PierreMesure/open-sfs huggingface dataset:
Terrängkörningslag (1975:1313)

1 § Körning i terräng med motordrivet fordon för annat ändamål än
jordbruk eller skogsbruk är förbjuden i hela landet

1. på barmark,

2. på snötäckt skogsmark med plant- eller ungskog, om det inte är
uppenbart att körningen kan ske utan risk för skada på skogen,

3. på snötäckt jordbruksmark, om det inte är uppenbart att körningen
kan ske utan risk för skada på marken.

Inom de delar av fjällområdet som regeringen bestämmer är körning i
terräng med motordrivet fordon förbjuden även på annan mark än som
anges i första stycket. Lag (1996:1551).

2 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får
meddela föreskrifter om undantag från förbud eller i särskilt fall
medge undantag från förbud eller föreskrifter enligt 1 § i fråga om
körning i räddningstjänst eller viss näringsutövning eller när det
annars finns särskilda skäl.

För områden som avses i 1 § andra stycket får regeringen föreskriva
att sådana föreskrifter eller beslut om undantag får meddelas om det
finns synnerliga skäl. Lag (1996:1551).

3 § Regeringen eller den myndighet eller kommun som 
regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om förbud mot 
eller begränsningar för sådan körning i terräng med 
motordrivet fordon inom visst område som i annat fall än som 
avses i 1 § kan medföra olägenhet från naturvårdssynpunkt 
eller annan allmän synpunkt.

Sådana föreskrifter får inte innebära något onödigt hinder 
för körning som är till nytta för ortsbefolkningen eller som 
behövs för yrkesutövning eller annat nyttigt ändamål.
Lag (2018:436).

3 a § För tillsyn över att bestämmelserna i denna lag efterlevs
inom de delar av fjällområdet som avses i 1 § andra stycket får
regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer utse
naturvårdsvakter.

En naturvårdsvakt får avvisa den som utan att ha rätt till det kör i
terräng med motordrivet fordon inom ett område som sägs i första
stycket. Lag (1991:642).

4 § Den som med uppsåt eller av oaktsamhet bryter mot någon 
av bestämmelserna i 1 § första stycket 1–3 eller mot förbud 
eller föreskrift som har meddelats med stöd av lagen döms 
till böter. Om gärningen är ringa, ska det inte dömas till 
ansvar.

Till ansvar enligt första stycket döms det inte om gärningen 
är belagd med strängare straff i brottsbalken. 
Lag (2017:444).


Övergångsbestämmelser

1975:1313

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1976.

Beslut om förbud eller föreskrift eller om undantag därifrån som har
meddelats med stöd av lagen (1972:606) om körning i terräng med
motordrivet fordon skall, om beslutet ej avser körning på barmark, anses
meddelat med stöd av denna lag och skall äga fortsatt giltighet i den
mån ej regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer förordnar
annat.

1996:1551

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1997. Beslut om undantag från
förbud enligt denna lag som meddelats före den 1 januari 1997 gäller
till den 1 juli 1997 om inte annat förordnas.
Förordning (1975:1318) om dröjsmålsränta på  statliga fordringar 

1 § Statlig myndighet eller annat statligt organ skall, om ekonomiska  
eller andra, särskilda skäl ej föranleder annat, uttaga dröjsmålsränta 
om betalningstiden försittes för fordran som har uppkommit i  
avgiftsbelagd verksamhet eller annat affärsförhållande. Detsamma  
gäller i fråga om lån i den mån annat ej följer av  
lånebestämmelserna. 

2 § Denna förordning gäller även i fråga om fordran på annan statlig  
myndighet eller annat statligt organ. 

3 § Dröjsmålsränta skall uttagas enligt räntelagen (1975:635) om  
riksrevisionsverket ej bestämmer annat. 

4 § Närmare föreskrifter för verkställigheten av denna förordning  
meddelas av riksrevisionsverket.
Förordning (1975:1369) om undantag från ansvar enligt 21 kap. brottsbalken 

Den som på grund av anställning vid försvarsmakten är krigsman skall 
icke vara underkastad ansvar enligt 21 kap. brottsbalken, när han 
tjänstgör vid 

1. statlig myndighet som enligt försvarsmaktens indelning i fred ej 
tillhör försvarsmakten, 

2. följande myndigheter som ingår i försvarsmakten, nämligen 
försvarshögskolan, försvarets förvaltningsskola, försvarets 
civilförvaltning, försvarets sjukvårdsstyrelse, 
fortifikationsförvaltningen, försvarets materielverk, försvarets 
forskningsanstalt, försvarets radioanstalt, värnpliktsverket, 
försvarets datacentral, försvarets läromedelscentral, krigsarkivet och 

3. kommunal myndighet. Förordning (1981:1044).
Förordning (1975:1393) om tillämpning av avtal mellan Sverige och Zambia för undvikande av dubbelbeskattning och förhindrande av skatteflykt beträffande inkomstskatter

Det mellan Sverige och Zambia den 18 mars 1974 ingångna avtalet för  
undvikande av dubbelbeskattning och förhindrande av skatteflykt  
beträffande inkomstskatter, vars innehåll framgår av bilaga 1 till  
denna förordning, skall lända till efterrättelse för Sveriges del. 

Vid tillämpningen av avtalet skall iakttagas de anvisningar som är  
fogade till förordningen som bilaga 2. 

Övergångsbestämmelser 

1975:1393 

1. Denna förordning träder i kraft en vecka efter den dag, då  
förordningen enligt uppgift på den utkommit från trycket i Svensk  
författningssamling. 

2. Genom förordningen upphäves, såvitt angår förhållandet mellan  
Sverige och Zambia, kungörelsen (1959:462) om tillämpning av en mellan 
Sverige och Storbritannien den 28 maj 1958 träffad överenskommelse om  
utvidgande till vissa brittiska territorier av tillämplighetsområdet  
för det mellan Sverige och Storbritannien den 30 mars 1949 ingångna  
avtalet för undvikande av dubbelbeskattning och förhindrande av  
skatteflykt beträffande inkomstskatter. 

3. Förordningen tillämpas beträffande inkomst som förvärvas efter  
utgången av år 1975. 

4. Den upphävda kungörelsen gäller fortfarande i fråga om inkomst som  
har förvärvats före utgången av år 1975.
Obduktionslag (1975:191) 

1 § Denna lag äger tillämpning på obduktion som icke innefattar 
rättsmedicinsk undersökning.

2 § Obduktion får företagas om den avlidne under sin livstid skriftligen 
har medgivit detta.

