Förordning (2014:1073) om producentansvar för förpackningar

1 § Syftet med denna förordning är att

1. förpackningar ska framställas på ett sådant sätt att deras
volym och vikt begränsas till den nivå som krävs för att
upprätthålla en god säkerhets- och hygiennivå,

2. producenter ska ta ansvar för förpackningar när de blir
avfall,

3. förpackningsavfall ska tas om hand på ett hälso- och
miljömässigt godtagbart sätt, och

4. nå förordningens mål för materialutnyttjande.

2 § Denna förordning är meddelad med stöd av

– 15 kap. 12 § miljöbalken i fråga om 37 §,

– 15 kap. 13 § miljöbalken i fråga om 34–36, 51 och 52 §§,

– 15 kap. 15 § miljöbalken i fråga om 37–42, 47, 48, 50, 53, 
54, 60 och 61 §§,

– 15 kap. 39 § miljöbalken i fråga om 55–57 §§,

– 15 kap. 45 § miljöbalken i fråga om 58 §,

– 8 kap. 11 § regeringsformen i fråga om 63 §, och

– 8 kap. 7 § regeringsformen i fråga om övriga bestämmelser.
Förordning (2016:813).

3 § Bestämmelser om att kommunen ska ansvara 
för transport samt återvinning och bortskaffande av 
hushållsavfall finns i 15 kap. 20 § miljöbalken. Detta ansvar 
inskränks av denna förordning endast i fråga om avfall som 
lämnas till någon som med stöd av denna förordning får samla 
in avfallet. Förordning (2016:813).

4 § Bestämmelser om skyldighet att sortera ut
förpackningsavfall från annat avfall och vart man ska lämna
förpackningsavfallet finns i 24 a och 24 b §§
avfallsförordningen (2011:927).

Uttryck i förordningen

5 § Med förpackning avses i denna förordning en produkt som
har framställts för att

1. innehålla, skydda eller presentera en vara eller för att
användas för att leverera eller på annat sätt hantera en
vara, från råmaterial till slutlig produkt och från producent
till användare, om produkten är en

a) konsumentförpackning genom att den på försäljningsstället
utgör en säljenhet för den slutliga användaren eller
konsumenten av varan,

b) gruppförpackning genom att den på försäljningsstället
omfattar en grupp av ett visst antal säljenheter och kan tas
bort utan att det påverkar varan eller varorna, oavsett om
säljenheterna säljs som en sådan grupp till den slutliga
användaren eller konsumenten eller om produkten endast
används som komplement till hyllorna på försäljningsstället,
eller

c) transportförpackning genom att den underlättar hantering
och transport av ett antal säljenheter eller
gruppförpackningar för att förhindra skador vid fysisk
hantering eller transportskador, eller

2. som engångsartikel användas i ett sådant syfte som anges i
1.

6 § Med producent avses i denna förordning den som
yrkesmässigt tillverkar, säljer eller till Sverige för in en
förpackning eller en vara som är innesluten i eller skyddas
eller presenteras av en förpackning.

7 § Med förpackningsavfall avses i denna förordning
förpackningar eller förpackningsmaterial som är avfall enligt
15 kap. 1 § miljöbalken.

8 § I denna förordning avses med

samla in: hämta eller ta emot förpackningsavfall samt
sortera, lagra eller på annat sätt hantera det hämtade eller
mottagna avfallet innan det transporteras vidare till
behandling, och

insamlingssystem: yrkesmässig insamling av
förpackningsavfall.

9 § I denna förordning avses med

återanvända: vidta en åtgärd som innebär att något som inte
har blivit avfall kan användas igen för att fylla samma
funktion som det ursprungligen var avsett för,

återvinna: hantera avfall på ett sådant sätt att det
förbereds för att kunna återanvändas eller kommer till nytta
som ersättning för annat material eller förbereds för att
komma till nytta som ersättning för annat material,

bortskaffa: göra sig av med något som är avfall utan att
återvinna det eller lämna det till någon som samlar in eller
transporterar bort det, och

behandla: återvinna eller bortskaffa.

