Avgiftsförordning (1992:191)

Förordningens tillämpningsområde

1 § I denna förordning finns bestämmelser i anslutning till 3
kap. 4, 6 och 7 §§ budgetlagen (2011:203).
Förordning (2011:216).

1 a § Förordningen gäller för myndigheter under regeringen.
För affärsverken gäller endast 3 § och 5 § första stycket samt
15–25 §§. Förordning (2011:216).

2 § Förordningen skall tillämpas om inte något annat följer av en
annan förordning eller av ett särskilt beslut av regeringen.
Förordning (1996:1196).

Rätten att ta ut avgifter

3 § En myndighet får ta ut avgifter för varor och tjänster som den
tillhandahåller bara om det följer av en lag eller förordning eller av
ett särskilt beslut av regeringen.

4 § En myndighet får, om det är förenligt med myndighetens 
uppgift enligt lag, instruktion eller annan förordning, 
mot avgift tillhandahålla

1. tidskrifter och andra publikationer,

2. informations- och kursmaterial,

3. konferenser och kurser,

4. rådgivning och annan liknande service,

5. lokaler,

6. utrustning,

7. offentlig inköps- och resurssamordning,

8. automatisk databehandlingsinformation i annan form än 
utskrift,

9. upplysningar per telefon, om denna service går utöver 
myndighetens serviceskyldighet enligt offentlighets- och 
sekretesslagen (2009:400) och förvaltningslagen (2017:900), 
och

10. tjänsteexport.

Varor och tjänster enligt första stycket får tillhandahållas 
bara om verksamheten är av tillfällig natur eller av mindre 
omfattning. Förordning (2018:956).

Beslut om storleken på avgifter, samråd m.m.

5 § En myndighet får bestämma storleken på andra avgifter än
de som avses i 4 § endast efter särskilt bemyndigande från
regeringen.

Om inte regeringen har föreskrivit något annat, ska avgifter
beräknas så att de helt täcker verksamhetens kostnader (full
kostnadstäckning).

För avgifter som tas ut enligt 4 § första stycket 1–9 får
myndigheten själv, upp till full kostnadstäckning, besluta om
storleken på avgifterna om inte regeringen har föreskrivit
något annat. Förordning (2014:1432).

6 § Har upphävts genom förordning (2011:216).

7 § Myndigheten ska vart tredje år samråda med 
Ekonomistyrningsverket om de avgifter som myndigheten tar 
ut.

Samråd ska även genomföras om myndigheten avser att 
väsentligt förändra en avgift eller ta ut en ny avgift.

Om det finns särskilda skäl får Ekonomistyrningsverket medge 
undantag från samrådsskyldigheten. Förordning (2018:1544).

8 § Myndigheten skall på begäran av Ekonomistyrningsverket
lämna uppgifter om de varor och tjänster som myndigheten tar ut
avgifter för. Förordning (1998:435).

Förfarandet vid uttag av vissa ansökningsavgifter

9 § Bestämmelserna i 10-14 §§ gäller, när det är särskilt
föreskrivet, avgifter som statliga myndigheter skall ta ut för
prövning av ärenden.

10 § Föreskrivna avgiftsklasser motsvarar följande belopp:

Avgiftsklass	Avgift kronor

1	        360

2	        990

3	        1 890

4	        3 300

5	        5 200

6	        8 100

7	        12 200

8	        18 100

9	        27 000

10	        54 000

Myndigheten ska regelbundet se över att rätt avgiftsklass 
tillämpas för myndighetens ansökningsavgifter och meddela 
regeringen när det finns behov av att byta avgiftsklass.
Förordning (2024:1169).

11 § Avgiften ska betalas när ansökan ges in. Om inte detta
sker ska sökanden föreläggas att betala avgiften inom en viss
tid. Ett sådant föreläggande får sändas till sökanden med post
eller förmedlas på annat lämpligt sätt. Följs inte
föreläggandet ska ansökan avvisas. Sökanden ska upplysas om
detta i föreläggandet.

Om sökanden är en myndighet som ger in ett stort antal
ansökningar, får den myndighet som ansökan ges in till göra
undantag från kravet att avgiften ska betalas när ansökan ges
in. Om det finns synnerliga skäl får myndigheten även i andra
fall göra sådant undantag. Förordning (2011:216).

12 § Ansökningsavgift skall betalas för varje avgiftsbelagt ärende som
en ansökan avser.

