Lag (2012:318) om 1996 års Haagkonvention

1996 års Haagkonvention

1 § Artiklarna 1–53 i den i Haag den 19 oktober 1996
dagtecknade konventionen om behörighet, tillämplig lag,
erkännande, verkställighet och samarbete i frågor om
föräldraansvar och åtgärder till skydd för barn (1996 års
Haagkonvention) ska i originaltexternas lydelse gälla som lag
här i landet. Originaltexterna ska ha samma giltighet.

Originaltexterna finns tillsammans med en svensk översättning
som en bilaga till denna lag.

Reservforum

2 § Om tillämpningen av 1996 års Haagkonvention innebär att en
fråga ska prövas av en nämnd som fullgör en kommuns uppgifter
inom socialtjänsten i Sverige och det inte finns någon annan
behörig nämnd, tas frågan upp av en nämnd i Stockholms kommun
som fullgör sådana uppgifter.

Godkännande av en placering av ett barn i Sverige

3 § En fråga om godkännande av en placering av ett barn i
Sverige enligt artikel 33 prövas av en nämnd som fullgör
uppgifter inom socialtjänsten i den kommun där barnet avses bli
placerat. Även samråd enligt den artikeln sker med den nämnden.

I 6 kap. 11 a § socialtjänstlagen (2001:453) anges
förutsättningarna för att godkänna en placering.
Visst informationsutbyte om ett barns situation m.m.

4 § En nämnd som fullgör en kommuns uppgifter inom
socialtjänsten får rapportera om ett barns situation enligt
artikel 32. Nämnden får också samla in upplysningar eller
underlag och uttala sig om en förälders lämplighet i fråga om
umgänge i enlighet med vad som framgår av artikel 35.2.

Beslut om en tillfällig åtgärd i fråga om vårdnad m.m.

5 § När det finns behörighet för svensk domstol enligt 
artikel 11 eller 12, får domstolen i fråga om vårdnad, boende, 
umgänge eller förmynderskap besluta om en sådan tillfällig 
skyddsåtgärd som avses i dessa artiklar. Lag (2022:958).

5 a § En fråga om en tillfällig skyddsåtgärd enligt 5 § tas 
upp av tings-rätten i den ort där barnet vistas eller, om 
barnet inte vistas i Sverige och åtgärden avser barnets 
egendom, tingsrätten i den ort där egendomen finns.

Om det inte finns någon behörig domstol enligt första stycket, 
tas frågan upp av Stockholms tingsrätt. Lag (2022:958).

5 b § Vid domstolens handläggning av en fråga om en tillfällig 
skyddsåtgärd enligt 5 § tillämpas lagen (1996:242) om 
domstolsärenden. I domstolens beslut ska det anges hur länge 
skyddsåtgärden gäller. 

Barnet får höras inför domstolen, om särskilda skäl talar för 
det och det är uppenbart att barnet inte kan ta skada av att 
höras. I ett ärende som rör vårdnad, boende eller umgänge får 
domstolen hämta in upplysningar från socialnämnden i frågan. 
Innan socialnämnden lämnar upplysningar ska den, om det inte 
är olämpligt, höra föräldrarna och barnet. Barnet får höras av 
socialnämnden utan vårdnadshavarens samtycke och utan att 
vårdnadshavaren är närvarande. Lag (2022:958).

Erkännande och verkställbarhet

6 § En ansökan om erkännande enligt artikel 24 eller
verkställbarhetsförklaring enligt artikel 26 görs till den
tingsrätt som regeringen föreskriver. Lag (2014:934).

7 § Den som gör en ansökan enligt 6 § ska tillsammans med
ansökan ge in avgörandet i original eller en kopia av
avgörandet som har bestyrkts av en behörig myndighet. Om
ansökan avser ett avgörande som har meddelats i en parts
utevaro, ska sökanden också ge in bevis om att
stämningsansökan eller motsvarande handling har delgetts
parten.

Om ansökan avser en verkställbarhetsförklaring, ska sökanden
även ge in bevis om att avgörandet är verkställbart i den
stat där det har meddelats.

Tingsrätten får förelägga sökanden att ge in de ytterligare
handlingar som tingsrätten behöver för sin prövning.

Om en handling är skriven på något annat språk än svenska,
ska även en svensk översättning av handlingen ges in. En
översättning behöver dock inte ges in om tingsrätten anser
att det inte behövs eller att det inte skäligen kan krävas.

Vid handläggning i domstol av ett ärende om erkännande eller
verkställbarhetsförklaring tillämpas i övrigt lagen
(1996:242) om domstolsärenden. Lag (2014:934).

8 § Tingsrätten får förklara det utländska avgörandet helt
eller delvis gällande eller verkställbart. Lag (2014:934).

Verkställighet

9 § Bifalls en ansökan om verkställbarhetsförklaring, får det
utländska avgörandet verkställas

1. enligt 21 kap. föräldrabalken om det avser ett barns person
och

2. enligt utsökningsbalken om det avser ett barns egendom.
För verkställigheten gäller vad som är föreskrivet om
verkställighet av svensk domstols avgörande i motsvarande fall.

Överföring av personuppgifter

10 § En svensk myndighet får föra över personuppgifter 
till en myndighet i ett land utanför Europeiska ekonomiska 
samarbetsområdet, om det behövs för att den myndigheten ska 
kunna överväga en nödvändig åtgärd enligt 1996 års 
Haagkonvention. Lag (2018:406).

Anmodan att utöva behörighet

11 § Får en svensk myndighet en sådan framställning som avses i
artikel 9.1 ska myndigheten anmoda den utländska myndigheten
att utöva behörigheten, om den utländska myndigheten anses
bättre lämpad att bedöma vad som är bäst för barnet.


Övergångsbestämmelser

2014:934

1. Denna lag träder i kraft den 10 januari 2015.

2. Äldre föreskrifter gäller för handläggningen i Svea
hovrätt och Högsta domstolen av ärenden som har inletts i
hovrätten före ikraftträdandet.


Bilaga

CONVENTION CONCERNANT LA COMPÉTENCE, LA LOI APPLICABLE, LA
RECONNAISSANCE, L'EXÉCUTION ET LA COOPÉRATION EN MATIÈRE DE
RESPONSABILITÉ PARENTALE ET DE MESURES DE PROTECTION DES
ENFANTS

(Conclue le 19 octobre 1996)

Les Etats signataires de la
présente Convention,

Considérant qu'il convient de renforcer la protection des
enfants dans les situations à caractère international,

Désirant éviter des conflits entre leurs systèmes juridiques en
matière de compétence, loi applicable, reconnaissance et
exécution des mesures de protection des enfants,

Rappelant l'importance de la coopération internationale pour la
protection des enfants,

Confirmant que l'intérêt supérieur de l'enfant doit être une
considération primordiale,

Constatant la nécessité de réviser la Convention du 5 octobre
1961 concernant la compétence des autorités et la loi
applicable en matière de protection des mineurs,

Désirant établir des dispositions communes à cet effet, en
tenant compte de la Convention des Nations Unies relative aux
droits de l'enfant, du 20 novembre 1989,

Sont convenus des dispositions suivantes:

CHAPITRE I

CHAMP D'APPLICATION DE LA CONVENTION

Article premier

1. La présente Convention a pour objet:

a) de déterminer l'Etat dont les autorités ont compétence pour
prendre des mesures tendant à la protection de la personne ou
des biens de l'enfant;

b) de déterminer la loi applicable par ces autorités dans
l'exercice de leur compétence;

c) de déterminer la loi applicable à la responsabilité
parentale;

d) d'assurer la reconnaissance et l'exécution des mesures de
protection dans tous les Etats contractants;

e) d'établir entre les autorités des Etats contractants la
coopération nécessaire à la réalisation des objectifs de la
Convention.

2. Aux fins de la Convention, l'expression «responsabilité
parentale» comprend l'autorité parentale ou tout autre rapport
d'autorité analogue déterminant les droits, les pouvoirs et les
obligations des parents, d'un tuteur ou autre représentant
légal à l'égard de la personne ou des biens de l'enfant.

Article 2

La Convention s'applique aux enfants à partir de leur
naissance et jusqu'à ce qu'ils aient atteint l'âge de 18 ans.

Article 3 Les mesures prévues à l'article premier peuvent
porter notamment sur:

a) l'attribution, l'exercice et le retrait total ou partiel de
la responsabilité parentale, ainsi que la délégation de celle-
ci;

b) le droit de garde, comprenant le droit portant sur les soins
de la personne de l'enfant, et en particulier celui de décider
de son lieu de résidence, ainsi que le droit de visite,
comprenant le droit d'emmener l'enfant pour une période limitée
dans un lieu autre que celui de sa résidence habituelle;

c) la tutelle, la curatelle et les institutions analogues;

d) la désignation et les fonctions de toute personne ou
organisme chargé de s'occuper de la personne ou des biens de
l'enfant, de le représenter ou de l'assister;

e) le placement de l'enfant dans une famille d'accueil ou dans
un établissement, ou son recueil légal par kafala ou par une
institution analogue;

f) la supervision par les autorités publiques des soins
dispensés à l'enfant par toute personne ayant la charge de cet
enfant;

g) l'administration, la conservation ou la disposition des
biens de l'enfant.

Article 4

Sont exclus du domaine de la Convention:

a) l'établissement et la contestation de la filiation;

b) la décision sur l'adoption et les mesures qui la préparent,
ainsi que l'annulation et la révocation de l'adoption;

c) les nom et prénoms de l'enfant;

d) l'émancipation;

e) les obligations alimentaires;

f) les trusts et successions;

g) la sécurité sociale;

h) les mesures publiques de caractère général en matière
d'éducation et de santé;

i) les mesures prises en conséquence d'infractions pénales
commises par des enfants;

j) les décisions sur le droit d'asile et en matière
d'immigration.

CHAPITRE II

COMPETENCE

Article 5

1. Les autorités, tant judiciaires
qu'administratives, de l'Etat contractant de la résidence
habituelle de l'enfant sont compétentes pour prendre des
mesures tendant à la protection de sa personne ou de ses biens.

2. Sous réserve de l'article 7, en cas de changement de la
résidence habituelle de l'enfant dans un autre Etat
contractant, sont compétentes les autorités de l'Etat de la
nouvelle résidence habituelle.  Article 6

1. Pour les enfants réfugiés et les enfants qui, par suite de
troubles prévalant dans leur pays, sont internationalement
déplacés, les autorités de l'Etat contractant sur le territoire
duquel ces enfants sont présents du fait de leur déplacement
exercent la compétence prévue au paragraphe premier de
l'article 5.

2. La disposition du paragraphe précédent s'applique également
aux enfants dont la résidence habituelle ne peut être établie.

Article 7

1. En cas de déplacement ou de non-retour illicite de l'enfant,
les autorités de l'Etat contractant dans lequel l'enfant avait
sa résidence habituelle immédiatement avant son déplacement ou
son non-retour conservent leur compétence jusqu'au moment où
l'enfant a acquis une résidence habituelle dans un autre Etat
et que:

a) toute personne, institution ou autre organisme ayant le
droit de garde a acquiescé au déplacement ou au non-retour; ou

b) l'enfant a résidé dans cet autre Etat pour une période d'au
moins un an après que la personne, l'institution ou tout autre
organisme ayant le droit de garde a connu ou aurait dû
connaître le lieu où se trouvait l'enfant, aucune demande de
retour présentée pendant cette période n'est encore en cours
d'examen, et l'enfant s'est intégré dans son nouveau milieu.

2. Le déplacement ou le non-retour de l'enfant est considéré
comme illicite:

a) lorsqu'il a lieu en violation d'un droit de garde, attribué
à une personne, une institution ou tout autre organisme, seul
ou conjointement, par le droit de l'Etat dans lequel l'enfant
avait sa résidence habituelle immédiatement avant son
déplacement ou son non-retour, et

b) que ce droit était exercé de façon effective, seul ou
conjointement, au moment du déplacement ou du non-retour, ou
l'eût été si de tels événements n'étaient survenus.

Le droit de garde visé à la lettre a) peut notamment résulter
d'une
attribution de plein droit, d'une décision judiciaire ou
administrative, ou d'un accord en vigueur selon le droit de cet
Etat.

3. Tant que les autorités mentionnées au paragraphe premier
conservent leur compétence, les autorités de l'Etat contractant
où l'enfant a été déplacé ou retenu ne peuvent prendre que les
mesures urgentes nécessaires à la protection de la personne ou
des biens de l'enfant, conformément à l'article 11.

Article 8

1. A titre d'exception, l'autorité de l'Etat contractant
compétente en application des articles 5 ou 6, si elle
considère que l'autorité d'un autre Etat contractant serait
mieux à même d'apprécier dans un cas particulier l'intérêt
supérieur de l'enfant, peut– soit demander à cette autorité,
directement ou avec le con, cours de l'Autorité centrale de cet
Etat, d'accepter la compétence pour prendre les mesures de
protection qu'elle estimera nécessaires,

– soit surseoir à statuer et inviter les parties à saisir d'une
telle demande l'autorité de cet autre Etat.

2. Les Etats contractants dont une autorité peut être requise
ou saisie dans les conditions fixées au paragraphe précédent
sont:

a) un Etat dont l'enfant possède la nationalité,

b) un Etat dans lequel sont situés des biens de l'enfant,

c) un Etat dont une autorité est saisie d'une demande en
divorce ou séparation de corps des parents de l'enfant, ou en
annulation de leur mariage,

d) un Etat avec lequel l'enfant présente un lien étroit.

3. Les autorités concernées peuvent procéder à un échange de
vues.

4. L'autorité requise ou saisie dans les conditions prévues au
paragraphe premier peut accepter la compétence, en lieu et
place de l'autorité compétente en application des articles 5 ou
6, si elle considère que tel est l'intérêt supérieur de
l'enfant.

