PierreMesure/open-sfs huggingface dataset:
Förordning (1976:267) om skyldighet för arbetsgivare att anmäla ledig plats till den offentliga arbetsförmedlingen

1 § Denna förordning gäller anmälan som avses i lagen (1976:157) om
skyldighet för arbetsgivare att anmäla ledig plats till den offentliga
arbetsförmedlingen. Tillsyn över efterlevnaden av lagen utövas av AMS
med biträde av länsarbetsnämnderna. Förordning (1986:1024).

2 § Anmälan om ledig plats kan göras muntligen. Länsarbetsnämnden får
dock i det enskilda fallet föreskriva att anmälan skall vara
skriftlig. Förordning (1986:1024).

3 § Anmälan om ledig plats skall innehålla uppgift om

1. arbetsgivarens namn, adress och telefonnummer,

2. var arbetsplatsen ligger,

3. arbetsuppgifter och kompetenskrav,

4. avlöningsförmåner,

5. arbetets varaktighet,

6. arbetstider,

7. tillträdesdag och

8. ansökningstid.

4 § AMS får i fall som avses i 3 § sista stycket lagen (1976:157) om
skyldighet för arbetsgivare att anmäla ledig plats till den offentliga
arbetsförmedlingen för visst yrkesområde medgiva ytterligare undantag
från anmälningsskyldigheten. Förordning (1986:1024).

5 § Ytterligare föreskrifter för verkställigheten av lagen (1976:157)
om skyldighet för arbetsgivare att anmäla ledig plats till den
offentliga arbetsförmedlingen meddelas av AMS. Förordning
(1986:1024).
Lag (1976:276) med provisoriska bestämmelser om statsbidrag till kommuner för vissa civilförsvarskostnader 

Utan hinder av vad som i 42 § civilförsvarslagen (1960:74) sägs om att 
statsbidrag till kommun för kostnader som kommunen har fått vidkännas 
för vissa civilförsvarsanordningar utgår med två tredjedelar av 
kostnadsbeloppet äger kommun till och med utgången av juni 1979 
erhålla bidrag av statsmedel för hela kostnaden för att uppföra 
ledningscentraler, observationsplatser, skyddsrum för framskjutna 
enheter och branddammar för civilförsvaret, i den mån kostnaden kan 
anses skälig.
Lag (1976:295) om skyldighet för näringsidkare att medverka vid lagring för försörjningsberedskap

Inledande bestämmelser

1 § Näringsidkare som i icke obetydlig omfattning förbrukar sådan för
folkförsörjningen viktig vara, som staten håller i lager för att
utnyttjas när krig eller krigsfara råder eller införseln av varor till
riket minskar av annan anledning, kan åläggas att

1. till staten upplåta befintligt lagerutrymme eller plats för
uppförande av sådant utrymme,

2. inköpa vara från sådant lager, om det behövs för omsättningen av
varulagret.

Åläggande enligt första stycket meddelas av regeringen eller myndighet
som regeringen bestämmer.

Ersättning

2 § Näringsidkare är berättigad till ersättning av staten för
upplåtelse av lagerutrymme och plats för uppförande av sådant utrymme
samt för merkostnad vid inköp från lager som avses i 1 §.

3 § Tvist om ersättning prövas av allmän domstol.

Tillsyn

4 § Tillsynen över efterlevnaden av denna lag och med stöd av lagen
meddelade föreskrifter utövas av myndighet som regeringen bestämmer.

Tillsynsmyndigheten utbetalar ersättning enligt denna lag.

5 § Tillsynsmyndighet äger för inventering och besiktning tillträde
till lager som avses i denna lag. Myndigheten har också rätt att efter
anfordran taga del av sådana avtal, handelsböcker, korrespondens och
andra handlingar, som rör lagringen.

6 § Tillsynsmyndighet får meddela föreläggande som behövs för att
denna lag eller föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen skall
efterlevas.

I beslut om föreläggande kan tillsynsmyndigheten utsätta vite.

7 § har upphävts genom lag (1980:234).

Ansvarsbestämmelser m.m.

8 § Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet, som ej är ringa,
underlåter att följa föreskrift som har meddelats enligt denna lag
dömes till böter eller fängelse i högst sex månader.

Den som har åsidosatt vitesföreläggande dömes ej till ansvar för
gärning som omfattas av föreläggandet.

9 § Mot beslut av myndighet enligt 1 § föres talan hos regeringen
genom besvär.

Mot annat beslut som myndighet har meddelat enligt denna lag eller
enligt föreskrifter som har utfärdats med stöd av lagen föres talan
hos kammarätten genom besvär.

Beslut skall lända till efterrättelse utan hinder av anförda besvär,
om ej annat föreskrives.
Lag (1976:296) om kriskoppling

/Författningens text finns bara i tryckt version/
Förordning (1976:309) om statlig kursgaranti vid export

1 § Skall vid export betalning erläggas i utländsk valuta, kan statlig 
garanti beviljas mot förlust som uppstår till följd av att kursen för den 
utländska valutan ändras i förhållande till den svenska kronan 
(kursförlust). Sådan garanti kallas kursgaranti.

Som export anses utförsel ur landet av vara, överlåtelse till utlandet av 
uppfinning, tekniskt kunnande eller resultat av konsultativ verksamhet 
eller liknande överlåtelse samt utförande av entreprenadarbete utomlands. 
Uthyrning av vara till utlandet räknas som export, endast om uthyrningen 
kan jämställas med försäljning.

Avser exporten vara som ej är svensk eller är exporten eljest ej att anse 
som svensk, får kursgaranti beviljas endast om särskilda skäl föreligger.

2 § Kursgaranti får beviljas

1. näringsidkare som avtalar om export för vilken betalning skall 
erläggas i utländsk varluta,

2. Långivare som lämnar lån i utländsk valuta i samband med export,

3. näringsidkare som i samband med export köper fordran i utländsk valuta 
från exportör i Sverige.

3 § Kursgaranti får beviljas endast den som är verksam i Sverige och har 
förutsättningar att genomföra avsedd transaktion och fullgöra sina 
skyldigheter som garantitagare.

4 § Kursgaranti får ej avse betalning som erlägges tidigare än ett år 
från det garantin har börjat gälla, om ej särskilda skäl föreligger.

5 § Kursgaranti avser kursförlust endast till den del denna motsvarar en 
kurssänkning med mer än tre procent.

6 § Ärenden rörande kursgaranti prövas av exportkreditnämnden. Mot 
nämndens beslut i sådana ärenden får talan ej föras.

