Förordning (1987:82) om ersättning vid sjukresa

Inledande bestämmelser

1 § I denna förordning meddelas föreskrifter om resekostnadsersättning
från sjukförsäkringen enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring.

2 § Med landstingskommun avses i denna förordning även kommun som inte
tillhör landstingskommun.

Allmänna ersättningsbestämmelser

3 § Ersättning lämnas för resekostnader som avses i 2 kap. 6 § första
stycket lagen (1962:381) om allmän försäkring. Ersättning för
resekostnader i samband med att hjälpmedel tillhandahålls handikappad
lämnas dock endast om åtgärden ombesörjs av sjukvårdshuvudman efter
ordination av behörig läkare eller annan som har ordinationsrätt.

Ersättning lämnas även för resekostnader i samband med rådgivning enligt
lagen (1974:525) om ersättning för viss födelsekontrollerande verksamhet
m.m. Förordning (1987:356).

4 § Ersättning lämnas inte

1. för överflyttnings- eller permissionsresa i samband med sjukhusvård,
eller

2. för resa utom riket.

Om ersättning för transporter med ambulansbil eller annat fordon som är
särskilt anpassat för sjuktransport finns särskilda föreskrifter.

Ersättning för framresa

5 § Vid öppen vård i form av läkarvård eller annan sjukvårdande
behandling lämnas ersättning för resa inom den kommun, där den
försäkrade vistas, till en mottagning som kunnat ge den vård som
behövts. Om resa för sådan vård företas till en mottagning utanför
vistelsekommunen, lämnas ersättning högst för resa till allmän
mottagning för öppen vård som är inrättad för vistelsekommunen och som
kunnat ge den vård som behövts. Om resan företas till en mottagning för
företagshälsovård, som den försäkrade tillhör, lämnas dock ersättning
utan begränsning till allmän mottagning för öppen vård.

Vid resa för annan vård än som avses i första stycket samt vid
rådgivning och tillhandahållande av handikapphjälpmedel lämnas
ersättning högst för resa till närmaste mottagning eller vårdinrättning,
där den försäkrade kunnat få den vård, rådgivning eller annan hjälp som
han behövt.

6 § Har omedelbart behov av sjukhusvård uppkommit när den försäkrade
befunnit sig inom den landstingskommun där han är bosatt och har han
tagits in på ett hemortssjukhus får ersättning lämnas för resa till
detta sjukhus oavsett begränsningen i 5 § andra stycket.

Föreskrifterna i första stycket tillämpas också om omedelbart behov av
sjukhusvård har uppkommit när den försäkrade befunnit sig inom kommun
som gränsar till den landstingskommun där han är bosatt.

Ersättning för återresa

7 § Återresa anses påbörjad vid den mottagning eller vårdinrättning till
vilken ersättning för framresa beräknas. Detta gäller dock inte om
överflyttningsresa företagits genom sjukvårdshuvudmannens försorg.

Har den försäkrade fått vård inom den landstingskommun där han är
bosatt, lämnas ersättning för resa till bostaden eller till den plats
varifrån resan till mottagningen eller vårdinrättningen företogs. Detta
gäller också om den försäkrade har fått vård utanför den egna
landstingskommunen och vårdbehovet har uppkommit under vistelse inom en
kommun som gränsar till landstingskommunen.

Vid återresa i annat fall än som anges i andra stycket lämnas ersättning
för resa till den plats varifrån resan till mottagningen eller
vårdinrättningen företogs. Reser den försäkrade i stället till sin
bostad lämnas dock ersättning endast för tillkommande resekostnad som
föranletts av att han sökt vård.

8 § Om det är motiverat från vårdsynpunkt får, utan hinder av
föreskrifterna i 7 §, ersättning lämnas för återresa efter sjukhusvård
till annan plats än bostaden eller den plats varifrån resan till
sjukhuset företogs.

Färdmedel

9 § Ersättning beräknas efter det färdsätt som har använts, dock med de
begränsningar som anges i andra--fjärde styckena.

Ersättning för resa med taxi eller flyg lämnas endast om annat billigare
färdsätt inte har kunnat användas på grund av den försäkrades tillstånd,
resans längd eller andra omständigheter.

Utan hinder av andra stycket lämnas ersättning för resa med flyg om
resan företagits med reguljärt flyg och om avståndet mellan den ort
varifrån flygresan kunnat ske och mottagningen eller vårdinrättningen
överstiger 35 mil eller resan skett från eller till Gotland.

Kan ersättning enligt andra eller tredje stycket inte lämnas för resa
som företagits med taxi eller flyg får ersättning ändå lämnas för resan
enligt vad som anses skäligt.

10 § Resekostnaden beräknas

1. vid resa med färdmedel i allmän trafik enligt därför gällande taxa,
dock med den begränsning som anges i andra stycket,

2. vid resa med bil, som inte går i allmän trafik, till 1 krona per
kilometer,

3. vid anlitande av annat färdsätt än som sägs i 1 och 2 enligt vad som
anses skäligt.

För resa med taxi inklusive framkörning får resekostnaden beräknas till
högst summan av tre delbelopp, nämligen

a) 20 kronor för varje resa såsom grundbelopp,

b) 1 krona för varje minut som resan varat,

c) 7 kronor för varje kilometer av resans längd.

Vad som sägs i andra stycket gäller inte om allmän försäkringskassa
träffat överenskommelse om gottgörelse för resan enligt 2 kap. 6 § lagen
(1962:381) om allmän försäkring.