Article 9

1. Les autorités des Etats contractants mentionnés à l'article
8, paragraphe 2, si elles considèrent qu'elles sont les mieux à
même d'apprécier dans un cas particulier l'intérêt supérieur de
l'enfant, peuvent

– soit demander à l'autorité compétente de
l'Etat contractant de la résidence habituelle de l'enfant,
directement ou avec le concours de l'Autorité centrale de cet
Etat, de leur permettre d'exercer la compétence pour prendre
les mesures de protection qu'elles estiment nécessaires,– soit
inviter les parties à présenter une telle demande devant les
autorités de l'Etat contractant de la résidence habituelle de
l'enfant.

2. Les autorités concernées peuvent procéder à un échange de
vues.

3. L'autorité à l'origine de la demande ne peut exercer la
compétence en lieu et place de l'autorité de l'Etat contractant
de la résidence habituelle de l'enfant que si cette autorité a
accepté la demande.

Article 10

1. Sans préjudice des articles 5 à 9, les autorités d'un Etat
contractant, dans l'exercice de leur compétence pour connaître
d'une demande en divorce ou séparation de corps des parents
d'un enfant résidant habituellement dans un autre Etat
contractant, ou en annulation de leur mariage, peuvent prendre,
si la loi de leur Etat le permet, des mesures de protection de
la personne ou des biens de l'enfant,

a) si, au commencement de la procédure, l'un des parents réside
habituellement dans cet Etat et que l'un d'eux ait la
responsabilité parentale à l'égard de l'enfant, et

b) si la compétence de ces autorités pour prendre de telles
mesures a été acceptée par les parents, ainsi que par toute
autre personne ayant la responsabilité parentale à l'égard de
l'enfant et si cette compétence est conforme à l'intérêt
supérieur de l'enfant.

2. La compétence prévue au paragraphe premier pour prendre des
mesures de protection de l'enfant cesse dès lors que la
décision faisant droit ou rejetant la demande en divorce,
séparation de corps ou annulation du mariage est devenue
définitive ou que la procédure a pris fin pour un autre motif.

Article 11

1.Dans tous les cas d'urgence, les autorités de chaque Etat
contractant sur le territoire duquel se trouve l'enfant ou des
biens lui appartenant sont compétentes pour prendre les mesures
de protection nécessaires.

2. Les mesures prises en application du paragraphe précédent à
l'égard d'un enfant ayant sa résidence habituelle dans un Etat
contractant cessent d'avoir effet dès que les autorités
compétentes en vertu des articles 5 à 10 ont pris les mesures
exigées par la situation.

3. Les mesures prises en
application du paragraphe premier à l'égard d'un enfant ayant
sa résidence habituelle dans un Etat non contractant cessent
d'avoir effet dans chaque Etat contractant dès qu'y sont
reconnues les mesures exigées par la situation, prises par les
autorités d'un autre Etat.

Article 12

1. Sous réserve de l'article 7, les autorités d'un Etat
contractant sur le territoire duquel se trouve l'enfant ou des
biens lui appartenant sont compétentes pour prendre des mesures
de protection de la personne ou des biens de l'enfant, ayant un
caractère provisoire et une efficacité territoriale restreinte
à cet Etat, pour autant que de telles mesures ne soient pas
incompatibles avec celles déjà prises par les autorités
compétentes en vertu des articles 5 à 10.

2. Les mesures prises en application du paragraphe précédent à
l'égard d'un enfant ayant sa résidence habituelle dans un Etat
contractant cessent d'avoir effet dès que les autorités
compétentes
en vertu des articles 5 à 10 se sont prononcées sur les mesures
que pourrait
exiger la situation.

3. Les mesures prises en application du
paragraphe premier à l'égard d'un enfant ayant sa résidence
habituelle dans un Etat non contractant cessent d'avoir effet
dans l'Etat contractant où elles ont été prises dès qu'y sont
reconnues les mesures exigées par la situation, prises par les
autorités d'un autre Etat.

Article 13

1. Les autorités d'un Etat contractant qui sont compétentes
selon
les articles 5 à 10 pour prendre des mesures de protection de
la personne ou des biens de l'enfant doivent s'abstenir de
statuer si, lors de l'introduction de la procédure, des mesures
correspondantes ont été demandées aux autorités d'un autre Etat
contractant alors compétentes en vertu des articles 5 à 10 et
sont encore en cours d'examen.

2. La disposition du paragraphe précédent ne s'applique pas si
les autorités devant lesquelles la demande de mesures a été
initialement présentée ont renoncé à leur compétence.

Article 14

Les mesures prises en application des articles 5 à 10 restent
en vigueur dans les limites qui sont les leurs, même lorsqu'un
changement des circonstances a fait disparaître l'élément sur
lequel était fondée la compétence, tant que les autorités
compétentes en vertu de la Convention ne les ont pas modifiées,
remplacées ou levées.

CHAPITRE III

LOI APPLICABLE

Article 15

1.Dans l'exercice de la compétence qui leur est attribuée par
les
dispositions du chapitre II, les autorités des Etats
contractants appliquent leur loi.

2. Toutefois, dans la mesure où la protection de la personne ou
des biens de l'enfant le requiert, elles peuvent
exceptionnellement appliquer ou prendre en considération la loi
d'un autre Etat avec lequel la situation présente un lien
étroit.

3. En cas de changement de la résidence habituelle de l'enfant
dans un autre Etat contractant, la loi de cet autre Etat régit,
à partir du moment où le changement est survenu, les conditions
d'application des mesures prises dans l'Etat de l'ancienne
résidence habituelle.


Article 16

1. L'attribution ou l'extinction de plein droit d'une
responsabilité parentale, sans intervention d'une autorité
judiciaire ou administrative, est régie par la loi de l'Etat de
la résidence habituelle de l'enfant.

2. L'attribution ou l'extinction d'une responsabilité parentale
par un accord ou un acte unilatéral, sans intervention d'une
autorité judiciaire ou administrative, est régie par la loi de
l'Etat de la résidence habituelle de l'enfant au moment où
l'accord ou l'acte unilatéral prend effet.

3. La responsabilité parentale existant selon la loi de l'Etat
de la résidence habituelle de l'enfant subsiste après le
changement de cette résidence habituelle dans un autre Etat.

4. En cas de changement de la résidence habituelle de l'enfant,
l'attribution de plein droit de la responsabilité parentale à
une personne qui n'est pas déjà investie de cette
responsabilité est régie par la loi de l'Etat de la nouvelle
résidence habituelle.

Article 17

L'exercice de la responsabilité parentale est régi par la loi
de l'Etat de la résidence habituelle de l'enfant. En cas de
changement de la résidence habituelle de l'enfant, il est régi
par la loi de l'Etat de la nouvelle résidence habituelle.

Article 18

La responsabilité parentale prévue à l'article 16
pourra être retirée ou ses conditions d'exercice modifiées par
des mesures prises en application de la Convention.

Article 19

1. La validité d'un acte passé entre un tiers et une autre
personne qui aurait la qualité de représentant légal selon la
loi de l'Etat où l'acte a été passé ne peut être contestée, ni
la responsabilité du tiers engagée, pour le seul motif que
l'autre personne n'avait pas la qualité de représentant légal
en vertu de la loi désignée par les dispositions du présent
chapitre, sauf si le tiers savait ou devait savoir que la
responsabilité parentale était régie par cette loi.

2. Le paragraphe précédent ne s'applique que dans le cas où
l'acte a été passé entre personnes présentes sur le territoire
d'un même Etat.

Article 20

Les dispositions du présent chapitre sont applicables
même si la loi qu'elles désignent est celle d'un Etat non
contractant.

Article 21

1. Au sens du présent chapitre, le terme «loi»
désigne le droit en vigueur dans un Etat, à l'exclusion des
règles de conflit de lois.

2. Toutefois, si la loi applicable en vertu de l'article 16 est
celle d'un Etat non contractant et que les règles de conflit de
cet Etat désignent la loi d'un autre Etat non contractant qui
appliquerait sa propre loi, la loi de cet autre Etat est
applicable. Si la loi de cet autre Etat non contractant ne se
reconnaît pas applicable, la loi applicable est celle désignée
par l'article 16.

Article 22

L'application de la loi désignée par les dispositions
du présent chapitre ne peut être écartée que si cette
application est manifestement contraire à l'ordre public,
compte tenu de l'intérêt supérieur de l'enfant.

CHAPITRE IV

RECONNAISSANCE ET EXECUTION

Article 23

1. Les mesures prises par les autorités d'un Etat
contractant sont reconnues de plein droit dans les autres Etats
contractants.

2. Toutefois, la reconnaissance peut être refusée:

a) si la mesure a été prise par une autorité dont la compétence
n'était pas fondée sur un chef de compétence prévu au chapitre
II;

b) si la mesure a été prise, hors le cas d'urgence, dans le
cadre d'une procédure judiciaire ou administrative, sans qu'ait
été donnée à l'enfant la possibilité d'être entendu, en
violation des principes fondamentaux de procédure de l'Etat
requis;

c) à la demande de toute personne prétendant que cette mesure
porte atteinte à sa responsabilité parentale, si cette mesure a
été prise, hors le cas d'urgence, sans qu'ait été donnée à
cette personne la possibilité d'être entendue;

d) si la reconnaissance est manifestement contraire à l'ordre
public de l'Etat requis, compte tenu de l'intérêt supérieur de
l'enfant;

e) si la mesure est incompatible avec une mesure prise
postérieurement dans l'Etat non contractant de la résidence
habituelle de l'enfant, lorsque cette dernière mesure réunit
les conditions nécessaires à sa reconnaissance dans l'Etat
requis;

f) si la procédure prévue à l'article 33 n'a pas été respectée.

Article 24

Sans préjudice de l'article 23, paragraphe premier, toute
personne intéressée peut demander aux autorités compétentes
d'un Etat contractant qu'il soit statué sur la reconnaissance
ou la non-reconnaissance d'une mesure prise dans un autre Etat
contractant. La procédure est régie par la loi de l'Etat
requis.

Article 25

L'autorité de l'Etat requis est liée par les
constatations de fait sur lesquelles l'autorité de l'Etat qui a
pris la mesure a fondé sa compétence.

Article 26

1. Si les mesures prises dans un Etat contractant et
qui y sont exécutoires comportent des actes d'exécution dans un
autre Etat contractant, elles sont, dans cet autre Etat,
déclarées exécutoires ou enregistrées aux fins d'exécution, sur
requête de toute partie intéressée, selon la procédure prévue
par la loi de cet Etat.

2. Chaque Etat contractant applique à la déclaration
d'exequatur ou à l'enregistrement une procédure simple et
rapide.

3. La déclaration d'exequatur ou l'enregistrement ne peuvent
être refusés que pour l'un des motifs prévus à l'article 23,
paragraphe 2.

Article 27

Sous réserve de ce qui est nécessaire pour
l'application des articles qui précèdent, l'autorité de l'Etat
requis ne procédera à aucune revision au fond de la mesure
prise.

Article 28

Les mesures prises dans un Etat
contractant, qui sont déclarées exécutoires ou enregistrées aux
fins d'exécution dans un autre Etat contractant, y sont mises à
exécution comme si elles avaient été prises par les autorités
de cet autre Etat. La mise à exécution des mesures se fait
conformément à la loi de l'Etat requis dans les limites qui y
sont prévues, compte tenu de l'intérêt supérieur de l'enfant.

CHAPITRE V

COOPERATION

Article 29

1. Chaque Etat contractant désigne une Autorité
centrale chargée de satisfaire aux obligations qui lui sont
imposées par la Convention.

2. Un Etat fédéral, un Etat dans lequel plusieurs systèmes de
droit sont en vigueur ou un Etat ayant des unités territoriales
autonomes est libre de désigner plus d'une Autorité centrale et
de spécifier l'étendue territoriale ou personnelle de leurs
fonctions. L'Etat qui fait usage de cette faculté désigne
l'Autorité centrale à laquelle toute communication peut être
adressée en vue de sa transmission à l'Autorité centrale
compétente au sein de cet Etat. Article 30

1. Les Autorités
centrales doivent coopérer entre elles et promouvoir la
coopération entre les autorités compétentes de leur Etat pour
réaliser les objectifs de la Convention.

2. Elles prennent, dans le cadre de l'application de la
Convention, les dispositions appropriées pour fournir des
informations sur leur législation, ainsi que sur les services
disponibles dans leur Etat en matière de protection de
l'enfant.

Article 31

L'Autorité centrale d'un Etat contractant prend soit
directement, soit avec le concours d'autorités publiques ou
d'autres organismes, toutes dispositions appropriées pour:

a) faciliter les communications et offrir l'assistance prévues
aux articles 8 et 9 et au présent chapitre;

b) faciliter par la médiation, la conciliation ou tout autre
mode analogue, des ententes à l'amiable sur la protection de la
personne ou des biens de l'enfant, dans les situations
auxquelles s'applique la Convention;

c) aider, sur demande d'une autorité compétente d'un autre Etat
contractant, à localiser l'enfant lorsqu'il paraît que celui-ci
est présent sur le territoire de l'Etat requis et a besoin de
protection.

Article 32

Sur demande motivée de l'Autorité centrale ou d'une autre
autorité compétente d'un Etat contractant avec lequel l'enfant
a un lien étroit, l'Autorité centrale de l'Etat contractant
dans lequel l'enfant a sa résidence habituelle et dans lequel
il est présent peut, soit directement, soit avec le concours
d'autorités publiques ou d'autres organismes,

a) fournir un rapport sur la situation de l'enfant;

b) demander
à l'autorité compétente de son Etat d'examiner l'opportunité de
prendre des mesures tendant à la protection de la personne ou
des biens de l'enfant.

Article 33

1. Lorsque l'autorité compétente en vertu des articles 5 à 10
envisage le placement de l'enfant dans une famille d'accueil ou
dans un établissement, ou son recueil légal par kafala ou par
une institution analogue, et que ce placement ou ce recueil
aura lieu dans un autre Etat contractant, elle consulte au
préalable l'Autorité centrale ou une autre autorité compétente
de ce dernier Etat. Elle lui communique à cet effet un rapport
sur l'enfant et les motifs de sa proposition sur le placement
ou le recueil.