10 § Med materialutnyttjande avses i denna förordning
återvinning av avfall genom en upparbetning i en
produktionsprocess av ett avfallsmaterial till materialets
ursprungliga ändamål eller till andra ändamål. En sådan
upparbetning med biologisk behandling ska vid tillämpningen
av förordningen anses vara materialutnyttjande.

Vid tillämpningen av denna förordning ska energiutvinning
inte anses vara materialutnyttjande.

11 § Med energiutvinning avses i denna förordning återvinning
av avfall genom en användning av brännbart förpackningsavfall
för att generera energi genom direkt förbränning, med eller
utan annat avfall men med utnyttjande av värme.

12 § Med biologisk behandling avses i denna förordning en
aerob (syrekrävande) eller anaerob (icke syrekrävande)
behandling av de biologiskt nedbrytbara delarna av ett
förpackningsavfall, om behandlingen

1. sker under kontrollerade förhållanden och med användning
av mikroorganismer, och

2. innebär att stabiliserade organiska restprodukter eller
metan produceras.

Vid tillämpningen av denna förordning ska deponering av
avfallet inte anses vara en biologisk behandling.

Tillämpningsområde

13 § Denna förordning ska

1. inte tillämpas på vägcontainrar, järnvägscontainrar,
fartygscontainrar eller flygfraktcontainrar,

2. i fråga om 1 § 1–3, 2–4, 13, 16, 17, 19, 20, 22–64 §§ inte
tillämpas på sådana flaskor eller burkar som omfattas av
förordningen (2005:220) om retursystem för plastflaskor och
metallburkar, och

3. i fråga om 37–50, 53–57, 60 och 61 §§ inte tillämpas på
förpackningar som på grund av sitt tidigare eller resterande
innehåll utgör farligt avfall enligt avfallsförordningen
(2011:927).

Mål för materialutnyttjande

14 § Bestämmelserna i 15–23 §§ anger mål för
materialutnyttjande. För att beräkna om målen nås ska det tal
som motsvarar den mängd avfall som har materialutnyttjats
under ett kalenderår (materialutnyttjandemängden) divideras
med det tal som motsvarar den mängd förpackningar som har
tillverkats i Sverige eller förts in till Sverige under samma
kalenderår (produktionsmängden). Mängderna ska anges i vikt.
Vid beräkningen av produktionsmängden ska inte sådana
förpackningar som yrkesmässigt förts ut från Sverige ingå.
Resultatet av divisionen är materialutnyttjandegraden, som
ska anges i procent.

Vid beräkningen får avfall som har transporterats till ett
land utanför EU anses materialutnyttjat endast om det visas
att avfallet har materialutnyttjats under villkor som
motsvarar kraven i denna förordning.

15 § I fråga om allt förpackningsavfall är målet att före den
1 januari 2020 ska materialutnyttjandegraden vara minst 55
procent och därefter minst 65 procent.

16 § I fråga om förpackningsavfall av papp, papper, kartong
och wellpapp är målet att före den 1 januari 2020 ska
materialutnyttjandegraden vara minst 65 procent och därefter
minst 85 procent.

17 §   I fråga om förpackningsavfall av plast som inte är
dryckesförpackningar är målet att före den 1 januari 2020 ska
materialutnyttjandegraden vara minst 30 procent och därefter
minst 50 procent.

18 § I fråga om förpackningsavfall som är
dryckesförpackningar av polymera material är målet att
materialutnyttjandegraden ska vara minst 90 procent.

19 § I fråga om förpackningsavfall av glas är målet att före
den 1 januari 2020 ska materialutnyttjandegraden vara minst
70 procent och därefter minst 90 procent.