3 § Saknas medgivande som avses i 2 §, får obduktion företagas om det 
behövs för att orsaken till dödsfallet skall kunna fastställas eller 
viktig upplysning angående sjukdoms beskaffenhet erhållas. Är 
dödsorsaken känd får dock obduktion icke äga rum, om den avlidne eller 
nära anhörig till honom har uttalat sig emot det eller åtgärden eljest 
kan antagas stå i strid med den avlidnes eller nära anhörigs 
uppfattning.

4 § I fall som avses i 3 § skall, där det kan ske och icke särskilda 
skäl talar emot, nära anhörig till den avlidne underrättas om 
obduktionen innan denna äger rum.

Är dödsorsaken känd får obduktion icke påbörjas förrän skälig tid 
förflutit efter underrättelsen.
Oljekrisförordning (1975:198)

1 § Föreskrifter om uppgiftsskyldighet som avses i 14 § oljekrislagen
(1975:197) meddelas av Statens energimyndighet. Ärende om
föreskrift av större vikt får dock hänskjutas till regeringen.

Statens energimyndighet utövar även befogenheter, som avses
i 15 § oljekrislagen. Förordning (1997:870).

2 § Ersättning jämlikt 17 § oljekrislagen (1975:197) utgår av allmänna
medel enligt de grunder, som gäller för ersättning av allmänna medel
till vittne.

Fråga om ersättning prövas av den myndighet inför vilken inställelse har
skett.
Förordning (1975:3) om vissa kreditinstituts bidrag till bestridande av kostnaden för bankinspektionens verksamhet, m.m.

1 § För att täcka kostnaden för bankinspektionens verksamhet enligt
bankrörelselagen (1987:617), bankaktiebolagslagen (1987:618),
sparbankslagen (1987:619), föreningsbankslagen (1987:620), lagen
(1963:76) om kreditaktiebolag, lagen (1968:576) om Konungariket Sveriges
stadshypotekskassa och om stadshypoteksföreningar, lagen (1970:65) om
Sveriges allmänna hypoteksbank och om landshypoteksföreningar samt lagen
(1985:571) om värdepappersmarknaden skall bidrag årligen utges av

1. bankaktiebolag med en tusendels procent av bolagets eget kapital och
skulder vid utgången av det närmast föregående kalenderåret,

2. sparbank med tre tusendels procent av sparbankens egna fonder och
skulder vid utgången av det närmast föregående kalenderåret,

3. central föreningsbank med fyrtiofem tiotusendels procent av
föreningsbankens jämte anslutna lokala föreningsbankers sammanlagda egna
kapital och skulder vid utgången av det närmast föregående kalenderåret,

4. kreditaktiebolag, som står under tillsyn av bankinspektionen, med en
miljondels procent av sammanlagda beloppet av bolagets egna fonder och
skulder vid utgången av det närmast föregående kalenderåret,

5. Konungariket Sveriges stadshypotekskassa med ettusen kronor,

6. Sveriges allmänna hypoteksbank med ettusen kronor. Förordning
(1987:853).

2 § Bankinspektionen skall årligen före utgången av september lämna
uppgift till varje bankaktiebolag, sparbank, central föreningsbank och
kreditaktiebolag om beloppet av det bidrag som skall erläggas. Förordning
(1988:71).

3 § Bidragen skall sättas in på bankinspektionens postgirokonto före
utgången av oktober. Förordning (1988:71).

4 § Nybildat kreditinstitut skall för första kalenderåret av sin
verksamhet erlägga bidrag i efterskott. Bidraget bestämmes därvid med
hänsyn till den tid som tillsynen har omfattat och beräknas med
utgångspunkt i förhållandena vid utgången av nämnda år. Förordning
(1977:1114).

Övergångsbestämmelse

1984:22

Denna förordning träder i kraft dagen efter den dag, då förordningen
enligt uppgift på den utkommit från trycket i Svensk författningssamling
och gäller bidrag som skall betalas efter ikraftträdandet.
Cirkulär (1975:305) med anledning av Sveriges tillträde till Haagkonventionen om bevisupptagning  i utlandet i mål och ärenden av civil eller kommersiell natur 

Den i Haag den 18 mars 1970 dagtecknade konventionen om bevisupptagning 
i utlandet i mål och ärenden av civil eller kommersiell natur träder i 
kraft för Sveriges del den 1 juli 1975. Uppgift om vilka främmande 
stater som är anslutna till konventionen lämnas i kungörelsen (1971:4) 
om främmande staters anslutning till vissa av Sverige biträdda 
konventioner angående inbördes rättshjälp m.m. 

I förhållandet mellan stater som är anslutna till konventionen införes 
ett nytt system för översändande av framställningar om bevisupptagning i 
mål och ärenden av civil eller kommersiell natur. Enligt konventionen 
skall i varje konventionsstat utses ett centralt organ med uppgift att 
mottaga utländska framställningar om bevisupptagning och översända dem 
till den myndighet som är behörig att vidtaga den begärda åtgärden. I 
Sverige har utrikesdepartementet utsetts till centralt organ enligt 
konventionen. Framställning om bevisupptagning i konventionsstat sändes 
av ansökande myndighet direkt till centralorganet i den stat där beviset 
skall upptagas. 

Framställning om bevisupptagning skall avfattas på den främmande 
statens språk eller på engelska eller franska språket eller åtföljas 
av översättning till ett av dessa språk. Konventionsstat kan göra 
förbehåll mot att mottaga framställning på engelska eller franska 
språket eller översättning till dessa språk. Sådant förbehåll har ej 
gjorts från svensk sida. Konventionsstat kan förklara att fram  
ställning får ske även på annat än de nu nämnda språken. Sverige har 
förklarat att framställningar på danska och norska språken godtages. 

I konventionen regleras också förutsättningarna för diplomatisk eller 
konsulär tjänsteman hos konventionsstat att utan användande av 
tvångsmedel upptaga bevis inom annan konventionsstats område. För sådan 
bevisupptagning i Sverige kräves tillstånd av utrikesdepartementet. 

Med anledning av Sveriges tillträde till konventionen har ändring skett 
dels i lagen (1946:817) om bevisupptagning vid utländsk domstol och 
lagen (1946:816) om bevisupptagning åt utländsk domstol, dels i 
kungörelsen (1947:847) med vissa bestämmelser rörande tillämpningen av 
lagen (1946:817) om bevisupptagning vid utländsk domstol och i 
kungörelsen (1947:848) med särskilda bestämmelser om bevisupptagning åt 
domstolarna i vissa främmande stater. 