7 § Den som har fått kursgaranti som avser viss export skall till 
exportkreditnämnden inbetala vinst som uppstår till följd av att kursen 
för den utländska valutan ändras i förhållande till den svenska kronan. 
Sådan inbetalning skall dock ske endast till den del vinsten motsvarar en 
kurshöjning med mer än tre procent.

8 § För kursgaranti skall erläggas premie. Premien skall vara avpassad 
till det utländska valutaslaget, garantitidens längd och övriga 
omständigheter samt till administrationskostnader.

9 § Närmare bestämmelser för verkställigheten av denna förordning 
meddelas av exportkreditnämnden.
Lag (1976:339) om saluvagnsskatt 

1 § Saluvagnsskatt skall betalas till staten enligt denna lag
för bil, motorcykel, traktor, motorredskap eller släpvagn, som
får brukas med stöd av saluvagnslicens enligt lagen (2001:558)
om vägtrafikregister.

När saluvagnslicens har meddelats påförs saluvagnsskatt.
Beskattningsmyndighet är Skatteverket. Lag (2003:686).

2 § Skattskyldig är den för vilken saluvagnslicensen gäller.

3 § Saluvagnsskatt utgår för helt kalenderår räknat med

715 kronor för bil,

125 kronor för motorcykel,

200 kronor för traktor, motorredskap eller släpvagn.

Saluvagnsskatt erlägges för det antal fordon av varje slag som den
skattskyldige önskar använda med stöd av licensen.

Skatt anges i helt krontal, så att öretal borfaller. Lag (1984:258).

4 § Saluvagnsskatt utgår för kalenderår eller den del därav som återstår
när skatteplikt inträder.

Föreligger skatteplikt under del av kalendermånad, utgår saluvagnsskatt
för hela månaden.

5 § Upphör skatteplikt under tid för vilken skatt erlagts, återbetalas
efter ansökan överskjutande belopp till den skattskyldige, sedan
utlämnad saluvagnsskylt återställts.

6 § Bestämmelserna i 3-4, 36-38, 42-47, 55-58, 61-63, 66-68 och
84-87 §§ fordonsskattelagen (1988:327) skall också gälla
saluvagnsskatt. Lag (1995:1202).

7 § har upphävts genom lag (1995:1202).

Övergångsbestämmelser

1984:258

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1985. De nya bestämmelserna
tillämpas redan före ikraftträdandet i fråga om saluvagnsskatt för år
1985.

1988:329

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1989. Äldre bestämmelser om
överklagande gäller i fråga om beslut som har meddelats före
ikraftträdandet.

1992:634

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1993. Äldre föreskrifter gäller
dock fortfarande i fråga om restavgift.

1995:1202

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1996. Vid överklagande av
beslut som meddelats före ikraftträdandet gäller äldre bestämmelser.
Förordning (1976:377) med instruktion för bokföringsnämnden

Inledande bestämmelse 

1 § Allmänna verksstadgan (1965:600) skall tillämpas på 
bokföringsnämnden. 

Uppgifter 

2 § Nämnden har till uppgift att främja utvecklingen av god 
redovisningssed i företagens bokföring och offentliga redovisning. 
Därvid skall nämnden bl.a. 

med beaktande av att bokföringen skall bilda underlag för företagens 
egna bedömningar, för informationen till bl.a. kreditgivare och de 
anställda samt för den offentliga redovisningen lämna råd och 
anvisningar för hur bokföringsskyldigheten skall fullgöras i rörelser 
av olika slag och storlek, 

utarbeta rekommendationer beträffande företagens offentliga redovis  
ning, 

lämna råd och anvisningar i fråga om datorbaserad redovisning, 

följa tillämpningen av utfärdade rekommendationer, 

uppmärksamma behoven av provningar av och normer för tekniska 
hjälpmedel på bokföringsområdet, 

följa och stödja olika organisationers insatser på bokförings- och 
redovisningsområdet. 

Organisation 

3 § Nämnden består av ordförande och nio andra ledamöter. För varje 
annan ledamot än ordföranden finns en ersättare. Ordförande, övriga 
ledamöter samt ersättare utses av regeringen för en tid av högst tre 
år. 

Nämnden kan utse en av sina ledamöter till vice ordförande, som vid 
förfall för ordföranden träder i dennes ställe. 

4 § Hos nämnden finns ett kansli. Tjänst som chef för nämndens kansli 
tillsättes av regeringen. 

5 § Hos nämnden är i övrigt anställda tjänstemän enligt 
personalförteckning samt annan personal i mån av behov och tillgång på 
medel. 

I mån av behov och tillgång på medel får nämnden anlita experter och 
sakkunniga. 

6 § Chefen för kansliet är chef för nämnden i administrativt 
hänseende. 

Ärendenas handläggning 

7 § Nämnden sammanträder på kallelse av ordföranden. Ersättare i nämn  
den får, även om förfall för ledamot ej föreligger, kallas att närvara 
och yttra sig vid sammanträde med nämnden. 

8 § Nämnden är beslutför när minst sex ledamöter, bland dem 
ordföranden, är närvarande. När ärenden av principiell natur eller 
annars av större vikt handläggs, bör om möjligt samtliga ledamöter 
närvara. Förordning (1986:1100). 

9 § Ärende avgöres efter föredragning, som ankommer på chefen för 
nämndens kansli eller den som denne i särskilt fall förordnar. 

10 § I arbetsordning eller genom särskilt beslut får överlämnas åt 
chefen för nämndens kansli att avgöra ärende eller grupp av ärenden 
som ej är av sådan beskaffenhet att prövningen bör ankomma på nämnden.
Förordning (1976:386) med uppgift om Riksbankens diskonto

Regeringen ger till känna att riksbankens diskonto från och med den 4  
juni 1976 är sex procent.
Statistiska centralbyråns kungörelse (1976:40) om procenttal för ändring av vissa underhållsbidrag 

Med stöd av kungörelsen (1967:63) om fastställande av procenttal enligt 
3 § andra stycket lagen den 16 december 1966 (nr 680) om ändring av 
vissa underhållsbidrag, m.m. förordnar statistiska centralbyrån 
beträffande underhållsbidrag som avses i nyss angivna lag att utgående 
bidragsbelopp skall höjas med elva procent fr.o.m. den 1 april 1976.

Bidrag, vars belopp efter ändringen slutar på öretal, skall enligt 
nyssnämnda lag utgå med närmast lägre krontal.
Förordning (1976:411) om järnvägs handläggning av vissa ersättningskrav m.m.

