Lag (2006:1371) om kapitaltäckning och stora exponeringar

1 kap. Inledande bestämmelser

Lagens tillämpningsområde

1 § Denna lag innehåller bestämmelser om kapitaltäckning och
stora exponeringar för kreditinstitut och
värdepappersbolag.

Av 2 kap. 10 och 10 a §§ lagen (2004:46)
om värdepappersfonder framgår att vissa bestämmelser i denna
lag gäller även för fondbolag.

Av 3 kap. 2 § lagen (2010:751) om betaltjänster framgår att
vissa bestämmelser i denna lag gäller även för
betalningsinstitut.

Av 7 kap. 6 § lagen (2013:561) om förvaltare av alternativa
investeringsfonder framgår att vissa bestämmelser i denna lag
gäller även för AIF-förvaltare. Lag (2013:578).

1 a § De bestämmelser om finansiella företagsgrupper i 9 och
10 kap. som gäller för institut tillämpas också för en svensk
förvaltare av alternativa investeringsfonder (AIF-förvaltare)
enligt 1 kap. 3 § lagen (2013:561) om förvaltare av
alternativa investeringsfonder. Vid den tillämpningen gäller
dock kapitalkraven i 7 kap. i den nämnda lagen.
Lag (2013:671).

Särskilda bestämmelser för europabolag och europakooperativ

2 § I fråga om europabolag och europakooperativ med ett sådant
förvaltningssystem som avses i artiklarna 39-42 i rådets
förordning (EG) nr 2157/2001 av den 8 oktober 2001 om stadga
för europabolag eller artiklarna 37-41 i rådets förordning (EG)
nr 1435/2003 av den 22 juli 2003 om stadga för europeiska
kooperativa föreningar (SCE-föreningar) tillämpas det som i 10
kap. 17 och 19 §§ sägs om styrelseledamot på ledamot i
tillsynsorganet.

Av 16 § andra stycket och 22 § lagen (2004:575) om europabolag
samt 21 § andra stycket och 26 § lagen (2006:595) om
europakooperativ framgår att de bestämmelser som anges i första
stycket skall tillämpas också på ledamot i ett europabolags
eller ett europakooperativs lednings- eller förvaltningsorgan.

Definitioner

3 § I denna lag betyder

1. anknutet företag: ett svenskt eller utländskt företag vars
huvudsakliga verksamhet består i att äga eller förvalta fast
egendom, tillhandahålla datatjänster eller driva annan
liknande verksamhet som har samband med den huvudsakliga
verksamheten i ett eller flera kreditinstitut,
värdepappersbolag eller motsvarande utländska företag,

2. behörig myndighet: Finansinspektionen eller en annan
myndighet inom EES som utövar tillsyn över institut, institut
för elektroniska pengar eller motsvarande utländska
företag,
3. blandat finansiellt holdingföretag: ett
moderföretag som inte är ett reglerat företag och som
tillsammans med sina dotterföretag, varav minst ett är ett
reglerat företag med huvudkontor inom EES, och andra företag
utgör ett finansiellt konglomerat,

4. blandat finansiellt moderholdingföretag inom EES: ett inom
EES etablerat blandat finansiellt holdingföretag, som inte är
dotterföretag till ett institut eller ett motsvarande
utländskt företag som auktoriserats inom EES eller till ett
finansiellt holdingföretag eller blandat finansiellt
holdingföretag som är etablerat inom EES,

5. EES: Europeiska ekonomiska samarbetsområdet,

6. exponeringar: poster som redovisas som tillgång i
balansräkningen, derivatavtal som redovisas som skulder eller
åtaganden utanför balansräkningen,

7. finansiellt holdingföretag: ett finansiellt institut som
inte är ett blandat finansiellt holdingföretag och

a) som har minst ett dotterföretag som är kreditinstitut,
värdepappersbolag eller motsvarande utländskt företag, och

b) vars dotterföretag uteslutande eller huvudsakligen utgörs
av sådana företag som avses i a eller finansiella institut,

8. finansiellt institut: ett svenskt eller utländskt företag
som inte är kreditinstitut, värdepappersbolag eller
motsvarande utländskt företag och vars huvudsakliga
verksamhet är att

a) förvärva eller inneha aktier eller andelar,

b) driva en eller flera av de verksamheter som anges i 7 kap.
1 § andra stycket 2–10, 12 och 15 lagen (2004:297) om bank-
och finansieringsrörelse, utan att vara tillståndspliktigt
enligt 2 kap. 1 § samma lag, eller

c) driva värdepappersrörelse utan att vara tillståndspliktigt
enligt 2 kap. 1 § lagen (2007:528) om
värdepappersmarknaden,

9. finansiellt instrument: ett avtal
som ger upphov till en finansiell tillgång för en part
samtidigt som en annan part får en finansiell skuld eller
utfärdar ett egetkapitalinstrument,

10. finansiellt moderholdingföretag inom EES: ett inom EES
etablerat finansiellt holdingföretag, som inte är
dotterföretag till ett institut eller ett motsvarande
utländskt företag som auktoriserats inom EES eller till ett
annat finansiellt holdingföretag eller ett blandat
finansiellt holdingföretag som är etablerat inom EES,

11. holdingföretag med blandad verksamhet: ett svenskt eller
utländskt moderföretag som inte är kreditinstitut,
värdepappersbolag, motsvarande utländskt företag, finansiellt
holdingföretag eller ett blandat finansiellt holdingföretag,
men som har minst ett dotterföretag som är kreditinstitut,
värdepappersbolag eller motsvarande utländskt företag,

12. institut: kreditinstitut och värdepappersbolag,

13. kapitalkravsdirektivet: Europaparlamentets och rådets
direktiv 2006/49/EG av den 14 juni 2006 om kapitalkrav för
värdepappersföretag och kreditinstitut (omarbetning), senast
ändrat genom Europaparlamentets och rådets direktiv
2010/78/EU,

14. kreditinstitut: bank, kreditmarknadsföretag och Svenska
skeppshypotekskassan,

15. kreditinstitutsdirektivet: Europaparlamentets och rådets
direktiv 2006/48/EG av den 14 juni 2006 om rätten att starta
och driva verksamhet i kreditinstitut (omarbetning), senast
ändrat genom Europaparlamentets och rådets direktiv 2011/89/EU,

16. medverkande institut: institut, annat än det institut som
är originator, som upprättar och förvaltar ett
tillgångsbaserat certifikatprogram eller någon annan
värdepapperisering och som förvärvar exponeringar från tredje
man,

17. moderinstitut inom EES: ett institut eller motsvarande
utländskt företag som auktoriserats inom EES och som

a) har ett institut, ett finansiellt institut eller ett
motsvarande utländskt företag som dotterföretag eller som har
ett ägarintresse i ett sådant företag, och

b) inte är dotterföretag till ett annat institut eller ett
motsvarande utländskt företag som auktoriserats inom EES
eller till ett finansiellt holdingföretag eller blandat
finansiellt holdingföretag som är etablerat inom EES,

18. operativa risker: risker för förluster till följd av inte
ändamålsenliga eller inte fungerande interna förfaranden
eller system eller på grund av mänskliga fel eller yttre
händelser, samt rättsliga risker,

19. originator: ett företag som

a) självt eller via anknutna företag, direkt eller indirekt,
var part i det ursprungliga avtal som gav upphov till de
förpliktelser eller potentiella förpliktelser för gäldenären,
eller den potentiella gäldenären, som ligger till grund för
den exponering som värdepapperiseras, eller

b) förvärvar tredje mans exponeringar, tar upp dem i sin
balansräkning och därefter värdepapperiserar dem,

20. riskvikt: en procentsats som beskriver en risknivå hos en
exponering,

21. värdepapperisering: en transaktion eller ett program
varigenom den kreditrisk som är förenad med en exponering
eller en grupp exponeringar delas upp i delar, och som har
följande egenskaper:

a) betalningarna inom ramen för transaktionen eller
programmet är beroende av utvecklingen av exponeringen eller
gruppen av exponeringar, och

b) prioriteringen av delarna avgör hur förluster fördelas
under den tid transaktionen eller programmet pågår,

22. värdepappersbolag: ett svenskt aktiebolag som har fått
tillstånd att driva värdepappersrörelse enligt lagen om
värdepappersmarknaden, och

23. återvärdepapperisering: en värdepapperisering i vilken
den risk som är förenad med en underliggande grupp av
exponeringar delas upp i delar och minst en av de
underliggande exponeringarna är en
värdepapperiseringsposition. Lag (2013:671).

4 § Ett institut, ett finansiellt holdingföretag, ett blandat
finansiellt holdingföretag eller ett holdingföretag med
blandad verksamhet är moderföretag och en annan juridisk
person är dotterföretag, om moderföretaget

1. innehar mer än hälften av rösterna för samtliga aktier
eller andelar i den juridiska personen,

2. äger aktier eller andelar i den juridiska personen och på
grund av avtal med andra delägare i denna förfogar över mer
än hälften av rösterna för samtliga aktier eller andelar,

3. äger aktier eller andelar i den juridiska personen och har
rätt att utse eller avsätta mer än hälften av ledamöterna i
dess styrelse eller motsvarande ledningsorgan, eller

4. äger aktier eller andelar i den juridiska personen och har
rätt att ensamt utöva ett bestämmande inflytande över denna
på grund av avtal med den juridiska personen eller på grund
av bestämmelse i dess bolagsordning, bolagsavtal eller därmed
jämförbara stadgar.

Vidare är en juridisk person dotterföretag till
moderföretaget, om ett annat dotterföretag till
moderföretaget eller moderföretaget tillsammans med ett eller
flera andra dotterföretag eller flera andra dotterföretag
tillsammans

1. innehar mer än hälften av rösterna för samtliga aktier
eller andelar i den juridiska personen,

2. äger aktier eller andelar i den juridiska personen och på
grund av avtal med andra delägare i denna förfogar över mer
än hälften av rösterna för samtliga aktier eller andelar,
eller

3. äger aktier eller andelar i den juridiska personen och har
rätt att utse eller avsätta mer än hälften av ledamöterna i
dess styrelse eller motsvarande ledningsorgan.

Om ett dotterföretag äger aktier eller andelar i en juridisk
person och på grund av avtal med den juridiska personen eller
på grund av bestämmelse i dess bolagsordning, bolagsavtal
eller därmed jämförbara stadgar har rätt att ensamt utöva ett
bestämmande inflytande över den juridiska personen, är även
denna dotterföretag till moderföretaget.

Moderföretag och dotterföretag utgör tillsammans en
koncern. Lag (2013:671).

5 § Det finns ett ägarintresse om

1. en juridisk person är intresseföretag till ett företag
enligt 1 kap. 5 § årsredovisningslagen (1995:1554), eller

2. ett företag direkt eller indirekt äger minst 20 procent av
kapitalet eller av samtliga röster i ett annat företag.

6 § I de fall som avses i 4 § första stycket 1-3 och andra
stycket samt 5 § skall sådana rättigheter som tillkommer någon
som handlar i eget namn men för en annan fysisk eller juridisk
persons räkning anses tillkomma den personen.

När antalet röster i ett dotterföretag eller ett företag enligt
5 § bestäms, skall inte de aktier eller andelar i respektive
företag som innehas av företaget självt eller av dess
dotterföretag tas med. Detsamma gäller aktier eller andelar som
innehas av den som handlar i eget namn men för något av
företagens eller deras dotterföretags räkning.

Handelslager

7 § Ett instituts handelslager består av alla positioner i
finansiella instrument och råvaror, som

1. institutet innehar i handelssyfte eller för att säkra andra
positioner i handelslagret, och

2. inte är förenade med villkor som begränsar möjligheten att
handla med dem eller, om de är förenade med sådana villkor, är
möjliga att säkra.

Med positioner avses institutets egna positioner och positioner
som härrör från verksamhet för kunders räkning eller som
marknadsgarant.

8 § En position innehas i handelssyfte om syftet med innehavet
är att på kort sikt sälja positionen vidare eller att på kort
sikt dra nytta av faktiska eller förväntade kortsiktiga
skillnader mellan inköps- och försäljningspriser eller andra
förändringar av priser eller räntesatser.

9 § Även andra positioner än sådana som avses i 7 § får ingå i
handelslagret om det framgår av föreskrifter meddelade med stöd
av 13 kap. 1 § 2.