I förhållandet mellan Sverige, Danmark, Finland och Norge gäller 
vidare de bestämmelser som utfärdats på grund av överenskommelsen den 
26 april 1974 mellan de nordiska länderna om inbördes rättshjälp genom 
delgivning och bevisupptagning.
Förordning (1975:309) med förordnande enligt lagen (1952:532) om undantag från svensk domstols behörighet  såvitt angår vissa tvister mellan befälhavare och besättning på utländskt fartyg

Regeringen föreskriver, med anledning av konsularkonventionen med 
Rumänien den 12 februari 1974 och med stöd av lagen (1952:532) om 
undantag från svensk domstols behörighet såvitt angår vissa tvister 
mellan befälhavare och besättning på utländskt fartyg, att tvist 
mellan befälhavaren och besättningen på fartyg med hemort i Rumänien 
angående tjänsteförhållandet icke får upptagas vid svensk domstol.
Cirkulär (1975:326) om praktiktjänstgöring hos statsmyndighet

Praktiktjänstgöring är från arbetsmarknads- och utbildningssynpunkter av
väsentlig betydelse för de personer som till följd av studier, hemarbete
eller annan orsak icke har vunnit inträde på arbetsmarknaden. Sådan
tjänstgöring kan underlätta det blivande yrkesvalet och ge en säkrare
grund vid valet av framtida studieväg. Den kontakt med arbetslivet som
praktiktjänstgöringen ger kan fördjupa intresset för fortsatta studier
och för det verksamhetsområde inom vilket praktiken fullgöres. Att en
studerande får använda de teoretiska kunskaperna i praktisk arbete kan
ge ökad insikt i fråga om studiernas betydelse för framtida
yrkesverksamhet. Även icke studerande kan behöva praktik för att
underlätta inträdet på arbetsmarknaden. Praktik kan också vara ett
komplement till tidigare praktiska eller teoretiska kunskaper.
Tjänstgöringen på en arbetsplats kan vidare vara till nytta genom den
erfarenhet som den ger i frågor om arbetsorganisation och sociala
relationer på arbetsplatsen.

För statliga myndigheter kan praktiktjänstgöring vara ett led i den
långsiktiga rekryteringsplaneringen och ge bättre förutsättningar för en
effektiv framtida arbetsinsats av den som fullgjort praktiken.

Mot bakgrund härav föreskriver regeringen följande.

1. Med myndighet avses i det följande dels domstol, dels förvaltnings
myndighet under regeringen.

2. Myndighet skall med beaktande av efterfrågan på praktikplatser sträva
efter att bereda praktiksökande anställning. Härvid får den ökade
arbetsbelastning som praktikverksamheten kan medföra för anställda hos
myndigheten vägas mot fördelarna från samhällssynpunkt av
praktiktjänstgöring och värdet för myndigheten av praktikantens
arbetsinsats.

3. Myndighet skall upprätta plan för praktikverksamheten inom myndig
heten.

4. Arbetsuppgifterna för praktikant skall såvitt möjligt utformas med
hänsyn till dennes förutsättningar och studieinriktning.

5. Studerande, som söker praktik och för vilken praktiktjänstgöringen
ingår som ett obligatoriskt led i utbildningen, bör anställas med förtur
framför annan praktiksökande med likvärdiga meriter.

6. Myndighet skall under hela praktiktjänstgöringen ge praktikant
handledning genom introduktion och fortlöpande arbetsledning.

7. Frågan om tilldelning av medel för att tillgodose behovet av
praktikplatser skall behandlas i myndighets anslagsframställning.

8. Myndighet skall i god tid före beräknad tidpunkt för anställning av
praktikant anmäla till arbetsförmedlingen att möjlighet finns till
praktik. Sådan anmälan sker genom att plan enligt 3 överlämnas eller på
annat sätt varom myndigheten och arbetsförmedlingen kommer överens.

Anställning av praktikant skall ske i samråd med arbetsförmedlingen.

9. Statens arbetsmarknadsnämnd biträder myndigheterna i frågor om
praktiktjänstgöring. Det åligger nämnden att hålla sig underrättad om
utvecklingen i fråga om utbudet av praktikplatser vid de statliga
myndigheterna.

Myndighet skall lämna nämnden de uppgifter om planerade och genomförda
praktikåtgärder vid myndigheten som nämnden begär. Förordning
(1979:586).
Förordning (1975:34) om tillämpning av statens allmänna tjänstepensionsreglemente (1959:287) m.m. på tjänst som omfattas av statligt pensionsavtal

1 § I fråga om tjänst som omfattas av statligt pensionsavtal gäller
statens allmänna tjänstepensionsreglemente (1959:287) endast i den
utsträckning och i de avseenden bestämmelserna i reglementet icke
gäller som kollektivavtal. För tid då tjänsten omfattas av statligt
pensionsavtal anses den ej vara av sådant slag som avses i
reglementet.

Tillämpningen av reglementet på innehavare av tjänst av sådant slag
som avses där sker i fråga om tjänst som omfattas av statligt
pensionsavtal som om den utgjort tjänst som avses i reglementet.

2 § 1 § gäller även författning och föreskrift som utfärdats i
anslutning till reglementet.

Övergångsbestämmelser

1975:34

Denna förordning träder i kraft en vecka efter den dag, då
förordningen enligt uppgift på den utkommit från trycket i Svensk
författningssamling. Förordningen tillämpas dock för tid från och med
den 10 december 1974, även om anställningen upphört före förordningens
ikraftträdande men under tid för vilken förordningen tillämpas.

1987:1060

Denna förordning träder i kraft den 1 januari 1988.

Genom förordningen upphävs

1. statens pensionslöneförordning (1959:286),

2. statens allmänna tjänstepensionsreglemente (1959:287),

3. kungörelsen (1959:419) med övergångsbestämmelser till statens
allmänna tjänstepensionsreglemente m.m.,

4. förordningen (1959:420) med tilläggsbestämmelser till statens
allmänna tjänstepensionsreglemente,

5. Kungl. Maj:ts brev den 15 januari 1960, om pensioneringsperioder
m.m.,

6. förordningen (1975:34) om tillämpning av statens allmänna
tjänstepensionsreglemente (1959:287) m.m. på tjänst som omfattas av
statligt pensionsavtal,

7. förordningen (1975:1051) om beaktande av vissa anställningstider vid
tillämpning av statens allmänna tjänstepensionsreglemente (1959:287),
m.m.,

8. förordningen (SAV Cirk A: 63 1977) om pensionsgrundande lönetillägg
och kompletterande delpension för vissa arbetstagare med pensionsrätt
enligt statens allmänna tjänstepensionsreglemente (1959:287),

9. regeringens beslut den 26 juli 1984 angående pensioneringsperioder
och pensionsåldrar för anställningar i vilka personlig pensionsrätt
enligt statens allmänna tjänstepensionsreglemente (SPR) kan förekomma,

10. förordningen (1985:53) om pensioneringsperioder m.m. för
anställningar som omfattas av statens allmänna tjänstepensionsreglemente
(1959:287).