1 § Har järnväg mottagit meddelande om skadefall som lämnas enligt 16 § 
lagen (1976:58) om järnvägs ansvarighet vid befordran av resande, skall 
järnvägen på begäran utfärda skriftligt bevis härom. I beviset skall 
dagen för mottagandet anges. Har meddelandet lämnats muntligen, skall 
järnvägen alltid utfärda sådant bevis.

Kan annan järnväg än den som har mottagit meddelandet vara ansvarig för 
skadan, skall den mottagande järnvägen utan dröjsmål underrätta den 
andra järnvägen om innehållet i meddelandet.

2 § Har järnväg mottagit framställning enligt 18 § lagen (1976:58) om 
järnvägs ansvarighet vid befordran av resande, skall järnvägen på 
begäran utfärda skriftligt bevis härom. I beviset skall dagen för 
mottagandet anges.

Om handling som åberopas till stöd för kravet inges i kopia eller 
avskrift, får järnvägen begära att kopians eller avskriftens riktighet 
behörigen styrkes.

Innefattar framställningen krav mot annan järnväg än den som har 
mottagit framställningen, skall den mottagande järnvägen utan dröjsmål 
överlämna framställningen till denna.
Förordning (1976:414) om minnesmynt på femtio kronor

1 § Med anledning av giftermålet mellan Konung Carl XVI Gustaf och 
Fröken Silvia Sommerlath skall tillverkas minnesmynt med ett namnvärde 
av femtio kronor. 

2 § Minnesmyntet skall tillverkas av en legering som består av 925 
tusendelar silver och 75 tusendelar koppar samt ha en vikt av 27,03 
gram och en diameter av 36 millimeter. Avvikelse från den nominella 
vikten får vid uppvägning av 100 mynt vara högst 27 gram. 

3 § Minnesmyntet skall ha följande prägel. På framsidan till höger 
Konung Carl XVI Gustafs bild och till vänster hans tillkommandes bild, 
båda avbildningarna snett framifrån. Mellan bilderna en kvist av 
nyponros. Över bilderna texten "19 JUNI 1976" och under bilderna orden 
"KONUNG CARL XVI GUSTAF" och "DROTTNING SILVIA" på två rader. Underst 
konstnärens signatur. På frånsidan stora riksvapnet med sköldhållare 
och ordensinsignier men utan vapentält. Under vapnet till vänster "50" 
och till höger "KR". Nedtill vid myntets rand till vänster ett 
stiliserat "E", som anger myntningsorten, och till höger 
myntdirektörens monogram. Randen slät.
Förordning (1976:430) om ersättning  vid vissa skador av rovdjur 

1 § Ersättning eller bidrag av statsmedel får i mån av tillgång på
medel lämnas enligt denna förordning för vissa skador som rovdjur
orsakar på tamdjursskötseln eller för att förebygga sådana skador.
Förordning (1995:444).

2 § Bidrag får lämnas för åtgärd för att förebygga skada på tamdjur
av björn, varg, järv, lo eller örn. För tamdjur som skadats eller
dödats genom angrepp av sådant vilt får ersättning lämnas om det
dödade eller skadade djuret återfunnits. Bidraget eller ersättningen
lämnas till tamdjurets ägare.

För ren som är omärkt eller vars märke är förstört, okänt,
förfalskat eller oriktigt utformat, lämnas ersättning till den sameby
inom vars betesområde renen har påträffats.

Ersättning enligt första eller andra stycket lämnas inte, om det
visas att skadan beror på uppenbar vårdslöshet vid bevakningen av
tamdjuret eller på att detta har släppts ut för bete inom ett område
där det inte får komma in för att beta. Förordning (1995:444).

3 § har upphävts genom förordning (1995:444).

4 § Ren ersätts med belopp som Statens naturvårdsverk bestämmer med
hänsyn till prisutvecklingen för ett år i sänder.

Om det finns särskilda skäl, får i det enskilda fallet ersättning
lämnas med annat belopp än som avses i första stycket.
Förordning (1995:444).

5 § För varje ren för vilken ersättning lämnas enligt 2 § lämnas
dessutom ersättning för olägenhet för renskötseln med ett belopp som
Naturvårdsverket bestämmer med hänsyn till prisutvecklingen för ett
år i sänder. Ersättningen tillfaller den sameby inom vars betesområde
renen har påträffats. Förordning (1995:444).

6 § har upphävts genom förordning (1995:444).

7 § Om det finns särskilda skäl, får ersättning lämnas för utredning
i ersättningsärendet. Förordning (1995:444).

8 § Frågor om ersättning enligt denna förordning prövas av
länsstyrelsen. Förordning (1995:444).

9 § har upphävts genom förordning (1995:444).

10 § Beslut enligt denna förordning får inte överklagas.
Förordning (1995:444).

11 § Naturvårdsverket meddelar de föreskrifter som behövs för
verkställigheten av denna förordning. Förordning (1992:436).

Övergångsbestämmelser

1992:436

Denna förordning träder i kraft den 1 juli 1992. Äldre bestämmelser
tillämpas dock i fråga om ansökningar om ersättning som kommer in till
myndigheten före den 1 augusti 1992, om ansökan avser djur som dödats
eller skadats före ikraftträdandet.

1995:444

Denna förordning träder i kraft den 1 juli 1995. Äldre bestämmelser
tillämpas dock i fråga om ansökningar om ersättning som kommer in
till länsstyrelsen före den 1 augusti 1995, om ansökan avser djur som
dödats eller skadats före ikraftträdandet.

1995:1187

Den upphävda förordningen skall dock fortsätta att tillämpas i fråga
om skador som hänför sig till den tid under vilken förordningen
varit i kraft.
Lag (1976:447) om rätt för erkänd arbetslöshetskassa att pröva fråga om statsbidrag till fiskeföretag

1 § En erkänd arbetslöshetskassa får pröva frågor om 
statsbidrag till sådana fiskeföretag som har haft fiskefartyg 
stillaliggande till följd av ett beslut om 
fångstbegränsning.

Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer kan 
med stöd av 8 kap. 7 § regeringsformen meddela närmare 
föreskrifter om statsbidrag till sådana fiskeföretag.

Om ett beslut i en fråga som avses i första stycket får 
överklagas, tillämpas 43–47 §§ förvaltningslagen 
(2017:900). Lag (2018:787).


Övergångsbestämmelser

1989:116

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1989. I fråga om beslut som har 
meddelats före ikraftträdandet tillämpas dock vad som gällde då.
Berberislag (1976:451) 

1 § Med berberis avses i denna lag 

1. vanlig berberis (Berberis vulgaris) och dess varieteter,

2. de växtarter och sorter av släktena Berberis, Mahonia och 
Mahoberberis som är mottagliga för svartrost och som regeringen eller, 
efter regeringens bemyndigande, statens jordbruksverk särskilt anger. 
Lag (1991:392).