10 § Ett institut skall fastställa vilka positioner som skall
ingå i handelslagret enligt 7 och 9 §§. För de positioner som
innehas i handelssyfte skall instituten ha en handelsstrategi
samt kunna styra handeln med positionerna och övervaka
positionerna mot handelsstrategin. Institutet skall för dessa
ändamål ha lämpliga metoder samt de skriftliga riktlinjer och
instruktioner som behövs.

Av 6 kap. 2 § lagen (2004:297) om bank- och
finansieringsrörelse och 8 kap. 4 § lagen (2007:528) om
värdepappersmarknaden framgår att instituten skall kunna
hantera de risker som följer med verksamheten i handelslagret.
Lag (2007:570)

2 kap. Vilka kapitalkrav som skall täckas av kapitalbasen

Kapitalbaskravet

1 § Ett institut skall vid varje tidpunkt ha en kapitalbas som

1. motsvarar minst summan av kapitalkraven för kreditrisker,
marknadsrisker och operativa risker beräknade enligt 3-8 §§,
eller

2. framgår av ett beslut enligt 2 §.

Av 7 kap. 8 § framgår att ett institut som efter tillstånd av
Finansinspektionen överskrider gränsvärdena för stora
exponeringar, skall uppfylla ett särskilt kapitalkrav.

-I 7 kap. 11 § lagen (2004:297) om bank- och
finansieringsrörelse finns det ytterligare bestämmelser som rör
beräkningen av kapitalbaskravet.

2 § Finansinspektionen ska besluta att ett institut ska ha en
viss minsta storlek på sin kapitalbas som är större än vad som
krävs enligt 1 § första stycket 1, om

1. institutet inte uppfyller något av kraven i 6 kap. 1–3,
4 a, 4 b och 5 §§ lagen (2004:297) om bank- och
finansieringsrörelse eller 8 kap. 3–8 §§ lagen (2007:528) om
värdepappersmarknaden, och

2. det inte är troligt att någon annan åtgärd är tillräcklig
för att få institutet att rätta till bristerna inom rimlig
tid, eller

3. det i samband med en kapitalutvärdering bedöms nödvändigt
för att täcka risker som institutet är exponerat för.

Första stycket ska inte tillämpas, om överträdelsen är så
allvarlig att verksamhetstillståndet i stället ska återkallas.
Lag (2011:884).

Kapitalkravet för kreditrisker

3 § För kreditrisker krävs ett kapital som motsvarar minst åtta
procent av institutets riskvägda exponeringsbelopp beräknat
enligt 4 kap.

Kapitalkravet för marknadsrisker

4 § För marknadsrisker krävs ett kapital som uppgår till
summan av kapitalkraven för

1. motpartsrisker för verksamhet i handelslagret,

2. avvecklingsrisker för hela verksamheten,

3. positionsrisker (ränte- och aktiekursrisk) för verksamhet i
handelslagret, och

4. valutakursrisker och råvarurisker i hela verksamheten.

Något kapitalkrav behöver inte beräknas för positioner som
dragits av från kapitalbasen. Lag (2011:752).

5 § Kapitalkravet för marknadsrisker beräknas enligt någon av
de metoder som anges i 5 kap., om inte något annat följer av
ett beslut enligt 6 §.

6 § För sådana marknadsrisker som avses i 4 § första stycket 1-
3 får ett institut, efter tillstånd av Finansinspektionen,
beräkna kapitalkravet enligt 3 § med beaktande av motpartsrisk
enligt vad som framgår av föreskrifter meddelade med stöd av 13
kap. 1 § 4. Tillstånd skall ges om summan av marknadsvärdet av
positionerna i handelslagret och fordringar hänförliga till
dessa

1. normalt inte överstiger 5 procent av summan av institutets
totala balansomslutning och totala åtagande utanför
balansräkningen,

2. normalt inte överstiger ett belopp som motsvarar 15 miljoner
euro, och

3. inte vid något tillfälle överstiger 6 procent av institutets
totala balansomslutning och totala åtaganden utanför
balansräkningen och inte heller överstiger ett belopp som
motsvarar 20 miljoner euro.

Om ett institut som har fått ett tillstånd enligt första
stycket inte längre uppfyller kraven för tillståndet, skall det
övergå till att beräkna kapitalkravet enligt 5 § och genast
underrätta Finansinspektionen om detta.

Kapitalkravet för operativa risker

7 § För operativa risker krävs ett kapital som beräknas enligt
någon av de metoder som anges i 6 kap., om inte något annat
följer av ett beslut enligt 8 §.

8 § Ett värdepappersbolag får, efter tillstånd av
Finansinspektionen, beräkna kapitalkravet för operativa risker
enligt andra stycket om det tillhör någon av följande
kategorier:

1. Värdepappersbolag som handlar med finansiella instrument för
egen räkning bara i syfte att

a) utföra en order för kunds räkning, eller

b) få tillträde till system för clearing och avveckling eller
en erkänd börs när de uppträder som ombud eller utför
kundorder.

2. Värdepappersbolag

a) som inte innehar kunders pengar eller värdepapper,

b) som enbart handlar med finansiella instrument för egen
räkning,

c) som inte har några externa kunder, och

d) för vilkas transaktioner ansvaret för genomförandet och
avvecklingen ligger hos en clearingorganisation och garanteras
av samma clearingorganisation.

Kapitalkravet för operativa risker skall motsvara minst 25
procent av värdepappersbolagets fasta omkostnader beräknade
enligt 10 §. Lag (2007:570)

Ett alternativt kapitalkrav för vissa värdepappersbolag

9 § Ett värdepappersbolag som inte har tillstånd enligt 2 kap.
1 § 3 eller 6 lagen (2007:528) om värdepappersmarknaden, får i
stället för det som anges i 1 § första stycket 1 ha en
kapitalbas som motsvarar det största av

1. summan av kapitalkraven för kreditrisker och marknadsrisker
beräknade enligt 3-6 §§ och det särskilda kapitalkravet enligt
7 kap. 8 §, och

2. 25 procent av bolagets fasta omkostnader beräknade enligt
10 §. Lag (2007:570)

Beräkning av fasta omkostnader

10 § Med ett värdepappersbolags fasta omkostnader avses
bolagets fasta omkostnader för det föregående räkenskapsåret
eller, om bolagets verksamhet pågått i mindre än ett år, de
fasta omkostnader som angetts i bolagets verksamhetsplan.

Om omfattningen av bolagets verksamhet ändrats väsentligt sedan
det föregående året eller om Finansinspektionen finner att
verksamhetsplanen behöver korrigeras, får inspektionen besluta
om ändring av beräkningsunderlaget enligt första stycket.

3 kap. Kapitalbasen

Sammansättning

1 § Kapitalbasen består av summan av primärt och supplementärt
kapital, beräknat enligt detta kapitel.

Det primära kapitalet enligt 2 och 4 §§ skall vara minst lika
stort som det supplementära kapitalet enligt 3 och 4 §§.

En kapitalbas beräknad enligt 2-9 §§ får användas för att täcka
kapitalkrav för

1. kreditrisker enligt 2 kap. 3 §,

2. marknadsrisker enligt 2 kap. 4 § första stycket 1 och 2, och

3. operativa risker enligt 2 kap. 7 §.

En kapitalbas beräknad enligt 2-10 §§ får användas för att
täcka kapitalkrav

1. för marknadsrisker enligt 2 kap. 4 § första stycket 3 och 4,

2. motsvarande 25 procent av ett värdepappersbolags fasta
omkostnader enligt 2 kap. 8-10 §§, och

3. för exponeringar som överskrider gränsvärdena för stora
exponeringar enligt 7 kap. 8 §.

Primärt kapital

2 § I det primära kapitalet får följande ingå:

1. Eget kapital enligt 5 kap. 4 § lagen (1995:1559) om
årsredovisning i kreditinstitut och värdepappersbolag, om det
helt kan täcka förluster i en fortlevnadssituation och om det
vid konkurs eller likvidation prioriteras efter alla andra
krav,

a) för bankaktiebolag, kreditmarknadsbolag och
värdepappersbolag, dock inte uppskrivningsfonder,

b) för sparbanker, dock endast reservfonder,

c) för medlemsbanker och kreditmarknadsföreningar, dock inte
förlagsinsatser och uppskrivningsfonder,

2. För Svenska skeppshypotekskassan: kassans reservfond.

3. För banker, kreditmarknadsföretag och värdepappersbolag:
kapitalandelen av skatteutjämningsreserv och
periodiseringsfond.

4. För banker och kreditmarknadsföretag: kapitalandelen av det
belopp som svarar mot bankens eller företagets reserver till
följd av avskrivning på egendom som upplåtits till nyttjande.

Från summan av posterna enligt första stycket ska följande
räknas av

1. förluster under löpande räkenskapsår,

2. immateriella anläggningstillgångar enligt bilaga 1 till
lagen om årsredovisning i kreditinstitut och
värdepappersbolag, punkten 9 under rubriken tillgångar, och

3. den nettovinst som hos ett institut som är originator till
en värdepapperisering uppkommer till följd av kapitalisering
av framtida inkomster av de värdepapperiserade tillgångarna
och som ger en kreditförstärkning till positioner i
värdepapperiseringen. Lag (2011:752).

Supplementärt kapital

3 § I det supplementära kapitalet får efterställda
skuldförbindelser med en ursprunglig löptid på minst fem år
ingå.

Andra poster som får ingå i det primära eller det supplementära
kapitalet

4 § I primärt eller supplementärt kapital får dessutom, efter
tillstånd av Finansinspektionen, ingå värdet av förlagsinsatser
samt andra kapitaltillskott och reserver än de som anges i 2
och 3 §§.

Avräkning från det primära och det supplementära kapitalet

5 § Från det primära och det supplementära kapitalet skall
institutet, på sätt som anges i 8 §, räkna av det bokförda
värdet av aktierna eller av vad som har skjutits till i annan
form (tillskott) i

1. ett institut, ett institut för elektroniska pengar, ett
försäkringsbolag eller motsvarande utländska företag,

2. ett finansiellt institut,

3. ett utländskt återförsäkringsföretag, eller

4. ett försäkringsholdingföretag.

En sådan avräkning skall göras, om

1. institutets ägarandel överstiger 10 procent av företagets
kapital, eller

2. ägarandelen är mindre än enligt 1, och

a) tillskottet eller summan av tillskotten överstiger 10
procent av det egna kapitalet eller de egna fonderna i
företaget eller det sammanlagda bokförda värdet av sådana
tillskott överstiger 10 procent av summan av institutets
primära och supplementära kapital, eller

b) institutet har ett ägarintresse i det andra företaget.

Avräkning skall inte göras för tillskott som avser företag som
omfattas av samma gruppbaserade redovisning som institutet
enligt 9 kap. 9 och 10 §§ genom fullständig konsolidering eller
genom en klyvningsmetod.

Avräkning skall inte heller göras för tillskott som avser
företag som gemensamt med institutet omfattas av tillsyn enligt
lagen (2006:531) om särskild tillsyn över finansiella
konglomerat.

6 § Vid bedömningen enligt 5 § andra stycket av hur stort ett
tillskott är skall ett institut inte räkna in tillskott som det
kan visa att det är marknadsgarant för, om institutet uppfyller
de villkor som framgår av föreskrifter meddelade med stöd av 13
kap. 1 § 6.

7 § Ett institut får från det primära och det supplementära
kapitalet räkna av värdet av positioner i värdepapperisering
som annars skulle ges riskvikten 1 250 procent.

8 § Av det sammanlagda belopp som räknas av enligt 5 och 7 §§
skall ena hälften dras av från det primära kapitalet och den
andra hälften från det supplementära kapitalet.

Om det belopp som skall dras av från det supplementära
kapitalet är större än detta, skall det överskjutande beloppet
dras av från det primära kapitalet.

Förväntat förlustbelopp m.m.

9 § För ett institut som tillämpar en internmetod för
kreditrisker gäller att, på sätt framgår av föreskrifter
meddelade med stöd av 13 kap. 1 § 7, kapitalbasens storlek
påverkas av

1. förväntade förlustbelopp för aktieexponeringar och

2. positiva och negativa belopp som uppkommer när gjorda
avsättningar och värderegleringar jämförs med förväntade
förlustbelopp.

Utvidgad kapitalbas

10 § För att uppfylla de kapitalkrav som avses i 1 § fjärde
stycket får ett institut - utöver de poster som enligt 2-4 §§
kan utgöra primärt eller supplementärt kapital - till
kapitalbasen räkna även andra poster, såsom nettovinster
hänförliga till institutets handelslager och förlagslån med en
ursprunglig löptid på minst två år. Från den utvidgade
kapitalbasen skall institutet räkna av icke likvida tillgångar.