De upphävda författningarna gäller fortfarande i fråga om rätt till
pensionsförmån som uppkommit före utgången av december 1987. Detsamma
gäller i fråga om rätt till familjepensionsförmån efter den som har en
sådan rätt.
Lag (1975:364) om närvarorätt vid sammanträde med nämnd hos församling eller kyrklig samfällighet

1 § Regeringen får på framställning av församling eller kyrklig
samfällighet medge att kyrkoråd eller annan nämnd hos församlingen eller
samfälligheten beslutar att företrädare för de anställda hos
församlingen eller samfälligheten får närvara vid nämndens sammanträden
och deltaga i överläggningarna men ej i besluten.

2 § Medgivande enligt 1 § kan begränsas till att avse rätt att närvara
och deltaga i överläggningarna vid handläggning av ärenden av visst
slag.

3 § Beslut av nämnd med stöd av medgivande enligt 1 § får avse endast
den som är anställd hos församlingen eller samfälligheten och som är
utsedd av lokal facklig organisation som är bunden av kollektivavtal i
förhållande till församlingen eller samfälligheten.
Lag (1975:370) om förbud mot spridning  och utförsel av vissa kartor 

1 § Karta över svenskt område i större skala än 1:500 000 som har
framställts av annan än statens lantmäteriverk eller sjöfartsverket
får, om den återger efter år 1900 tillkommet förhållande, ej saluföras
eller spridas på annat sätt om ej kartan har blivit godkänd vid
granskning i lantmäteriverket eller sjöfartsverket i fråga om detaljer
som kan vara av betydelse för rikets försvar.

2 § Karta, som enligt 1 § ej får saluföras eller spridas på annat
sätt, får ej utföras ur riket utan tillstånd av statens lantmäteriverk
eller sjöfartsverket.

3 § Den som uppsåtligen eller av grov oaktsamhet bryter mot
bestämmelserna i 1 § dömes till böter eller fängelse i högst sex
månader. Är oaktsamhetsbrott, som nu sagts, att anse som ringa skall
dock ej till straff dömas.

Om påföljd för överträdelse av 2 § finns bestämmelser i lagen
(1960:418) om straff för varusmuggling.

Karta, som någon spritt eller fört ut ur riket i strid mot
bestämmelserna i denna lag, skall förklaras förverkad, om det ej är
uppenbart obilligt. Detsamma gäller annan för spridning eller utförsel
avsedd karta, som påträffas hos honom och för vilken saknas
erforderligt godkännande eller tillstånd enligt denna lag.

Övergångsbestämmelser

1975:370

Denna lag träder i kraft en vecka efter den dag, då lagen enligt
uppgift på den har utkommit från trycket i Svensk
författningssamling.

Genom lagen upphäves 1--3 §§ lagen (1949:680) om förbud mot spridning
av vissa kartor m.m., kungörelsen (1949:683) angående utsträckt
tillämpning av bestämmelserna i lagen den 16 december 1949 (nr 680) om
förbud mot spridning av vissa kartor m.m. samt kungörelsen (1961:135)
angående utförsel av kartor. Godkännande och tillstånd, som har
meddelats enligt dessa bestämmelser, skall gälla som godkännande och
tillstånd enligt denna lag.

Förekommer i lag eller annan författning hänvisning till föreskrift
som har ersatts genom bestämmelse i denna lag tillämpas i stället den
nya bestämmelsen.
Lag (1975:371) om förbud mot spridning och utförsel av flygbilder och vissa fotografiska  bilder 

1 § Flygbild över svenskt område samt fotografisk bild av
försvarsmaktens stridskrafter eller försvarsväsendet tillhörande
befästningsanläggning och av kraftverksanläggning, fabrik, varv,
förråd eller annan dylik anläggning får ej saluföras eller spridas på
annat sätt om ej bilden har blivit godkänd vid granskning av
Försvarsmakten i fråga om detaljer som kan vara av betydelse för
rikets försvar. Lag (1993:1605).

2 § Bild, som enligt 1 § ej får saluföras eller spridas på annat sätt,
får ej utföras ur riket utan tillstånd av Försvarsmakten.
Lag (1993:1605).

3 § Godkännande och tillstånd enligt 1 och 2 §§ får återkallas om skäl
därtill föreligger.

4 § Bestämmelserna i 1 och 2 §§ gäller ej spridning och utförsel av
flygbild, som har framställts av statens lantmäteriverk eller
sjöfartsverket. Om rätt att i samband med utlämnande av sådan flygbild
göra förbehåll om inskränkningar i detta hänseende finns särskilda
bestämmelser.

5 § Den som uppsåtligen eller av grov oaktsamhet bryter mot
bestämmelserna i 1 § dömes till böter eller fängelse i högst sex
månader. Är oaktsamhetsbrott, som nu sagts, att anse som ringa skall
dock ej till straff dömas.

Om påföljd för överträdelse av 2 § finns bestämmelser i lagen
(1960:418) om straff för varusmuggling.

Bild, som någon spritt eller fört ut ur riket i strid mot
bestämmelserna i denna lag, skall förklaras förverkad, om det ej är
uppenbart obilligt. Detsamma gäller annan för spridning eller utförsel
avsedd bild, som påträffas hos honom och för vilken saknas
erforderligt godkännande eller tillstånd enligt denna lag.

Övergångsbestämmelser

1975:371

Denna lag träder i kraft en vecka efter den dag, då lagen enligt
uppgift på den har utkommit från trycket i Svensk
författningssamling.

Genom lagen upphäves 4 § lagen (1949:680) om förbud mot spridning av
vissa kartor m.m., kungörelsen (1940:802) angående förbud mot
försäljning och utförsel av flygfotografier m.m., kungörelsen
(1942:38) med tillägg till kungörelsen den 31 augusti 1940 (nr 802)
angående förbud mot försäljning och utförsel av flygfotografier m.m.
samt kungörelsen (1945:639) om överflyttande på chefen för
försvarsstaben av viss statens informationsstyrelse åvilande uppgift.
Tillstånd som har meddelats enligt dessa bestämmelser skall gälla som
godkännande och tillstånd enligt denna lag.

Förekommer i lag eller annan författning hänvisning till föreskrift
som har ersatts genom bestämmelse i denna lag tillämpas i stället den
nya bestämmelsen.
Lag (1975:424) om uppgiftsskyldighet vid grundvattentäktsundersökning och brunnsborrning

1 § Den som yrkesmässigt utför borrning, rördrivning, grävning eller 
liknande arbete i syfte att undersöka förekomst av grundvatten eller i 
syfte att tillgodogöra sig grundvatten eller värme ur berget är 
skyldig att till Sveriges geologiska undersökning skriftligen lämna 
redogörelse för arbetet och dess resultat. Lag (1985:245). 