2. La décision sur le placement ou le recueil ne peut être
prise dans l'Etat requérant que si l'Autorité centrale ou une
autre autorité compétente de l'Etat requis a approuvé ce
placement ou ce recueil, compte tenu de l'intérêt supérieur de
l'enfant.

Article 34

1. Lorsqu'une mesure de protection est
envisagée, les autorités compétentes en vertu de la Convention
peuvent, si la situation de l'enfant l'exige, demander à toute
autorité d'un autre Etat contractant qui détient des
informations utiles pour la protection de l'enfant de les lui
communiquer.

2. Chaque Etat contractant pourra déclarer que les demandes
prévues au paragraphe premier ne pourront être acheminées que
par l'intermédiaire de son Autorité centrale.

Article 35

1. Les autorités compétentes d'un Etat contractant peuvent
demander aux autorités d'un autre Etat contractant de prêter
leur assistance à la mise en œuvre de mesures de protection
prises en application de la Convention, en particulier pour
assurer l'exercice effectif d'un droit de visite, ainsi que du
droit de maintenir des contacts directs réguliers.

2. Les
autorités d'un Etat contractant dans lequel l'enfant n'a pas sa
résidence habituelle peuvent, à la demande d'un parent résidant
dans cet Etat et souhaitant obtenir ou conserver un droit de
visite, recueillir des renseignements ou des preuves et se
prononcer sur l'aptitude de ce parent à exercer le droit de
visite et sur les conditions dans lesquelles il pourrait
l'exercer. L'autorité compétente en vertu des articles 5 à 10
pour statuer sur le droit de visite devra, avant de se
prononcer, prendre en considération ces renseignements, preuves
ou conclusions.

3. Une autorité compétente en vertu des articles 5 à 10 pour
statuer sur le droit de visite peut suspendre la procédure
jusqu'au terme de la procédure prévue au paragraphe 2,
notamment lorsqu'elle est saisie d'une demande tendant à
modifier ou supprimer le droit de visite conféré par les
autorités de l'Etat de l'ancienne résidence habituelle.

4. Cet article n'empêche pas une autorité compétente en vertu
des articles 5 à 10 de prendre des mesures provisoires jusqu'au
terme de la procédure prévue au paragraphe 2.

Article 36

Dans le cas où l'enfant est exposé à un grave danger, les
autorités compétentes de l'Etat contractant dans lequel des
mesures de protection de cet enfant ont été prises ou sont en
voie de l'être, si elles sont informées du changement de
résidence ou de la présence de l'enfant dans un autre Etat,
avisent les autorités de cet Etat de ce danger et des mesures
prises ou en cours d'examen.

Article 37

Une autorité ne peut demander ou transmettre des informations
en application de ce chapitre si elle est d'avis qu'une telle
demande ou transmission pourrait mettre en danger la personne
ou les biens de l'enfant, ou constituer une menace grave pour
la liberté ou la vie d'un membre de sa famille.

Article 38

1. Sans préjudice de la possibilité de réclamer des frais
raisonnables correspondant aux services fournis, les Autorités
centrales et les autres autorités publiques des Etats
contractants supportent leurs frais découlant de l'application
des dispositions du présent chapitre.

2. Un Etat contractant peut conclure des accords avec un ou
plusieurs autres Etats contractants sur la répartition des
frais.

Article 39

Tout Etat contractant pourra conclure avec un ou plusieurs
autres Etats contractants des accords en vue de favoriser dans
leurs rapports réciproques l'application du présent chapitre.
Les Etats qui ont conclu de tels accords en transmettront une
copie au dépositaire de la Convention.

CHAPITRE VI

DISPOSITIONS GENERALES

Article 40

1. Les autorités de l'Etat contractant de la résidence
habituelle de l'enfant ou de l'Etat contractant où une mesure
de protection a été prise peuvent délivrer au titulaire de la
responsabilité parentale ou à toute personne à qui est confiée
la protection de la personne ou des biens de l'enfant, à sa
demande, un certificat indiquant sa qualité et les pouvoirs qui
lui sont conférés.

2. La qualité et les pouvoirs indiqués par le certificat sont
tenus pour établis, sauf preuve contraire.

3. Chaque Etat contractant désigne les autorités habilitées à
établir le certificat.

Article 41

Les données personnelles rassemblées ou transmises conformément
à la Convention ne peuvent être utilisées à d'autres fins que
celles pour lesquelles elles ont été rassemblées ou transmises.

Article 42

Les autorités auxquelles des informations sont transmises en
assurent la confidentialité conformément à la loi de leur Etat.

Article 43

Les documents transmis ou délivrés en application de la
Convention sont dispensés de toute légalisation ou de toute
formalité analogue.

Article 44

Chaque Etat contractant peut
désigner les autorités à qui les demandes prévues aux articles
8, 9 et 33 doivent être envoyées.

Article 45

1. Les désignations mentionnées aux articles 29 et 44 sont
communiquées au Bureau Permanent de la Conférence de La Haye de
droit international privé.

2. La déclaration mentionnée à l'article 34, paragraphe 2, est
faite au dépositaire de la Convention.

Article 46

Un Etat contractant dans lequel des systèmes de droit
ou des ensembles de règles différents s'appliquent en matière
de protection de l'enfant et de ses biens n'est pas tenu
d'appliquer les règles de la Convention aux conflits concernant
uniquement ces différents systèmes ou ensembles de règles.

Article 47

Au regard d'un Etat dans lequel deux ou plusieurs systèmes de
droit ou ensembles de règles ayant trait aux questions régies
par la présente Convention s'appliquent dans des unités
territoriales différentes:

1. toute référence à la résidence habituelle dans cet Etat vise
la résidence habituelle dans une unité territoriale;

2. toute référence à la présence de l'enfant dans cet Etat vise
la présence de l'enfant dans une unité territoriale;

3. toute référence à la situation des biens de l'enfant dans
cet Etat vise la situation des biens de l'enfant dans une unité
territoriale;

4. toute référence à l'Etat dont l'enfant possède la
nationalité vise l'unité territoriale désignée par la loi de
cet Etat ou, en l'absence de règles pertinentes, l'unité
territoriale avec laquelle l'enfant présente le lien le plus
étroit;

5. toute référence à l'Etat dont une autorité est saisie d'une
demande en divorce ou séparation de corps des parents de
l'enfant, ou en annulation de leur mariage, vise l'unité
territoriale dont une autorité est saisie d'une telle demande;

6. toute référence à l'Etat avec lequel l'enfant présente un
lien étroit vise l'unité territoriale avec laquelle l'enfant
présente ce lien;

7. toute référence à l'Etat où l'enfant a été déplacé ou retenu
vise l'unité territoriale dans laquelle l'enfant a été déplacé
ou retenu;

8. toute référence aux organismes ou autorités de cet
Etat, autres que les Autorités centrales, vise les organismes
ou autorités habilités à agir dans l'unité territoriale
concernée;

9. toute référence à la loi, à la procédure ou à
l'autorité de l'Etat où une mesure a été prise vise la loi, la
procédure ou l'autorité de l'unité territoriale dans laquelle
cette mesure a été prise;

10. toute référence à la loi, à la procédure ou à l'autorité de
l'Etat requis vise la loi, la procédure ou l'autorité de
l'unité territoriale dans laquelle la reconnaissance ou
l'exécution est invoquée.

Article 48

Pour identifier la loi applicable en vertu du chapitre III,
lorsqu'un Etat comprend deux ou plusieurs unités territoriales
dont chacune a son propre système de droit ou un ensemble de
règles ayant trait aux questions régies par la présente
Convention, les règles suivantes s'appliquent:

a) en présence de règles en vigueur dans cet Etat identifiant
l'unité territoriale dont la loi est applicable, la loi de
cette unité s'applique;

b) en l'absence de telles règles, la loi de l'unité
territoriale définie selon les dispositions de l'article 47
s'applique.

Article 49

Pour identifier la loi applicable en vertu du chapitre III,
lorsqu'un Etat comprend deux ou plusieurs systèmes de droit ou
ensembles de règles applicables à des catégories différentes de
personnes pour les questions régies par la présente Convention,
les règles suivantes s'appliquent:

a) en présence de règles en vigueur dans cet Etat identifiant
laquelle de ces lois est applicable, cette loi s'applique;

b) en l'absence de telles règles, la loi du système ou de
l'ensemble de règles avec lequel l'enfant présente le lien le
plus étroit s'applique.

Article 50

La présente Convention n'affecte pas la Convention du 25
octobre 1980 sur les aspects civils de l'enlèvement
international d'enfants, dans les relations entre les Parties
aux deux Conventions. Rien n'empêche cependant que des
dispositions de la présente Convention soient invoquées pour
obtenir le retour d'un enfant qui a été déplacé ou retenu
illicitement, ou pour organiser le droit de visite.

Article 51

Dans les rapports entre les Etats contractants, la présente
Convention remplace la Convention du 5 octobre 1961 concernant
la compétence des autorités et la loi applicable en matière de
protection des mineurs et la Convention pour régler la tutelle
des mineurs, signée à La Haye le 12 juin 1902, sans préjudice
de la reconnaissance des mesures prises selon la Convention du
5 octobre 1961 précitée.

Article 52

1. La Convention ne déroge pas aux instruments internationaux
auxquels des Etats contractants sont Parties et qui contiennent
des dispositions sur les matières réglées par la présente
Convention, à moins qu'une déclaration contraire ne soit faite
par les Etats liés par de tels instruments.

2. La Convention n'affecte pas la possibilité pour un ou
plusieurs Etats contractants de conclure des accords qui
contiennent, en ce qui concerne les enfants habituellement
résidents dans l'un des Etats Parties à de tels accords, des
dispositions sur les matières réglées par la présente
Convention.

3. Les accords à conclure par un ou plusieurs Etats
contractants sur des matières réglées par la présente
Convention n'affectent pas, dans les rapports de ces Etats avec
les autres Etats contractants, l'application des dispositions
de la présente Convention.

4. Les paragraphes précédents s'appliquent également aux lois
uniformes reposant sur l'existence entre les Etats concernés de
liens spéciaux, notamment de nature régionale.

Article 53

1. La Convention ne s'applique qu'aux mesures prises
dans un Etat après l'entrée en vigueur de la Convention pour
cet Etat.

2. La Convention s'applique à la reconnaissance et à
l'exécution des mesures prises après son entrée en vigueur dans
les rapports entre l'Etat où les mesures ont été prises et
l'Etat requis.

Article 54

1. Toute communication à l'Autorité centrale ou à toute autre
autorité d'un Etat contractant est adressée dans la langue
originale et accompagnée d'une traduction dans la langue
officielle ou l'une des langues officielles de cet Etat ou,
lorsque cette traduction est difficilement réalisable, d'une
traduction en français ou en anglais.

2. Toutefois, un Etat contractant pourra, en faisant la réserve
prévue à l'article 60, s'opposer à l'utilisation soit du
français, soit de l'anglais.

Article 55

1. Un Etat contractant pourra, conformément à
l'article 60:

a) réserver la compétence de ses autorités pour prendre des
mesures tendant à la protection des biens d'un enfant situés
sur son territoire;

b) se réserver de ne pas reconnaître une responsabilité
parentale ou une mesure qui serait incompatible avec une mesure
prise par ses autorités par rapport à ces biens.

2. La réserve pourra être restreinte à certaines catégories de
biens.

Article 56

Le Secrétaire général de la Conférence de La Haye de
droit international privé convoque périodiquement une
Commission spéciale afin d'examiner le fonctionnement pratique
de la Convention.

CHAPITRE VII

CLAUSES FINALES

Article 57

1. La Convention est ouverte à la signature des Etats
qui étaient Membres de la Conférence de La Haye de droit
international privé lors de sa Dix-huitième session.

2. Elle sera ratifiée, acceptée ou approuvée et les instruments
de ratification, d'acceptation ou d'approbation seront déposés
auprès du Ministère des Affaires Etrangères du Royaume des
Pays-Bas, dépositaire de la Convention. Article 58      1. Tout
autre Etat pourra adhérer à la Convention après son entrée en
vigueur en vertu de l'article 61, paragraphe 1.

2. L'instrument d'adhésion sera déposé auprès du dépositaire.

3. L'adhésion n'aura d'effet que dans les rapports entre l'Etat
adhérant et les Etats contractants qui n'auront pas élevé
d'objection à son encontre dans les six mois après la réception
de la notification prévue à l'article 63, lettre b). Une telle
objection pourra également être élevée par tout Etat au moment
d'une ratification, acceptation ou approbation de la
Convention, ultérieure à l'adhésion. Ces objections seront
notifiées au dépositaire.

Article 59

1. Un Etat qui comprend deux ou plusieurs unités
territoriales dans lesquelles des systèmes de droit différents
s'appliquent aux matières régies par la présente Convention
pourra, au moment de la signature, de la ratification, de
l'acceptation, de l'approbation ou de l'adhésion, déclarer que
la Convention s'appliquera à toutes ses unités territoriales ou
seulement à l'une ou à plusieurs d'entre elles, et pourra à
tout moment modifier cette déclaration en faisant une nouvelle
déclaration.

2. Ces déclarations seront notifiées au dépositaire et
indiqueront expressément les unités territoriales auxquelles la
Convention s'applique.

3. Si un Etat ne fait pas de déclaration en vertu du présent
article, la Convention s'appliquera à l'ensemble du territoire
de cet Etat.

Article 60

1. Tout Etat contractant pourra, au plus tard au
moment de la ratification, de l'acceptation, de l'approbation
ou de l'adhésion, ou au moment d'une déclaration faite en vertu
de l'article 59, faire soit l'une, soit les deux réserves
prévues aux articles 54, paragraphe 2, et 55. Aucune autre
réserve ne sera admise.

2. Tout Etat pourra, à tout moment, retirer une réserve qu'il
aura faite. Ce retrait sera notifié au dépositaire.     3. L'effet
de la réserve cessera le premier jour du troisième mois du
calendrier après la notification mentionnée au paragraphe
précédent.

Article 61

1. La Convention entrera en vigueur le premier jour du mois
suivant l'expiration d'une période de trois mois après le dépôt
du troisième instrument de ratification, d'acceptation ou
d'approbation prévu par l'article 57.