4 kap. Kapitalkravet för kreditrisker

Exponeringar som omfattas av kapitalkravet för kreditrisker
samt för marknadsrisker enligt 2 kap. 6 §

1 § Ett kapitalkrav för kreditrisker skall beräknas för sådana
exponeringar som inte ingår i handelslagret. Något kapitalkrav
behöver inte beräknas för exponeringar som har dragits av från
kapitalbasen.

När Finansinspektionen enligt 2 kap. 6 § har gett tillstånd
till att kapitalkravet för marknadsrisker beräknas enligt detta
kapitel, skall även exponeringar som ingår i handelslagret
beaktas.

2 § Ett kapitalkrav för kreditrisker ska beräknas även för
exponeringar som ett institut har värdepapperiserat eller för
instrument som sålts från handelslagret till ett
specialföretag för värdepapperisering, om värdepapperiseringen
eller försäljningen fått till följd att institutet inte
behöver inneha någon kapitalbas för den risk som är förenad
med dessa instrument, och institutet

1. inte i samband med värdepapperiseringen har överfört en
betydande kreditrisk till tredje man,

2. har gett stöd till värdepapperiseringen utöver sina
avtalsmässiga förpliktelser, eller

3. inte tillämpar riskvikten 1 250 procent på samtliga
positioner i värdepapperiseringen eller räknar av dessa
positioner från kapitalbasen.

Om ett institut medverkar vid en värdepapperisering av ett
annat instituts exponeringar, ska det beräkna ett kapitalkrav
för exponeringarna, om det har gett stöd till
värdepapperiseringen utöver sina avtalsmässiga förpliktelser.
Detsamma gäller om ett institut har sålt instrument från sitt
handelslager till ett specialföretag för värdepapperisering
med följden att någon kapitalbas inte behöver innehas för den
risk som är förenad med dessa instrument. Lag (2011:752).

3 § Ett institut som skall beräkna ett kapitalkrav enligt 2 §
första stycket 2 eller andra stycket skall offentliggöra att
det har tillhandahållit där angivet stöd och hur detta påverkar
institutets kapitalkrav.

Hur det riskvägda beloppet beräknas

4 § För varje exponering skall ett riskvägt exponeringsbelopp
beräknas. Exponeringarna delas in i olika exponeringsklasser.
Det riskvägda beloppet för en enskild exponering bestäms av
exponeringens värde multiplicerad med dess riskvikt.

De olika exponeringarnas värden och riskvikter beräknas enligt
en schablonmetod eller, efter tillstånd av Finansinspektionen,
en internmetod. Vid beräkning av exponeringars värde får ett
institut, efter tillstånd av Finansinspektionen, även använda
en metod med interna modeller.

Schablonmetod

5 § Ett institut skall beräkna riskvägda exponeringsbelopp
enligt en schablonmetod för kreditrisker, om inte något annat
framgår av ett beslut enligt 7 §.

Vid tillämpning av schablonmetoden framgår exponeringarnas
värden och riskvikter av föreskrifter meddelade med stöd av 13
kap. 1 § 10.

6 § Riskvikten för en exponering beror på vilken
exponeringsklass exponeringen tillhör. Riskvikten får bestämmas
med beaktande av exponeringens kreditkvalitet enligt
kreditvärderingar som gjorts av

1. kreditvärderingsföretag som godkänts av Finansinspektionen
enligt 12 §, eller

2. vissa exportkreditorgan, om kreditvärderingarna avser
exponeringar mot stater eller centralbanker.

Internmetod

7 § Ett institut får, efter tillstånd av Finansinspektionen,
använda en internmetod i stället för schablonmetoden för att
beräkna riskvägda exponeringsbelopp. Ett sådant tillstånd får
avse en grundläggande eller en avancerad internmetod.

Enligt internmetoden beräknas riskvägda exponeringsbelopp med
stöd av institutets interna riskklassificeringssystem och
enligt särskilda formler som gäller för respektive
exponeringsklass. Institutet uppskattar självt värdet på fler
av de riskfaktorer som ingår i formlerna enligt den avancerade
internmetoden än enligt den grundläggande metoden.

8 § Tillstånd för ett institut att använda en internmetod ska
ges om förutsättningarna i 9 § är uppfyllda och om

1. institutet har ett för ändamålet lämpligt utformat
riskhanteringssystem för kreditrisker som uppfyller kraven i
6 kap. 2 och 5 §§ lagen (2004:297) om bank- och
finansieringsrörelse samt 8 kap. 4 och 8 §§ lagen (2007:528)
om värdepappersmarknaden,

2. institutets riskklassificeringssystem är tillförlitligt
och tillräckligt integrerat med institutets övriga
verksamhet, och

3. institutet dokumenterar sitt riskklassificeringssystem och
motiven för dess utformning.

Om ett moderinstitut inom EES och dess dotterföretag, ett
finansiellt moderholdingföretag inom EES och dess
dotterföretag eller ett blandat finansiellt
moderholdingföretag inom EES och dess dotterföretag använder
internmetoden enhetligt, får företagen i den omfattning som
framgår av föreskrifter meddelade med stöd av 13 kap. 1 § 13
betraktas som en enhet vid bedömningen av om kraven i första
stycket är uppfyllda. Lag (2013:671).

9 § När ett institut använder internmetoden för beräkning av
riskvägda exponeringsbelopp skall det använda metoden för alla
exponeringar.

Finansinspektionen får dock ge ett institut tillstånd att

1. använda schablonmetoden för vissa exponeringar,

2. stegvis gå över från schablonmetoden till den internmetod
det avser att använda, eller

3. stegvis gå över från en grundläggande internmetod till en
avancerad internmetod.

När ett institut använder en internmetod för att beräkna
riskvägda exponeringsbelopp, skall även de övriga dotterföretag
som är institut eller motsvarande utländska företag och som
ingår i samma finansiella företagsgrupp använda en internmetod.
Finansinspektionen får i ett enskilt fall besluta om undantag
från detta stycke.

10 § Om ett institut som har fått tillstånd att använda en
internmetod inte längre uppfyller kraven i 8 §, skall det för
Finansinspektionen redovisa en plan för hur det avser att rätta
till bristerna. Någon sådan plan behöver inte upprättas, om
institutet kan visa att överträdelsen är ringa.

11 § Ett institut som använder en internmetod får inte byta
till schablonmetoden. Ett institut får inte heller byta från en
avancerad internmetod till en grundläggande internmetod. Efter
ansökan från ett institut får dock Finansinspektionen ge
tillstånd till ett sådant byte, om institutet kan visa att det
finns godtagbara skäl för bytet.

Finansinspektionen får också besluta att ett institut skall
återgå till en mindre riskkänslig metod, om det inte längre
uppfyller villkoren för den internmetod som det har tillstånd
att använda och det inte är lämpligt att ålägga institutet en
förhöjd kapitalbas.

Kreditvärderingsföretags kreditvärderingar

12 § Ett kreditvärderingsföretag får ansöka hos
Finansinspektionen om att det ska godkännas. När ett
kreditvärderingsföretag godkänts får dess kreditvärderingar
användas av institut för att bestämma riskvikter. Ett
godkännande får avse kreditvärderingar i syfte att bestämma

1. riskvikter för positioner i värdepapperiseringar eller
vissa exponeringar som institutet har värdepapperiserat, eller

2. riskvikter för andra exponeringsklasser enligt
schablonmetoden.

Ett kreditvärderingsföretag får godkännas, om

1. dess kreditvärderingsmetod är objektiv, oberoende och
genomlysbar,

2. kreditvärderingarna ses över löpande, och

3. kreditvärderingarna uppfattas som trovärdiga och är
tillgängliga på likvärdiga villkor för dem som har ett
berättigat intresse av kreditvärderingarna.

Om ett kreditvärderingsföretag har godkänts av en utländsk
behörig myndighet för ett av syftena i första stycket, får
Finansinspektionen godkänna kreditvärderingsföretaget för
samma syfte utan att göra någon egen prövning enligt andra
stycket.

Om ett kreditvärderingsföretag är registrerat som ett
kreditvärderingsinstitut enligt Europaparlamentets och rådets
förordning (EG) nr 1060/2009 av den 16 september 2009 om
kreditvärderingsinstitut, ska kraven i andra stycket 1 och 2
anses vara uppfyllda.

När förutsättningarna i andra, tredje eller fjärde stycket
inte längre är uppfyllda, ska Finansinspektionen återkalla
godkännandet. Lag (2011:752).

13 § Finansinspektionen skall genom ett beslut dela in de
godkända kreditvärderingsföretagens kreditvärderingar i
kreditkvalitetssteg. Varje kreditkvalitetssteg skall motsvara
en viss riskvikt.

Om en annan behörig myndighet än Finansinspektionen har delat
in ett kreditvärderingsföretags kreditvärderingar i
kreditkvalitetssteg, får inspektionen besluta att använda samma
indelning.

14 § Hur instituten får använda kreditvärderingarna framgår av
föreskrifter meddelade med stöd av 13 kap. 1 § 16.

Minskning av det riskvägda exponeringsbeloppet med hjälp av
kreditriskskydd

15 § Vid beräkningen av det riskvägda beloppet för en viss
exponering får ett institut ta hänsyn till sådana säkerheter,
garantier och andra kreditriskskydd som minskar den kreditrisk
som exponeringen innebär. För ett institut som använder
schablonmetoden eller den grundläggande internmetoden för en
exponering gäller första meningen med de begränsningar som
framgår av föreskrifter meddelade med stöd av 13 kap. 1 § 17.

Första stycket gäller inte om kreditriskskyddet redan har
beaktats vid beräkningen av det riskvägda exponeringsbeloppet
enligt 4-14 §§.

5 kap. Kapitalkravet för marknadsrisker

Beräkningen av kapitalkravet för i marknadsrisker ingående
motpartsrisker

1 § Ett institut skall beräkna kapitalkravet för de
motpartsrisker som ingår i marknadsrisker enligt en
schablonmetod eller en internmetod för kreditrisker.
Kapitalkravet skall motsvara minst åtta procent av riskvägda
exponeringsbelopp.

Vid beräkning av de riskvägda exponeringsbeloppen gäller 4 kap.
4-15 §§. Det som där sägs om kreditrisker skall i stället avse
motpartsrisker.

Schablonmetoder för i marknadsrisker ingående positionsrisker,
avvecklingsrisker, valutakursrisker och råvarurisker

2 § Kapitalkraven för positionsrisker, avvecklingsrisker,
valutakursrisker och råvarurisker skall, i enlighet med
föreskrifter meddelade med stöd av 13 kap. 1 § 19, beräknas och
bestämmas enligt olika schablonmetoder beroende på vilken
riskkategori det rör sig om. Detta gäller dock bara om inte
något annat följer av ett beslut enligt 3 §.

Egna riskberäkningsmodeller för i marknadsrisker ingående
positionsrisker, valutakursrisker och råvarurisker

3 § Ett institut får, efter tillstånd av Finansinspektionen,
använda egna riskberäkningsmodeller för att beräkna
kapitalkraven för positionsrisker, valutakursrisker och
råvarurisker. Tillstånd skall ges om institutet

1. har ett för ändamålet lämpligt utformat riskhanteringssystem
för marknadsrisker som uppfyller kraven i 6 kap. 2 och 5 §§
lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse samt 8 kap.
4 och 8 §§ lagen (2007:528) om värdepappersmarknaden,

2. använder en riskberäkningsmodell som ger en tillförlitlig
bild av marknadsriskernas storlek och som är tillräckligt
integrerad med institutets övriga verksamhet, och

3. dokumenterar sin riskberäkningsmodell och motiven för dess
utformning. Lag (2007:570)

Byte av metod

4 § Ett institut får inte byta från en egen
riskberäkningsmodell till en schablonmetod. Efter ansökan från
ett institut får dock Finansinspektionen ge tillstånd till ett
sådant byte, om institutet kan visa att det finns godtagbara
skäl för bytet.

Finansinspektionen får också besluta att ett institut skall
återgå till en schablonmetod, om det inte längre uppfyller
villkoren för den egna riskberäkningsmodell som det har
tillstånd att använda och det inte är lämpligt att ålägga
institutet en förhöjd kapitalbas.

6 kap. Kapitalkravet för operativa risker

1 § Om inte annat framgår av ett beslut enligt 8 §, skall ett
institut använda en och samma metod för att beräkna
kapitalkravet för samtliga operativa risker.