2 § Den som yrkesmässigt utför grundvattentäktsundersökning och därvid 
skriftligen sammanställer resultat av undersökning för uppdragsgivares 
räkning är skyldig att till Sveriges geologiska undersökning lämna en 
kopia av sammanställningen. Vad som har sagts nu medför ej 
inskränkning i skyldighet att lämna redogörelse som avses i 1 §. 

3 § Redgörelse enligt 1 § skall innehålla uppgift om 

1. tid och plats för arbetet, 

2. ändamålet med arbetet samt dess omfattning och tekniska utförande, 

3. jord- och bergarter som påträffats och dessas mäktighet. 

Har grundvatten påträffats skall redogörelsen även innehålla uppgift 
om 

1. grundvattenytans nivå eller nivåer, 

2. resultat av provpumpning, om sådan har skett, 

3. resultat av vattenanalys, om sådan har företagits. 

4 § Redogörelse enligt 1 § skall lämnas inom tre månader efter det att 
arbete har avslutats. 

Sammanställning som avses i 2 § skall lämnas inom tre månader efter 
det att den har färdigställts. 

5 § Regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer får för visst 
fall medge undantag från denna lag, om särskilda skäl föreligger. 

6 § Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet underlåter att fullgöra 
uppgiftsskyldighet eller lämnar oriktig uppgift dömes, om ej gärningen 
är belagd med straff i brottsbalken, till böter. Allmänt åtal får 
väckas endast efter anmälan av Sveriges geologiska undersökning.
Förordning (1975:425) om uppgiftsskyldighet vid grundvattentäktsundersökning och brunnsborrning

1 § Redogörelse enligt 1 § lagen (1975:424) om uppgiftsskyldighet vid 
grundvattentäktsundersökning och brunnsborrning lämnas på formulär som 
tillhandahålles av Sveriges geologiska undersökning. 

2 § Sveriges geologiska undersökning får med stöd av 5 § lagen 
(1975:424) om uppgiftsskyldighet vid grundvattentäktsundersökning och 
brunnsborrning för visst fall medge undantag från nämnda lag. 

3 § Om ansvar för den som underlåter att fullgöra uppgiftsskyldighet 
eller lämnar oriktig uppgift finns bestämmelser i lagen (1975:424) om 
uppgiftsskyldighet vid grundvattentäktsundersökning och 
brunnsborrning. 

4 § Ytterligare föreskrifter och anvisningar för verkställighet av 
lagen (1975:424) om uppgiftsskyldighet vid 
grundvattentäktsundersökning och brunnsborrning meddelas av Sveriges 
geologiska undersökning.
Förordning (1975:433) om taxor för postverkets busslinjetrafik

1 § Postverket fastställer enligt denna förordning taxor för sådan
linjetrafik med buss som verket driver med tillstånd av regeringen.

2 § Postverket får nedsätta avgift som beräknats enligt denna
förordning, när det är förenligt med verkets ekonomiska intressen.

3 § Postverket fastställer tariffavstånd som grund för beräkning av
avgift för personbefordran.

4 § För enkel biljett beräknas avgift enligt följande grunder/n1/.
Förordning (1980:726).

Tabellen är inte med.

5 § För en tur- och returbiljett beräknas avgift enligt följande
grunder. Förordning (1980:726).

Tabellen ej med här.

6 § Barn som ej fyllt 6 år och medföljer vuxen resande befordras utan
avgift, om ej annat följer av andra stycket.

För barn som fyllt 6 men ej 12 år utgår avgift med hälften av avgift
enligt 4 eller 5 §. Detsamma gäller i fråga om barn som avses i första
stycket, om särskild plats begärs eller behövs för barnet.

För barn som fyllt 12 år utgår hel avgift enligt 4 eller 5 §.

7 § Postverket bestämmer grunderna för beräkning av avgift för

parti-, månads- och terminsbiljetter,

befordran av resgods,

magasinering av resgods,

andra tjänster (prestationer) i samband med personbefordran, som inte
angetts särskilt i denna förordning.

8 § Bestämmelserna om taxa i 29 § förordningen (1940:910) angående
yrkesmässig automobiltrafik m.m. gäller ej sådan linjetrafik med buss
som avses i 1 §.

9 § Postverket överständer till vederbörande länsstyrelse sådan taxa
för personbefordran med buss som verket fastställt enligt denna
förordning.

10 § Postverket bestämmer grunderna för beräkning av avgift för
befordran av gods med buss enligt denna förordning.

11 § Avgifter som beräknas enligt denna förordning får avrundas på
sätt som postverket närmare bestämmer.

12 § Postverket meddelar föreskrifter om betalning och uppbörd av
avgift som avses i denna förordning. Verket meddelar också i övrigt
de föreskrifter som behövs för verkställigheten av förordningen.

13 § Postverket svarar för att verkställighetsföreskrifter och taxor
som har fastställts av verket hålles tillgängliga för allmänheten.
Förordning (1975:439) om rekrytering av biståndspersonal, m.m. 

Inledande bestämmelser

1 § Denna förordning avser biståndsverksamhet som sker genom eller med
bidrag av staten.

2 § I förordningen avses med

statsmyndighet dels domstol, dels statlig förvaltnings  myndighet,

myndighet dels statsmyndigheter, dels kommuner, landstingskommuner,
kommunalförbund, församlingar, kyrkliga samfälligheter och allmänna
försäkringskassor, dels sådana arbetsgivare som avses i 1 kap. 1 § 3
lagen (1976:600) om offentlig anställning,

statligt reglerad tjänst sådan tjänst för vilken avlöningsförmånerna
fastställes under medverkan av regeringen eller myndighet som regeringen
bestämmer,

tjänsteman den som innehar eller uppehåller statligt reglerad tjänst.
Förordning (1982:110).

Medverkan vid rekrytering

3 § Statsmyndighet bör aktivt medverka till att biståndsverksamheten
tillföres kvalificerad personal. Om styrelsen för internationell
utveckling begär det, bör statsmyndighet även medverka vid rekrytering
av sådan personal. Har statsmyndighet särskild sakkunskap inom område,
som är av betydelse för biståndsverksamheten, kan myndigheten efter
överenskommelse med styrelsen ta över uppgiften att rekrytera personal
för biståndsverksamheten.

Tjänstledighet

4 § Tjänsteman bör medges tjänstledighet för anställning inom
biståndsverksamheten.