20 § I fråga om förpackningsavfall av metall som inte är
dryckesförpackningar är målet att före den 1 januari 2020 ska
materialutnyttjandegraden vara minst 70 procent och därefter
minst 85 procent.

21 § I fråga om förpackningsavfall som är
dryckesförpackningar av metall är målet att
materialutnyttjandegraden ska vara minst 90 procent.

22 § I fråga om förpackningsavfall av trä är målet att
materialutnyttjandegraden ska vara minst 15 procent.

23 § I fråga om förpackningsavfall av andra material än de
som anges i 16–22 §§ är målet att materialutnyttjandegraden
ska vara minst 15 procent.

Bedömningen av om en produkt är en förpackning

24 § En produkt ska anses vara en förpackning enligt denna
förordning om produkten har de funktioner som anges i 5 §
även om produkten också har andra funktioner.

Första stycket gäller inte om

1. produkten är en fast del av den vara som produkten
omsluter, skyddar eller presenterar,

2. produkten behövs för att omfatta, stödja eller bevara
varan under hela dess livslängd, och

3. alla delar är avsedda att användas, konsumeras eller
bortskaffas tillsammans.

25 § Vid tillämpningen av 24 § ska följande slag av produkter
anses vara förpackningar:

1. blomkrukor som är avsedda endast för försäljning och
transport av växter och inte är avsedda att följa med växten
under hela dess livstid,

2. cd-spindlar som saluförs med cd-skivor och inte är avsedda
för förvaring,

3. glasflaskor för injektionslösningar,

4. kapslar som används i kaffe-, kakao- eller
mjölkdryckessystem eller andra dryckessystem och som lämnas
tomma efter användning,

5. klädhängare som saluförs med ett klädesplagg,

6. konfektaskar,

7. plastfolier kring cd-fodral,

8. postpåsar som är avsedda för kataloger och tidskrifter och
som innehåller en tidskrift,

9. rullar, tuber och cylindrar som böjligt material är
upprullat på, dock inte rullar, tuber eller cylindrar som är
avsedda som delar i en tillverkningsutrustning och som inte
används för att presentera en vara som en säljenhet,

10. sterilbarriärsystem i form av påsar, brickor eller annat
material som krävs för att bevara varans sterilitet,

11. tårtpapper som saluförs med ett bakverk,

12. tändsticksaskar,

13. återfyllbara stålcylindrar för gas, dock inte
brandsläckare, och

14. andra produkter än de som anges i 1–13, om produkterna
uppfyller kriterierna för att anses som förpackningar.

26 § Vid tillämpningen av 24 § ska följande slag av produkter
inte anses vara förpackningar:

1. blomkrukor som är avsedda att följa med växten under hela
dess livstid,

2. cd-, dvd- och videofilmfodral som saluförs innehållande
cd-skivor, dvd-skivor eller videofilmer,

3. cd-spindlar som saluförs tomma och är avsedda för
förvaring,

4. gravlyktor som är behållare för ljus,

5. kaffekapslar för dryckessystem, foliepåsar för kaffe och
kaffekuddar av filterpapper som slängs tillsammans med den
använda kaffeprodukten,

6. klädhängare som saluförs separat,

7. korvskinn,

8. mekaniska kvarnsystem som är integrerade i återfyllbara
behållare som återfyllbara pepparkvarnar,

9. skrivarpatroner,

10. tepåsar,

11. vattenlösliga påsar för rengöringsmedel,

12. vaxskikt som exempelvis finns runt ost,

13. verktygslådor, och

14. andra produkter än de som anges i 1–13, om produkterna
inte uppfyller kriterierna för att anses som förpackningar.

27 § En produkt ska anses vara en förpackning enligt denna
förordning, om produkten är utformad för och avsedd att
fyllas vid försäljningsstället och fyller en
förpackningsfunktion.

Om en engångsartikel är fylld när den säljs vid
försäljningsstället, ska även den anses vara en förpackning
enligt denna förordning.