Basmetoden

2 § Kapitalkravet för operativa risker skall beräknas enligt en
basmetod, om inte något annat följer av 3-8 §§.

Vid tillämpning av basmetoden motsvarar kapitalkravet för
operativa risker 15 procent av genomsnittet av de årliga
rörelseintäkterna under de tre senaste räkenskapsåren eller av
ett annat beräkningsunderlag som motsvarar rörelseintäkterna.

Schablonmetoden

3 § Ett institut får, efter anmälan till Finansinspektionen,
beräkna kapitalkravet för operativa risker enligt en
schablonmetod.

Vid tillämpning av schablonmetoden skall institutet dela in sin
verksamhet i olika affärsområden. För varje affärsområde skall
institutet beräkna ett kapitalkrav. Kapitalkravet för vart och
ett av affärsområdena skall motsvara en viss procentsats,
mellan 12 och 18 procent, av genomsnittet av de årliga
rörelseintäkterna under de tre senaste räkenskapsåren eller av
ett annat beräkningsunderlag som motsvarar rörelseintäkterna.
Summan av kapitalkraven för de enskilda affärsområdena utgör
kapitalkravet för operativa risker.

4 § Ett institut som använder schablonmetoden för operativa
risker skall

1. med stöd av skriftliga riktlinjer och instruktioner som ses
över regelbundet fördela rörelseintäkterna, eller det
beräkningsunderlag som motsvarar rörelseintäkterna, mellan
olika affärsområden på ett lämpligt sätt, och

2. ha ett för ändamålet lämpligt utformat riskhanteringssystem
för operativa risker som uppfyller kraven i 6 kap. 2 och 5 §§
lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse samt 8 kap.
4 och 8 §§ lagen (2007:528) om värdepappersmarknaden.
Lag (2007:570).

Den alternativa schablonmetoden

5 § Ett institut får, efter tillstånd av Finansinspektionen,
använda en annan beräkningsgrund än rörelseintäkterna eller ett
annat beräkningsunderlag som motsvarar rörelseintäkterna för
ett eller flera affärsområden.

Internmätningsmetoden

6 § Ett institut får, efter tillstånd av Finansinspektionen,
använda en internmätningsmetod för att beräkna kapitalkravet
för operativa risker.

Vid tillämpning av internmätningsmetoden beräknas kapitalkravet
för operativa risker med stöd av institutets eget
riskmätningssystem.

7 § Tillstånd att använda internmätningsmetoden ska ges, om

1. institutet har ett för ändamålet lämpligt utformat
riskhanteringssystem för operativa risker som uppfyller
kraven i 6 kap. 2 och 5 §§ lagen (2004:297) om bank- och
finansieringsrörelse samt 8 kap. 4 och 8 §§ lagen (2007:528)
om värdepappersmarknaden, och

2. institutets riskmätningssystem är tillförlitligt och
tillräckligt integrerat med institutets övriga verksamhet.

Om ett moderinstitut inom EES och dess dotterföretag eller
ett finansiellt moderholdingföretag inom EES och dess
dotterföretag eller ett blandat finansiellt
moderholdingföretag inom EES och dess dotterföretag använder
en internmätningsmetod enhetligt, får företagen i den
omfattning som framgår av föreskrifter meddelade med stöd av
13 kap. 1 § 26 betraktas som en enhet vid bedömningen av om
kraven i första stycket är uppfyllda. Lag (2013:671).

Kombination av olika metoder

8 § Ett institut får, efter tillstånd av Finansinspektionen,
kombinera

1. internmätningsmetoden med antingen bas- eller
schablonmetoden, eller

2. basmetoden med schablonmetoden.

Ett tillstånd att kombinera två metoder enligt första stycket 1
får avse att ett institut stegvis går över från bas- eller
schablonmetoden till internmätningsmetoden enligt en bestämd
tidsplan eller att institutet utan tidsbegränsning får
kombinera två metoder. Basmetoden och schablonmetoden får dock
kombineras enligt första stycket 2, bara om det finns särskilda
skäl och om institutet åtagit sig att gå över till
schablonmetoden för hela verksamheten enligt en bestämd
tidsplan.

Byte av metod

9 § Om inte annat följer av ett tillstånd som har meddelats
enligt 8 §, får ett institut inte byta

1. från schablonmetoden till basmetoden, eller

2. från internmätningsmetoden till basmetoden eller
schablonmetoden.

Efter ansökan från ett institut får dock Finansinspektionen ge
tillstånd till ett sådant byte som avses i första stycket, om
institutet kan visa att det finns godtagbara skäl för bytet.

Finansinspektionen får också besluta att ett institut skall
återgå till en mindre riskkänslig metod, om det inte längre
uppfyller villkoren för att använda internmätningsmetoden och
det inte är lämpligt att ålägga institutet en förhöjd
kapitalbas.

7 kap. Stora exponeringar

1 § Detta kapitel tillämpas inte på Svenska
skeppshypotekskassan och sådana värdepappersbolag som avses i
2 kap. 8 och 9 §§. Lag (2011:752).

1 a § När ett institut beräknar värdet på sina exponeringar
mot ett annat institut enligt detta kapitel, avses med
sistnämnda institut även motsvarande utländska företag.
Lag (2011:752).

2 § Vid tillämpning av 3 och 5 §§ skall kapitalbasen beräknas
enligt 3 kap.

3 § Värdet av ett instituts exponering gentemot en kund eller
en grupp av kunder med inbördes anknytning får inte överstiga
25 procent av institutets kapitalbas.

Om kunden är ett institut eller om det i gruppen av kunder med
inbördes anknytning ingår ett eller flera institut, får värdet
av institutets exponeringar vara högst 25 procent av
institutets kapitalbas eller högst 150 miljoner euro. Summan
av exponeringsvärdena gentemot en grupps alla kunder med
inbördes anknytning som inte är institut får inte heller
överstiga 25 procent av institutets kapitalbas.

Om beloppet 150 miljoner euro överstiger 25 procent av
institutets kapitalbas, får värdet på exponeringen inte
överstiga ett av institutet bestämt gränsvärde på högst 100
procent av institutets kapitalbas. Lag (2011:752).

4 § Med en grupp av kunder med inbördes anknytning avses två
eller flera fysiska eller juridiska personer som, om inte
annat visas, utgör en helhet från risksynpunkt därför att

1. någon av dem har, direkt eller indirekt, ägarinflytande
över den eller de andra i gruppen, eller

2. de utan att stå i sådant förhållande som avses i 1 har
sådan inbördes anknytning att någon av de övriga kan befaras
råka i finansierings- eller betalningssvårigheter om en av dem
drabbas av finansiella problem.

Med kund avses i fråga om placeringar i finansiella instrument
emittenten eller, om instrumentet har andra finansiella
instrument som underliggande tillgång, emittenten av denna
tillgång och i fråga om andra fordringar eller åtaganden den
som svarar för fordringen eller åtagandet. Lag (2011:752).

5 § En stor exponering är en exponering som ett institut har
gentemot en kund eller en grupp av kunder med inbördes
anknytning när värdet av exponeringen är 10 procent eller mer
av institutets kapitalbas. Lag (2011:752).

6 § Vid beräkningen av ett instituts exponeringar enligt 3 och
5 §§ ska följande exponeringar inte räknas in:

1. exponeringar som vid valutatransaktioner uppkommer i
samband med normal avveckling av en transaktion under två
bankdagar efter betalning,

2. exponeringar som vid köp eller försäljning av finansiella
instrument uppkommer i samband med normal avveckling av en
transaktion under fem bankdagar efter den tidpunkt då antingen
betalning har skett eller de finansiella instrumenten har
levererats,

3. exponeringar som uppkommer genom kundaktiviteter, om
exponeringarna inte varar längre än från en bankdag till nästa
och uppkommer i samband med

a) penningöverföring, däribland betaltjänster, clearing och
avveckling av valutor samt korrespondentbanktjänster, eller

b) clearing, avveckling eller förvaring av finansiella
instrument,

4. intradagexponeringar som uppkommer i samband med
tillhandahållande av tjänsten penningöverföring, däribland
betaltjänster, clearing och avveckling i valutor samt
korrespondentbanktjänster, om exponeringen är mot den som
tillhandahåller tjänsten i fråga och som står under tillsyn av
behörig myndighet,

5. exponeringar som ett institut har mot ett annat
koncernföretag, om företagen är föremål för gruppbaserad
tillsyn som utövas av en behörig myndighet eller likvärdig
tillsyn i tredje land, och

6. poster som räknats av från institutets kapitalbas.

Andra poster än de som anges i första stycket får helt eller
delvis undantas från beräkningarna enligt 3 och 5 §§, om
kreditrisken är låg. Lag (2011:752).

7 § Under de förutsättningar som framgår av föreskrifter
meddelade med stöd av 13 kap. 1 § 32 får ett institut
uppskatta exponeringens värde

1. med stöd av internmetoden, eller

2. med beaktande av ett kreditriskskydds riskreducerande
effekt.

Om ett institut utnyttjar möjligheten i första stycket, ska
den del av exponeringen som täcks av en säkerhet behandlas som
en exponering mot emittenten av säkerheten och inte mot
kunden. Lag (2011:752).

8 § Värdet av ett instituts exponeringar i handelslagret mot
en kund eller en grupp av kunder med inbördes anknytning får,
efter tillstånd av Finansinspektionen, överstiga de
gränsvärden som anges i 3 §, om institutet uppfyller det
särskilda kapitalkrav och de övriga villkor som framgår av
föreskrifter meddelade med stöd av 13 kap. 1 § 33.
Lag (2011:752).

7 a kap. Exponeringar mot värdepapperiseringar

1 § Ett kreditinstitut får exponera sig mot en
värdepapperisering bara om originatorn, ett medverkande
institut eller den ursprungliga långivaren har åtagit sig att
fortlöpande behålla ett ekonomiskt intresse om minst 5 procent
netto i värdepapperiseringen och underrättat kreditinstitutet
om åtagandet.

Finansinspektionen får meddela undantag från kravet i första
stycket på att behålla ett ekonomiskt intresse.
Lag (2011:752).

2 § Ett kreditinstitut ska innan det investerar i en
värdepapperisering ha en heltäckande och grundlig förståelse
för investeringen och ha skriftliga interna riktlinjer och
instruktioner i den omfattning som behövs för att möjliggöra
analys och dokumentation av kreditinstitutets positioner.

Såväl före som efter det att ett kreditinstitut har investerat
i en värdepapperisering, ska institutet kunna redovisa för
Finansinspektionen att kraven enligt första stycket är
uppfyllda när investeringen görs. Lag (2011:752).

3 § Ett kreditinstitut ska ha rutiner för att löpande övervaka
information om utvecklingen av sina
värdepapperiseringspositioners underliggande exponeringar. Ett
kreditinstitut ska ha en grundlig förståelse för alla
strukturella drag hos värdepapperiseringen som kan ha en
väsentlig inverkan på resultatet av kreditinstitutets
exponeringar mot värdepapperiseringstransaktionen.
Lag (2011:752).

4 § När ett moderkreditinstitut inom EES, ett finansiellt
holdingföretag inom EES, ett blandat finansiellt
holdingföretag inom EES eller ett dotterföretag till ett
sådant institut eller företag, i egenskap av originator eller
medverkande institut värdepapperiserar exponeringar från
flera kreditinstitut eller finansiella institut som omfattas
av gruppbaserad tillsyn får kravet i 1 § uppfyllas på
gruppnivå, om de institut eller finansiella institut som gett
upphov till de värdepapperiserade exponeringarna

1. har åtagit sig att följa de krav som anges i 5 §, och

2. har lämnat den information som anges i 6 §.
Lag (2013:671).

5 § Medverkande institut och kreditinstitut som är
originatorer ska tillämpa samma kriterier för kreditgivning i
fråga om exponeringar som ska värdepapperiseras som de
tillämpar i fråga om de exponeringar som avses utgöra egna
positioner.

När det gäller ägarandelar eller emissionsgarantier i
värdepapperiseringsemissioner som köpts från tredje part ska
ett kreditinstitut tillämpa samma analysstandarder oavsett om
andelarna eller garantierna är avsedda att ingå i
handelslagret eller i den övriga verksamheten.

Om kraven i första och andra styckena inte är uppfyllda, får
en originator som är ett kreditinstitut inte utesluta de
värdepapperiserade exponeringarna från beräkningen av sitt
kapitalkrav för kreditrisker enligt 4 kap. 2 §.
Lag (2011:752).