Tjänsteman, som är gift med eller stadigvarande lever samman med
anställd inom biståndsverksamheten, bör medges tjänstledighet under
sammanlagt högst fyra år för att vistas tillsammans med denne under
dennes tjänstgöring inom biståndsverksamheten.

Medgivande enligt första eller andra stycket bör lämnas, om ej
synnerliga skäl föranleder annat.

Meritvärde m.m.

5 § Myndighet bör i största möjliga utsträckning meddela bestämmelser om
meritvärdet av anställning inom biståndsverksamheten för statligt
reglerad tjänst inom myndighetens verksamhetsområde.

Före utgången av föreskriven tid för sökande av viss anställning inom
biståndsverksamheten bör myndighet på begäran lämna besked, om så är
möjligt, om anställningens meritvärde för tjänst som avses i första
stycket.

6 § Före utgången av tid som avses i 5 § andra stycket bör myndighet,
som enligt kollektivavtal avseende statligt reglerade tjänster har
befogenhet att besluta om tillgodoräkning i lönehänseende av tidigare
anställning, på begäran om möjligt lämna besked, i vad mån anställningen
inom biståndsverksamheten kan tillgodoräknas i lönehänseende.

Överklagande

7 § En myndighets beslut i ärenden om tjänstledighet enligt 4 § får
överklagas.

Hos vilken myndighet ett överklagande skall ske följer av särskilda
föreskrifter. Sista instans i ärendena är statens arbetsgivarverk.
Förordning (1987:556).
Förordning (1975:441) om verkan av lönegradsändring av tjänst m.m.

Tillämpningsområde

1 § Denna förordning avser tjänst för vilken avlöningsförmånerna
fastställes under medverkan av regeringen eller myndighet som
regeringen bestämmer. Med sådan tjänst likställes i förordningen, om
ej annat skriftligen förutsatts i avtal, långtidsvikariat på
tjänsten.

Vad som sägs om lönegrad i förordningen äger motsvarande tillämpning
på lönetariffklass.

Enhetlig lönegradsändring

2 § Har, i samband med omprövning av gällande normer för
lönegradsplacering, genom avtal eller genom beslut av myndighet med
stöd av avtal samtliga tjänster inom en grupp av tjänster i samma
lönegrad med gemensam tjänstebenämning i lika mån ändrats i lönegrad,
gäller därmed tjänsternas nya lönegradsplacering för tjänsternas
innehavare. Motsvarande gäller om ändringen avser enstaka tjänst, som
ej ingår i grupp av tjänster.

3 § Skriftligt bevis om den nya löneställningen enligt 2 § utfärdas
av den myndighet där tjänstemannen är anställd, om överordnad
myndighet ej bestämmer annat.

Oenhetlig lönegradsändring

4 § Har under de övriga förutsättningar som sägs i 2 § antingen
samtliga tjänster inom gruppen i olika mån ändrats i lönegrad eller
också endast någon eller några av tjänsterna inom gruppen ändrats i
lönegrad, äger 2 och 3 §§ motsvarande tillämpning, om avtalet utvisar
vilken eller vilka tjänster som ändringen avser.

Inrättande av tjänst

5 § Har i samband med organisationsförändring eller annars till följd
av ändring av arbetsuppgifterna tjänst inrättats, tillämpas vanliga
regler för tillsättning av den nya tjänsten.
Statistiska centralbyråns kungörelse (1975:47) om procenttal för ändring av vissa underhållsbidrag 

Med stöd av kungörelsen (1967:63) om fastställande av procenttal enligt 
3 § andra stycket lagen den 16 december 1966 (nr 680) om ändring av 
vissa underhållsbidrag, m.m. förordnar statistiska centralbyrån 
beträffande underhållsbidrag som avses i nyss angivna lag att utgående 
bidragsbelopp skall höjas med elva procent fr.o.m. den 1 april 1975.

Bidrag, vars belopp efter ändringen slutar på öretal, skall enligt nyss 
nämnda lag utgå med närmast lägre krontal.
Lag (1975:490) om beslutanderätt för Sveriges export- och investeringsråd beträffande handelssekreterare m.m.

1 § Enligt de närmare föreskrifter regeringen beslutar får
Sveriges export- och investeringsråd

1. planera och leda handelssekreterarnas verksamhet,

2. besluta om handelssekreterares anställnings- och
arbetsvillkor, i den mån dessa inte bestäms genom avtal eller
det enligt särskilda bestämmelser är en myndighet som har
beslutanderätt, dock inte i frågor om tillsättning av eller
skiljande från tjänst, eller om disciplinansvar, åtalsanmälan,
avstängning eller läkarundersökning,

3. besluta om statliga bidrag till språkutbildning med
inriktning på affärsspråk.

Vid utövande av en befogenhet som rådet har enligt första
stycket, ska rådet i sak tillämpa de föreskrifter som skulle
gälla för en statlig förvaltningsmyndighet i motsvarande fall.
Lag (2012:536).

2 § Förvaltningslagen (2017:900) tillämpas vid 
handläggning av ärenden hos Sveriges export- och 
investeringsråd enligt 1 §.

Beslut i sådana ärenden får överklagas hos regeringen, om 
något annat inte följer av

– lagen (1971:309) om behörighet för allmän 
förvaltningsdomstol att pröva vissa mål,

– lagen (1987:439) om inskränkning i rätten att överklaga,

– andra föreskrifter. Lag (2018:786).

3 § Vad någon i samband med Sveriges export- och
investeringsråds befattning med handelssekreterares verksamhet
eller på grund av uppdrag hos rådet har fått veta om enskilda
företags eller sammanslutningars affärs- eller
driftförhållanden får han eller hon inte obehörigen yppa eller
utnyttja. Lag (2012:536).


Övergångsbestämmelser

1986:1172

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1987. I fråga om beslut 
som har meddelats före ikraftträdandet gäller dock äldre 
föreskrifter.

2012:536

1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 2013.

2. För sådant som någon har erfarit med anledning av Sveriges
exportråds verksamhet gäller dock 3 § i sin äldre lydelse.
Förordning (1975:491) om beslutanderätt för Sveriges export- och investeringsråd beträffande handelssekreterare

1 § Vid utövandet av de befogenheter som avses i 1 § första
stycket lagen (1975:490) om beslutanderätt för Sveriges export-
och investeringsråd beträffande handelssekreterare m.m. ska
rådet i fråga om punkt 1 lämna anvisningar om
verksamhetsplanering samt ange uppgifter, fördela resurser och
meddela andra liknande föreskrifter för verksamheten.
Förordning (2012:751).