2. Par la suite, la Convention entrera en vigueur:

a) pour chaque Etat ratifiant, acceptant ou approuvant
postérieurement, le premier jour du mois suivant l'expiration
d'une période de trois mois après le dépôt de son instrument de
ratification, d'acceptation, d'approbation ou d'adhésion;

b) pour chaque Etat adhérant, le premier jour du mois suivant
l'expiration d'une période de trois mois après l'expiration du
délai de six mois prévu à l'article 58, paragraphe 3;

c) pour les unités territoriales auxquelles la Convention a été
étendue conformément à l'article 59, le premier jour du mois
suivant l'expiration d'une période de trois mois après la
notification visée dans cet article.

Article 62

1. Tout Etat Partie à la Convention pourra dénoncer
celle-ci par une notification adressée par écrit au
dépositaire. La dénonciation pourra se limiter à certaines
unités territoriales auxquelles s'applique la Convention.

2. La dénonciation prendra effet le premier jour du mois
suivant l'expiration d'une période de douze mois après la date
de réception de la notification par le dépositaire. Lorsqu'une
période plus longue pour la prise d'effet de la dénonciation
est spécifiée dans la notification, la dénonciation prendra
effet à l'expiration de la période en question.

Article 63

Le dépositaire notifiera aux Etats membres de la
Conférence de La Haye de droit international privé, ainsi
qu'aux Etats qui auront adhéré conformément aux dispositions de
l'article 58:

a) les signatures, ratifications, acceptations et approbations
visées à l'article 57;

b) les adhésions et les objections aux adhésions visées à
l'article 58;

c) la date à laquelle la Convention entrera en vigueur
conformément aux dispositions de l'article 61;

d) les déclarations mentionnées aux articles 34, paragraphe 2,
et 59;

e) les accords mentionnés à l'article 39;

f) les réserves visées
aux articles 54, paragraphe 2, et 55 et le retrait des réserves
prévu à l'article 60, paragraphe 2;

g) les dénonciations visées à l'article 62.

En foi de quoi, les soussignés, dûment autorisés, ont signé la
présente Convention.

Fait à La Haye, le 19 octobre 1996, en
français et en anglais, les deux textes faisant également foi,
en un seul exemplaire, qui sera déposé dans les archives du
Gouvernement du Royaume des Pays-Bas et dont une copie
certifiée conforme sera remise, par la voie diplomatique, à
chacun des Etats membres de la Conférence de La Haye de droit
international privé lors de la Dix-huitième session.



CONVENTION ON JURISDICTION, APPLICABLE LAW, RECOGNITION,
ENFORCEMENT AND COOPERATION IN RESPECT OF PARENTAL
RESPONSIBILITY AND MEASURES FOR THE PROTECTION OF CHILDREN

(Concluded 19 October 1996)

The States signatory to the present Convention,

Considering the need to improve the protection of children in
international situations,

Wishing to avoid conflicts between their legal systems in
respect of jurisdiction, applicable law, recognition and
enforcement of measures for the protection of children,

Recalling the importance of international co-operation for the
protection of children,

Confirming that the best interests of the child are to be a
primary consideration,

Noting that the Convention of 5 October 1961 concerning the
powers of authorities and the law applicable in respect of the
protection of minors is in need of revision,

Desiring to establish common provisions to this effect, taking
into account the United Nations Convention on the Rights of the
Child of 20 November 1989,

Have agreed on the following provisions –       CHAPTER I       SCOPE OF
THE CONVENTION

Article 1

1. The objects of the present Convention are –

a) to determine the State whose authorities have jurisdiction
to take measures directed to the protection of the person or
property of the child;

b) to determine which law is to be applied by such authorities
in exercising their jurisdiction;

c) to determine the law applicable to parental responsibility;

d) to provide for the recognition and enforcement of such
measures of protection in all Contracting States;

e) to establish such cooperation between the authorities of the
Contracting States as may be necessary in order to achieve the
purposes of this Convention.

2. For the purposes of this Convention, the term ‘parental
responsibility’ includes parental authority, or any analogous
relationship of authority determining the rights, powers and
responsibilities of parents, guardians or other legal
representatives in relation to the person or the property of
the child.

Article 2

The Convention applies to children from the moment of their
birth until they reach the age of 18 years.

Article 3

The measures referred to in Article 1 may deal in particular
with –

a) the attribution, exercise, termination or restriction of
parental responsibility, as well as its delegation;     b) rights
of custody, including rights relating to the care of the person
of the child and, in particular, the right to determine the
child’s place of residence, as well as rights of access
including the right to take a child for a limited period of
time to a place other than the child’s habitual residence;

c) guardianship, curatorship and analogous institutions;

d) the designation and functions of any person or body having
charge of the child’s person or property, representing or
assisting the child;    e) the placement of the child in a foster
family or in institutional care, or the provision of care by
kafala or an analogous institution;

f) the supervision by a public authority of the care of a child
by any person having charge of the child;       g) the administration,
conservation or disposal of the child’s property.

Article 4

The Convention does not apply to:

a) the establishment or contesting of a parent-child
relationship;

b) decisions on adoption, measures preparatory to adoption, or
the annulment or revocation of adoption;        c) the name and
forenames of the child;

d) emancipation;

e) maintenance obligations;

f) trusts or succession;

g) social security;

h) public measures of a general nature in matters of education
or health;

i) measures taken as a result of penal offences committed by
children;

j) decisions on the right of asylum and on immigration.

CHAPTER II      JURISDICTION

Article 5

1. The judicial or administrative authorities of the
Contracting State of the habitual residence of the child have
jurisdiction to take measures directed to the protection of the
child’s person or property.

2. Subject to Article 7, in case of a change of the child’s
habitual residence to another Contracting State, the
authorities of the State of the new habitual residence have
jurisdiction.

Article 6

1. For refugee children and children who, due to disturbances
occurring in their country, are internationally displaced, the
authorities of the Contracting State on the territory of which
these children are present as a result of their displacement
have the jurisdiction provided for in paragraph 1 of Article 5.


2. The provisions of the preceding paragraph also apply to
children whose habitual residence cannot be established.

Article 7

1. In case of wrongful removal or retention of the child, the
authorities of the Contracting State in which the child was
habitually resident immediately before the removal or retention
keep their jurisdiction until the child has acquired a habitual
residence in another State, and a) each person, institution or
other body having rights of custody has acquiesced in the
removal or retention; or

b) the child has resided in that other State for a period of at
least one year after the person, institution or other body
having rights of custody has or should have had knowledge of
the whereabouts of the child, no request for return lodged
within that period is still pending, and the child is settled
in his or her new environment.

2. The removal or the retention of a child is to be considered
wrongful where –

a) it is in breach of rights of custody attributed to a person,
an institution or any other body, either jointly or alone,
under the law of the State in which the child was habitually
resident immediately before the removal or retention; and

b) at the time of removal or retention those rights were
actually exercised, either jointly or alone, or would have been
so exercised but for the removal or retention.

The rights of custody mentioned in subparagraph a above, may
arise in particular by operation of law or by reason of a
judicial or administrative decision, or by reason of an
agreement having legal effect under the law of that State.
3. So long as the authorities first mentioned in paragraph 1
keep their jurisdiction, the authorities of the Contracting
State to which the child has been removed or in which he or she
has been retained can take only such urgent measures under
Article 11 as are necessary for the protection of the person or
property of the child.

Article 8

1. By way of exception, the authority of a Contracting State
having jurisdiction under Article 5 or Article 6, if it
considers that the authority of another Contracting State would
be better placed in the particular case to assess the best
interests of the child, may either

– request that other authority, directly or with the assistance
of the Central Authority of its State, to assume jurisdiction
to take such measures of protection as it considers to be
necessary, or

– suspend consideration of the case and invite the parties to
introduce such a request before the authority of that other
State.

2. The Contracting States whose authorities may be addressed as
provided in the preceding paragraph are:        a) a State of which
the child is a national,

b) a State in which property of the child is located,

c) a State whose authorities are seised of an application for
divorce or legal separation of the child’s parents, or for
annulment of their marriage,

d) a State  with which the child has a substantial connection.

3. The authorities concerned may proceed to an exchange of
views.

4. The authority addressed as provided in paragraph 1 may
assume jurisdiction, in place of the authority having
jurisdiction under Article 5 or 6, if it considers that this is
in the child’s best interests.

Article 9

1. If the authorities of a Contracting State referred to in
Article 8, paragraph 2, consider that they are better placed in
the particular case to assess the child’s best interests, they
may either      – request the competent authority of the Contracting
State of the habitual residence of the child, directly or with
the assistance of the Central Authority of that State, that
they be authorised to exercise jurisdiction to take the
measures of protection which they consider to be necessary,
orinvite the parties to introduce such a request before the
authority of the Contracting State of the habitual residence of
the child.

2. The authorities concerned may proceed to an exchange of
views.

3. The authority initiating the request may exercise
jurisdiction in place of the authority of the Contracting State
of the habitual residence of the child only if the latter
authority has accepted the request.

Article 10

1. Without prejudice to Articles 5 to 9, the authorities of a
Contracting State exercising jurisdiction to decide upon an
application for divorce or legal separation of the parents of a
child habitually resident in another Contracting State, or for
annulment of their marriage, may, if the law of their State so
provides, take measures directed to the protection of the
person or property of such child if

a) at the time of commencement of the proceedings, one of his
or her parents habitually resides in that State and one of them
has parental responsibility in relation to the child, and

b) the jurisdiction of these authorities to take such measures
has been accepted by the parents, as well as by any other
person who has parental responsibility in relation to the
child, and is in the best interests of the child.

2. The jurisdiction provided for by paragraph 1 to take
measures for the protection of the child ceases as soon as the
decision allowing or refusing the application for divorce,
legal separation or annulment of the marriage has become final,
or the proceedings have come to an end for another reason.

Article 11

1. In all cases of urgency, the authorities of any Contracting
State, in whose territory the child or property belonging to
the child is present, have jurisdiction to take any necessary
measures of protection.

2. The measures taken under the preceding paragraph with regard
to a child habitually resident in a Contracting State shall
lapse as soon as the authorities which have jurisdiction under
Articles 5 to 10 have taken the measures required by the
situation.

3. The measures taken under paragraph 1 with regard to a child
who is habitually resident in a non-Contracting State shall
lapse in each Contracting State as soon as measures required by
the situation and taken by the authorities of another State are
recognised in the Contracting State in question.

Article 12

1. Subject to Article 7, the authorities of a Contracting State
in whose territory the child or property belonging to the child
is present have jurisdiction to take measures of a provisional
character for the protection of the person or property of the
child which have a territorial effect limited to the State in
question, in so far as such measures are not incompatible with
measures already taken by authorities which have jurisdiction
under Articles 5 to 10.

2. The measures taken under the preceding paragraph with regard
to a child habitually resident in a Contracting State shall
lapse as soon as the authorities which have jurisdiction under
Articles 5 to 10 have taken a decision in respect of the
measures of protection which may be required by the situation.

3. The measures taken under paragraph 1 with regard to a child
who is habitually resident in a non-Contracting State shall
lapse in the Contracting State where the measures were taken as
soon as measures required by the situation and taken by the
authorities of another State are recognised in the Contracting
State in question.

Article 13

1. The authorities of a Contracting State which have
jurisdiction under Articles 5 to 10 to take measures for the
protection of the person or property of the child must abstain
from exercising this jurisdiction if, at the time of the
commencement of the proceedings, corresponding measures have
been requested from the authorities of another Contracting
State having jurisdiction under Articles 5 to 10 at the time of
the request and are still under consideration.

2. The provisions of the preceding paragraph shall not apply if
the authorities before whom the request for measures was
initially introduced have declined jurisdiction.

Article 14

The measures taken in application of Articles 5 to 10 remain in
force according to their terms, even if a change of
circumstances has eliminated the basis upon which jurisdiction
was founded, so long as the authorities which have jurisdiction
under the Convention have not modified, replaced or terminated
such measures.

CHAPTER III

APPLICABLE LAW

Article 15

1. In exercising their jurisdiction under the provisions of
Chapter II, the authorities of the Contracting States shall
apply their own law.

2. However, in so far as the protection of the person or the
property of the child requires, they may exceptionally apply or
take into consideration the law of another State with which the
situation has a substantial connection.

3. If the child’s habitual residence changes to another
Contracting State, the law of that other State governs, from
the time of the change, the conditions of application of the
measures taken in the State of the former habitual residence.

Article 16

1. The attribution or extinction of parental responsibility by
operation of law, without the intervention of a judicial or
administrative authority, is governed by the law of the State
of the habitual residence of the child.

2. The attribution or extinction of parental responsibility by
an agreement or a unilateral act, without intervention of a
judicial or administrative authority, is governed by the law of
the State of the child’s habitual residence at the time when
the agreement or unilateral act takes effect.

3. Parental responsibility which exists under the law of the
State of the child’s habitual residence subsists after a change
of that habitual residence to another State.

4. If the child’s habitual residence changes, the attribution
of parental responsibility by operation of law to a person who
does not already have such responsibility is governed by the
law of the State of the new habitual residence.

Article 17

The exercise of parental responsibility is governed by the law
of the State of the child’s habitual residence. If the child’s
habitual residence changes, it is governed by the law of the
State of the new habitual residence.

Article 18

The parental responsibility referred to in Article 16 may be
terminated, or the conditions of its exercise modified, by
measures taken under this Convention.

Article 19

1. The validity of a transaction entered into between a third
party and another person who would be entitled to act as the
child’s legal representative under the law of the State where
the transaction was concluded cannot be contested, and the
third party cannot be held liable, on the sole ground that the
other person was not entitled to act as the child’s legal
representative under the law designated by the provisions of
this Chapter, unless the third party knew or should have known
that the parental responsibility was governed by the latter
law.

2. The preceding paragraph applies only if the transaction was
entered into between persons present on the territory of the
same State.

Article 20

The provisions of this Chapter apply even if the law designated
by them is the law of a non-Contracting State.