6 § Medverkande institut och kreditinstitut som är
originatorer ska upplysa investerare om nivån på sina
åtaganden enligt 1 § och säkerställa att framtida investerare
har tillgång till all relevant information om utvecklingen av
värdepapperiseringspositionernas underliggande exponeringar
samt om kassaflöden och säkerheter för värdepapperiseringen.
Informationen om kassaflöden och säkerheter ska vara så
omfattande att det blir möjligt att stresstesta dem.

Vad som enligt första stycket är relevant information ska
fastställas den dag då värdepapperiseringen sker, och därefter
justeras om det behövs med anledning av värdepapperiseringens
art. Lag (2011:752).

7 § Om ett kreditinstitut inte uppfyller kraven i 2, 3 eller
6 §, ska Finansinspektionen besluta att en förhöjd riskvikt ska
gälla för relevanta värdepapperiseringspositioner.
Lag (2011:752).

8 § Finansinspektionen får besluta att tillfälligt upphäva de
krav som avses i 1 och 4 §§ under perioder av allmänna
likviditetsstörningar på marknaden. Lag (2011:752).

8 kap. Offentliggörande av information

1 § Bestämmelserna i detta kapitel gäller för ett enskilt
institut som inte ingår i en finansiell företagsgrupp eller en
motsvarande grupp enligt en utländsk offentlig reglering som
bygger på kreditinstitutsdirektivet eller
kapitalkravsdirektivet. För finansiella företagsgrupper finns
bestämmelser i 9 kap.

2 § Ett institut ska offentliggöra information som

1. rör dess kapitaltäckning, och

2. ger en heltäckande bild av dess

a) strategier,

b) system,

c) målsättningar för hantering av risker och exponeringar, och

d) riskprofil.

Sådan information som inte är väsentlig, som utgör en
företagshemlighet eller som är konfidentiell behöver dock inte
offentliggöras.

Om ett institut beslutar att inte offentliggöra information
därför att den utgör en företagshemlighet eller är
konfidentiell, ska institutet offentliggöra beslutet och
skälen för det och dessutom offentliggöra mer allmänna
upplysningar om det som informationskravet gäller.
Lag (2011:752).

3 § Styrelsen i ett institut ska se till att det finns
skriftliga riktlinjer och instruktioner för hur institutet ska
uppfylla kraven på offentliggörande av information enligt 2 §
och utvärdera om den offentliggjorda informationen är
tillfredsställande, offentliggörs tillräckligt ofta och ger en
heltäckande bild av institutets riskprofil. Lag (2011:752).

9 kap. Finansiella företagsgrupper

En finansiell företagsgrupp

1 § En finansiell företagsgrupp består av

1. ett institut, ett finansiellt holdingföretag eller ett
blandat finansiellt holdingföretag hemmahörande inom EES och
de dotterföretag som är institut, institut för elektroniska
pengar, motsvarande utländska företag eller finansiella
institut, eller

2. ett institut, ett finansiellt holdingföretag eller ett
blandat finansiellt holdingföretag hemmahörande inom EES och
de institut, institut för elektroniska pengar, motsvarande
utländska företag eller finansiella institut som det
inledningsvis nämnda institutet eller holdingföretaget har
ägarintresse i och som leds tillsammans med ett eller flera
andra företag, om ägarnas ansvar är begränsat till den andel
av kapitalet som dessa innehar, eller

3. ett institut, ett finansiellt holdingföretag eller ett
blandat finansiellt holdingföretag hemmahörande inom EES och
de institut, institut för elektroniska pengar, motsvarande
utländska företag eller finansiella institut som det
inledningsvis nämnda institutet eller holdingföretaget har en
gemensam eller i huvudsak gemensam ledning med, eller

4. ett institut, ett finansiellt holdingföretag eller ett
blandat finansiellt holdingföretag hemmahörande inom EES och
dotterföretag enligt 1 samt företag som det finns
ägarintresse i enligt 2 eller gemensam eller i huvudsak
gemensam ledning med enligt 3.

När en finansiell företagsgrupp finns enligt första stycket,
ska även ett anknutet företag som är dotterföretag eller som
det finns ägarintresse i anses ingå i gruppen. Lag (2013:671).

2 § Om det framgår av föreskrifter meddelade med stöd av
13 kap. 1 § 40, ska bestämmelserna om finansiella
företagsgrupper gälla även för

1. ett institut, ett finansiellt holdingföretag eller ett
blandat finansiellt holdingföretag hemmahörande inom EES och
de institut, institut för elektroniska pengar, motsvarande
utländska företag eller finansiella institut som det finns
andra ägarintressen i än sådana som anges i 1 § första
stycket 2,

2. ett institut, ett finansiellt holdingföretag eller ett
blandat finansiellt holdingföretag hemmahörande inom EES och
de institut, institut för elektroniska pengar, motsvarande
utländska företag eller finansiella institut, som det
inledningsvis nämnda institutet eller holdingföretagen har
andra former av kapitalbindningar till, eller

3. ett institut, ett finansiellt holdingföretag eller ett
blandat finansiellt holdingföretag hemmahörande inom EES och
de institut, institut för elektroniska pengar, motsvarande
utländska företag eller finansiella institut, som det
inledningsvis nämnda institutet eller holdingföretagen utövar
ett väsentligt inflytande över.

Om bestämmelserna om finansiella företagsgrupper ska gälla
för företag som avses i första stycket, ska även ett anknutet
företag som är dotterföretag eller som det finns ägarintresse
i anses ingå i gruppen. Lag (2013:671).

3 § För en finansiell företagsgrupp ska ansvaret för att de
gruppbaserade kraven uppfylls åligga det institut

1. som inte är dotterföretag till ett annat institut, ett
svenskt finansiellt holdingföretag eller ett svenskt blandat
finansiellt holdingföretag, eller

2. vars moderföretag är ett sådant finansiellt holdingföretag
eller blandat finansiellt holdingföretag som inte är
dotterföretag till ett institut, ett svenskt finansiellt
holdingföretag eller ett svenskt blandat finansiellt
holdingföretag.

Om ett sådant finansiellt holdingföretag eller blandat
finansiellt holdingföretag som avses i första stycket 2 är
moderföretag till både ett kreditinstitut och ett
värdepappersbolag, är det kreditinstitutet som ska ansvara
för att de gruppbaserade kraven är uppfyllda.
Lag (2013:671).

4 § Ett institut får, efter tillstånd av Finansinspektionen,
räkna in dotterföretag vid beräkning av kapitalkraven enligt 2
kap. och vid beräkning av att gränsvärdena för stora
exponeringar enligt 7 kap. följs.

De gruppbaserade kraven

5 § Det ansvariga institutet enligt 3 § skall se till att den
finansiella företagsgruppen sammantaget uppfyller kraven i

1. 2 kap. 1-7 §§ om kapitalkrav,

2. 7 kap. om stora exponeringar,

3. 7 kap. 9-11 §§ lagen (2004:297) om bank- och
finansieringsrörelse om ett kreditinstituts innehav av aktier
och andelar i företag, om ett kreditinstitut ingår i gruppen,

4. 7 kap. 7 § lagen (2007:528) om värdepappersmarknaden om ett
värdepappersbolags kvalificerade innehav av aktier eller
andelar i företag med annan verksamhet än finansiell
verksamhet, om ett värdepappersbolag som har tillstånd att
bedriva verksamhet som avses i 2 kap. 2 § första stycket 2 och
8 samma lag ingår i gruppen, och

5. 6 kap. 1 § och 2 § andra stycket lagen om bank- och
finansieringsrörelse eller 8 kap. 3 § och 4 § andra stycket
lagen om värdepappersmarknaden om soliditet och riskhantering.

En finansiell företagsgrupp skall uppfylla kraven i 6 kap. 2 §
första stycket och 3 § lagen om bank- och finansieringsrörelse
samt 8 kap. 4 § första stycket och 5 § lagen om
värdepappersmarknaden om riskhantering och genomlysning.
Lag (2007:570).

6 § Bestämmelserna i 5 § ska tillämpas även på den del av en
finansiell företagsgrupp som består av

1. ett institut och de utländska institut, finansiella
institut eller förvaltningsbolag i ett land utanför EES som
är dotterföretag till institutet eller som institutet har
ägarintresse i, eller

2. ett institut vars moderföretag är ett finansiellt
holdingföretag eller ett blandat finansiellt holdingföretag
och de utländska institut, finansiella institut eller
förvaltningsbolag i ett land utanför EES som är dotterföretag
till holdingföretaget eller som holdingföretaget har
ägarintresse i.

Med förvaltningsbolag avses ett utländskt företag som i sitt
hemland har tillstånd att förvalta värdepappersfonder.
Lag (2013:671).

7 § Ett institut som är moderinstitut inom EES eller vars
moderföretag är ett finansiellt moderholdingföretag inom EES
eller ett blandat finansiellt moderholdingföretag inom EES
ska uppfylla kraven i 8 kap. om offentliggörande av
information på gruppnivå. Om ett moderinstitut har ett
betydande dotterföretag som är institut, ska även
dotterföretaget offentliggöra sådan information om bland
annat kapitalbasen och kapitalkravet samt institutets
riskhantering som framgår av föreskrifter meddelade med stöd
av 13 kap. 1 § 42.

Finansinspektionen får efter ansökan i ett enskilt fall
besluta om undantag från första stycket, om ett institut
omfattas av information som ska offentliggöras av ett
moderföretag utanför EES och den informationen är likvärdig
med den information som ska offentliggöras enligt denna
lag. Lag (2013:671).

8 § Om det inte ingår något kreditinstitut i den finansiella
företagsgruppen och de värdepappersföretag som ingår i gruppen
är sådana värdepappersbolag som anges i 2 kap. 8 eller 9 §
eller motsvarande utländska företag, får Finansinspektionen
efter ansökan besluta att det gruppbaserade kapitalkravet
beräknas på något av de sätt som anges i andra och tredje
styckena i stället för enligt 5 § första stycket 1.

Om det i företagsgruppen ingår sådana värdepappersföretag som
anges i 2 kap. 8 §, skall den sammanlagda kapitalbasen för
gruppen uppgå till minst summan av

1. kapitalkraven för kreditrisker och marknadsrisker beräknade
enligt 2 kap. 3-6 §§ och det särskilda kapitalkravet för
exponeringar som överstiger gränsvärdena för stora exponeringar
enligt 7 kap. 8 §, och

2. 25 procent av bolagets fasta omkostnader beräknade enligt 2
kap. 10 §.

Om värdepappersföretagen bara driver sådan verksamhet som anges
i 2 kap. 9 §, skall den sammanlagda kapitalbasen för
företagsgruppen uppgå till minst det största av

1. summan av kapitalkravet för kreditrisker och marknadsrisker
beräknade enligt 2 kap. 3-6 §§ och det särskilda kapitalkravet
för exponeringar som överstiger gränsvärdena för stora
exponeringar enligt 7 kap. 8 §, eller

2. 25 procent av bolagets fasta omkostnader beräknade enligt 2
kap. 10 §.

Gruppbaserad redovisning

9 § För tillämpningen av 5-8 §§ skall det för en finansiell
företagsgrupp upprättas en gruppbaserad redovisning.

Den gruppbaserade redovisningen skall upprättas med tillämpning
av de regler som gäller för upprättandet av
koncernbalansräkning och koncernresultaträkning enligt 7 kap.
lagen (1995:1559) om årsredovisning i kreditinstitut och
värdepappersbolag. Detta gäller inte om något annat följer av
denna lag eller föreskrifter meddelade med stöd av denna lag.

Konsolidering

10 § Vid upprättande av den redovisning som avses i 9 § ska

1. dotterföretagen konsolideras fullständigt,

2. ägarintressen som avses i 1 § första stycket 2 konsolideras
med tillämpning av klyvningsmetoden enligt 7 kap. 30 §
årsredovisningslagen (1995:1554), och

3. konsolideringen i de övriga fall som avses i 1 eller 2 §
ske på det sätt som framgår av föreskrifter meddelade med stöd
av 13 kap. 1 § 44. Lag (2011:752).

Beräkning av kapitalbas m.m.

11 § Kapitalbasen för den finansiella företagsgruppen skall
beräknas i enlighet med vad som anges i 3 kap. 1-4 §§, 5 §
första-tredje styckena och 6-10 §§. Även den del av
kapitalbasen som belöper på minoritetsandelar skall ingå.
Goodwill som belöper på företag som omfattas av gruppbaserad
redovisning skall räknas av från primärt kapital.