2 § För område där berberis förekommer i större utsträckning får 
regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, jordbruksverket 
fastställa plan för bekämpning av berberis.

Förekommer berberis inom område för vilket plan enligt första stycket 
ej har fastställts, skall åtgärder vidtagas för att så långt möjligt 
hålla marken fri från berberis. Lag (1991:392).

3 § Skyldighet att vidtaga åtgärd enligt bekämpningsplan eller åtgärd 
som avses i 2 § andra stycket åvilar fastighetsägaren. För fastighet 
eller del därav som har upplåtits med annan nyttjanderätt än som avses 
i 7 kap. 3 § jordabalken åvilar skyldigheten i stället 
nyttjanderättshavaren.

4 § Levande exemplar av berberis får ej saluhållas, överlåtas eller 
planteras.

5 § Regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer får föreskriva 
befrielse från skyldighet enligt 2 § andra stycket och undantag från 
förbud enligt 4 §.

6 § Fullgör bekämpningsskyldig ej vad som åligger honom, kan 
länsstyrelsen anmana honom att fullgöra sin skyldighet. Underlåter 
bekämpningsskyldig att följa sådan anmaning, kan länsstyrelsen låta 
verkställa åtgärden på hans bekostnad. Lag (1990:1491).

7 § För kontroll av lagens efterlevnad skall den bekämpningsskyldige 
lämna länsstyrelsen tillträde till område där länsstyrelsen bedömer 
att berberis kan finnas. Lag (1990:1491).

8 § Polismyndighet skall på begäran av länsstyrelsen lämna 
handräckning när det behövs för kontroll av lagens efterlevnad eller 
för verkställighet av beslut enligt 6 §. Lag (1990:1491).

9 § Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot föreskrift som 
har meddelats i bekämpningsplan enligt 2 § första stycket eller mot 
förbud enligt 4 § dömes till böter.

Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet ej fullgör skyldigheten enligt 
2 § andra stycket och därefter ej heller följer anmaning som avses i 6 
§ dömes till böter.

10 § Berberis som har varit föremål för brott enligt 4 § eller värdet 
därav och utbyte av sådant brott skall förklaras förverkat, om det ej 
är uppenbart obilligt.
Berberisförordning (1976:452) 

1 § Statens jordbruksverk anger växtarter och sorter enligt 1 § 2 
berberislagen (1976:451).

Det åligger jordbruksverket att offentliggöra förteckning över växtarter 
och sorter som omfattas av berberislagen. Förordning (1991:1445).

2 § Jordbruksverket fastställer bekämpningsplan enligt 2 § första 
stycket berberislagen (1976:451). 

När bekämpningsplan fastställes, ändras eller upphäves, skall beslutet 
ofördröjligen kungöras på det sätt som är föreskrivet beträffande 
författningar i allmänhet. Underrättelse om beslutet skall därjämte 
införas i ortstidning. Förordning (1991:1445). 

3 § Bekämpningsskyldighet enligt 2 § andra stycket berberislagen 
(1976:451) gäller ej i fråga om botanisk trädgård som är förbunden med 
universitet eller högskola. 

Fråga om befrielse från skyldighet enligt 2 § andra stycket 
berberislagen i annat fall än som avses i första stycket prövas av 
jordbruksverket. Beträffande naturreservat prövas frågan om 
befrielse efter samråd med länsstyrelsen. Förordning (1991:1445). 

4 § Förbud enligt 4 § berberislagen (1976:451) gäller ej överlåtelse 
till eller plantering i botanisk trädgård som är förbunden med 
universitet eller högskola. 

Fråga om undantag från förbud enligt 4 § berberislagen i annat fall än 
som avses i första stycket prövas av jordbruksverket. Beträffande 
naturreservat prövas frågan om undantag efter samråd med länsstyrelsen. 
Förordning (1991:1445).

5 § Tillsyn över efterlevnaden av berberislagen (1976:451) och med stöd 
av lagen meddelade föreskrifter utövas centralt av jordbruksverket och 
inom varje län av länsstyrelsen. Förordning (1991:1445). 

6 § Länsstyrelsens beslut enligt berberislagen (1976:451) får överklagas 
hos jordbruksverket.

Jordbruksverkets beslut i ett särskilt fall enligt berberislagen eller 
enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen får överklagas 
hos kammarrätten. Förordning (1991:1445).

7 § har upphävts genom förordning (1990:849).

Övergångsbestämmelser

1990:849

Denna förordning träder i kraft den 1 augusti 1990.

I fråga om överklagande av beslut som har meddelats före ikraftträdandet 
gäller äldre föreskrifter.
Förordning (1976:464) om tillämpningen av lagen (1976:351) om styrelserepresentation för de anställda i aktiebolag och ekonomiska föreningar

1 § Ansökan till nämnden för styrelserepresentationsfrågor om tillstånd
enligt 13 § andra stycket lagen (1976:351) om styrelserepresentation för
de anställda i aktiebolag och ekonomiska föreningar eller om undantag
enligt 18 eller 19 § samma lag skall vara skriftlig.

2 § Ansökan om tillstånd, som avses i 1 §, skall innehålla uppgift om

1. sökanden,

2. den som avses bli utsedd till arbetstagarrepresentant,

3. företaget,

4. det företag, vars styrelse den som skall utses redan tillhör,

5. de omständigheter som sökanden vill åberopa till stöd för
ansökningen.

3 § Ansökan om undantag, som avses i 1 §, skall innehålla uppgift om

1. det ansökande företaget,

2. arbetstagarorganisation som har beslutat om inrättande av
styrelserepresentation i företaget,

3. förhandlingar som har hållits mellan företaget och
arbetstagarorganisation,

4. de åtgärder som sökanden har vidtagit eller är beredd att vidtaga för
att på annat sätt än genom styrelserepresentation tillgodose
arbetstagarnas intresse av insyn och inflytande i fråga om företagets
verksamhet,

5. de omständigheter som sökanden vill åberopa till stöd för
ansökningen.

4 § Till ansökningshandling skall fogas de handlingar som sökanden
åberopar.

5 § Är ansökan så ofullständig att den icke kan läggas till grund för
prövning i sak och kan rättelse ej vinnas på annat sätt, får sökanden
föreläggas att inom viss tid avhjälpa bristen vid påföljd att
ansökningen annars ej upptages till prövning.

Efterkommes icke föreläggande att avhjälpa brist som avses i första
stycket, skall ansökningen avvisas. Erinran om detta skall tagas in i
föreläggandet.