Article 21

1. In this Chapter the term ‘law’ means the law in force in a
State other than its choice of law rules.

2. However, if the law applicable according to Article 16 is
that of a non-Contracting State and if the choice of law rules
of that State designate the law of another non-Contracting
State which would apply its own law, the law of the latter
State applies. If that other non-Contracting State would not
apply its own law, the applicable law is that designated by
Article 16.

Article 22

The application of the law designated by the provisions of this
Chapter can be refused only if this application would be
manifestly contrary to public policy, taking into account the
best interests of the child.    CHAPTER IV      RECOGNITION AND
ENFORCEMENT

Article 23

1. The measures taken by the authorities of a Contracting State
shall be recognised by operation of law in all other
Contracting States.

2. Recognition may however be refused:

a) if the measure was taken by an authority whose jurisdiction
was not based on one of the grounds provided for in Chapter II;

b) if the measure was taken, except in a case of urgency, in
the context of a judicial or administrative proceeding, without
the child having been provided the opportunity to be heard, in
violation of fundamental principles of procedure of the
requested State;

c) on the request of any person claiming that the measure
infringes his or her parental responsibility, if such measure
was taken, except in a case of urgency, without such person
having been given an opportunity to be heard;

d) if such recognition is manifestly contrary to public policy
of the requested State, taking into account the best interests
of the child;

e) if the measure is incompatible with a later measure taken in
the non-Contracting State of the habitual residence of the
child, where this later measure fulfils the requirements for
recognition in the requested State;

f) if the procedure provided in Article 33 has not been
complied with.

Article 24

Without prejudice to Article 23, paragraph 1, any interested
person may request from the competent authorities of a
Contracting State that they decide on the recognition or non-
recognition of a measure taken in another Contracting State.
The procedure is governed by the law of the requested State.

Article 25

The authority of the requested State is bound by the findings
of fact on which the authority of the State where the measure
was taken based its jurisdiction.

Article 26

1. If measures taken in one Contracting State and enforceable
there require enforcement in another Contracting State, they
shall, upon request by an interested party, be declared
enforceable or registered for the purpose of enforcement in
that other State according to the procedure provided in the law
of the latter State.

2. Each Contracting State shall apply to the declaration of
enforceability or registration a simple and rapid procedure.

3. The declaration of enforceability or registration may be
refused only for one of the reasons set out in Article 23,
paragraph 2.

Article 27

Without prejudice to such review as is necessary in the
application of the preceding Articles, there shall be no review
of the merits of the measure taken.

Article 28

Measures taken in one Contracting State and declared
enforceable, or registered for the purpose of enforcement, in
another Contracting State shall be enforced in the latter State
as if they had been taken by the authorities of that State.
Enforcement takes place in accordance with the law of the
requested State to the extent provided by such law, taking into
consideration the best interests of the child.

CHAPTER V       CO-OPERATION

Article 29

1. A Contracting State shall designate a Central Authority to
discharge the duties which are imposed by the Convention on
such authorities.

2. Federal States, States with more than one system of law or
States having autonomous territorial units shall be free to
appoint more than one Central Authority and to specify the
territorial or personal extent of their functions. Where a
State has appointed more than one Central Authority, it shall
designate the Central Authority to which any communication may
be addressed for transmission to the appropriate Central
Authority within that State.

Article 30

1. Central Authorities shall cooperate with each other and
promote cooperation amongst the competent authorities in their
States to achieve the purposes of the Convention.

2. They shall, in connection with the application of the
Convention, take appropriate steps to provide information as to
the laws of, and services available in, their States relating
to the protection of children.

Article 31

The Central Authority of a Contracting State, either directly
or through public authorities or other bodies, shall take all
appropriate steps to –

a) facilitate the communications and offer the assistance
provided for in Articles 8 and 9 and in this Chapter;

b) facilitate, by mediation, conciliation or similar means,
agreed solutions for the protection of the person or property
of the child in situations to which the Convention applies;

c) provide, on the request of a competent authority of another
Contracting State, assistance in discovering the whereabouts of
a child where it appears that the child may be present and in
need of protection within the territory of the requested State.

Article 32

On a request made with supporting reasons by the Central
Authority or other competent authority of any Contracting State
with which the child has a substantial connection, the Central
Authority of the Contracting State in which the child is
habitually resident and present may, directly or through public
authorities or other bodies,

a) provide a report on the situation of the child;

b) request the competent authority of its State to consider the
need to take measures for the protection of the person or
property of the child.

Article 33

1. If an authority having jurisdiction under Articles 5 to 10
contemplates the placement of the child in a foster family or
institutional care, or the provision of care by kafala or an
analogous institution, and if such placement or such provision
of care is to take place in another Contracting State, it shall
first consult with the Central Authority or other competent
authority of the latter State. To that effect it shall transmit
a report on the child together with the reasons for the
proposed placement or provision of care.

2. The decision on the placement or provision of care may be
made in the requesting State only if the Central Authority or
other competent authority of the requested State has consented
to the placement or provision of care, taking into account the
child’s best interests.

Article 34

1. Where a measure of protection is contemplated, the competent
authorities under the Convention, if the situation of the child
so requires, may request any authority of another Contracting
State which has information relevant to the protection of the
child to communicate such information.

2. A Contracting State may declare that requests under
paragraph 1 shall be communicated to its authorities only
through its Central Authority.

Article 35

1. The competent authorities of a Contracting State may request
the authorities of another Contracting State to assist in the
implementation of measures of protection taken under this
Convention, especially in securing the effective exercise of
rights of access as well as of the right to maintain direct
contacts on a regular basis.

2. The authorities of a Contracting State in which the child
does not habitually reside may, on the request of a parent
residing in that State who is seeking to obtain or to maintain
access to the child, gather information or evidence and may
make a finding on the suitability of that parent to exercise
access and on the conditions under which access is to be
exercised. An authority exercising jurisdiction under Articles
5 to 10 to determine an application concerning access to the
child, shall admit and consider such information, evidence and
finding before reaching its decision.

3. An authority having jurisdiction under Articles 5 to 10 to
decide on access may adjourn a proceeding pending the outcome
of a request made under paragraph 2, in particular, when it is
considering an application to restrict or terminate access
rights granted in the State of the child’s former habitual
residence.

4. Nothing in this Article shall prevent an authority having
jurisdiction under Articles 5 to 10 from taking provisional
measures pending the outcome of the request made under
paragraph 2.

Article 36

In any case where the child is exposed to a serious danger, the
competent authorities of the Contracting State where measures
for the protection of the child have been taken or are under
consideration, if they are informed that the child’s residence
has changed to, or that the child is present in another State,
shall inform the authorities of that other State about the
danger involved and the measures taken or under consideration.

Article 37

An authority shall not request or transmit any information
under this Chapter if to do so would, in its opinion, be likely
to place the child’s person or property in danger, or
constitute a serious threat to the liberty or life of a member
of the child’s family.

Article 38

1. Without prejudice to the possibility of imposing reasonable
charges for the provision of services, Central Authorities and
other public authorities of Contracting States shall bear their
own costs in applying the provisions of this Chapter.

2. Any Contracting State may enter into agreements with one or
more other Contracting States concerning the allocation of
charges.

Article 39

Any Contracting State may enter into agreements with one or
more other Contracting States with a view to improving the
application of this Chapter in their mutual relations. The
States which have concluded such an agreement shall transmit a
copy to the depositary of the Convention.

CHAPTER VI      GENERAL PROVISIONS

Article 40

1. The authorities of the Contracting State of the child’s
habitual residence, or of the Contracting State where a measure
of protection has been taken, may deliver to the person having
parental responsibility or to the person entrusted with
protection of the child’s person or property, at his or her
request, a certificate indicating the capacity in which that
person is entitled to act and the powers conferred upon him or
her.

2. The capacity and powers indicated in the certificate are
presumed to be vested in that person, in the absence of proof
to the contrary.

3. Each Contracting State shall designate the authorities
competent to draw up the certificate.

Article 41

Personal data gathered or transmitted under the Convention
shall be used only for the purposes for which they were
gathered or transmitted.

Article 42

The authorities to whom information is transmitted shall ensure
its confidentiality, in accordance with the law of their State.

Article 43

All documents forwarded or delivered under this Convention
shall be exempt from legalisation or any analogous formality.

Article 44

Each Contracting State may designate the authorities to which
requests under Articles 8, 9 and 33 are to be addressed.

Article 45

1. The designations referred to in Articles 29 and 44 shall be
communicated to the Permanent Bureau of the Hague Conference on
Private International Law.

2. The declaration referred to in Article 34, paragraph 2,
shall be made to the depositary of the Convention.      Article 46      A
Contracting State in which different systems of law or sets of
rules of law apply to the protection of the child and his or
her property shall not be bound to apply the rules of the
Convention to conflicts solely between such different systems
or sets of rules of law.

Article 47

In relation to a State in which two or more systems of law or
sets of rules of law with regard to any matter dealt with in
this Convention apply in different territorial units –

1. any reference to habitual residence in that State shall be
construed as referring to habitual residence in a territorial
unit;

2. any reference to the presence of the child in that State
shall be construed as referring to presence in a territorial
unit;

3. any reference to the location of property of the child in
that State shall be construed as referring to location of
property of the child in a territorial unit;

4. any reference to the State of which the child is a national
shall be construed as referring to the territorial unit
designated by the law of that State or, in the absence of
relevant rules, to the territorial unit with which the child
has the closest connection;

5. any reference to the State whose authorities are seised of
an application for divorce or legal separation of the child’s
parents, or for annulment of their marriage, shall be construed
as referring to the territorial unit whose authorities are
seised of such application;

6. any reference to the State with which the child has a
substantial connection shall be construed as referring to the
territorial unit with which the child has such a connection;

7. any reference to the State to which the child has been
removed or in which he or she has been retained shall be
construed as referring to the relevant territorial unit to
which the child has been removed or in which he or she has been
retained;

8. any reference to bodies or authorities of that State, other
than Central Authorities, shall be construed as referring to
those authorised to act in the relevant territorial unit;

9. any reference to the law or procedure or authority of the
State in which a measure has been taken shall be construed as
referring to the law or procedure or authority of the
territorial unit in which such measure was taken;       10. any
reference to the law or procedure or authority of the requested
State shall be construed as referring to the law or procedure
or authority of the territorial unit in which recognition or
enforcement is sought.

Article 48

For the purpose of identifying the applicable law under Chapter
III, in relation to a State which comprises two or more
territorial units each of which has its own system of law or
set of rules of law in respect of matters covered by this
Convention, the following rules apply –

a) if there are rules in force in such a State identifying
which territorial unit’s law is applicable, the law of that
unit applies;

b) in the absence of such rules, the law of the relevant
territorial unit as defined in Article 47 applies.

Article 49

For the purpose of identifying the applicable law under Chapter
III, in relation to a State which has two or more systems of
law or sets of rules of law applicable to different categories
of persons in respect of matters covered by this Convention,
the following rules apply –

a) if there are rules in force in such a State identifying
which among such laws applies, that law applies;

b) in the absence of such rules, the law of the system or the
set of rules of law with which the child has the closest
connection applies.

Article 50

This Convention shall not affect the application of the
Convention of 25 October 1980 on the Civil Aspects of
International Child Abduction, as between Parties to both
Conventions. Nothing, however, precludes provisions of this
Convention from being invoked for the purposes of obtaining the
return of a child who has been wrongfully removed or retained
or of organising access rights. Article 51      In relations between
the Contracting States, this Convention replaces the Convention
of 5 October 1961 concerning the powers of authorities and the
law applicable in respect of the protection of minors, and the
Convention governing the guardianship of minors, signed at The
Hague 12 June 1902, without prejudice to the recognition of
measures taken under the Convention of 5 October 1961 mentioned
above.

Article 52

1. This Convention does not affect any international instrument
to which Contracting States are Parties and which contains
provisions on matters governed by the Convention, unless a
contrary declaration is made by the States, Parties to such
instrument.

2. This Convention does not affect the possibility for one or
more Contracting States to conclude agreements which contain,
in respect of children habitually resident in any of the States
Parties to such agreements, provisions on matters governed by
this Convention.

3. Agreements to be concluded by one or more Contracting States
on matters within the scope of this Convention do not affect,
in the relationship of such States with other Contracting
States, the application of the provisions of this Convention.

4. The preceding paragraphs also apply to uniform laws based on
special ties of a regional or other nature between the States
concerned.

Article 53

1. The Convention shall apply to measures only if they are
taken in a State after the Convention has entered into force
for that State.

2. The Convention shall apply to the recognition and
enforcement of measures taken after its entry into force as
between the State where the measures have been taken and the
requested State.

Article 54

1. Any communication sent to the Central Authority or to
another authority of a Contracting State shall be in the
original language, and shall be accompanied by a translation
into the official language or one of the official languages of
the other State or, where that is not feasible, a translation
into French or English.

2. However, a Contracting State may, by making a reservation in
accordance with Article 60, object to the use of either French
or English, but not both.

Article 55

1. A Contracting State may, in accordance with Article 60,

a) reserve the jurisdiction of its authorities to take measures
directed to the protection of property of a child situated on
its territory;

b) reserve the right not to recognise any parental
responsibility or measure in so far as it is incompatible with
any measure taken by its authorities in relation to that
property.

2. The reservation may be restricted to certain categories of
property.

Article 56

The Secretary General of the Hague Conference on Private
International Law shall at regular intervals convoke a Special
Commission in order to review the practical operation of the
Convention.

CHAPTER VII

FINAL CLAUSES

Article 57

1. The Convention shall be open for signature by the States
which were Members of the Hague Conference on Private
International Law at the time of its Eighteenth Session.

2. It shall be ratified, accepted or approved and the
instruments of ratification, acceptance or approval shall be
deposited with the Ministry of Foreign Affairs of the Kingdom
of the Netherlands, depositary of the Convention.

Article 58

1. Any other State may accede to the Convention after it has
entered into force in accordance with Article 61, paragraph 1.