12 § Vid beräkning av kapitalkraven för kreditrisker,
marknadsrisker och operativa risker skall bestämmelserna i 4-6
kap. tillämpas. För beräkning av det särskilda kapitalkravet
för exponeringar som överstiger gränsvärdena för stora
exponeringar tillämpas 7 kap. 8 §. Stora exponeringar skall
beräknas enligt 7 kap.

Ledningen i ett finansiellt holdingföretag eller ett
blandat finansiellt holdingföretag

13 § Den som ingår i ledningen för ett finansiellt
holdingföretag eller ett blandat finansiellt holdingföretag
ska ha tillräcklig insikt och erfarenhet för att delta i
ledningen av företaget och även i övrigt vara lämplig för en
sådan uppgift. Lag (2013:671).

Undantag från de gruppbaserade kraven för vissa företag

14 § Finansinspektionen får efter ansökan besluta att ett
dotterföretag eller ett företag som det finns ägarintresse i
enligt 1 eller 2 § skall undantas vid beräkning enligt 5-8 §§
och utelämnas från sådan tillsynsredovisning som skall
upprättas enligt 10 kap. 11 §, om

1. företaget är beläget i ett land utanför EES där det finns
rättsliga hinder för överföring av nödvändig information,

2. företaget är av försumbar betydelse med hänsyn till syftet
med tillsynen, eller

3. en sammanställning av företagets finansiella ställning
skulle vara olämplig eller vilseledande med hänsyn till syftet
med tillsynen.

Om ett dotterföretag som är ett institut är undantaget från
beräkning eller utelämnat från tillsynsredovisningen enligt
första stycket 2 eller 3, skall moderföretaget till
Finansinspektionen lämna de upplysningar som inspektionen
behöver för sin tillsyn över institutet.

15 § Om ett blandat finansiellt holdingföretag omfattas av
likvärdiga bestämmelser om tillsyn av finansiella
företagsgrupper och tillsyn av konglomerat, särskilt med
avseende på tillsyn på grund av riskbedömning, får
Finansinspektionen, efter samråd med de övriga berörda
behöriga myndigheter som ansvarar för tillsyn av
dotterföretag, medge undantag från detta kapitel så att det
blandade finansiella holdingföretaget bara behöver tillämpa
de relevanta bestämmelserna för konglomerat.

Om ett blandat finansiellt holdingföretag omfattas av
likvärdiga bestämmelser om tillsyn av finansiella
företagsgrupper och om extra tillsyn över försäkringsföretag
som ingår i en försäkringsgrupp, särskilt med avseende på
tillsyn på grund av riskbedömning, får Finansinspektionen,
efter samråd med de berörda myndigheter som ansvarar för
tillsyn av försäkringsföretag, medge undantag från detta
kapitel så att det blandade finansiella holdingföretaget bara
behöver tillämpa de relevanta bestämmelserna för den största
sektorn enligt 2 kap. 3 § lagen (2006:531) om särskild
tillsyn över finansiella konglomerat.

Finansinspektionen ska underrätta Europeiska bankmyndigheten
och Europeiska värdepappers- och marknadsmyndigheten om
beslut som inspektionen fattar enligt första stycket.
Lag (2013:671).

10 kap. Tillsyn

Tillämpliga tillsynsregler

1 § Finansinspektionen övervakar att denna lag följs.

I fråga om tillsynen gäller bestämmelserna i de lagar som
reglerar institutens verksamhet, om inte annat följer av denna
lag.

Tillsynsansvaret för en finansiell företagsgrupp

2 § Finansinspektionen ska utöva tillsyn över en finansiell
företagsgrupp som avses i 9 kap. 1 eller 2 §, om

1. det i toppen av den finansiella företagsgruppen finns ett
institut,

2. det finansiella holdingföretaget eller det blandade
finansiella holdingföretaget är moderföretag till ett
institut men inte till något motsvarande utländskt företag,

3. det finansiella holdingföretaget eller det blandade
finansiella holdingföretaget är etablerat i Sverige och är
moderföretag till institut och motsvarande utländska
företag,

4. det finns två eller flera finansiella holdingföretag,
eller två eller flera blandade finansiella holdingföretag,
med huvudkontor i olika stater inom EES, däribland Sverige,
som är moderföretag till både institut och motsvarande
utländska företag och ett institut är det dotterföretag som
har den största balansomslutningen, eller

5. det finansiella holdingföretaget eller det blandade
finansiella holdingföretaget är moderföretag till två eller
flera institut och motsvarande utländska företag, som inte är
auktoriserade i den stat inom EES där holdingföretaget är
etablerat, och ett institut har den största
balansomslutningen.

Finansinspektionen ska även utöva tillsynen om inspektionen
tillsammans med övriga berörda behöriga myndigheter kommer
överens om det i enlighet med bestämmelserna i 4 §.

I 11 kap. finns bestämmelser om tillsyn över ett institut
vars moderföretag är ett institut, ett finansiellt
holdingföretag eller ett blandat finansiellt holdingföretag
som har sitt huvudkontor utanför EES. Lag (2013:671).

3 § När Finansinspektionen enligt 2 § första stycket 3–5 ska
utöva tillsynen, får inspektionen komma överens med övriga
berörda behöriga myndigheter om att en annan behörig
myndighet inom EES än inspektionen ska ansvara för tillsynen.
Finansinspektionen får ingå en sådan överenskommelse, om det
är olämpligt att inspektionen ansvarar för tillsynen med
hänsyn till de institut det gäller och den relativa
betydelsen av deras verksamheter i de olika länderna.

I ett sådant fall ska moderinstitutet inom EES, det
finansiella moderholdingföretaget inom EES, det blandade
finansiella moderholdingföretaget inom EES eller det institut
som har den största balansomslutningen, beroende på vad som
är tillämpligt, ges tillfälle att yttra sig innan
Finansinspektionen och de övriga berörda behöriga
myndigheterna ingår överenskommelsen. Europeiska kommissionen
och Europeiska bankmyndigheten ska underrättas om sådana
överenskommelser. Lag (2013:671).

4 § Om det skulle vara olämpligt med hänsyn till de institut
det gäller och den relativa betydelsen av deras verksamheter i
de olika länderna, att tillsynen utövas av den myndighet som
enligt artikel 126.1 och 126.2 i kreditinstitutsdirektivet ska
utöva tillsynen över en finansiell företagsgrupp, får
Finansinspektionen komma överens med de övriga berörda
behöriga myndigheterna om att inspektionen eller någon annan
behörig myndighet ska ansvara för tillsynen.

I ett sådant fall ska moderinstitutet inom EES, det
finansiella moderholdingföretaget inom EES eller det institut
som har den största balansomslutningen, beroende på vad som är
tillämpligt, ges tillfälle att yttra sig innan
Finansinspektionen och de övriga berörda behöriga
myndigheterna ingår överenskommelsen. Europeiska kommissionen
ska underrättas om sådana överenskommelser. Lag (2011:752).

Ansökningar om tillstånd

5 § När Finansinspektionen ansvarar för tillsynen över en
finansiell företagsgrupp som består av ett moderinstitut inom
EES eller ett institut vars moderföretag är ett finansiellt
moderholdingföretag inom EES eller ett blandat finansiellt
moderholdingföretag inom EES, får moderföretagen och
dotterföretagen i gruppen gemensamt ansöka om tillstånd hos
inspektionen om att använda metoden med interna modeller,
internmetoden för kreditrisker, egna riskberäkningsmodeller
för marknadsrisker eller internmätningsmetoden för operativa
risker. Om ett institut ingår i en motsvarande utländsk grupp
enligt en offentlig reglering som bygger på
kreditinstitutsdirektivet eller kapitalkravsdirektivet, får
institutet göra en sådan ansökan hos den behöriga myndighet
som ansvarar för tillsynen.

När Finansinspektionen prövar en ansökan enligt första
stycket tillämpas denna lag. Inspektionen får dock även
tillämpa bestämmelser som enligt författningar i en annan
stat inom EES gäller för den metod som ansökan avser. När
ansökan har getts in till inspektionen gäller detta dock bara
om det är nödvändigt för en effektiv tillsyn över institut
eller motsvarande utländska företag. Lag (2013:671).

6 § Finansinspektionen ska inom sex månader från det att en
komplett ansökan enligt 5 § har getts in komma överens med de
övriga berörda behöriga myndigheterna om vilket beslut som bör
fattas med anledning av ansökan. Denna överenskommelse och
skälen för den ska redovisas skriftligen. Om Finansinspektionen
är ansvarig för den gruppbaserade tillsynen inom EES, ska
inspektionen fatta ett beslut i enlighet med överenskommelsen
och sända över det till sökandena.

Om de behöriga myndigheterna inte har kommit överens inom sex
månader, ska Finansinspektionen, om ansökan getts in till
inspektionen, ensam fatta beslut med anledning av ansökan.
Beslutet ska innehålla de skäl som har bestämt utgången i
ärendet och redovisa synpunkter och reservationer från övriga
behöriga myndigheter som kommit till uttryck under
sexmånadersperioden.

Om någon eller några av de berörda behöriga myndigheterna, inom
sex månader från det att en komplett ansökan enligt 5 § har
getts in, har hänskjutit ärendet till Europeiska
bankmyndigheten i enlighet med artikel 19 i förordning (EU) nr
1093/2010, ska inspektionen skjuta upp sitt beslut enligt andra
stycket och invänta det beslut som Europeiska bankmyndigheten
kan komma att fatta enligt 19.3 i samma förordning.
Finansinspektionen ska följa ett beslut i saken från Europeiska
bankmyndigheten.

Finansinspektionen får inte hänskjuta ett ärende till
Europeiska bankmyndigheten efter det att sexmånadersperioden
har löpt ut eller ett gemensamt beslut har fattats.

Ett beslut som fattas av en utländsk behörig myndighet efter en
överenskommelse enligt första stycket eller på grund av att de
behöriga myndigheterna inte har kommit överens inom sex månader
gäller i Sverige. Det är bindande för det berörda institutet
och för Finansinspektionen samt ska ligga till grund för
inspektionens tillsyn. Lag (2012:196).

Beslut på gruppnivå om kapitalbasen

6 a § När Finansinspektionen ansvarar för tillsynen över en
finansiell företagsgrupp som består av ett moderinstitut inom
EES eller ett institut vars moderföretag är ett finansiellt
moderholdingföretag inom EES eller ett blandat finansiellt
moderholdingföretag inom EES, ska inspektionen lämna en
rapport som innehåller en riskvärdering av gruppen till
övriga behöriga myndigheter.

Inom fyra månader från det att Finansinspektionen har lämnat
en sådan rapport som avses i första stycket, ska inspektionen
försöka komma överens med övriga behöriga myndigheter om
vilket beslut som bör fattas i fråga om huruvida nivån på
gruppens kapitalbas är tillräcklig. Överenskommelsen ska
grundas på en bedömning av gruppens finansiella situation och
riskprofil och den nivå på gruppens kapitalbas som krävs för
att tillämpa 2 kap. 2 § på var och en av enheterna inom
gruppen och på gruppnivå.

Finansinspektionen ska härefter fatta ett beslut i enlighet
med överenskommelsen. Beslutet och skälen för det ska
redovisas skriftligt och skickas till övriga behöriga
myndigheter och till moderinstitutet inom EES.

Om en överenskommelse inte kan nås, ska Finansinspektionen på
begäran av någon av de övriga behöriga myndigheterna samråda
med Europeiska bankmyndigheten. Inspektionen får även samråda
med Europeiska bankmyndigheten på eget initiativ.
Lag (2013:671).

6 b § Om en överenskommelse enligt 6 a § inte har träffats
inom fyra månader, ska Finansinspektionen, med beaktande av
de behöriga myndigheternas bedömning av risken hos
dotterföretagen, ensam fatta ett beslut på gruppnivå.

Om Finansinspektionen ansvarar för tillsynen över
dotterföretag till ett moderinstitut inom EES eller till ett
finansiellt moderholdingföretag inom EES eller till ett
blandat finansiellt moderholdingföretag inom EES, ska
inspektionen fatta ett sådant beslut som avses i 6 a § tredje
stycket på individuell nivå eller undergruppsnivå. Inför
beslutet ska inspektionen beakta synpunkter som framförts av
den utländska behöriga myndighet som ansvarar för den
gruppvisa tillsynen.

Om någon eller några av de berörda behöriga myndigheterna,
inom fyra månader från det att Finansinspektionen har lämnat
sin rapport enligt 6 a §, har hänskjutit ärendet till
Europeiska bankmyndigheten i enlighet med artikel 19 i
förordning (EU) nr 1093/2010, ska inspektionen skjuta upp
sitt beslut enligt första stycket och invänta det beslut som
Europeiska bankmyndigheten kan komma att fatta enligt artikel
19.3 i samma förordning. Finansinspektionen ska följa ett
beslut i saken från Europeiska bankmyndigheten.