13 § En myndighet får, om det finns särskilda skäl, betala tillbaka hela
eller en del av ansökningsavgiften.

14 § En myndighets beslut om ansökningsavgift får överklagas i
samma ordning som gäller för det ärende ansökan avser. Om andra
beslut i ärendet inte kan överklagas får beslut om
ansökningsavgift överklagas till Skatteverket. Verkets beslut
får inte överklagas. Förordning (2003:956).

Avgifter för kopior, bevis och registerutdrag m. m.

15 § En myndighet ska ta ut en avgift enligt 
bestämmelserna i 16–22 §§ för att den efter särskild begäran 
lämnar ut

1. kopia eller avskrift av allmän handling,

2. utskrift av upptagning för automatisk databehandling,

3. kopia av video- eller ljudbandsupptagning eller utskrift 
av ljudbandsupptagning, eller

4. sådana bevis och registerutdrag som avses i 20 §.

När en avgift tas ut ska myndigheten samtidigt ta ut 
ersättning för kostnaden för att sända den begärda handlingen 
eller kopian till mottagaren. Förordning (2018:1544).

16 § Om en beställning omfattar tio sidor eller mer, skall avgift
tas ut för kopior av allmänna handlingar och för utskrifter av
upptagningar för automatisk databehandling enligt 15 § 1 och 2.

Avgiften för en beställning av tio sidor är 50 kronor. För varje
sida därutöver är avgiften 2 kronor.

Myndigheten får besluta om undantag från första och andra styckena
om det finns särskilda skäl.

Första -- tredje stycket gäller även när en handling sänds till
beställaren via telefax. Förordning (1995:687).

17 § Avgiften för avskrift av allmän handling enligt 15 § 1
eller för utskrift av ljudbandsupptagning enligt 15 § 3 är 125
kronor per påbörjad fjärdedels arbetstimme.

Avgiften för kopia av videobandsupptagning enligt 15 § 3 är
600 kronor per band.

Avgiften för kopia av ljudbandsupptagning enligt 15 § 3 är 120
kronor per band. Förordning (2011:216).

18 § Om en myndighet enligt en särskild föreskrift ska
framställa bestyrkta avskrifter eller kopior av handlingar som
getts in, ska avgift tas ut med 125 kronor per påbörjad
fjärdedels arbetstimme för framställningen av avskrift och med
2 kronor för varje framställd kopia, dock lägst 50 kronor.
Förordning (2011:216).

19 § Vid beställning av kopia bestäms avgiften efter det antal
sidor som fordras för att utföra beställningen med den
utrustningen som myndigheten normalt använder för sådant
ändamål.

20 § När det är särskilt föreskrivet att avgift för bevis 
eller registerutdrag ska tas ut efter viss avgiftsklass i 
denna förordning gäller följande belopp:

Avgiftsklass	Avgift kronor

A	        255

B	        510

C	        1 140
Förordning (2024:1169).

21 § Staten är fri från sådana avgifter som avses i 15 §.

Misstänkta och deras försvarare samt målsägande och
målsägandebiträden är fria från avgift för ett exemplar av
kopia eller avskrift av protokoll eller anteckning vid
förundersökning eller annan motsvarande utredning av
Polismyndigheten, Säkerhetspolisen, Tullverket,
Kustbevakningen eller en åklagarmyndighet.

I rättshjälpslagen (1996:1619) finns bestämmelser om
avgiftsfrihet i vissa fall för den som har beviljats
rättshjälp.

Parter i mål och ärenden, sådana målsägande i brottmål som
inte för talan samt offentliga försvarare och
målsägandebiträden är fria från avgift för dom, utslag,
slutligt beslut, protokoll i ärende om
testamentsvittnesförhör eller sjöförklaring eller protokoll
som innefattar slutligt beslut och för bevis om edgång eller
försäkran. Avgift ska inte heller tas ut för utskrift av
skiljaktig mening, som lämnas ut samtidigt med en dom eller
ett slutligt beslut, för skriftligt besked om beslut i en
ersättningsfråga till den som i ett mål eller ärende begär
ersättning av allmänna medel eller för beslut i fråga om
häktning.

Den som enligt fjärde stycket har rätt att få ett exemplar
utan avgift kan endast om det finns särskilda skäl
avgiftsfritt få ut ytterligare exemplar.
Förordning (2014:1195).

22 § I förordningen (2003:234) om tiden för tillhandahållande
av domar och beslut, m.m. finns bestämmelser om hur
avgiftsbelagda handlingar ska lämnas ut.
Förordning (2011:216).