2. The instrument of accession shall be deposited with the
depositary.

3. Such accession shall have effect only as regards the
relations between the acceding State and those Contracting
States which have not raised an objection to its accession in
the six months after the receipt of the notification referred
to in sub-paragraph b of Article 63. Such an objection may also
be raised by States at the time when they ratify, accept or
approve the Convention after an accession. Any such objection
shall be notified to the depositary.
Article 59

1. If a State has two or more territorial units in which
different systems of law are applicable in relation to matters
dealt with in this Convention, it may at the time of signature,
ratification, acceptance, approval or accession declare that
the Convention shall extend to all its territorial units or
only to one or more of them and may modify this declaration by
submitting another declaration at any time.

2. Any such declaration shall be notified to the depositary and
shall state expressly the territorial units to which the
Convention applies.

3. If a State makes no declaration under this Article, the
Convention is to extend to all territorial units of that State.

Article 60

1. Any State may, not later than the time of ratification,
acceptance, approval or accession, or at the time of making a
declaration in terms of Article 59, make one or both of the
reservations provided for in Articles 54, paragraph 2, and 55.
No other reservation shall be permitted.

2. Any State may at any time withdraw a reservation it has
made. The withdrawal shall be notified to the depositary.

3. The reservation shall cease to have effect on the first day
of the third calendar month after the notification referred to
in the preceding paragraph.

Article 61

1. The Convention shall enter into force on the first day of
the month following the expiration of three months after the
deposit of the third instrument of ratification, acceptance or
approval referred to in Article 57.

2. Thereafter the Convention shall enter into force –

a) for each State ratifying, accepting or approving it
subsequently, on the first day of the month following the
expiration of three months after the deposit of its instrument
of ratification, acceptance, approval or accession;

b) for each State acceding, on the first day of the month
following the expiration of three months after the expiration
of the period of six months provided in Article 58, paragraph
3;

c) for a territorial unit to which the Convention has been
extended in conformity with Article 59, on the first day of the
month following the expiration of three months after the
notification referred to in that Article.

Article 62

1. A State Party to the Convention may denounce it by a
notification in writing addressed to the depositary. The
denunciation may be limited to certain territorial units to
which the Convention applies.

2. The denunciation takes effect on the first day of the month
following the expiration of twelve months after the
notification is received by the depositary. Where a longer
period for the denunciation to take effect is specified in the
notification, the denunciation takes effect upon the expiration
of such longer period.

Article 63

The depositary shall notify the States Members of the Hague
Conference on Private International Law and the States which
have acceded in accordance with Article 58 of the following –

a) the signatures, ratifications, acceptances and approvals
referred to in Article 57;

b) the accessions and objections raised to accessions referred
to in Article 58;

c) the date on which the Convention enters into force in
accordance with Article 61;

d) the declarations referred to in Articles 34, paragraph 2,
and 59;

e) the agreements referred to in Article 39;

f) the reservations referred to in Articles 54, paragraph 2,
and 55 and the withdrawals referred to in Article 60, paragraph
2;

g) the denunciations referred to in Article 62.

In witness whereof the undersigned, being duly authorised
thereto, have signed this Convention.

Done at The Hague, on the 19th day of October 1996, in the
English and French languages, both texts being equally
authentic, in a single copy which shall be deposited in the
archives of the Government of the Kingdom of the Netherlands,
and of which a certified copy shall be sent, through diplomatic
channels, to each of the States Members of the Hague Conference
on Private International Law at the date of its Eighteenth
Session.



KONVENTION OM BEHÖRIGHET, TILLLÄMPLIG LAG, ERKÄNNANDE,
VERKSTÄLLIGHET OCH SAMARBETE I FRÅGOR OM FÖRÄLDRAANSVAR OCH
ÅTGÄRDER TILL SKYDD FÖR BARN

(Ingicks den 19 oktober 1996)   De stater som har undertecknat
denna konvention,som beaktar behovet att förbättra skyddet för
barn i internationella situationer, som önskar undvika
konflikter mellan sina rättssystem när det gäller behörighet,
tilllämplig lag, erkännande och verkställighet i samband med
åtgärder till skydd för barn,   som erinrar om vikten av
internationellt samarbete till skydd för barn, som bekräftar
att barnets bästa ska komma i främsta rummet,

som noterar att konventionen av den 5 oktober 1961 om
myndigheters behörighet och tillämplig lag i frågor till skydd
för underåriga behöver revideras,som önskar upprätta
gemensamma bestämmelser i detta syfte, med beaktande av
Förenta Nationernas konvention om barnets rättigheter av den
20 november 1989, har kommit överens om följande bestämmelser.

KAPITEL I       KONVENTIONENS TILLÄMPNINGSOMRÅDE

Artikel 1

1. Ändamålet med denna konvention är:

a) Att fastställa den stat vars myndigheter har behörighet att
vidta åtgärder till skydd för barnets person eller egendom.

b) Att fastställa vilken lag dessa myndigheter ska tillämpa
när de utövar sin behörighet.   c) Att fastställa vilken lag
som är tillämplig på föräldraansvar.

d) Att föreskriva erkännande och verkställighet av sådana
skyddsåtgärder i alla fördragsslutande stater.

e) Att upprätta sådant samarbete mellan myndigheterna i de
fördragsslutande staterna som krävs för att uppnå denna
konventions mål.

2. I denna konvention omfattar begreppet ”föräldraansvar”
vårdnad eller varje liknande förhållande som avgör föräldrars,
förmyndares eller andra rättsliga företrädares rättigheter,
befogenheter och ansvar i förhållande till barnets person
eller egendom.

Artikel 2

Konventionen ska tillämpas på barn från födelsen till dess att
de uppnått 18 års ålder.

Artikel 3       De åtgärder som avses i artikel 1 kan i synnerhet
gälla

a) tillerkännande, utövande, upphörande eller begränsande av
föräldraansvar liksom delegering av detsamma,

b) vårdnad, inbegripet de rättigheter som hänför sig till
omvårdnaden om barnets person, och särskilt rätten att
bestämma var barnet ska bo, samt umgänge, inbegripet rätten
att för en begränsad tid ta med barnet till en annan plats än
den där barnet har hemvist,

c) förmynderskap, godmanskap och liknande institut,

d) förordnande av och uppgifter för en person eller ett organ
som ska ansvara för barnets person eller egendom, företräda
eller bistå barnet,

e) placering av barnet i familjehem eller på en institution,
eller om vård av ett barn genom kafala eller liknande
institut,

f) tillsyn genom en offentlig myndighet av den omvårdnad
barnet får av en person som har ansvar för barnet,

g) förvaltning av, bevarande av eller förfogande över barnets
egendom.

Artikel 4

Denna konvention ska inte tillämpas på

a) fastställande eller bestridande av föräldraskap,

b) beslut om adoption, åtgärder som utgör förberedelser för
adoption, ogiltigförklaring eller upphävande av adoption,

c) barnets efternamn och förnamn,

d) myndighetsförklaring,

e) underhållsskyldighet,

f) truster och arv,

g) social trygghet,

h) offentligrättsliga åtgärder av allmän karaktär för
utbildning och hälsa,

i) åtgärder som vidtas till följd av brottsliga gärningar som
har begåtts av barn,

j) beslut om asylrätt och invandring.

KAPITEL II      BEHÖRIGHET

Artikel 5

1. De rättsliga eller administrativa myndigheterna i den
fördragsslutande stat där barnet har hemvist ska vara behöriga
att vidta åtgärder som syftar till skydd för barnets person
eller egendom.

2. Med förbehåll för artikel 7 ska, när barnet får ett nytt
hemvist i en annan fördragsslutande stat, myndigheterna i den
nya hemviststaten vara behöriga.

Artikel 6

1. När det gäller flyktingbarn och barn som på grund av
oroligheter i sitt land har fördrivits från detta ska
myndigheterna i den fördragsslutande stat dit dessa barn har
flytt ha den behörighet som anges i artikel 5.1.

2. Bestämmelserna i punkt 1 ska också tilllämpas på barn vars
hemvist inte kan fastställas.

Artikel 7

1. Vid fall av olovligt bortförande eller kvarhållande av ett
barn ska myndigheterna i den fördragsslutande stat där barnet
hade hemvist omedelbart före bortförandet eller kvarhållandet
behålla sin behörighet tills barnet har fått hemvist i en
annan stat, och

a) varje person, institution eller annat organ som har vårdnad
om barnet har godtagit bortförandet eller kvarhållandet, eller

b) barnet har varit bosatt i denna andra stat i minst ett år
efter det att den person, den institution eller det andra
organ som har vårdnad om barnet har fått eller borde ha fått
kännedom om var barnet befinner sig, ingen begäran om
återlämnande som lämnats in under den perioden väntar på
avgörande, och barnet har funnit sig till rätta i sin nya
miljö.

2. Ett bortförande eller ett kvarhållande av ett barn ska
betraktas som olovligt om det

a) strider mot den vårdnad som har anförtrotts en person, en
institution eller något annat organ, antingen gemensamt eller
för sig, enligt lagen i den stat där barnet hade hemvist
omedelbart före bortförandet eller kvarhållandet, och

b) denna rätt verkligen utövades, antingen gemensamt eller för
sig, vid den tidpunkt då barnet fördes bort eller hölls kvar
eller skulle ha utövats om inte bortförandet eller
kvarhållandet hade ägt rum. Vårdnad som avses i a kan i första
hand uppkomma direkt på grund av lag eller genom ett rättsligt
eller administrativt avgörande, eller genom en överenskommelse
med rättslig verkan enligt lagen i den staten.

3. Så länge de myndigheter som avses i punkt 1 har kvar sin
behörighet kan myndigheterna i den fördragsslutande stat dit
barnet har förts eller där det har hållits kvar endast vidta
sådana åtgärder i brådskande fall enligt artikel 11 som är
nödvändiga för att skydda barnets person eller egendom.

Artikel 8

1. I undantagsfall kan den myndighet i en fördragsslutande
stat som är behörig enligt artikel 5 eller 6, om den anser att
myndigheten i en annan fördragsslutande stat i det särskilda
fallet är bättre lämpad att bedöma vad som är till barnets
bästa, antingen

– begära, direkt eller med hjälp av centralmyndigheten, att
den andra myndigheten ska åta sig behörighet för att vidta
sådana skyddsåtgärder som den anser nödvändig, eller

– låta handläggningen av ärendet vila och ge parterna
tillfälle att lämna in en sådan framställning till myndigheten
i den andra staten.

2. De fördragsslutande stater till vars myndigheter en
framställning i enlighet med punkt 1 kan riktas är

a) en stat i vilken barnet är medborgare,

b) en stat i vilken egendom som tillhör barnet finns,

c) en stat vid vars myndigheter talan har väckts om
äktenskapsskillnad eller hemskillnad eller om annullering av
äktenskap mellan barnets föräldrar,

d) en stat till vilken barnet har en väsentlig anknytning.

3. De berörda myndigheterna får sinsemellan överlägga i
frågan.

4. Den myndighet till vilken en framställning har riktats i
enlighet med punkt 1 får åta sig behörigheten i stället för
den myndighet som är behörig enligt artikel 5 eller 6, om den
tillfrågade myndigheten anser att detta är till barnets bästa.

Artikel 9

1. Om myndigheterna i en fördragsslutande stat som avses i
artikel 8.2 anser att de i det särskilda fallet är bättre
lämpade att bedöma vad som är till barnets bästa får de
antingen

– begära, direkt eller med hjälp av centralmyndigheten, att
den behöriga myndigheten i den fördragsslutande stat där
barnet har hemvist ska bemyndiga dem att utöva behörighet för
att vidta de skyddsåtgärder som de anser nödvändiga, eller

– ge parterna tillfälle att lämna in en sådan framställning
till myndigheten i den fördragsslutande stat där barnet har
hemvist.

2. De berörda myndigheterna får sinsemellan överlägga i
frågan.

3. Den myndighet som lämnade framställningen får utöva
behörighet i stället för myndigheten i den fördragsslutande
stat där barnet har hemvist endast om den sistnämnda
myndigheten har beviljat framställningen.






Artikel 10

1. Utan att det påverkar tillämpningen av artiklarna 5–9 får
myndigheterna i en fördragsslutande stat där en ansökan är
upptagen till prövning om äktenskapsskillnad eller hemskillnad
eller om annullering av äktenskap mellan föräldrarna till ett
barn som har hemvist i en annan fördragsslutande stat, om
lagen i deras stat så föreskriver, vidta åtgärder avsedda att
skydda ett sådant barns person eller egendom om

a) en av barnets föräldrar vid den tidpunkt då förfarandet
inleds har hemvist i den staten och en av dem har
föräldraansvar för barnet, samt

b) dessa myndigheters behörighet att vidta sådana åtgärder har
godtagits av föräldrarna och av eventuella andra personer som
har föräldraansvar för barnet, och detta är till barnets
bästa.

2. Den i punkt 1 angivna behörigheten att vidta åtgärder för
att skydda barnet upphör så snart beslutet om att bevilja
eller avslå ansökan om äktenskapsskillnad, hemskillnad eller
annullering av äktenskapet har vunnit laga kraft eller
förfarandet har avslutats av något annat skäl.

Artikel 11

1. I alla brådskande fall ska myndigheterna i varje
fördragsslutande stat på vars territorium barnet eller egendom
som tillhör barnet finns ha behörighet att vidta nödvändiga
skyddsåtgärder.

2. De åtgärder som vidtas med stöd av punkt 1 avseende ett
barn som har hemvist i en fördragsslutande stat ska upphöra
att gälla så snart de myndigheter som är behöriga enligt
artiklarna 5–10 har vidtagit de åtgärder som situationen
kräver.

3. De åtgärder som vidtas med stöd av punkt 1 avseende ett
barn som har hemvist i en icke-fördragsslutande stat ska
upphöra att gälla i varje fördragsslutande stat så snart de
åtgärder som situationen kräver och som vidtas av en annan
stats myndigheter erkänns i den fördragsslutande staten i
fråga.