28 § Vid tillämpningen av 27 § ska följande slag av produkter
anses vara förpackningar:

1. aluminiumfolier,

2. bärkassar av papper eller plast,

3. engångstallrikar och engångskoppar,

4. plastfolier,

5. plastfolier för tvättade kläder i tvätterier,

6. smörgåspåsar, och

7. andra produkter än de som anges i 1–6, om produkterna
uppfyller kriterierna för att anses som förpackningar.

29 § Vid tillämpningen av 27 § ska följande slag av produkter
inte anses vara förpackningar:

1. bakformar av papper som saluförs utan innehåll,

2. engångsbestick,

3. omrörare,

4. omslagspapper som saluförs separat,

5. tårtpapper som saluförs utan bakverk, och

6. andra produkter än de som anges i 1–5, om produkterna inte
uppfyller kriterierna för att anses som förpackningar.

30 § Förpackningskomponenter och underordnade element som är
integrerade i förpackningar ska räknas som en del av den
förpackning i vilken de är integrerade. Underordnade element
som är hängda på eller fästa vid en produkt och som fyller en
förpackningsfunktion ska anses vara förpackningar enligt
denna förordning.

Första stycket gäller inte förpackningskomponenter eller
underordnade element som är fasta delar av produkten, om alla
delar är avsedda att konsumeras eller bortskaffas
tillsammans.

31 § Vid tillämpningen av 30 § ska följande slag av produkter
anses vara del av förpackningar:

1. doseringsmått som utgör en del av tillslutningen på
förpackningen för rengöringsmedel,

2. häftklamrar,

3. mascaraborstar som utgör en del av förpackningens
tillslutning,

4. mekaniska kvarnsystem som är integrerade i fyllda
engångsbehållare som pepparkvarnar fyllda med peppar,

5. plastmanschetter,

6. självhäftande etiketter fästa på annat
förpackningsföremål, och

7. andra produkter än de som anges i 1–6, om produkterna
uppfyller kriterierna för att anses som del av
förpackningar.

32 § Etiketter hängda direkt på eller fästa på en vara ska
vid tillämpningen av 30 § anses vara förpackningar.

33 § Radiofrekvensidentifieringsetiketter (RFID-taggar) ska
vid tillämpningen av 30 § inte anses vara förpackningar.

Producentansvar för utformning av förpackningar

34 § För de syften som anges i 1 § ska en producent se till
att de förpackningar som producenten tillverkar, säljer eller
för in till Sverige utformas, framställs och saluförs på ett
sådant sätt att de är återanvändbara eller återvinningsbara
så att

1. utsläppen av skadliga ämnen minimeras när
förpackningsavfallet behandlas, och

2. inverkan i övrigt på miljön begränsas när
förpackningsavfallet eller restprodukter från hanteringen av
förpackningsavfallet bortskaffas.

35 § Vid tillämpningen av 34 § ska en förpackning anses
återanvändbar om dess fysiska egenskaper och utformning gör
det möjligt att

1. under normalt förutsebara användningsförhållanden
återanvända förpackningen flera gånger,

2. behandla den använda förpackningen i enlighet med hygien-
och säkerhetskrav för arbetstagare, och

3. återvinna förpackningen när den inte längre används.

36 § Vid tillämpningen av 34 § ska en förpackning anses
återvinningsbar genom

1. materialutnyttjande, om förpackningen är framställd på ett
sådant sätt att det är möjligt att utnyttja en viss
viktprocent av förpackningsmaterialet för framställning av
säljbara produkter,

2. energiutvinning, om förpackningsavfallet har ett lägsta
värmevärde för att ge optimal energiutvinning, eller

3. kompostering, om förpackningsavfallet är biologiskt
nedbrytbart i sådan grad att det inte hindrar separat
insamling eller hindrar den komposteringsprocess eller
komposteringsaktivitet som avfallet underkastas samt är av
sådan art att det kan underkastas fysisk, kemisk, termisk
eller biologisk nedbrytning på ett sådant sätt att det mesta
av den färdiga komposten slutligen bryts ned till koldioxid,
biomassa och vatten.