23 § Om någon anser att den avgift som en myndighet tagit ut av honom
enligt 15 § är oriktig får han, inom 30 dagar efter den dag då avgiften
betalades, hos myndigheten begära ett särskilt skriftligt beslut om
avgiften.

24 § Ett särskilt beslut enligt 23 § får överklagas hos
Skatteverket. Verkets beslut får inte överklagas.
Förordning (2003:956).

Rätten att disponera avgiftsinkomster

25 § En myndighet får disponera avgiftsinkomster endast efter ett
särskilt bemyndigande.

Myndigheten får dock disponera sådana avgiftsinkomster som avses i 4
och 15 §§. Förordning (1996:1196).

25 a § En myndighet som får disponera inkomster från
avgiftsbelagd verksamhet ska balansera räkenskapsårets
resultat i ny räkning.

Om det ackumulerade överskottet uppgår till mer än 10 procent
av den avgiftsbelagda verksamhetens omsättning under
räkenskapsåret, ska myndigheten lämna ett förslag till
regeringen om hur hela överskottet ska disponeras.

Har det uppkommit ett underskott i avgiftsbelagd verksamhet
som inte täcks av ett balanserat överskott från tidigare
räkenskapsår, ska myndigheten lämna ett förslag till
regeringen om hur underskottet ska täckas.
Förordning (2014:1432).

25 b § En myndighet som redovisar belastande avgifter i en
offentligrättslig verksamhet med bestämt ekonomiskt mål mot
en inkomsttitel ska meddela regeringen om det ackumulerade
över- eller underuttaget i den verksamheten uppgår till mer
än 10 procent av de avgiftsintäkterna under räkenskapsåret.
Förordning (2014:1432).

26 § Inkomster från avgiftsbelagd verksamhet, som en myndighet
inte får disponera enligt 25 §, skall tillföras statens
centralkonto i Riksbanken och redovisas under den inkomsttitel
på statsbudgeten som regeringen bestämmer.
Förordning (2006:1101).

27 § Har upphävts genom förordning (1999:899).

28 § Har upphävts genom förordning (1999:899).

29 § Har upphävts genom förordning (1999:899).

30 § Har upphävts genom förordning (1999:899).

Indrivning

30 a § För sådana avgifter som avses i 9 och 15 §§ gäller
följande.

Indrivning ska begäras för en avgift som inte har betalats in
i rätt tid. Indrivning behöver dock inte begäras för en
fordran som understiger 100 kronor om indrivning inte krävs
från allmän synpunkt.

Bestämmelser om indrivning finns i lagen (1993:891) om
indrivning av statliga fordringar m.m. och i
indrivningsförordningen (1993:1229). Vid indrivning får
verkställighet enligt utsökningsbalken ske. Överklagande av
beslut inverkar inte på skyldigheten att betala avgiften.
Förordning (2011:216).

Tillämpningsföreskrifter

31 § Ekonomistyrningsverket får meddela de föreskrifter som
behövs för tillämpningen av denna förordning.
Förordning (1998:435).


Övergångsbestämmelser

1992:191

Denna förordning träder i kraft den 1 juli 1992.

Genom förordningen upphävs expeditionskungörelsen (1964:618),
stämpelförordningen (1964:619) och ersättningsförordningen
(1991:354).

Expeditionskungörelsens bestämmelser gäller fortfarande i fråga
om framställningar som gjorts före ikraftträdandet i ärenden
upptagna i kungörelsens bilaga, avdelning II.

En myndighet som ännu inte skall lämna en årsredovisning till
regeringen enligt förordningen (1993:134) om myndigheters
årsredovisning och anslagsframställning skall foga uppgifter
enligt 29 och 30 §§ till sitt årsbokslut.
Förordning (1993:431).

1995:687

1. Denna förordning träder i kraft den 1 juli 1995.

2. Äldre bestämmelser gäller fortfarande i fråga om framställningar
som gjorts före ikraftträdandet.

1997:629

1. Denna förordning träder i kraft den 1 december 1997.

2. Äldre bestämmelser gäller fortfarande om allmän rättshjälp
har beviljats enligt rättshjälpslagen (1972:429).

2003:956

Denna förordning träder i kraft den 1 januari 2004. Äldre
föreskrifter i 14 och 24 §§ gäller fortfarande för
Riksskatteverkets beslut.