillkommer denna stats skattefordringar även om vid
indrivningen tillämpas samma förfarande som är tillämpligt vid
indrivningen av dess egna skattefordringar.

11. Den anmodade staten får bevilja anstånd med betalningen eller
medge att denna sker genom delbetalningar, när detta är tillåtet
under liknande omständigheter enligt lagstiftning eller
administrativ praxis i den anmodade staten, men skall först
underrätta den ansökande staten.

ARTIKEL 17

DIPLOMATISKA FÖRETRÄDARE OCH KONSULÄRA TJÄNSTEMÄN

Bestämmelserna i detta avtal berör inte de privilegier vid
beskattningen som enligt folkrättens allmänna regler eller
bestämmselser i särskilda överenskommelser tillkommer diplomatiska
företrädare eller konsulära tjänstemän.

ARTIKEL 18

IKRAFTTRÄDANDE

1. De avtalsslutande staterna skall underrätta varandra när de
åtgärder vidtagits som krävs för att detta avtal skall träda i
kraft. Avtalet träder i kraft den första dagen i den andra
månaden efter dagen för den sista av dessa underrättelser.

2. Avtalets bestämmelser skall tillämpas första gången beträffande
arv efter person som avlider den dag avtalet träder i kraft
eller därefter och beträffaned gåva som ges den dag då avtalet
träder i kraft eller därefter.

3. Bestämmelserna i avtalet den 24 december 1936 mellan Sverige
och Frankrike för undvikande av dubbelbeskattning och fastställande
av bestämmelser angående handräckning beträffande arvsskatt
liksom bestämmelserna i protokoll undertecknat i Paris den 1 juli
1963, skall upphöra att gälla från det datum då motsvarande
bestämmelser i detta avtal blir tillämpliga första gången.

ARTIKEL 19

UPPHÖRANDE

Detta avtal förblir i kraft till dess det uppsagts av endera
avtalsslutande staten. Vardera avtalsslutande staten kan på
diplomatisk väg uppsäga avtalet efter det att det varit i kraft
under minst fem år om underrättelse härom skett med minst sex
månaders varsel. I händelse av sådan uppsägning upphör avtalet
att gälla vid utgången av den i uppsägningen angivna tidrymden
dock att avtalet skall fortsätta att gälla beträffaned arv
efter person som avlidit före utgången av den ovan angivna
tidrymden och beträffande gåva som ges före utgången av den ovan
angivna tidrymden.

Till bekräftelse härav har undertecknade, därtill vederbörligen
bemyndigande, undertecknat detta avtal.

Som skedde i Stockholm den 8 juni 1994 i två exemplar på franska
språket.

För Konungariket
Sveriges regeringen

Bo Lundgren

För Republiken
Frankrikes regering

J. Timsit