6 § Nämndens beslut i ärende som avses i 1 § tillställes parterna genom
nämndens försorg.
Förordning (1976:472) om statliga myndigheters tillämpning av trafikskadelagen (1975:1410)

1 § Statlig myndighet som har rätt att utge skadestånd skall vid
tillämpning av trafikskadelagen (1975:1410) iakttaga bestämmelserna i
denna förordning.

2 § I fråga om skada på förares eller passagerares kläder eller
andra tillhörigheter som vid skadetillfället bars eller
medfördes för personligt bruk – dock inte pengar, biljetter
eller andra värdehandlingar – har bestämmelserna i
trafikskadelagen (1975:1410) om ersättning för personskada
motsvarande tillämpning, för varje person dock endast upp till
hälften av det prisbasbelopp enligt 2 kap. 6 och 7 §§
socialförsäkringsbalken som gällde för det år skadehändelsen
inträffade.

Första stycket gäller inte i den mån den skadelidande har rätt
till ersättning från annan skadeförsäkring än trafikförsäkring.
Förordning (2010:1652).

3 § I fråga om jämkning av ersättning för skada på annan egendom
än motordrivet fordon eller därmed befordrad egendom har
bestämmelserna i trafikskadelagen (1975:1410) om jämkning av
ersättning för personskada på grund av medverkan på den
skadelidandes sida motsvarande tillämpning, för varje person
dock endast upp till en fjärdedel av det prisbasbelopp som anges
i 2 §. Förordning (2010:1652).
Förordning (1976:48) om arvode åt personalföreträdare i allmän försäkringskassas styrelse

Den som enligt kungörelsen (1974:963) om personalföreträdare i allmän
försäkringskassas styrelse har utsetts att i försäkringskassas  styrelse
vara personalföreträdare eller suppleant för sådan skall  erhålla arvode
enligt de grunder som gäller för arvode åt annan  ledamot eller
suppleant i försäkringskassas styrelse.

Övergångsbestämmelser

1976:48

Denna förordning träder i kraft en vecka efter den dag, då  förordningen
enligt uppgift på den utkommit från trycket i Svensk
författningssamling. Till personalföreträdare eller suppleant som har
utsetts före ikraftträdandet utgår arvode dock redan från och med den
dag han har tillträtt sitt uppdrag.
Förordning (1976:486) om stöd åt trav- och galoppsporten

Övergångsbestämmelser

1988:1250

Den upphävda förordningen gäller dock fortfarande i fråga om stöd som 
har beviljats dessförinnan.
Förordning (1976:498) med instruktion för försvarets underrättelsenämnd

Uppgifter

1 § Försvarets underrättelsenämnd skall följa underrättelsetjänsten
inom försvarsmakten på central och högre regional nivå.

2 § Vid fullgörande av sina åligganden enligt 1 § skall
underrättelsenämnden ägna särskild uppmärksamhet åt de enheter som
inhämtar underrättelser med särskilda metoder.

Dessutom skall nämnden särskilt granska anslagsframställningar rörande
underrättelsetjänsten, uppläggande och förande av de register som
behövs för verksamheten, medel och metoder för inhämtning av
underrättelser samt principer för rekrytering, utbildning m.m. av
personal inom underrättelsetjänsten.

3 § Underrättelsenämnden skall lämna överbefälhavaren de synpunkter
och de förslag till åtgärder som föranledes av
granskningsverksamheten. Om det behövs, skall nämnden också lämna
förslag till regeringen.

Organisation

4 § Underrättelsenämnden består av ordförande och fem andra ledamöter.
Ledamöterna utses av regeringen för en tid av högst tre år.

5 § Hos underrättelsenämnden finns en sekreterare. Denne utses av
regeringen.

Ärendenas handläggning

6 § Underrättelsenämnden sammanträder på kallelse av ordföranden.
Nämnden skall sammanträda minst fyra gånger om året. Nämnden skall
därutöver sammanträda om det begäres av ledamot eller av
överbefälhavaren.

7 § Sekreteraren svarar för att inkommande ärenden behandlas av
underrättelsenämnden samt att nämndens beslut expedieras.

Närmare bestämmelser rörande arbetet i övrigt inom nämnden meddelas av
nämnden.

Nämndens ordförande och sekreterare får begära in förklaringar,
upplysningar eller yttranden i ärenden hos nämnden samt pröva frågor
om utlämnande av allmänna handlingar och överklagande av nämndens
beslut. Förordning (1986:895).

8 § Underrättelsenämnden är beslutför när minst fyra ledamöter, bland
dem ordföranden, är närvarande. När ärenden av principiell natur eller
annars av större vikt handläggs, skall om möjligt samtliga ledamöter
närvara. Förordning (1986:895).

9 § Underrättelsenämnden får av andra myndigheter erhålla de
upplysningar och det biträde som fordras för dess verksamhet och kan
lämnas av myndigheterna.

Övriga bestämmelser

10 § Underrättelsenämndens verksamhet upphör vid krig och, om
regeringen bestämmer det, vid krigsfara.
Förordning (1976:518) om föreskrifter för verkställighet av lagen (1976:511) om omhändertagande av berusade personer m.m.

Polismyndigheten får meddela närmare föreskrifter om
verkställighet av lagen (1976:511) om omhändertagande av
berusade personer m.m. Myndigheten ska samråda med
Socialstyrelsen när det gäller föreskrifter som rör sociala
och medicinska frågor. Förordning (2014:1123).
Lag (1976:610) med bemyndigande att meddela föreskrifter om anställning som präst i svenska kyrkan

Utan hinder av lagen (1976:580) om medbestämmande i arbetslivet får
regeringen meddela föreskrifter om förhållandet mellan arbetsgivare
och arbetstagare i vad avser prästerlig tjänst hos staten, församling
eller kyrklig samfällighet. Sådan föreskrift får endast avse ämne, som
vid utgången av år 1976 är reglerat i bestämmelse som meddelats av
regeringen eller myndighet som regeringen utsett.
Lag (1976:666) om påföljder och ingripanden vid olovligt byggande m.m.

/Författningens text finns bara i tryckt version/
Förordning (1976:703) om överförande av uppgifter från universitetskanslersämbetet till universitets- och högskoleämbetet

Vad Kungl. Maj:t eller regeringen i författning eller i särskilt beslut 
har föreskrivits om universitetskanslersämbetet skall från och med den 1 
oktober 1976 i stället avse universitets- och högskoleämbetet.
Förordning (1976:720) om garanti för  obligationslån 

Regeringen ger till känna, att regeringen /k/ dels /-k/ har fastställt  
fullmäktiges i riksgäldskontoret beslut att utfärda elva obligationslån  
enligt följande uppställning, /k/ dels /-k/ har meddelat garanti för  
dessa lån på sammanlagt nominellt sjutton miljarder fyrahundratolv  
miljoner femhundra tusen kronor. 