2 § har upphävts genom förordning (1981:633).
Lag (1975:494) om rätt för kommun och landstingskommun att lämna internationell katastrofhjälp 

Kommun och landstingskommun får i samband med krig, farsot, 
översvämning, jordbävning, vulkanutbrott, torka eller liknande 
händelse i annat land eller återuppbyggnadsarbete efter sådan händelse 
bistå med utrustning som kommunen eller landstingskommunen kan avvara. 
Utrustning som nu sagts får också överlämnas till internationell 
hjälporganisation för att användas, om sådan händelse skulle 
inträffa. 

Kommun eller landstingskommun som har beslutat att lämna bistånd med 
utrustning får i skälig omfattning anvisa medel för iordningsställande 
och transport av utrustningen samt tillhandahålla och svara för 
ersättning till personal som behövs för att utrustningen skall kunna 
tagas i bruk.
Förordning (1975:507) med instruktion för tjänsteförslagsnämnden för domstolsväsendet

Inledande bestämmelse

1 § För tjänsteförslagsnämnden för domstolsväsendet gäller 4, 11, 12 och
18 §§ allmänna verksstadgan (1965:600). Förordning (1987:961).

Uppgifter

2 § Nämnden avger förslag till regeringen i fråga om tillsättning av
tjänster vid domstolar och hyresnämnder enligt särskilda bestämmelser.

Nämnden beslutar i fråga om tillstånd som avses i 12 kap. 3 §
rättegångsbalken när det gäller lagfarna domare i och rättsbildade
befattningshavare vid de allmänna domstolarna.

Nämnden fullgör vidare de uppgifter som regeringen bestämmer. Förordning
(1985:771).

Organisation

3 § Nämnden består av ordförande, vice ordförande och sex andra
ledamöter. För varje annan ledamot än ordföranden finns en ersättare.
Ordförande, vice ordförande, övriga ledamöter samt ersättare utses av
regeringen för en tid av högst tre år.

4 § Nämndens kansligöromål fullgöres av domstolsverket.

Ärendenas handläggning

5 § Nämnden är beslutför när minst fem ledamöter, bland dem ordföranden
eller vice ordföranden, är närvarande. När ärenden av principiell natur
eller annars av större vikt handläggs, bör om möjligt samtliga ledamöter
närvara. Förordning (1986:1085).

6 § Är ärende så brådskande att nämnden ej hinner sammanträda för
behandling av ärendet, avgöres detta genom meddelanden mellan
ordföranden och minst fyra andra ledamöter. Beslut, som har fattats
enligt detta stycke, skall anmälas vid nästa sammanträde med nämnden.

Även i annat fall än som avses i första stycket får ärende avgöras genom
meddelanden mellan ledamöterna, om samtliga ledamöter deltar i
avgörandet och är ense om utgången.

7 § Ärende avgöres efter föredragning som ankommer på tjänsteman hos
domstolsverket.

Nämndens ordförande får övertaga beredning och föredragning av ärende.

Chefen för domstolsverket och chefen för verkets personalenhet får
närvara när ärende föredrages av annan tjänsteman hos verket.

8 § Nämndens ordförande eller domstolsverket får infordra förklaringar,
upplysningar eller yttranden i ärenden hos nämnden samt pröva frågor om
utlämnande av allmänna handlingar. Förordning (1986:1085).

8 a § En skrivelse med överklagande av nämndens förslag i fråga om
tillsättning av tjänst skall ges in till regeringen.

I fråga om överklagande i annat fall finns bestämmelser i 23 § andra
stycket förvaltningslagen (1986:223). Förordning (1987:20).

Övriga bestämmelser

9 § Vid tillämpning av 10 § andra stycket och 42 §
anställningsförordningen (1965:601) skall med myndighetens anslagstavla
avses domstolsverkets anslagstavla. Förordning (1987:961).

10 § Nämnden sammanträder i Jönköping. Nämndens ordförande får bestämma
att nämnden vid visst tillfälle sammanträder på annan ort.
Förordning (1975:518) om rikets indelning i verksamhetsområden för hyresnämnd och arrendenämnd m.m.

1 § I riket finns hyresnämnder och arrendenämnder med de 
verksamhetsområden som anges i nedanstående uppställning. 
Hyresnämndernas kanslier finns på de orter som anges i 
uppställningen.

Hyresnämnd,			Län eller kommuner 	Kansliort
arrendenämnd			som ingår i 
				verksamhetsområdet	
		
Hyresnämnden i Stockholm,	Stockholms och 		Nacka
Arrendenämnden i Stockholm	Gotlands län	

Hyresnämnden i Västerås,	Uppsala, 		Västerås
Arrendenämnden i Västerås	Södermanlands, 
				Västmanlands och 
				Dalarnas län	

Hyresnämnden i Linköping,	Östergötlands och 	Linköping
Arrendenämnden i Linköping	Örebro län	

Hyresnämnden i Jönköping,	Jönköpings, Kronobergs 	Jönköping
Arrendenämnden i Jönköping	och Kalmar län samt 
				Essunga, Falköpings, 
				Grästorps, Gullspångs, 
				Götene, Hjo, Karlsborgs, 
				Lidköpings, Mariestads, 
				Skara, Skövde, Tibro, 
				Tidaholms, Töreboda 
				och Vara kommuner 	

Hyresnämnden i Malmö,		Skåne och Blekinge län	Malmö
Arrendenämnden i Malmö	

Hyresnämnden i Göteborg,	Hallands och 		Göteborg
Arrendenämnden i Göteborg	Värmlands län samt 
				Ale, Alingsås, 
				Bengtsfors, Bollebygds, 
				Borås, Dals-Eds, 
				Färgelanda, Göteborgs, 
				Herrljunga, Härryda, 
				Kungälvs, Lerums, 
				Lilla Edets, Lysekils, 
				Marks, Melleruds, 
				Munkedals, Mölndals, 
				Orusts, Partille, 
				Sotenäs, Stenungsunds, 
				Strömstads, Svenljunga, 
				Tanums, Tjörns, 
				Tranemo, Trollhättans, 
				Uddevalla, Ulricehamns, 
				Vårgårda, Vänersborgs, 
				Åmåls och Öckerö 
				kommuner	

Hyresnämnden i Sundsvall,	Gävleborgs, 		Sundsvall
Arrendenämnden i Sundsvall	Västernorrlands och 
				Jämtlands län	

Hyresnämnden i Umeå,		Västerbottens och 	Umeå
Arrendenämnden i Umeå		Norrbottens län	
Förordning (2018:1522).

2 § /Träder i kraft I:2018-10-01/
En arrendenämnds kansligöromål utförs av hyresnämnd 
med samma verksamhetsområde som arrendenämndens.
Förordning (2018:1522).