Producentansvar för hantering av förpackningsavfall

37 § När en producent yrkesmässigt tillverkar, säljer eller
till Sverige för in en förpackning eller en vara som är
innesluten i eller skyddas eller presenteras av en
förpackning ska producenten

1. tillhandahålla ett insamlingssystem som innebär att
förpackningen tas om hand när den blir avfall och se till att
systemet uppfyller kraven i denna förordning, eller

2. se till att någon annan som har tillstånd enligt 38 § att
driva ett insamlingssystem har åtagit sig att ta hand om
förpackningen när den blir avfall.

Insamlingssystem

38 § Det krävs tillstånd för att driva ett
insamlingssystem.
Tillstånd krävs inte för

1. en kommuns insamling av förpackningsavfall inom kommunen,
eller

2. insamling av utsorterat förpackningsavfall som uppkommit i
eller i samband med yrkesmässig verksamhet.

39 § Ett insamlingssystem som kräver tillstånd enligt 38 §
ska vara lämpligt och rikstäckande.

För att ett system ska anses lämpligt ska

1. det i systemet ingå

a) lättillgängliga insamlingsplatser där den som har använt
en förpackning och vill lämna den som förpackningsavfall kan
göra det enkelt och utan att behöva betala något till
systemet,

b) en tjänst som innebär att systemet utan att ta betalt
hämtar eller tar emot förpackningsavfall som kommunen har
samlat in,

c) en tjänst som innebär att den som har samlat in
förpackningsavfall som uppkommit i yrkesmässig verksamhet kan
lämna avfallet till systemet utan att behöva betala något
till systemet, och

d) en tjänst som innebär att andra än hushåll får sådan
information som avses i 58 §,

2. insamlingen ske på ett sätt som inte försvårar
materialutnyttjande,

3. det förpackningsavfall som samlas in behandlas på ett
hälso- och miljömässigt godtagbart sätt,

4. verksamheten bedrivas så att den effektivt bidrar till att
nå målen för materialutnyttjande i denna förordning,

5. det finnas en betryggande säkerhet som motsvarar
kostnaderna för att samla in och behandla sådant
förpackningsavfall som systemet ska ta hand om enligt ett
sådant åtagande som avses i 37 §,

6. den som driver systemet samverka med andra som har
tillstånd att driva insamlingssystem om hur kostnader för
hanteringen av det förpackningsavfall som har samlats in ska
fördelas,

7. den som driver systemet ge producenter möjlighet att låta
förpackningar omfattas av systemet utan villkor som
diskriminerar någon producent, och

8. systemet i övrigt drivas på ett hälso- och miljömässigt
godtagbart sätt.

För att ett system ska anses rikstäckande ska det i systemet
finnas insamlingsplatser i varje kommun med en geografisk
spridning inom kommunen som är skälig med hänsyn till
befolkningstäthet, verksamheters lokalisering och övriga
omständigheter.

40 § Vid bedömning av om ett insamlingssystem ska anses
lämpligt och rikstäckande ska hänsyn tas till det som kommit
fram vid samråd enligt 42 och 54 §§.

Förberedande samråd om insamlingssystem

41 § Den som avser att driva ett insamlingssystem ska innan
den ansöker om ett tillstånd enligt 38 § samråda med andra
som har tillstånd att driva insamlingssystem och i det
samrådet undersöka möjligheterna att samordna systemen.