Artikel 12

1. Med förbehåll för artikel 7 ska myndigheterna i en
fördragsslutande stat på vars territorium barnet eller egendom
som tillhör barnet finns vara behöriga att vidta tillfälliga
åtgärder till skydd för barnets person eller egendom, med
territoriell verkan endast i staten i fråga, såvida åtgärderna
inte är oförenliga med åtgärder som redan har vidtagits av de
myndigheter som är behöriga enligt artiklarna 5–10.     2. De
åtgärder som vidtas med stöd av punkt 1 avseende ett barn med
hemvist i en fördragsslutande stat ska upphöra att gälla så
snart de myndigheter som är behöriga enligt artiklarna 5–10
har fattat beslut i fråga om skyddsåtgärder som situationen
kan kräva.

3. De åtgärder som vidtas med stöd av punkt 1 avseende ett
barn med hemvist i en icke-fördragsslutande stat ska upphöra
att gälla i den fördragsslutande stat där åtgärderna vidtogs,
så snart de åtgärder som situationen kräver och som vidtas av
en annan stats myndigheter erkänns i den fördragsslutande
staten i fråga.

Artikel 13

1. De myndigheter i en fördragsslutande stat som enligt
artiklarna 5–10 är behöriga att vidta åtgärder till skydd för
barnets person eller egendom ska avstå från att utöva sin
behörighet om, vid den tidpunkt då förfarandet inleds,
motsvarande åtgärder har begärts och fortfarande övervägs hos
myndigheterna i en annan fördragsslutande stat som vid
tidpunkten för begäran är behöriga enligt artiklarna 5–10.

2. Bestämmelserna i punkt 1 ska inte tillämpas om de
myndigheter till vilka framställningen om åtgärder
ursprungligen riktades har avstått från behörighet.

Artikel 14

De åtgärder som vidtas med stöd av artiklarna 5–10 ska gälla
enligt sina villkor, även om grunden för behörigheten har
upphört genom ändrade förhållanden, så länge de myndigheter
som är behöriga enligt konventionen inte har ändrat, ersatt
eller upphävt åtgärderna.

KAPITEL III

TILLÄMPLIG LAG

Artikel 15

1. Myndigheterna i de fördragsslutande staterna ska tillämpa
sin egen lag vid utövandet av sin behörighet enligt
bestämmelserna i kapitel II.

2. Myndigheterna i de fördragsslutande staterna får
emellertid, i den mån som skyddet för barnets person eller
egendom kräver detta, undantagsvis tillämpa eller beakta lagen
i en annan stat till vilken situationen har väsentlig
anknytning.

3. Om barnet får ett nytt hemvist i en annan fördragsslutande
stat, ska den statens lag från och med tidpunkten för
ändringen bestämma villkoren för tillämpningen av de åtgärder
som har vidtagits i den stat där barnet tidigare hade hemvist.

Artikel 16

1. Tillerkännande eller upphörande av föräldraansvar direkt på
grund av lag, utan ingripande av en rättslig eller
administrativ myndighet, ska bestämmas av lagen i den stat där
barnet har hemvist.

2. Tillerkännande eller upphörande av föräldraansvar genom en
överenskommelse eller en ensidig rättshandling utan ingripande
av en rättslig eller administrativ myndighet ska bestämmas av
lagen i den stat där barnet har hemvist vid den tidpunkt då
överenskommelsen eller den ensidiga rättshandlingen får
verkan.

3. Föräldraansvar som föreligger enligt lagen i den stat där
barnet har hemvist består efter en ändring av hemvistet till
en annan stat.

4. Om barnet får ett nytt hemvist, ska tillerkännande av
föräldraansvar direkt på grund av lag till en person som inte
redan har föräldraansvar bestämmas av den nya hemviststatens
lag.

Artikel 17

Utövandet av föräldraansvaret ska bestämmas av lagen i den
stat där barnet har hemvist. Om barnets hemvist ändras, ska
utövandet av föräldraansvaret bestämmas av den nya
hemviststatens lag.

Artikel 18

Det föräldraansvar som avses i artikel 16 får upphävas eller
villkoren för utövandet av föräldraansvaret får ändras genom
åtgärder som vidtas enligt denna konvention.

Artikel 19

1. Giltigheten av en rättshandling som företagits mellan
tredje man och en annan person som enligt lagen i den stat där
rättshandlingen företogs är behörig att handla som barnets
lagliga företrädare får inte angripas, och tredje man kan inte
hållas ansvarig enbart på grund av att den andra personen inte
var behörig att handla som barnets lagliga företrädare enligt
den lag som anges i bestämmelserna i detta kapitel, såvida
inte tredje man visste eller borde ha vetat att
föräldraansvaret regleras i den lagen.

2. Punkt 1 ska tillämpas endast om rättshandlingen företogs
mellan personer som befann sig på samma stats territorium.

Artikel 20

Bestämmelserna i detta kapitel ska tillämpas även om den lag
som anvisas genom dessa bestämmelser är en icke-
fördragsslutande stats lag.

Artikel 21

1. Med ”lag” avses i detta kapitel den gällande lagen i en
stat, med undantag för dess lagvalsregler.

2. Om den tillämpliga lagen enligt artikel 16 är en icke-
fördragsslutande stats lag och om den statens lagvalsregler
anvisar lagen i en annan icke-fördragsslutande stat som skulle
tillämpa sin egen lag, ska dock lagen i den staten tillämpas.
Om den andra icke-fördragsslutande staten inte skulle tillämpa
sin egen lag, ska den lag tillämpas som anvisas genom artikel
16.

Artikel 22

Den lag som anvisas genom bestämmelserna i detta kapitel får
åsidosättas endast om tillämpningen är uppenbart oförenlig med
grunderna för rättsordningen (ordre public), med hänsyn tagen
till barnets bästa.

KAPITEL IV      ERKÄNNANDE OCH VERKSTÄLLIGHET

Artikel 23

1. De åtgärder som vidtas av en fördragsslutande stats
myndigheter ska erkännas direkt på grund av lag i samtliga
övriga fördragsslutande stater. 2. Erkännande får dock vägras

a) om åtgärden har vidtagits av en myndighet vars behörighet
inte grundades på någon av de omständigheter som anges i
kapitel II,

b) om åtgärden i strid med grundläggande förfaranderegler i
den anmodade staten har vidtagits inom ramen för ett rättsligt
eller administrativt förfarande utan att barnet har fått
möjlighet att komma till tals, såvida det inte är fråga om ett
brådskande fall,

c) om en person begär det och hävdar att åtgärden hindrar
honom eller henne att utöva sitt föräldraansvar, om åtgärden
har vidtagits utan att personen i fråga har fått möjlighet att
yttra sig, såvida det inte är fråga om ett brådskande fall,

d) om ett erkännande uppenbart skulle strida mot grunderna för
rättsordningen (ordre public) i den anmodade staten, med
hänsyn tagen till barnets bästa,

e) om åtgärden är oförenlig med en senare åtgärd som har
vidtagits i den icke-fördragsslutande stat där barnet har
hemvist, om den senare åtgärden uppfyller kraven för
erkännande i den anmodade staten,

f) om förfarandet enligt artikel 33 inte har följts.

Artikel 24

Utan att det påverkar tillämpningen av artikel 23.1 får varje
berörd part begära att de behöriga myndigheterna i en
fördragsslutande stat beslutar om erkännande eller icke-
erkännande av en åtgärd som har vidtagits i en annan
fördragsslutande stat. Förfarandet ska regleras i den anmodade
statens lag.

Artikel 25

Myndigheten i den anmodade staten ska vara bunden av
bedömningen av de faktiska omständigheter på vilka myndigheten
i den stat där åtgärden vidtogs grundade sin behörighet.

Artikel 26

1. Om åtgärder som vidtas i en fördragsslutande stat och är
verkställbara i den staten kräver verkställighet i en annan
fördragsslutande stat, ska åtgärderna på begäran av en berörd
part förklaras verkställbara eller registreras för
verkställighet i den andra fördragsslutande staten i enlighet
med det förfarande som anges i den statens lag.

2. Varje fördragsslutande stat ska tillämpa ett enkelt och
snabbt förfarande för verkställbarhetsförklaringen eller
registreringen.

3. Verkställbarhetsförklaringen eller registreringen får
vägras endast på någon av de i artikel 23.2 angivna grunderna.

Artikel 27

Ingen omprövning i sak av den vidtagna åtgärden får äga rum,
med förbehåll för den omprövning som är nödvändig för att
tillämpa de föregående artiklarna.

Artikel 28

Åtgärder som har vidtagits i en fördragsslutande stat och
förklarats verkställbara eller registrerats för verkställighet
i en annan fördragsslutande stat, ska verkställas i den senare
staten som om de hade vidtagits av myndigheterna där.
Verkställigheten ska äga rum enligt den anmodade statens lag
med de begränsningar som föreskrivs där, och med hänsyn tagen
till barnets bästa.

KAPITEL V       SAMARBETE       Artikel 29

1. Varje fördragsslutande stat ska utse en centralmyndighet
som ska ha till uppgift att fullgöra de skyldigheter som
åläggs sådana myndigheter enligt denna konvention.      2. Federala
stater, stater med mer än ett rättssystem eller stater som har
autonoma territoriella enheter får utse fler än en
centralmyndighet och ange den territoriella eller den
personliga omfattningen av deras befogenheter. Om en stat har
utsett fler än en centralmyndighet ska den ange den
centralmyndighet till vilken meddelanden kan sändas för
vidarebefordran till behörig centralmyndighet inom den staten.

Artikel 30

1. Centralmyndigheterna ska samarbeta med varandra och främja
samarbetet mellan de behöriga myndigheterna i sina stater för
att uppnå målen med denna konvention.

2. Centralmyndigheterna ska i samband med tillämpningen av
konventionen vidta lämpliga åtgärder i syfte att lämna
upplysningar om de lagar och de tjänster som finns i deras
stater till skydd för barn.

Artikel 31

Centralmyndigheten i en fördragsslutande stat ska, direkt
eller genom myndigheter eller andra organ, vidta alla lämpliga
åtgärder för att

a) underlätta den kommunikation och lämna det stöd som
föreskrivs i artiklarna 8 och 9 samt i detta kapitel,

b) genom medling, förlikning eller liknande åtgärder
underlätta samförståndslösningar till skydd för barnets person
eller egendom i situationer som omfattas av konventionen,

c) på begäran av en behörig myndighet i en annan
fördragsslutande stat bistå med att ta reda på var ett barn
befinner sig, om det kan antas att barnet befinner sig och
behöver skydd på den anmodade statens territorium.

Artikel 32

Efter en motiverad begäran från centralmyndigheten eller annan
behörig myndighet i en fördragsslutande stat till vilken
barnet har väsentlig anknytning får centralmyndigheten i den
fördragsslutande stat där barnet har hemvist och befinner sig,
direkt eller genom myndigheter eller andra organ,

a) rapportera om barnets situation,

b) begära att den behöriga myndigheten i dess stat överväger
huruvida åtgärder måste vidtas till skydd för barnets person
eller egendom.

Artikel 33

1. Om en myndighet som är behörig enligt artiklarna 5–10
överväger att placera barnet i familjehem eller på
institution, eller ge vård genom kafala eller liknande
institut, och om denna placering eller vård ska äga rum i en
annan fördragsslutande stat, ska myndigheten först samråda med
centralmyndigheten eller en annan behörig myndighet i denna
stat. Den ska i detta syfte överlämna en rapport om barnet
tillsammans med motiveringen för den föreslagna placeringen
eller vården.

2. Beslut om placering eller om vård får fattas i den
ansökande staten endast om centralmyndigheten eller en annan
behörig myndighet i den anmodade staten har samtyckt till
placeringen eller vården med beaktande av barnets bästa.

Artikel 34

1. När en skyddsåtgärd övervägs får de enligt konventionen
behöriga myndigheterna, om detta krävs med hänsyn till barnets
situation, begära att varje myndighet i en annan
fördragsslutande stat som förfogar över upplysningar som är
relevanta för skyddet av barnet överlämnar dessa upplysningar.

2. En fördragsslutande stat får meddela att framställningar
enligt punkt 1 till dess myndigheter endast får lämnas genom
centralmyndigheten.

Artikel 35

1. De behöriga myndigheterna i en fördragsslutande stat får
begära att myndigheterna i en annan fördragsslutande stat
bistår med genomförandet av skyddsåtgärder som vidtas med stöd
av denna konvention, särskilt i fråga om att säkerställa det
faktiska utövandet av umgängesrätt och rätten att upprätthålla
regelbundna, direkta kontakter.

2. Myndigheterna i en fördragsslutande stat i vilken barnet
inte har hemvist får, på begäran av en förälder som är bosatt
i den staten och som önskar få eller behålla umgängesrätt med
barnet, samla in upplysningar eller underlag och får uttala
sig i frågan om det är lämpligt att denna förälder utövar
umgängesrätt och på vilka villkor sådan umgängesrätt skulle
kunna utövas. En myndighet som utövar behörighet enligt
artiklarna 5–10 i fråga om umgängesrätt med barnet ska beakta
sådana upplysningar, underlag och uttalanden när den fattar
sitt beslut.

3. En myndighet som enligt artiklarna 5–10 är behörig att
besluta om umgängesrätt får låta saken vila i avvaktan på
resultatet av en begäran i enlighet med punkt 2, särskilt om
den prövar en ansökan om begränsning eller upphävande av
umgängesrätt som beviljats i den stat där barnet tidigare hade
hemvist.

4. Denna artikel hindrar inte att en myndighet som är behörig
enligt artiklarna 5–10 har rätt att vidta interimistiska
åtgärder i avvaktan på att en begäran enligt punkt 2 besvaras.

Artikel 36

I det fall barnet utsätts för allvarlig fara ska de behöriga
myndigheterna i den fördragsslutande stat där åtgärder till
skydd för barnet har vidtagits eller övervägs – om de får
underrättelse om att barnet har bytt hemvist till eller
befinner sig i en annan stat – underrätta myndigheterna i den
staten om faran och om vilka åtgärder som vidtagits eller
övervägs.