Finansinspektionen får inte hänskjuta ett ärende till
Europeiska bankmyndigheten efter det att fyramånadersperioden
har löpt ut eller ett gemensamt beslut har fattats.
Lag (2013:671).

6 c § Ett sådant beslut som avses i 6 a § som fattas av en
utländsk behörig myndighet efter en överenskommelse med övriga
behöriga myndigheter eller på grund av att de behöriga
myndigheterna inte har kommit överens inom fyra månader gäller
i Sverige. Beslutet är bindande för det berörda institutet och
för Finansinspektionen, och det ska ligga till grund för
inspektionens tillsyn. Lag (2011:752).

6 d § Beslut som fattats enligt 6 a eller 6 b § ska omprövas
årligen. Ett beslut enligt 6 a § om tillämpning av 2 kap. 2 §
får även, i undantagsfall, omprövas om en behörig myndighet
som ansvarar för tillsynen av dotterföretag till ett
moderinstitut inom EES eller ett finansiellt
moderholdingföretag inom EES eller ett blandat finansiellt
moderholdingföretag inom EES skriftligen begär det hos
Finansinspektionen och samtidigt anger skälen för begäran.
Lag (2013:671).

Företags uppgiftsskyldighet till Finansinspektionen

7 § Följande företag ska till Finansinspektionen lämna de
upplysningar om sin verksamhet och därmed sammanhängande
omständigheter som inspektionen begär för tillsynen:

1. företag som ingår i en finansiell företagsgrupp enligt
denna lag eller enligt en utländsk offentlig reglering som
bygger på kreditinstitutsdirektivet  eller
kapitalkravsdirektivet,

2. andra dotterföretag till ett institut eller ett
finansiellt holdingföretag eller ett blandat finansiellt
holdingföretag än de som avses i 1, och

3. ett holdingföretag med blandad verksamhet och
dotterföretag till ett holdingföretag med blandad verksamhet.

Om företaget inte lämnar upplysningarna till
Finansinspektionen, får inspektionen förelägga företaget att
göra det. Lag (2013:671).

8 § Ett kreditvärderingsföretag skall lämna Finansinspektionen
de upplysningar om sin verksamhet och därmed sammanhängande
omständigheter som inspektionen behöver för att kontrollera om
förutsättningarna i 4 kap. 12 § är uppfyllda.

Samarbete och utbyte av information med utländska myndigheter

9 § Finansinspektionen ska i sin tillsynsverksamhet samarbeta
och utbyta information med andra behöriga myndigheter,
Europeiska bankmyndigheten och Europeiska systemrisknämnden
samt med myndigheter inom EES som har tillsyn över
försäkringsföretag i den utsträckning som följer av
kreditinstitutsdirektivet och kapitalkravsdirektivet.

Om en kritisk situation uppstår i Sverige som kan äventyra
likviditeten på finansmarknaden eller stabiliteten i det
finansiella systemet i någon stat inom EES, ska
Finansinspektionen i sin tillsynsverksamhet samarbeta och
utbyta information även med övriga berörda myndigheter inom
EES, Europeiska bankmyndigheten och Europeiska
systemrisknämnden i den utsträckning som följer av
kreditinstitutsdirektivet och kapitalkravsdirektivet.
Lag (2012:196).

9 a § Finansinspektionen får hänskjuta frågor som rör ett
förfarande av en annan behörig myndighet inom EES till
Europeiska bankmyndigheten för tvistlösning i de fall som
framgår av artiklarna 42, 129.1, och 132.1 i
kreditinstitutsdirektivet. Lag (2012:196).

10 § Finansinspektionen skall, efter begäran från en utländsk
behörig myndighet, inom ramen för sin befogenhet lämna eller
kontrollera information som behövs för att den utländska
myndigheten skall kunna utöva sin tillsyn. Den utländska
myndigheten får närvara vid en kontroll som görs av
inspektionen.

Tillsynsredovisning

11 § För en finansiell företagsgrupp skall, i den omfattning
som följer av denna lag eller föreskrifter meddelade med stöd
av denna lag, uppgifter lämnas i en särskild redovisning som
avser gruppens samlade ekonomiska ställning (gruppbaserad
redovisning).

Ett holdingföretag med blandad verksamhet skall lämna den
information som behövs för tillsynen över de dotterföretag som
är institut (samlad information).

12 § Ett sådant institut, finansiellt holdingföretag och
blandat finansiellt holdingföretag som avses i 9 kap. 3 § ska
upprätta och ge in den gruppbaserade redovisningen till
Finansinspektionen för de räkenskapsperioder och vid de
tidpunkter som framgår av föreskrifter meddelade med stöd av
13 kap. 1 § 47. I fråga om en finansiell företagsgrupp enligt
9 kap. 2 §, ska redovisningen upprättas och ges in av de
företag som anges i föreskrifter meddelade med stöd av
13 kap. 1 § 48.

Ett holdingföretag med blandad verksamhet ska upprätta och ge
in den samlade informationen till Finansinspektionen för de
räkenskapsperioder och vid de tidpunkter som framgår av
föreskrifter meddelade med stöd av 13 kap. 1 § 47.
Lag (2013:671).

13 § Ett företag som ingår i en finansiell företagsgrupp och
övriga dotterföretag till ett institut eller ett holdingföretag
med finansiell verksamhet samt dotterföretag till ett
holdingföretag med blandad verksamhet skall lämna de uppgifter
som krävs för tillsynsredovisningen till det företag som enligt
12 § skall upprätta gruppbaserad redovisning eller samlad
information.

Första stycket gäller även ett svenskt företag i förhållande
till ett utländskt sådant inom EES som skall upprätta och ge in
en rapport enligt en utländsk offentlig reglering som bygger på
kreditinstitutsdirektivet eller kapitalkravsdirektivet.

Undersökning

14 § Finansinspektionen får göra undersökningar hos de företag
som enligt 13 § skall lämna uppgifter samt hos finansiella
holdingföretag och blandade finansiella holdingföretag för att
kontrollera den gruppbaserade redovisningen eller samlade
informationen som företagen är skyldiga att lämna.

Rapportering av stora exponeringar

15 § Ett institut och det företag i en finansiell
företagsgrupp som enligt 11 § ska upprätta den gruppbaserade
redovisningen ska fortlöpande rapportera stora exponeringar
till Finansinspektionen.

Om ett instituts eller en finansiell företagsgrupps
exponeringar överstiger något av de i 7 kap. angivna
gränsvärdena, ska institutet eller det företag som enligt 12 §
ska upprätta den gruppbaserade redovisningen omgående anmäla
detta till Finansinspektionen. Inspektionen får i ett beslut
ange en viss tid inom vilken exponeringarna ska sänkas till de
tillåtna gränsvärdena. Om 7 kap. 3 § tredje stycket är
tillämpligt, får Finansinspektionen i varje enskilt fall
besluta att institutet får överskrida gränsvärdet på 100
procent. Lag (2011:752).

Rapportering av kapitalbas och kapitalkrav

16 § Ett institut skall fortlöpande rapportera sin kapitalbas
och sitt kapitalkrav till Finansinspektionen.

Databasen för övervakning av och tillsyn över
finansmarknaderna

16 a § Regeringen eller den myndighet som regeringen
bestämmer meddelar föreskrifter om att vissa uppgifter som
enligt 15 § första stycket och 16 § ska lämnas till
Finansinspektionen i stället ska lämnas till Statistiska
centralbyrån. Lag (2014:490).

Tystnadsplikt

17 § En styrelseledamot eller befattningshavare hos ett
holdingföretag med finansiell verksamhet eller ett
holdingföretag med blandad verksamhet som i den egenskapen får
kunskap om affärsförhållanden i ett företag som enligt 13 §
skall lämna uppgifter, får inte obehörigen röja vad han eller
hon fått veta och inte heller utnyttja kunskapen i strid med
det uppgiftslämnande företagets intresse.

Uppgiftsskyldighet till undersökningsledare eller åklagare

18 § Ett holdingföretag med finansiell verksamhet och ett
holdingföretag med blandad verksamhet är skyldiga att lämna ut
uppgifter om enskildas förhållanden till företaget, om det
under en utredning enligt bestämmelserna om förundersökning i
brottmål begärs av undersökningsledare eller om det i ett
ärende om rättslig hjälp i brottmål på framställning av en
annan stat eller en mellanfolklig domstol begärs av åklagare.

Meddelandeförbud

19 § Den undersökningsledare eller åklagare som begär uppgifter
enligt 18 § får förordna att holdingföretaget samt dess
styrelseledamöter och anställda inte får röja för kunden eller
för någon utomstående att uppgifter har lämnats enligt 18 §
eller att det pågår en förundersökning eller ett ärende om
rättslig hjälp i brottmål.

Ett sådant förbud får meddelas om det krävs för att en
utredning om brott inte skall äventyras eller för att uppfylla
en internationell överenskommelse som är bindande för Sverige.
Förbudet skall vara tidsbegränsat, med möjlighet till
förlängning, och får inte avse längre tid än vad som är
motiverat med hänsyn till syftet med förbudet. I ett ärende om
rättslig hjälp i brottmål får dock förbudet tidsbegränsas
endast om den stat eller mellanfolkliga domstol som ansökt om
rättslig hjälp samtycker till detta.

Om ett förbud inte längre är motiverat med hänsyn till syftet
med förbudet, skall undersökningsledaren eller åklagaren
besluta att förordnandet skall upphöra.

Avgifter

20 § Institut som står under tillsyn enligt denna lag ska med
årliga avgifter bekosta Finansinspektionens verksamhet samt
Statistiska centralbyråns verksamhet enligt lagen (2014:484)
om en databas för övervakning av och tillsyn över
finansmarknaderna.

Om Finansinspektionen behöver anlita någon med särskild
fackkunskap för bedömning av en viss fråga vid tillsynen
enligt denna lag, ska kostnaden för detta betalas av det
institut som tillsynen avser. Lag (2014:490).

11 kap. Moderföretag utanför EES

1 § Om ett institut inte står under gruppbaserad tillsyn
enligt artikel 125 eller 126 i kreditinstitutsdirektivet och
dess moderföretag är ett utländskt institut eller ett sådant
finansiellt holdingföretag eller blandat finansiellt
holdingföretag som har sitt huvudkontor utanför EES, gäller 2
och 3 §§ för det fall Finansinspektionen enligt 10 kap. 2–4 §§
skulle ha utövat tillsynen över gruppen om de bestämmelserna
hade gällt. Lag (2013:671).

2 § Finansinspektionen ska kontrollera om den gruppbaserade
tillsyn som utövas av tillsynsmyndigheten i tredje land är
likvärdig med den gruppbaserade tillsyn som anges i
kreditinstitutsdirektivet.

Finansinspektionen är skyldig att på begäran av moderföretaget
eller av ett institut, institut för elektroniska pengar eller
motsvarande utländska företag som ingår i företagsgruppen och
som auktoriserats inom EES utföra kontrollen. Innan
Finansinspektionen tar ställning till om tillsynen är
likvärdig, ska inspektionen höra övriga berörda behöriga
myndigheter inom EES. Inspektionen ska också före
ställningstagandet ha rådfrågat Europeiska bankmyndigheten.
Lag (2012:196).

3 § Om tillsynen inte bedöms likvärdig, ska
Finansinspektionen tillämpa bestämmelserna om finansiella
företagsgrupper i 9 och 10 kap. som om moderföretaget haft
sitt huvudkontor inom EES.

Efter att ha hört övriga berörda behöriga myndigheter får
Finansinspektionen i stället besluta att använda sig av andra
tillsynsmetoder som säkerställer att instituten i
företagsgruppen är föremål för tillräcklig tillsyn.
Inspektionen får då förelägga en ägare till institutet att
inrätta ett finansiellt holdingföretag eller ett blandat
finansiellt holdingföretag med huvudkontor inom EES och
tillämpa bestämmelserna i denna lag på instituten i den
företagsgrupp som leds av detta holdingföretag.

Finansinspektionen ska underrätta de berörda behöriga
myndigheterna, Europeiska kommissionen och Europeiska
bankmyndigheten när sådana andra tillsynsmetoder som anges i
andra stycket används. Lag (2013:671).