42 § Den som avser att driva ett insamlingssystem ska innan
den ansöker om ett tillstånd enligt 38 § samråda med
kommunerna och i det samrådet

1. utförligt redogöra för hur systemet ska organiseras och
drivas,

2. utförligt redogöra för hur systemet ska samordnas med
andra insamlingssystem som har tillstånd och med kommunernas
renhållningsskyldighet,

3. redogöra för vilka dispenser, tillstånd och lov som finns
eller ska sökas för verksamheten, och

4. undersöka vilka möjligheter kommunerna har att underlätta
uppbyggnaden av systemet genom att anvisa platser för
insamling eller vidta andra åtgärder.

Kommunen ska ges tillfälle att lämna synpunkter på
redogörelsen enligt första stycket 1–3.

Prövning av ansökan om tillstånd att driva ett
insamlingssystem

43 § Frågor om tillstånd enligt 38 § prövas av
Naturvårdsverket.

44 § En ansökan om tillstånd ska vara skriftlig och innehålla
uppgifter

1. om sökandens namn, kontaktuppgifter och person- eller
organisationsnummer eller, om sådant inte finns, sökandens
nationella eller europeiska skatteregistreringsnummer,

2. om hur insamlingssystemet ska utformas och drivas,

3. om hur betryggande säkerhet ska ställas för de kostnader
som är förenade med att samla in och behandla det
förpackningsavfall som systemet ska ta hand om enligt ett
sådant åtagande som avses i 37 §,

4. om vad som har kommit fram vid samråd enligt 42 §, och

5. som i övrigt behövs för en prövning av om systemet är
lämpligt och rikstäckande enligt 39 §.

45 § Ett tillstånd får ges endast till den som

1. har personella, tekniska, organisatoriska och ekonomiska
förutsättningar att driva ett insamlingssystem som uppfyller
kraven i 39 §,

2. är producent eller enligt 37 § 2 har åtagit sig att ta
hand om förpackningsavfall, och

3. har samrått enligt 42 §.

46 § Ett tillstånd ska förenas med de villkor som behövs för
att insamlingssystemet under hela tillståndstiden ska
uppfylla kraven i 39 §.

Motsvarande tillstånd i andra länder

47 § Den som i ett annat land inom EU eller Europeiska
ekonomiska samarbetsområdet har rätt att samla in
förpackningsavfall enligt ett tillstånd eller annat
godkännande som getts i det landet (utländskt tillstånd) får,
i stället för att ansöka om tillstånd enligt 38 §, begära att
Naturvårdsverket prövar om det utländska tillståndet
motsvarar ett tillstånd enligt 38 § och uppfyller kraven i
39 §.

48 § Om ett utländskt tillstånd motsvarar ett tillstånd
enligt 38 § och uppfyller kraven i 39 §, ska Naturvårdsverket
besluta att det utländska tillståndet gäller som ett
tillstånd enligt 38 §.

Information om givna tillstånd

49 § Naturvårdsverket ska informera allmänheten om vilka som
enligt 38 eller 48 § har tillstånd att driva ett
insamlingssystem.

Driften av ett insamlingssystem

50 § Den som driver ett insamlingssystem ska

1. fortlöpande se till att systemet uppfyller kraven i 39
§,
2. snarast underrätta Naturvårdsverket om sådana
förändringar i systemet som kan påverka bedömningen av hur
systemet uppfyller kraven i 39 §,

3. snarast underrätta Naturvårdsverket om vad som kommer fram
vid samråd enligt 54 §, och

4. lämna de uppgifter till kommunen som den behöver för att
uppfylla kraven i 58 § denna förordning och i 76 a §
avfallsförordningen (2011:927).