Artikel 37

En myndighet får inte begära eller överlämna upplysningar
enligt detta kapitel om det, enligt myndighetens uppfattning,
skulle kunna medföra fara för barnets person eller egendom
eller innebära att friheten eller livet för en medlem av
barnets familj allvarligt hotas.

Artikel 38

1. Utan att det påverkar möjligheten att ta ut skäliga
avgifter för tjänster ska centralmyndigheter och andra
myndigheter i fördragsslutande stater bära sina egna kostnader
för tillämpningen av bestämmelserna i detta kapitel.

2. Varje fördragsslutande stat får träffa överenskommelser med
en eller flera andra fördragsslutande stater om fördelningen
av avgifter.

Artikel 39

Varje fördragsslutande stat får träffa överenskommelser med en
eller flera andra fördragsslutande stater för att sinsemellan
förbättra tillämpningen av detta kapitel. Stater som har
ingått en sådan överenskommelse ska överlämna en kopia till
konventionens depositarie.

KAPITEL VI      ALLMÄNNA BESTÄMMELSER

Artikel 40

1. Myndigheterna i den fördragsslutande stat där barnet har
hemvist eller i den fördragsslutande stat där en skyddsåtgärd
vidtagits får, på begäran av den person som har
föräldraansvaret eller den person som ska skydda barnets
person eller egendom, för denna person, utfärda ett intyg om i
vilken egenskap personen handlar och vilka befogenheter
personen har.

2. Denna person ska, om inte annat kan visas, anses handla i
den egenskap och ha de befogenheter som anges i intyget.

3. Varje fördragsslutande stat ska ange vilka myndigheter som
är behöriga att utfärda intyget.

Artikel 41

Personuppgifter som samlats in eller överlämnats enligt
konventionen får endast användas i de syften för vilka de
samlats in eller överlämnats.

Artikel 42

De myndigheter till vilka upplysningar överlämnats ska sörja
för att de omfattas av sekretess i enlighet med lagstiftningen
i denna stat.

Artikel 43

Ingen legalisering eller annat liknande förfarande får krävas
i fråga om handlingar som översänds eller överlämnas enligt
denna konvention.

Artikel 44

Varje fördragsslutande stat får utse myndigheter till vilka
framställningar enligt artiklarna 8, 9 och 33 ska göras.

Artikel 45

1. Haagkonferensen för internationell privaträtts permanenta
byrå ska underrättas om de myndigheter som utses enligt
artiklarna 29 och 44.

2. Förklaringar enligt artikel 34.2 ska ställas till
konventionens depositarie.

Artikel 46

En fördragsslutande stat som i fråga om skydd av barn och
deras egendom har olika rättssystem eller regelverk ska inte
vara förpliktad att tillämpa denna konvention på konflikter
uteslutande mellan sådana olika system eller regelverk.

Artikel 47

I förhållande till en stat som i fråga om denna konvention har
två eller flera rättssystem eller regelverk som är tillämpliga
inom olika territoriella enheter ska

1. varje hänvisning till hemvist i denna stat avse hemvist
inom en territoriell enhet,

2. varje hänvisning till att barn befinner sig i denna stat
avse att barn befinner sig inom en territoriell enhet,

3. varje hänvisning till att egendom som tillhör barnet finns
i denna stat avse att egendom som tillhör barnet finns inom en
territoriell enhet,

4. varje hänvisning till den stat i vilken barnet är
medborgare avse den territoriella enhet som anges i denna
stats lagstiftning eller, om relevanta regler saknas, den
territoriella enhet till vilken barnet har närmast anknytning,

5. varje hänvisning till den stat till vars myndigheter det
har inlämnats en ansökan om äktenskapsskillnad eller
hemskillnad för barnets föräldrar, eller om annullering av
deras äktenskap, avse den territoriella enhet till vars
myndigheter det har inlämnats en sådan ansökan,

6. varje hänvisning till den stat till vilken barnet har
väsentlig anknytning avse den territoriella enhet till vilken
barnet har sådan anknytning,

7. varje hänvisning till den stat till vilken barnet bortförts
eller i vilken barnet kvarhållits avse den relevanta
territoriella enhet till vilken barnet bortförts eller i
vilken barnet kvarhållits,

8. varje hänvisning till den statens organ eller myndigheter,
utom centralmyndigheter, avse de organ eller myndigheter som
är bemyndigade att vidta åtgärder inom den relevanta
territoriella enheten,

9. varje hänvisning till lag eller förfarande eller myndighet
i den stat i vilken en åtgärd vidtagits avse lag eller
förfarande eller myndighet inom den territoriella enhet i
vilken en sådan åtgärd vidtagits,

10. varje hänvisning till den anmodade statens lag eller
förfarande eller myndighet avse lag eller förfarande eller
myndighet inom den territoriella enhet i vilken erkännande
eller verkställighet begärts.

Artikel 48

Vid fastställande av tillämplig lag enligt kapitel III med
avseende på en stat som omfattar två eller flera territoriella
enheter vilka var för sig har sitt eget rättssystem eller
regelverk på det område som denna konvention omfattar ska
följande regler tilllämpas:

a) Om det finns regler i kraft i en sådan stat där det
fastställs vilken territoriell enhets lag som är tillämplig,
ska lagen i denna enhet tillämpas.

b) Om det inte finns några sådana regler ska lagen i den
relevanta territoriella enheten enligt artikel 47 tillämpas.

Artikel 49

Vid fastställande av tillämplig lag enligt kapitel III med
avseende på en stat som har två eller flera rättssystem eller
regelverk som är tillämpliga på olika kategorier av personer
på det område som omfattas av denna konvention ska följande
regler tillämpas:

a) Om det i en sådan stat finns gällande regler om vilken av
dessa lagar som är tillämplig, ska den lagen tilllämpas.

b) Om det inte finns några sådana regler ska det rättssystem
eller det regelverk tilllämpas till vilket barnet har närmast
anknytning.

Artikel 50

Denna konvention ska inte påverka tillämpningen av
konventionen av den 25 oktober 1980 om de civila aspekterna på
internationella bortföranden av barn i förbindelser mellan
parter i båda konventionerna. Det föreligger dock inget hinder
för att bestämmelser i denna konvention åberopas för
återförande av ett barn som olovligt bortförts eller
kvarhållits eller för ordnande av umgängesrätt.

Artikel 51

I förbindelserna mellan de fördragsslutande staterna ska denna
konvention ersätta konventionen av den 5 oktober 1961 om
myndigheters behörighet och tillämplig lag i frågor till skydd
för underåriga och konventionen rörande förmynderskap för
minderåriga som undertecknades i Haag den 12 juni 1902, utan
att det påverkar erkännandet av åtgärder som vidtas enligt
ovannämnda konvention av den 5 oktober 1961.

Artikel 52

1. Denna konvention inverkar inte på något internationellt
instrument som de fördragsslutande staterna är parter i och
som innehåller bestämmelser om frågor som regleras i
konventionen, såvida inte en motsatt förklaring avges av de
stater som är parter i ett sådant instrument.

2. Denna konvention inverkar inte på möjligheten för en eller
flera fördragsslutande stater att ingå överenskommelser som
innehåller bestämmelser om frågor som regleras i denna
konvention med avseende på barn som har hemvist i någon av de
stater som är parter i sådana överenskommelser.

3. Överenskommelser som kan komma att ingås av en eller flera
fördragsslutande stater om frågor som omfattas av denna
konventions tillämpningsområde inverkar inte på tillämpningen
av bestämmelserna i denna konvention i
förhållandet mellan dessa stater och andra fördragsslutande
stater.

4. De föregående punkterna ska även vara tillämpliga på
enhetliga lagar som är grundade på särskilda förbindelser av
regional eller annan karaktär mellan berörda stater.

Artikel 53

1. Konventionen ska vara tillämplig på åtgärder endast om de
vidtas i en stat efter det att konventionen har trätt i kraft
för den staten.

2. Konventionen ska vara tillämplig på erkännande och
verkställighet av åtgärder som vidtas efter det att den har
trätt i kraft mellan den stat där åtgärderna har vidtagits och
den anmodade staten.

Artikel 54

1. Varje meddelande som sänds till centralmyndigheten eller
till en annan myndighet i en fördragsslutande stat ska vara
avfattat på originalspråket och åtföljas av en översättning
till det officiella språket eller ett av de officiella språken
i den andra staten eller, om det är svårt att få till stånd en
sådan översättning, en översättning till franska eller
engelska.

2. En fördragsslutande stat får genom reservation i enlighet
med artikel 60 dock motsätta sig användningen av antingen
franska eller engelska, dock inte båda.

Artikel 55

1. En fördragsslutande stat får i enlighet med artikel 60

a) förbehålla sina myndigheter behörighet att vidta åtgärder
till skydd för ett barns egendom som befinner sig inom dess
territorium,

b) förbehålla sig rätten att inte erkänna föräldraansvar eller
en åtgärd som strider mot en åtgärd som dess myndigheter
vidtagit med avseende på den egendomen.

2. Reservationen får begränsas till vissa kategorier av
egendom.

Artikel 56

Generalsekreteraren för Haagkonferensen för internationell
privaträtt ska med jämna mellanrum sammankalla en
specialkommission för att granska den praktiska tillämpningen
av denna konvention.

KAPITEL VII

SLUTBESTÄMMELSER

Artikel 57

1. Konventionen ska vara öppen för undertecknande av de stater
som var medlemmar i Haagkonferensen för internationell
privaträtt vid tidpunkten för dess artonde session.

2. Den ska ratificeras, godtas eller godkännas och
ratifikations-, godtagande- eller godkännandeinstrumenten
deponeras hos utrikesministeriet i Konungariket Nederländerna,
som är depositarie för konventionen.

Artikel 58

1. Varje annan stat får ansluta sig till konventionen efter
det att den har trätt i kraft i enlighet med artikel 61.1.

2. Anslutningsinstrumentet ska deponeras hos depositarien.

3. Anslutningen får verkan endast i förhållandet mellan den
anslutande staten och de fördragsslutande stater som inte har
gjort någon invändning mot anslutningen inom sex månader efter
det att underrättelsen i artikel 63 b har mottagits. Stater
kan göra en sådan invändning även när de efter en anslutning
ratificerar, godtar eller godkänner konventionen. Depositarien
ska underrättas om varje sådan invändning.

Artikel 59

1. En fördragsslutande stat som består av två eller flera
territoriella enheter med olika rättssystem i frågor som
regleras i denna konvention får vid undertecknande,
ratificering, godtagande, godkännande eller anslutning
förklara att konventionen ska omfatta alla dess enheter eller
endast en eller flera av dem och får när som helst ändra sin
förklaring genom att avge en ny förklaring.

2. Depositarien ska underrättas om varje sådan förklaring och
i förklaringen ska uttryckligen anges för vilka territoriella
enheter konventionen ska tillämpas.

3. Om en stat inte avger någon förklaring enligt denna
artikel, ska konventionen omfatta alla dess territoriella
enheter.

Artikel 60

1. Varje stat får senast vid ratificering, godtagande,
godkännande eller anslutning eller då en förklaring i enlighet
med artikel 59 avges anmäla en av eller båda de reservationer
som avses i artikel 54.2 och artikel 55. Ingen annan
reservation ska vara tillåten.

2. Varje stat får när som helst återta en reservation som den
har anmält. Depositarien ska underrättas om ett sådant
återtagande.

3. Reservationen ska upphöra att gälla den första dagen i den
tredje kalendermånaden efter det att den underrättelse som
avses i föregående punkt har lämnats.

Artikel 61

1. Konventionen träder i kraft den första dagen i den månad
som följer efter utgången av tre månader efter det att det
tredje ratifikations-, godtagande- eller godkännandeinstrument
som avses i artikel 57 har deponerats.

2. Därefter träder konventionen i kraft

a) i förhållande till varje stat som senare ratificerar,
godtar eller godkänner den, den första dagen i den månad som
följer efter utgången av tre månader efter det att dess
ratifikations-, godtagande-, godkännande- eller
anslutningsinstrument har deponerats,

b) i förhållande till varje anslutande stat, den första dagen
i den månad som följer efter utgången av tre månader efter
utgången av den period på sex månader som avses i artikel
58.3,

c) i förhållande till en territoriell enhet som konventionen
har utsträckts till i enlighet med artikel 59, den första
dagen i den månad som följer efter utgången av tre månader
efter den underrättelse som avses i den artikeln.

Artikel 62

1. En stat som är part i konventionen får säga upp den genom
en skriftlig underrättelse ställd till depositarien.
Uppsägningen får begränsas till vissa territoriella enheter på
vilka konventionen är tillämplig.

2. Uppsägningen får verkan den första dagen i den månad som
följer efter utgången av tolv månader efter det att
depositarien har mottagit underrättelsen. När en längre
uppsägningstid anges i underrättelsen, får uppsägningen verkan
efter utgången av en sådan längre period.

Artikel 63

Depositarien ska underrätta de stater som är medlemmar i
Haagkonferensen för internationell privaträtt och de stater
som har anslutit sig i enlighet med artikel 58 om

a) de undertecknanden, ratifikationer, godtaganden och
godkännanden som avses i artikel 57,

b) de anslutningar och de invändningar som gjorts mot
anslutningar som avses i artikel 58,

c) dagen för konventionens ikraftträdande enligt artikel 61,

d) de förklaringar som avses i artikel 34.2 och artikel 59,

e) de överenskommelser som avses i artikel 39,

f) de reservationer som avses i artikel 54.2 och artikel 55
samt de återtaganden som avses i artikel 60.2,

g) de uppsägningar som avses i artikel 62.

Till bekräftelse härav har undertecknade, därtill
vederbörligen befullmäktigade, undertecknat denna konvention.

Utfärdad i Haag den 19 oktober 1996, på engelska och franska
språken, vilka båda texter är lika giltiga, i ett enda
exemplar som ska deponeras i Kungariket Nederländernas
regerings arkiv, och av vilken en bestyrkt kopia på
diplomatisk väg ska tillställas varje stat som är medlem i
Haagkonferensen för internationell privaträtt vid tidpunkten
för dess artonde session.