3 § /Träder i kraft I:2018-10-01/
Följande tingsrätter ska på en nämnds vägnar ta emot 
handlingar i arrendenämnds- och hyresnämndsärenden som rör en 
fastighet i det län inom vilket tingsrättens kansli finns, 
lämna upplysningar åt allmänheten och tillhandahålla 
ansökningsblanketter:

Uppsala tingsrätt,

Gotlands tingsrätt,

Eskilstuna tingsrätt,

Norrköpings tingsrätt,

Skaraborgs tingsrätt,

Växjö tingsrätt,

Kalmar tingsrätt,

Örebro tingsrätt,

Blekinge tingsrätt,

Kristianstads tingsrätt,

Helsingborgs tingsrätt,

Halmstads tingsrätt,

Borås tingsrätt,

Värmlands tingsrätt,

Gävle tingsrätt,

Falu tingsrätt,

Östersunds tingsrätt, och

Luleå tingsrätt.
Förordning (2018:1522).
Förordning (1975:540) om statsbidrag till  djursjukvård i vissa fall 

1 § Bidrag av statsmedel utgår enligt denna förordning för kostnader 
för veterinärvård enligt 3 § veterinärtaxeförordningen (1975:539) till 
sådana djurägare med begränsad produktion och låg inkomst vilkas 
djurbesättningar särskilt hårt har drabbats av sjukdomsfall. 

2 § Bidrag utgår endast till djurägare som har sin huvudsakliga 
inkomst av jord- eller skogsbruk eller av rennäring (renägare) och 
vars till statlig inkomstskatt taxerade inkomst ej överstiger 15000 
kronor och som ej heller har påförts förmögenhetsskatt. Förordning 
(1977:170). 

3 § Bidrag utgår ej 

1. till sådan djurägare som ej är renägare och vars djurbesättning 
överstiger 15 djurenheter, varvid som en enhet anses 

en häst, 

ett fullvuxet nötkreatur, 

två ungnöt, 

en modersugga, 

en gylta, 

fem slaktsvin, 

tre modertackor, 

tre getter, 

2. till djurägare som yrkesmässigt bedriver kreaturshandel, 

3. för veterinärvård vid sjukdomsfall hos hund, katt eller annat säll  
skapsdjur, fjäderfä, kanin eller pälsdjur. Förordning (1977:170). 

4 § Bidrag utgår med högst 80 procent av den del av kostnaden för 
veterinärvård som överstiger 60 kronor. 

5 § Djurägare, som ansöker om bidrag till djursjukvård enligt denna 
förordning, skall på blankett som veterinären tillhandahåller lämna 
uppgift på heder och samvete dels om sin till statlig inkomstskatt 
taxerade inkomst och förmögenhetsskatt enligt nästföregående års 
taxering, dels, såvitt avser sådan djurägare som ej är renägare, om 
antalet djurenheter i besättningen. 

Veterinären skall på samma blankett lämna uppgift dels om den sjukdom 
eller åtgärd för vilken ägaren söker bidrag, dels om kostnaderna för 
veterinärvården. Förordning (1977:170). 

6 § Veterinären skall insända blankett som avses i 5 § till 
länsstyrelsen i länet. Nämnden beslutar om utbetalning av bidrag 
och ombesörjer utbetalningen till djurägaren. Förordning (1991:1444).

7 § Länsstyrelsens beslut i en bidragsfråga får överklagas hos statens 
jordbruksverk.

Jordbruksverkets beslut får inte överklagas. Förordning (1991:1444).

8 § Ytterligare föreskrifter för verkställighet av denna förordning 
meddelas av jordbruksverket. Förordning (1991:1444).
Förordning (1975:567) om rationaliseringsverksamhet inom den civila statsförvaltningen

1 § Det åligger varje myndighet inom den civila statsförvaltningen att
vidta de åtgärder som behövs för att verksamheten inom myndighetens
ansvarsområde skall kunna bedrivas så rationellt som möjligt.
Rationaliseringsåtgärder skall avse såväl myndighetens inre organisation
och arbetsformer som myndighetens förhållande till allmänheten och till
andra myndigheter.

2 § Finner en myndighet att en föreskrift i något avseende är så
utformad, att den som berörs av den blir mera betungad eller
administrationen mera kostnadskrävande än som med hänsyn till
föreskriftens syfte kan anses absolut nödvändigt, skall myndigheten
ändra föreskriften eller, om den har utfärdats av någon annan, anmäla
förhållandet till denne.

En myndighet, som för ett administrativt eller statistiskt ändamål
hämtar in uppgifter från kommuner, landstingskommuner, organisationer
eller företag, skall i syfte att underlätta arbetet för uppgiftslämnarna
noga pröva behovet av uppgifterna. Förordning (1986:550).

3 § En myndighet bör vid utveckling av system för automatisk
databehandling (ADB) och annan rationaliseringsverksamhet så tidigt som
möjligt samråda med statskontoret i frågor som är av större omfattning
eller av principiell betydelse. Sådant samråd bör även omfatta frågor
som avses i 15 kap. 9 § sekretesslagen (1980:100). Förordning
(1982:273).

4 § Inom ramen för tillgängliga resurser biträder statskontoret civila
statsmyndigheter vid rationaliseringsutredningar. I första hand gäller
detta sådana rationaliseringsutredningar, som

1. avser myndighetens hela verksamhet eller huvuddelen av denna,

2. i väsentlig mån berör myndighetens kontakter med en annan myndighet,

3. avser funktioner som förekommer i flera myndigheter eller avser
verksamhetsområden inom vilka flera myndigheter gemensamt arbetar och då
verksamheten vid flera myndigheter kan beröras av eventuella
förändringar.

5 § har upphävts genom förordning (1981:478).

6 § har upphävts genom förordning (1980:118).

7 § En myndighet skall i syfte att begränsa kostnaderna vid införande
eller förändring av ADB-rutiner i första hand använda de färdiga program
för ADB-system eller delar av ADB-system som finns på marknaden, om
dessa i rimlig grad tillgodoser myndighetens behov. Förordning
(1981:478).

8 § I frågor som avser anlitande av en servicebyrå, datorcentral eller
liknande för driften av ADB-system bör myndigheterna -- dock inte
affärsverken -- samråda med statskontoret. Förordning (1986:550).

9 § I fråga om rationaliseringsverksamheten vid myndigheter som hör till
försvarsdepartementet finns särskilda bestämmelser.

10 § Vad som i denna förordning föreskrivs om myndigheter skall i
förekommande fall tillämpas även på kommittéer och särskilda utredare
enligt kommittéförordningen (1976:119). Förordning (1976:121).