12 kap. Ingripanden och ansvarsbestämmelse

Förelägganden och vite

1 § Om ett institut eller en finansiell företagsgrupp inte
uppfyller kraven i denna lag eller föreskrifter meddelade med
stöd av lagen, skall Finansinspektionen förelägga institutet
eller det företag i en finansiell företagsgrupp som enligt 10
kap. 12 § skall upprätta den gruppbaserade redovisningen att
inom viss tid begränsa rörelsen i något avseende, minska
riskerna i den eller vidta någon annan åtgärd för att komma
till rätta med situationen.

Om ett institut bryter mot denna lag eller föreskrifter
meddelade med stöd av lagen, gäller dessutom bestämmelserna om
ingripande i de lagar som reglerar institutens verksamhet.

2 § Finansinspektionen ska förelägga ett finansiellt
holdingföretag, ett blandat finansiellt holdingföretag eller
ett holdingföretag med blandad verksamhet att vidta åtgärder
för att göra rättelse, om holdingföretaget inte uppfyller de
krav som ställs på det enligt denna lag eller föreskrifter
meddelade med stöd av lagen. Ett sådant föreläggande ska
också riktas mot ett finansiellt holdingföretag eller ett
blandat finansiellt holdingföretag, vars ledning inte
uppfyller kraven i denna lag. Lag (2013:671).

3 § Om Finansinspektionen meddelar föreläggande enligt denna
lag, får inspektionen förelägga vite.

Förseningsavgift

4 § Om ett institut, ett finansiellt holdingföretag, ett
blandat finansiellt holdingföretag eller ett holdingföretag
med blandad verksamhet med huvudkontor i Sverige inte i tid
lämnar upplysningar enligt föreskrifter meddelade med stöd av
13 kap. 1 § 46, 49 och 50, får Finansinspektionen besluta att
företaget ska betala en förseningsavgift med högst 100 000
kronor.

Avgiften tillfaller staten.
Lag (2013:671).

5 § Förseningsavgiften skall betalas till Finansinspektionen
inom trettio dagar efter det att beslutet vunnit laga kraft
eller den längre tid som anges i beslutet.

6 § Finansinspektionens beslut att ta ut förseningsavgift får
verkställas utan föregående dom eller utslag, om avgiften inte
har betalats inom den tid som anges i 5 §.

7 § Om förseningsavgiften inte betalas inom den tid som anges i
5 §, skall Finansinspektionen lämna den obetalda avgiften för
indrivning. Bestämmelser om indrivning av statliga fordringar
finns i lagen (1993:891) om indrivning av statliga fordringar
m.m.

8 § En förseningsavgift faller bort i den utsträckning
verkställighet inte har skett inom fem år från det att beslutet
vann laga kraft.

Ansvarsbestämmelse

9 § Till böter döms den som uppsåtligen eller av grov
oaktsamhet bryter mot ett meddelandeförbud enligt 10 kap. 19 §.

13 kap. Bemyndiganden

1 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer
får meddela föreskrifter om

1. vilka positioner som ska ingå i handelslagret enligt 1 kap.
7 § och omfattningen av dessa,

2. vilka positioner som får ingå i handelslagret enligt 1 kap.
9 § och villkoren för det,

3. vilka åtgärder ett institut ska vidta för att dess
riktlinjer och instruktioner ska uppfylla kraven i 1 kap. 10 §
första stycket,

4. villkoren för att beräkna kapitalkravet enligt 2 kap. 6 §
och hur kapitalkravet enligt den paragrafen ska beräknas,

5. beräkningen av fasta omkostnader enligt 2 kap. 10 §,

6. villkoren för att räkna in poster i kapitalbasen och räkna
av poster från densamma enligt 3 kap., omfattningen av dessa
poster och hur kapitalbasen i övrigt ska beräknas enligt samma
kapitel,

7. hur ett institut som har tillstånd att använda en
internmetod för kreditrisker ska beräkna förväntade
förlustbelopp och de avsättningar och värderegleringar som
gjorts för att täcka förlusterna samt hur förväntade
förlustbelopp för aktieexponeringar och positiva eller
negativa belopp som uppkommer vid en jämförelse mellan
förväntade förlustbelopp i övrigt och gjorda avsättningar och
värderegleringar ska behandlas enligt 3 kap. 9 § när
kapitalbasens storlek beräknas,

8. när ett institut som värdepapperiserat sina tillgångar och
ett medverkande institut ska beräkna ett kapitalkrav för
exponeringarna enligt 4 kap. 2 §,

9. vilka krav ett institut ska uppfylla för att få tillstånd
att använda metoden med interna modeller enligt 4 kap. 4 §
andra stycket,

10. hur ett institut som använder schablonmetoden enligt 4
kap. 5 § ska beräkna de riskvägda exponeringsbeloppen och
vilka förutsättningar som ska vara uppfyllda för att ett
exportkreditorgans kreditvärderingar ska få användas för att
bestämma riskvikter enligt 4 kap. 6 §,

11. hur ett institut som har tillstånd att använda
internmetoden ska beräkna de riskvägda exponeringsbeloppen
enligt 4 kap. 7 §,

12. vilka krav ett institut ska uppfylla för att få tillstånd
att använda internmetoden enligt 4 kap. 7 §,

13. i vilken omfattning moder- och dotterföretag får betraktas
som en enhet enligt 4 kap. 8 § andra stycket,

14. under vilka förutsättningar ett institut får kombinera
schablon- och internmetoderna eller införa en internmetod
stegvis enligt 4 kap. 9 §,

15. vilka krav kreditvärderingsföretagens metoder och
kreditvärderingar ska uppfylla för att
kreditvärderingsföretagen ska godkännas enligt 4 kap. 12 §,

16. hur ett institut får använda kreditvärderingar gjorda av
kreditvärderingsföretag för att beräkna de riskvägda
exponeringsbeloppen,

17. vilka kreditriskskydd som får användas för att reducera
ett riskvägt exponeringsbelopp, under vilka förutsättningar
olika kreditriskskydd får beaktas och hur kreditriskskyddets
riskreducerande effekter ska beräknas enligt 4 kap. 15 § för
ett institut som använder schablonmetoden eller den
grundläggande internmetoden för exponeringen,

18. hur kapitalkravet för motpartsrisker som ingår i
marknadsrisker ska beräknas enligt 5 kap. 1 §,

19. hur ett institut som använder någon av schablonmetoderna
för positionsrisk, avvecklingsrisk, valutakursrisk eller
råvarurisk ska beräkna kapitalkravet för marknadsrisker enligt
5 kap. 2 §,

20. vilka krav som ska vara uppfyllda för att ett institut ska
få tillstånd att använda egna riskberäkningsmodeller enligt
5 kap. 3 §,

21. hur ett institut som använder basmetoden ska beräkna
kapitalkravet enligt 6 kap. 2 §,

22. hur ett institut som använder schablonmetoden för
operativa risker ska beräkna kapitalkravet enligt 6 kap. 3 och
5 §§,

23. vilka krav som ställs på ett institut som använder
schablonmetoden för operativa risker enligt 6 kap. 4 §,

24. vilka villkor ett institut ska uppfylla för att få använda
en annan beräkningsgrund för vissa affärsområden enligt 6 kap.
5 §,

25. vilka krav som ska vara uppfyllda för att ett institut ska
få tillstånd att använda internmätningsmetoden enligt 6 kap.
7 §,

26. i vilken omfattning moder- och dotterföretag får betraktas
som en enhet enligt 6 kap. 7 § andra stycket,

27. vilka krav som ska vara uppfyllda för att ett institut ska
få tillstånd att kombinera olika metoder för operativ risk
enligt 6 kap. 8 §,

28. hur exponeringarna ska värderas vid beräkningen av ett
instituts exponeringar enligt 7 kap. 3 och 5 §§,

29. under vilka förutsättningar en grupp av kunder med
inbördes anknytning föreligger enligt 7 kap. 4 § första
stycket och hur instituten ska analysera sina exponeringar för
att avgöra om det föreligger en grupp av kunder med inbördes
anknytning,

30. vilka exponeringar som ska anses utgöra exponeringar
enligt 7 kap. 6 § första stycket 3,

31. vilka poster som helt eller delvis får undantas vid
beräkningen av ett instituts stora exponeringar enligt 7 kap.
6 § andra stycket,

32. under vilka förutsättningar ett institut i de fall som
avses i 7 kap. 7 § får beräkna en exponerings värde med stöd
av internmetoden eller med beaktande av kreditriskskydd och
vilka krav ett institut som använder någon av dessa
beräkningsmetoder ska uppfylla,

33. vilket särskilt kapitalkrav och vilka övriga villkor ett
institut ska uppfylla enligt 7 kap. 8 §,

34. vad som ska utgöra ett behållande av ett ekonomiskt
intresse netto och när undantag från behållande av ett
ekonomiskt intresse får göras enligt 7 a kap. 1 §,

35. vilka krav som ett institut ska uppfylla enligt 7 a kap.
2 § innan det får ta position i en värdepapperisering,

36. vilka krav som ett institut löpande ska uppfylla enligt
7 a kap. 3 § efter det att institutet investerat i en
värdepapperisering,

37. vilken information som ska lämnas av medverkande institut
eller originator enligt 7 a kap. 6 §,

38. vilken förhöjd riskvikt som ska gälla för
värdepapperiseringen enligt 7 a kap. 7 §,

39. vilken information som ska offentliggöras enligt 8 kap.
2 §, vid vilken tidpunkt, på vilken plats och med vilka
intervall informationen ska lämnas och hur informationens
riktighet ska kontrolleras,

40. i vilka fall bestämmelserna om finansiella företagsgrupper
ska gälla enligt 9 kap. 2 §,

41. under vilka förutsättningar tillstånd att räkna in vissa
dotterföretag enligt 9 kap. 4 § får ges,

42. vilken information som ska offentliggöras enligt 9 kap.
7 §, vid vilken tidpunkt, på vilken plats och med vilka
intervall informationen ska lämnas och hur informationens
riktighet ska kontrolleras,

43. hur gruppbaserad redovisning enligt 9 kap. 9 § ska
upprättas för sådana institut som tillämpar Europaparlamentets
och rådets förordning (EG) nr 1606/2002 av den 19 juli 2002 om
tillämpning av internationella redovisningsstandarder,

44. hur konsolideringen ska ske enligt 9 kap. 10 §,

45. hur kapitalbasen ska beräknas enligt 9 kap. 11 §,

46. innehållet, utformningen och omfattningen av den
redovisning eller information som ska lämnas enligt 10 kap.
11 §,

47. vilka räkenskapsperioder den gruppbaserade redovisningen
och den samlade informationen ska avse och vid vilka
tidpunkter den gruppbaserade redovisningen och den samlade
informationen ska ges in enligt 10 kap. 12 §,

48. vilka företag som enligt 10 kap. 12 § ska upprätta och ge
in den gruppbaserade redovisningen, om det finns en finansiell
företagsgrupp enligt 9 kap. 2 §,

49. omfattningen och fullgörandet av skyldigheten att
rapportera stora exponeringar enligt 10 kap. 15 §, och

50. omfattningen och fullgörandet av skyldigheten att
rapportera kapitalbas och kapitalkrav enligt 10 kap. 16 §.
Lag (2011:752).

2 § Regeringen får meddela föreskrifter om

1. indelningen i kreditkvalitetssteg enligt 4 kap. 13 §, och

2. sådana avgifter för tillsyn som avses i 10 kap. 20 § första
stycket.

14 kap. Överklaganden

1 § Beslut som Finansinspektionen meddelar enligt denna lag
eller med stöd av föreskrifter meddelade med stöd av lagen får
överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Detta gäller dock
inte beslut i ärenden som avses i 20 § första stycket 5
förvaltningslagen (1986:223).

Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten.

Finansinspektionen får bestämma att ett beslut skall gälla
omedelbart.

Övergångsbestämmelser

2011:752

Denna lag träder i kraft den 30 juni 2011 i fråga om 1 kap.
3 §, 3 kap. 2 §, 4 kap. 12 §, 7 kap. 1, 1 a, och 3–8 §§, 7 a
kap., 9 kap. 2, 7 och 10 §§, 10 kap. 3, 4, 6 a–6 d, 9, 12 och
15 §§, 11 kap. 3 §, 12 kap. 4 § samt 13 kap. 1 § och i övrigt
den 31 december 2011.

2013:671

1. Denna lag träder i kraft den 1 augusti 2013.

2. Äldre bestämmelser gäller fortfarande för den
rapporteringsskyldighet som avser tiden före den 1 januari
2014.