Obligationslån                                  Lånebelopp kr.
 
Svenska statens 9 % obligationslån
1975--09--10 lån nr 125                         2 700 000 000

Svenska statens 8 % obligationslån
1975--11--19 lån nr 126                           500 000 000
 
Svenska statens 8 5/8 % obligationslån
1975--11--20 lån nr 127                         3 500 000 000
 
Svenska statens 9 % obligationslån
1976--01--10 lån nr 128                         2 100 000 000
 
Svenska statens 8 1/4 % obligationslån
1976--02--20 lån nr 129                         1 100 000 000
 
Svenska statens 9 % obligationslån
1976--04--10 lån nr 130                         2 700 000 000
 
Svenska statens 9 % obligationslån
1976--06--10 lån nr 131                         2 100 000 000
 
1975 års tredje premieobligationslån              550 000 000
 
1975 års sparobligationslån                       912 500 000
 
1976 års första premieobligationslån              600 000 000
 
1976 års andra premieobligationslån               650 000 000
Förordning (1976:722) om tillämpning av en  konvention den 11 november 1975 mellan Sverige och Österrike om social trygghet 

Regeringen föreskriver att den konvention mellan Sverige och Österrike 
om social trygghet som undertecknats den 11 november 1975 jämte 
slutprotokoll till konventionen samt en den 1 juni 1976 undertecknad 
överenskommelse om tillämpning av konventionen skall lända till 
efterrättelse här i riket från och med den 1 november 1976. 

Konventionen, slutprotokollet och tillämpningsöverenskommelsen bifogas 
denna förordning i svensk och tysk text som bilaga 1-3.
Förordning (1976:757) om vissa åtgärder  inom statsförvaltningen för att minska  förbrukningen av energi 

1 § Myndigheterna skall i sin verksamhet genom lämpliga åtgärder se till 
att energi sparas i största möjliga omfattning. Förordning (1979:735). 

2 § Lokaler som används till kontor eller för undervisning eller 
liknande ändamål får ej under arbetstid uppvärmas med bränsle eller 
elektricitet till högre temperatur än -20BC. Lägre temperatur skall 
eftersträvas efter arbetstidens slut i sådana lokaler samt dygnet runt i 
trapphus, källare, förråd och andra utrymmen där personal endast 
tillfälligtvis vistas. Garage som används endast för uppställning av 
fordon bör ej värmas upp till mer än -5BC. Förordning (1979:735). 

3 § Anläggning för luftbehandling får vara i drift endast när lokalen 
användes eller när det behövs av särskilda skäl. Anläggning för 
luftfuktning får användas endast om det motiveras av verksamhetens 
särskilda krav. 

4 § Belysning inomhus skall nedbringas till minsta möjliga. 
Fasadbelysning samt reklam  och skyltbelysning skall användas med stor 
återhållsamhet. 

5 § Utöver vad som föreskrivs i 2--4 §§ skall varje myndighet 

1. vid upphandling beakta energihushållningsaspekten, 

2. utnyttja kollektiva transportmedel för tjänsteresor när så är 
möjligt, 

3. minska förbrukningen av drivmedel till transportmedel som disponeras 
av myndigheten, 

4. samordna transporter och resor när så är möjligt. Förordning 
(1984:604). 

6 § Kriminalvårdsstyrelsen, Fortifikationsförvaltningen, Överstyrelsen 
för civil beredskap, Postverket, Televerket, Statens järnvägar, 
Banverket, Vägverket, Sjöfartsverket, Luftfartsverket, Generaltullsty 
relsen, Byggnadsstyrelsen, Affärsverket svenska kraftnät och Trollhätte 
kanalverk skall senast den 1 oktober varje år redovisa för Närings- och 
teknikutvecklingsverket vad varje myndighet har gjort och avser att göra 
för att spara energi. Förordning (1992:781).

7 § har upphävts genom förordning (1984:604).
Förordning (1976:758) om nya sedlar på ettusen kronor

Regeringen ger, på framställning av fullmäktige i riksbanken, till
känna följande.

Sedlar på ettusen kronor av ny typ, godkänd av fullmäktige, kommer att
från riksbanken lämnas ut i allmänna rörelsen från och med dag som
fullmäktige bestämmer.

Den nya sedeln har följande storlek, beskaffenhet och utseende.

Storlek

Sedeln är 180 mm lång och 82 mm bred.

Tryck

Sedelns framsida upptar ytterst till vänster en talong,
omfattande en fjärdedel av sedelns yta. Framsidan är i övrigt,
frånsett ytterkanterna, försedd med tryck.

Längs sedelns övre kant löper en konstgraverad bård med texten
1000 SVERIGES RIKSBANK 1000 och ETT TUSEN KRONOR.

På högra delen av tryckytan finns en bild av Konung Karl XIV Johan i
halvprofil med ansiktet vänt mot sedelns mitt. Till höger om bilden är
texten KARL XIV JOHAN 1818--1844 lodrätt inplacerad.

På sedelns mitt finns konstgraverade ornament i flera färger och i
mitten valörsiffran 1000.

Till höger om talongen löper en lodrät bärd med texten HINC ROBUR ET
SECURITAS.

Under ornamenten och kungabilden löper ett band innehållande till
vänster texten ETT TUSEN KRONOR och till höger valörsiffran 1000.

Ovanför sistnämnda bård finns två namn i faksimile.

Nedtill på talongen är sedelns tryckår och nummer angivna, inlagda i
en konstgraverad rosett.

Huvuddelen av trycket är utfört i koppartryck i brun färg. De
konstgraverade mönstren, som finns på sedelns mitt, kring porträttet
och på talongen, är utförda i violett, grön och orange färg.

Sedelns baksida upptar till höger en talong.

Vänstra delen av sedelns baksida upptar en konstgraverad rosett i
flera färger omgiven av vertikala bårder med bladornament och i mitten
valörsiffran 1000.

Längs övre kanten av sedeln löper en konstgraverad bård med texten
SVERIGES RIKSBANK -- ETT TUSEN KRONOR -- 1000. Härunder finns i mitten
av sedeln en bild av ståltillverkning enligt Bessemermetoden. Nedtill
på bilden finns texten BESSEMER--STÅLTILLVERKNING. Bilden omges även
på övriga sidor av konstgraverade bårder och begränsas mot talongen av
en vertikal bård med bladornament.