51 § Den som driver ett insamlingssystem ska senast den 31
mars varje år till Naturvårdsverket lämna

1. uppgifter om vilka producenter som låter förpackningar
omfattas av systemet med uppgift om varje producents person-
eller organisationsnummer, eller om sådant inte finns,
producentens nationella eller europeiska
skatteregistreringsnummer,

2. uppgifter om den totala mängd förpackningar som de
producenter som avses i 1 yrkesmässigt har tillverkat i
Sverige eller fört in till Sverige under det närmast
föregående kalenderåret, dock inte förpackningar som
yrkesmässigt förts ut från Sverige,

3. i fråga om det förpackningsavfall som hanteras av
systemet, uppgifter om den mängd avfall som under det närmast
föregående kalenderåret har

a) samlats in,

b) behandlats i Sverige,

c) transporterats till ett annat land för behandling, och

d) behandlats i ett annat land, och

4. uppgifter som i övrigt behövs för att rapportera till
Europeiska kommissionen i enlighet med Europaparlamentets och
rådets direktiv 94/62/EG av den 20 december 1994 om
förpackningar och förpackningsavfall i lydelsen enligt
kommissionens direktiv 2013/2/EU.

Uppgifter om mängder enligt första stycket ska anges i vikt.
Uppgifter enligt första stycket 3 b och d ska specificeras i
hur mycket som har materialutnyttjats, hur mycket som har
återvunnits på annat sätt och hur mycket som har
bortskaffats.

52 § När det gäller uppfyllelse av målen i denna förordning
för sådant förpackningsavfall som förs ut från Sverige till
ett land utanför EU ska den som driver insamlingssystemet
kunna visa att materialutnyttjande skett på det sätt som
anges i denna förordning.

Samråd under driften av ett insamlingssystem

53 § Den som driver ett insamlingssystem ska, om det behövs,
samråda med andra som har tillstånd att driva
insamlingssystem om hur systemen kan samordnas.

54 § Den som driver ett insamlingssystem ska, om det behövs
eller om en kommun begär det, samråda med kommunen om

1. hur systemet organiseras och drivs,

2. hur systemet samordnas med andra insamlingssystem och
kommunens renhållningsskyldighet, och

3. andra väsentliga frågor som rör systemet.

Kommuners insamling av förpackningsavfall

55 § En kommun får samla in utsorterat förpackningsavfall på
uppdrag av ett insamlingssystem som har tillstånd enligt
38 §.

56 § En kommun som samlar in utsorterat förpackningsavfall på
annat sätt än enligt 55 § ska

1. göra det på ett lämpligt sätt så att insamlingen inte
försvårar materialutnyttjande,

2. informera den som driver ett insamlingssystem med
tillstånd enligt 38 § om kommunens insamling och hur den
sker, och

3. lämna avfallet till ett insamlingssystem som har tillstånd
enligt 38 §.

Kommunen får begära ersättning för att lämna avfallet endast
om det mellan kommunen och den som driver insamlingssystemet
finns en överenskommelse om sådan ersättning.

Insamling av förpackningsavfall från yrkesmässig verksamhet

57 § Utsorterat förpackningsavfall som uppkommit i eller i
samband med yrkesmässig verksamhet får samlas in även av
andra än en kommun och den som har tillstånd enligt 38 §, om
insamlingen görs på ett lämpligt sätt så att den inte
försvårar materialutnyttjande och den som samlar in

1. ser till att

a) avfallet behandlas på ett hälso- och miljömässigt
godtagbart sätt,

b) bedriva avfallshanteringen så att den effektivt bidrar
till att nå förordningens mål för materialutnyttjande, och

c) Naturvårdsverket senast den 31 mars varje år får uppgifter
motsvarande de som ska lämnas enligt 51 § första stycket 3
och 4, eller

2. lämnar förpackningsavfallet till ett insamlingssystem som
har tillstånd enligt 38 § utan att begära någon betalning, om
inte annat har avtalats.

Kommunens ansvar att informera

58 § Kommunen ska informera hushåll om

1. skyldigheten enligt 24 a och 24 b §§ avfallsförordningen
(2011:927) att sortera ut förpackningsavfall från annat
avfall,

2. hur sorteringen ska gå till,

3. tillgängliga insamlingssystem,

4. hur hushållen kan bidra till ökat materialutnyttjande,
och

5. de återvinningsresultat som sorteringen bidrar till.