Skall ersättning beräknas för flera personer som rest med samma bil
skall belopp som sägs i första stycket 2 anses innefatta resekostnaden
för samtliga. Därvid beräknas en ökad resekostnad med 20 öre per
kilometer för varje person utöver en. Resekostnaden fördelas lika mellan
de ersättningsberättigade. Förordning (1991:17).

Karensbelopp

11 § Från den resekostnad som beräknats enligt 10 § skall avdrag göras
med karensbelopp. Detta gäller dock inte om resan helt eller delvis
företagits med specialfordon i linjetrafik för samordnade
sjuktransporter.

Karensbelopp avräknas för fram- respektive återresa.

Karensbeloppet utgör vid resa som avses i 10 § första stycket 1 och 3,
med undantag för resa med taxi, 15 kronor. Vid resa som avses i 10 §
första stycket 2 utgör karensbeloppet 20 kronor. Vid resa med taxi utgör
karensbeloppet 30 kronor.

Har en försäkrad besökt en mottagning eller vårdinrättning och efter
remiss därifrån fortsatt direkt till en annan mottagning eller
vårdinrättning skall avdrag göras med endast ett karensbelopp.
Förordning (1990:539).

12 § Har samåkning skett i taxi eller bil som avses i 10 § första
stycket 2 utgör karensbeloppet 15 kronor per vårdtagare. Om vårdtagarna
tillhör samma familj skall dock avdrag göras med endast ett
karensbelopp. Karensbeloppet utgör därvid 20 kronor.

Vad som sägs i första stycket skall i fråga om resa med taxi gälla också
när den försäkrade har samåkt med någon som inte har rätt till
ersättning för kostnaderna för resan enligt denna förordning. Förordning
(1990:539).

13 § Vid resor med buss eller tåg under en vård- eller behandlingsperiod
skall, om den försäkrade med anledning av dessa resor har köpt
månadskort eller annat periodkort, avdrag för karensbelopp göras som om
endast en framresa och en återresa gjorts per månad. Detta gäller dock
inte om resekostnadsersättningen blir högre än om varje resa ersatts för
sig.

Övernattning

14 § Vid övernattning lämnas ersättning

1. när den försäkrade vid resa med färdmedel som går i reguljär trafik
inte har kunnat avsluta resan före klockan 24.00 den dag resan har
påbörjats eller före den tidpunkt samma dag då han skulle ha kunnat bli
intagen för sjukhusvård, eller

2. när den försäkrade har erhållit öppen vård under mer än en dag
utanför bostadsorten och det varit motiverat att han mellan
behandlingstillfällena stannat kvar på den ort där han vårdades.

15 § Ersättning för övernattning beräknas på det belopp som den
försäkrade har betalat för logi. Ersättningen lämnas med högst 55 kronor
per natt.

Om den försäkrade inte har kunnat få rum på patienthotell eller
motsvarande och som följd härav har fått betala mer för logi än vad som
högst ersätts enligt första stycket, får dock ersättning lämnas med
skäligt belopp som överstiger 55 kronor per natt.

Följeslagare

16 § Om en försäkrads ålder eller tillstånd motiverar att någon följer
honom på resan, lämnas ersättning för följeslagarens kostnader för resa
och övernattning enligt vad som gäller för den försäkrade, dock utan
avdrag för karensbelopp. I samband med sjukhusvård ersätts
följeslagarens kostnader för resa varje gång högst efter kostnaderna för
fram- och återresa.

Sjukt barn

17 § Har förälder eller annan anhörig med anledning av sjukdom hos ett
barn, som inte fyllt 16 år, gjort besök i öppen vård eller hos barnet
medan det vårdas på sjukhus, lämnas ersättning för resa och övernattning
om besöket ingått som en del i behandlingen av barnet.

Även om besöket inte har ingått som en del i behandlingen av barnet, får
vid besök hos barn som vårdas på sjukhus ersättning lämnas för ett besök
per vecka.

Ersättning enligt första och andra styckena lämnas med tillämpning av
samma bestämmelser som gäller vid egen sjukresa.

Särskild ordning för ersättning vid resa med taxi

18 § En försäkringskassa får utan hinder av vad som i denna förordning
föreskrivs om resekostnad för resa med taxi träffa avtal med ett
taxiföretag om ersättning för utförd sjukresa, om avtalet kan beräknas
leda till att kassans sammanlagda utgifter för ersättning för taxiresor
minskar under avtalsperioden. Ett sådant avtal skall för att gälla
godkännas av riksförsäkringsverket.

Om ett avtal enligt första stycket har träffats skall den försäkrade
till taxiföretaget endast betala gällande karensbelopp enligt 11 och
12 §§. Detta gäller under förutsättning att den försäkrade använder
ett särskilt av försäkringskassan och taxiföretaget överenskommet
beställningsförfarande. Försäkringskassan skall till taxiföretaget
betala det belopp som utgör skillnaden mellan det pris för resan som
följer av avtalet och karensbeloppet. Förordning (1991:423).

Närmare föreskrifter

19 § Riksförsäkringsverket får meddela de ytterligare föreskrifter som
behövs för verkställigheten av denna förordning. Förordning (1991:423).

Övergångsbestämmelser

1990:539

Denna förordning träder i kraft den 1 juli 1990. Äldre föreskrifter
tillämpas fortfarande i fråga om ersättning för resa som påbörjats före
ikraftträdandet.

1991:17

Denna förordning träder i kraft den 1 februari 1991 och tillämpas i
fråga om ersättning för resa som har påbörjats efter den 31 december
1990.

1991:1645

Den upphävda förordningen skall dock tillämpas i fråga om ersättning för
kostnader för sjukresa som har påbörjats före den 1 januari 1992.