Tryckytans underkant upptar till vänster stiliserade bladornament och
i mitten en konstgraverad bård samt avslutas till höger med
valörsiffran 1000 i en konstgraverad rosett. I talongens undre del
finns en mikrogravyr, i vilken texten ETT TUSEN KRONOR upprepas på
fyra rader.

Huvuddelen av trycket är utfört i koppartryck i brun färg. De
konstgraverade mönstren i övrigt är tryckta i violett, brun och orange
färg.

Papper

Papperet är svagt rosatonat och i talongen försett med ett vattenmärke
föreställande Jöns Jacob Berzelius en face.

Mellan sedelns mitt och talongen är i papperet inlagd en lodrätt
löpande säkerhetstråd, som framträder på sedeln som en rak mörk
linje.
Förordning (1976:759) med uppgift om Riksbankens diskonto

Regeringen ger till känna att riksbankens diskonto från och med den 4  
oktober 1976 är åtta procent.
Förordning (1976:767) om uppbörd av  saluvagnsskatt, m.m. 

1 § När saluvagnslicens enligt 19 § lagen (2001:558) om
vägtrafikregister har beslutats uppbär Vägverket saluvagnsskatt
från den skattskyldige. Ett inbetalningskort avseende skatten
sänds till den skattskyldige snarast möjligt.
Förordning (2001:674).

2 § Föreligger skattskyldighet vid ingången av december månad sänder
Vägverket senast den 10 december inbetalningskort avseende
saluvagnsskatt för närmast följande kalenderår till den skattskyldige.

Har den skattskyldige ej erhållit inbetalningskort enligt första
stycket skall han anmäla detta till Vägverket senast den 20
december. Förordning (1995:1206).

3 § Skatt som avses i 1 § skall betalas senast tre veckor efter
det att saluvagnslicens har beslutats. I fall som avses i 2 §
skall skatten betalas före ingången av det kalenderår som
skatten avser. Förordning (2001:674).

4 § Skatteverket är central förvaltningsmyndighet i fråga om
saluvagnsskatt. Verket meddelar efter samråd med Vägverket
föreskrifter för påföring och uppbörd av saluvagnsskatt och
fastställer formulär för de blanketter som behövs.
Förordning (2003:919).
Förordning (1976:769) om uppbörd m.m. av vägtrafikskatt på vissa fordon, som icke är registrerade i riket

1 § Om turistvagnslicens meddelas eller förlängs för ett
fordon enligt turistvagnskungörelsen (1972:601), skall skatt
samtidigt betalas enligt lagen (1976:338) om vägtrafikskatt på
vissa fordon, som icke är registrerade i riket. Skatt skall
betalas för den tid licensen skall gälla.

Tullmyndighet prövar fråga som avses i 5 § tredje stycket nämnda lag.
Generaltullstyrelsen prövar fråga som avses i 10 § lagen. Förordning
(1984:263).

2 § Vid införsel av ett fordon för vilket skatt skall betalas enligt
lagen (1976:338) om vägtrafikskatt på vissa fordon, som icke är
registrerade i riket, skall den som svarar för fordonet till
tullmyndigheten lämna uppgift om

1. fordonets registreringsnummer och registreringsland,

2. fordonets väglängdmätarställning vid införseln, om fordonet
är kilometerskattepliktigt och väglängdmätare finns på det, och

3. fordonets totalvikt.

Är fordonet oregistrerat skall vid införseln uppgift lämnas även
om fordonets ägare och dennes adress samt om de
identifieringsmärkningar som finns på fordonet och var dessa är
placerade.

Vid utförsel av fordonet skall den som svarar för det till
tullmyndigheten lämna uppgift om

1. fordonets väglängdmätarställning vid utförseln, om fordonet
är kilometerskattepliktigt och väglängdmätare finns på det, och

2. fordonets körsträcka i kilometer och färdvägen i riket samt
andra förhållanden av betydelse för att fastställa skatten.

Uppgifter enligt första--tredje styckena skall lämnas skriftligen
om tullmyndigheten inte medger undantag därifrån. Förordning
(1984:263).

3 § har upphävts genom förordning (1984:263).

4 § Generaltullstyrelsen meddelar efter samråd med
riksskatteverket föreskrifter för verkställighet av denna
förordning.

Övergångsbestämmelser

1984:263

1. Denna förordning träder i kraft den 1 januari 1985.

2. De äldre bestämmelserna tillämpas dock fortfarande vid
beskattningen av fordon som har förts in i landet före
ikraftträdandet.
Förordning (1976:819) om avfattning av dom  i tvistemål m.m. 

Regeringen föreskriver att tingsrätt skall tillämpa bifogade 
"Bestämmelser om avfattning av dom i tvistemål m. m. vid tingsrätt" 
och att hovrätt skall tillämpa bifogade "Bestämmelser om avfattning av 
dom i tvistemål m. m. i hovrätt". 

Utöver vad som anges i bilagorna till förordningen gäller att 
domsblankett inte behöver användas när utskrift av dom i tvistemål 
sker med hjälp av dator eller skrivautomat. Förordning (1985:741).
Förordning (1976:823) om skyldighet för domstol att underrätta part om dom i tvistemål m.m.

1 §  Underrättelse enligt 17 kap. 9 § sjunde stycket rättegångsbalken
skall i mål vid underrätt ske genom att avskrift av domen sänds till
parterna i vanligt brev. Har skiljaktig mening förekommit skall
redogörelse för denna lämnas.

Bestämmelserna i första stycket om dom tillämpas även i fråga om
särskilt uppsatt slutligt beslut.  Om beslutet  ej har uppsatts
särskilt, sänds avskrift av protokoll  eller annan handling som
innefattar det slutliga beslutet samt redogörelse för skiljaktig
mening, om sådan har förekommit.

I annat fall än som avses i första och andra styckena sker under
rättelse genom att avskrift av domen eller beslutet  i vad avgörandet
innehåller uppgift om domstolens namn, dagen för avgörandet, målets och
avgörandets nummer, parterna  och det slut vartill domstolen kommit,
sänds till  parterna i vanligt brev.  Har beslutet ej uppsatts särskilt,
sänds uppgift om  innehållet i beslutet. Samtidigt lämnas uppgift om tid
och sätt för fullföljd av talan. Har skiljaktig mening förekommit skall
redogörelse också lämnas för det slut som den skiljaktiga meningen
innefattar. Förordning (1978:372).