Kommunen ska ge den som driver ett insamlingssystem möjlighet
att lämna synpunkter på informationens utformning.

Rapportering

59 § Naturvårdsverket ska rapportera till Europeiska
kommissionen i enlighet med artikel 17 i direktiv 94/62/EG, i
lydelsen enligt kommissionens direktiv 2013/2/EU.

Omprövning och återkallelse av tillstånd

60 § Naturvårdsverket får på eget initiativ ompröva ett
tillstånd enligt 38 §, om det behövs för att
insamlingssystemet ska uppfylla kraven i 39 §.

61 § Naturvårdsverket får återkalla ett tillstånd enligt
38 §, om insamlingssystemet inte uppfyller kraven i denna
förordning.

Ett tillstånd får inte återkallas om bristerna endast har
ringa betydelse.

Tillsyn

62 § Bestämmelser om tillsyn finns i 26 kap. miljöbalken och
i miljötillsynsförordningen (2011:13). Bestämmelser om det
operativa tillsynsansvar som hör samman med denna förordning
finns i 26 kap. 3 § tredje stycket miljöbalken samt 2 kap. 4,
24, 29 och 30 §§ miljötillsynsförordningen.

Bemyndigande

63 § Naturvårdsverket får meddela föreskrifter om
verkställigheten av denna förordning.

Överklagande

64 § Bestämmelser om överklagande finns i 19 kap. 1 § tredje
stycket miljöbalken.

Övergångsbestämmelser

2014:1073

1. Denna förordning träder i kraft den 1 november 2014.

2. Bestämmelserna i 37 § tillämpas första gången i fråga om 
förpackningar och varor som är inneslutna i eller skyddas 
eller presenteras av en förpackning som tillverkas, säljs 
eller förs in i Sverige efter utgången av mars 2020. 
Förordning (2017:167).

3. Bestämmelserna i 38–42, 49–54, 60 och 61 §§ tillämpas 
första gången i fråga om insamlingssystem som avses att 
drivas efter utgången av mars 2020. Förordning (2017:167).

4. Bestämmelserna i 43–48 §§ tillämpas första gången i fråga 
om ansökningar om tillstånd som skickas in efter utgången av 
mars 2019. Förordning (2017:167).

5. 5. Bestämmelserna i 55–57 §§ tillämpas första gången i fråga 
om förpackningsavfall som samlas in efter utgången av mars 
2020. Förordning (2017:167).

6. Bestämmelsen i 58 § tillämpas första gången i fråga om 
information som ges efter utgången av mars 2020. 
Förordning (2017:167).

7. För tid före utgången av december 2016 ska vid
tillämpningen av 14–23 §§ materialutnyttjandegraden beräknas
genom att det tal som motsvarar den mängd avfall som har
materialutnyttjats under ett kalenderår divideras med det tal
som motsvarar den mängd avfall som har samlats in separat
under samma kalenderår.

8. Genom förordningen upphävs förordningen (2006:1273) om
producentansvar för förpackningar.

9. Bestämmelserna i 25–27 §§ i den upphävda förordningen 
gäller dock fortfarande för förpackningar och varor som är 
inneslutna i eller skyddas eller presenteras av en 
förpackning som tillverkas, säljs eller förs in i Sverige 
före utgången av mars 2020. Förordning (2017:167).

10. Bestämmelsen i 28 § i den upphävda förordningen gäller 
dock fortfarande för avfall som har uppstått före utgången av 
mars 2020. Förordning (2017:167).

11. Bestämmelserna i 29 och 30 §§ i den upphävda förordningen 
gäller dock fortfarande för förpackningsavfall som har 
samlats in före utgången av mars 2020. Förordning (2017:167).

12. Bestämmelserna i 31 § i den upphävda förordningen gäller 
dock fortfarande för uppgifter som avser kalenderåren fram 
till och med 2019. Förordning (2017:167).