2 §  Följer av bestämmelse i annan författning att vad som i
rättegångsbalken är föreskrivet om rättegången i allmänhet skall
tillämpas även vid handläggningen av mål eller ärende enligt den
särskilda författningen, skall underrättelse enligt 1 § lämnas även i
sådant fall, om det lämpligen kan ske.

I fråga om slutligt beslut i ärende som har handlagts enligt lagen
(1946:807) om handläggning av domstolsärenden lämnas underrättelse
enligt 1 §, om beslutet har gått emot sökanden eller annan som har fört
talan i ärendet.

3 §  Har för visst slag av mål i annan författning föreskrivits
skyldighet för domstol att utan begäran tillställa parterna avskrift av
dom eller slutligt beslut, gäller den bestämmelsen.
Förordning (1976:826) om medling i arbetstvister 

1 § En medlare enligt 47 a och 47 b § lagen (1976:580) om
medbestämmande i arbetslivet, förordnas av Medlingsinstitutet
på ett fast medlingsuppdrag eller för medling i en viss
uppkommen arbetstvist. Förordning (2000:259).

2 § Ett uppdrag att verka som fast medlare skall avse ett
visst av Medlingsinstitutet bestämt verksamhetsområde och skall
meddelas till högst åtta personer på sådant sätt att medlarna
får spridning över landet. En fast medlare förordnas för högst
ett år i taget. Förordning (2000:259).

3 § En fast medlare skall utföra de medlingsuppdrag och
fullgöra de övriga uppgifter som Medlingsinstitutet tilldelar
honom eller henne samt följa förhållandena på arbetsmarknaden.
Förordning (2000:259).

4 § Ett uppdrag att medla i en uppkommen arbetstvist skall i
första hand tilldelas den fasta medlare inom vars
verksamhetsområde tvisten har uppstått. Om det framstår som
lämpligare kan Medlingsinstitutet förordna en annan fast
medlare för ett visst uppdrag eller utse en annan person att
medla i tvisten. Förordning (2000:259).

5 § En medlare får inte ta emot någon form av gottgörelse av
en arbetsgivare eller arbetstagare eller deras organisationer
för sin medverkan i en arbetstvist. Förordning (2013:706).

6 § En medlare ska lämna en rapport till Medlingsinstitutet
efter varje avslutat medlingsärende. Förordning (2007:1446).

7 § En fast medlare skall senast den 20 januari varje år sända
in en berättelse över sin verksamhet under det föregående
kalenderåret till Medlingsinstitutet. Förordning (2004:503).

8 § Har upphävts genom förordning (2000:259).

9 § Medlarna står under tillsyn av Medlingsinstitutet.

Närmare föreskrifter om medlarnas verksamhet meddelas av
Medlingsinstitutet. Förordning (2000:259).
Förordning (1976:834) om prövning av utländskt beslut om adoption

1 § Om det i en annan stat har meddelats ett beslut om 
adoption av en svensk medborgare eller av någon som hade 
hemvist i Sverige, prövar Myndigheten för familjerätt och 
föräldraskapsstöd frågor om godkännande enligt 3 § första 
stycket lagen (1971:796) om internationella rättsförhållanden 
rörande adoption.

Myndigheten prövar även frågor om förordnande att ett 
utomlands meddelat beslut om adoption i annat fall än som 
avses i 3 § första stycket nämnda lag ska gälla i Sverige.
Förordning (2015:977).

2 § Myndighetens beslut överklagas hos regeringen genom besvär.
Förordning (2004:1146).

3 § Om Myndigheten för familjerätt och föräldraskapsstöd har 
godkänt ett beslut om adoption som har meddelats i en annan 
stat eller om myndigheten har förordnat att ett sådant beslut 
ska gälla i Sverige, ska meddelande om beslutet sändas i 
enlighet med vad som gäller för domstol enligt 2 § 
förordningen (1949:661) om skyldighet för domstol att lämna 
uppgifter i mål och ärenden enligt föräldrabalken m.m.
Förordning (2015:977).
Förordning (1976:836) om upphävande av personlig pensionsrätt enligt statliga tjänstepensionsbestämmelser

Vad som i författning har föreskrivits om personlig
pensionsrätt enligt statliga tjänstepensionsbestämmelser skall
ej längre gälla i fråga om arbetstagare hos kommun,
landstingskommun, kommunalförbund eller församling, pastorat
eller annan kyrklig samfällighet under förutsättning att
arbetstagaren efter utgången av år 1976 förvärvar rätt till
icke-statlig tjänstepensionsförmån i anställning hos sådan
huvudman.

I första stycket har orden "församling", "pastorat" och
"kyrklig samfällighet" den betydelse de har i före år 2000
gällande lag. Förordning (1999:870).
Förordning (1976:837) om ersättning för kostnader för vissa pensioner och livräntor

1 § Kommun, region, kommunalförbund eller församling, pastorat 
eller annan kyrklig samfällighet får ersättning för kostnaden 
för pension eller livränta som betalas ut till arbetstagare 
eller arbetstagares efterlevande enligt pensionsbestämmelser 
antagna av huvudmannen, om

1. arbetstagaren den 31 december 1976 eller tidigare har haft 
personlig pensionsrätt på grund av anställning av sådant slag 
som finns upptagen i statens personalpensionsverks år 1966 
utgivna förteckning över personer med personlig pensionsrätt 
enligt statliga tjänstepensionsbestämmelser eller annars har 
haft sådan pensionsrätt i anställning hos kommunal vårdanstalt 
för alkoholmissbrukare, 

2. arbetstagaren den 31 december 1976 inte är underkastad 
pensionsbestämmelser antagna av huvudman som avses här men 
kommer efter denna dag att ha pensionsrätt enligt sådana 
bestämmelser.

Om rätt till ersättning enligt första stycket har övergått 
till församling, kyrklig samfällighet eller stift inom Svenska 
kyrkan enligt 3 § lagen (1998:1592) om införande av lagen 
(1998:1591) om Svenska kyrkan, ska ersättningen beräknas 
enligt de pensionsbestämmelser som gällt för anställda hos 
huvudmannen före ingången av år 2000. Beräkningen ska grundas 
på anställningstid hos huvudmannen. Förordning (2019:1002).

2 § Ersättning som avses i 1 § betalas ut av Statens
tjänstepensionsverk från anslaget Statliga tjänstepensioner
m.m. Förordning (2010:545).

3 § Ytterligare föreskrifter för verkställighet av denna 
förordning får meddelas av Statens tjänstepensionsverk efter 
samråd med det för kommunerna och regionerna gemensamma 
organet för administration av personalpension.
Förordning (2019:1002)