Förordning (1988:1229) om statliga byggnadsminnen m.m.

Statliga byggnadsminnen

1 § En byggnad som tillhör staten får förklaras för statligt
byggnadsminne, om den är synnerligen märklig genom sitt kulturhistoriska
värde eller ingår i ett kulturhistoriskt synnerligen märkligt
bebyggelseområde.

Bestämmelserna om statliga byggnadsminnen i denna förordning får också
tillämpas på park, trädgård eller annan anläggning av kulturhistoriskt
värde.

2 § Frågan om en byggnad skall förklaras för statligt
byggnadsminne prövas av regeringen efter framställning från
Riksantikvarieämbetet. Förordning (1997:1166).

3 § När en byggnad förklaras för statligt byggnadsminne anger regeringen
genom skyddsföreskrifter på vilket sätt byggnaden skall vårdas och
underhållas samt i vilka avseenden den inte får ändras.
Skyddsföreskrifterna kan innehålla bestämmelser om att ett område kring
byggnaden skall hållas i sådant skick att byggnadsminnets utseende och
karaktär inte förvanskas.

4 § Riksantikvarieämbetets framställning att en byggnad skall förklaras
för statligt byggnadsminne skall innehålla förslag till
skyddsföreskrifter. Till framställningen skall fogas yttrande från den
myndighet som förvaltar byggnaden.

5 § Riksantikvarieämbetet har tillsyn över de statliga byggnadsminnena.
Ämbetet skall föra en förteckning över dem.

6 § Om det finns särskilda skäl får ett statligt byggnadsminne ändras i
strid mot skyddsföreskrifterna.

Tillståndet till ändring kan förenas med villkor om

1. utförandet av ändringen,

2. dokumentation av ändringen,

3. antikvarisk undersökning och kontroll.

Ansökan om tillstånd till ändring görs hos riksantikvarieämbetet.

7 § Frågor om tillstånd till ändring prövas av regeringen, om ändringen
innefattar från kulturhistorisk synpunkt väsentliga ingrepp. I övrigt
prövar riksantikvarieämbetet frågor om tillstånd.

Om riksantikvarieämbetet finner att ämbetet inte får pröva frågan, skall
ämbetet överlämna ärendet till regeringen tillsammans med eget yttrande.

Sådana beslut av riksantikvarieämbetet som avses i första stycket får
inte överklagas.

8 § Ett statligt byggnadsminne får inte överlåtas till annan, om det
finns risk för att överlåtelsen kan leda till att dess kulturhistoriska
värde minskar.

Innan ett statligt byggnadsminne överlåts från staten till annan skall
den myndighet som förvaltar byggnadsminnet inhämta
riksantikvarieämbetets yttrande. Om ämbetet motsätter sig överlåtelsen
krävs regeringens medgivande.

9 § Om ett statligt byggnadsminne överlåts till annan, skall
riksantikvarieämbetet och länsstyrelsen i det län där byggnadsminnet
finns omedelbart underrättas. Av lagen (1988:950) om kulturminnen m. m.
framgår att om ett statligt byggnadsminne övergår till annan ägare än
staten blir det byggnadsminne enligt den lagen.

10 § Om bibehållandet av ett statligt byggnadsminne medför hinder,
olägenhet eller kostnad som inte står i rimligt förhållande till
byggnadsminnets betydelse, kan regeringen jämka skyddsföreskrifterna
eller häva byggnadsminnesförklaringen. Regeringen kan också häva en
byggnadsminnesförklaring som framstår som ändamålslös.

Ansökan om jämkning av skyddsföreskrifterna eller hävande av
byggnadsminnesförklaring ges in till riksantikvarieämbetet. Ämbetet
överlämnar ansökningen till regeringen tillsammans med eget yttrande.
Ämbetet får också på eget initiativ föreslå regeringen jämkning eller
hävande.

Slottsarkitekt

11 § För att säkerställa en noggrann och väl kvalificerad omvårdnad om
statens slott och andra statliga byggnadsminnen som har särskilt behov
av det får slottsarkitekt utses för ett eller flera byggnadsminnen.

Slottsarkitekt förordnas av den myndighet som förvaltar byggnadsminnet
efter samråd med riksantikvarieämbetet. För slottsarkitekten skall den
förvaltande myndigheten utfärda en instruktion. Det skall ske efter
samråd med riksantikvarieämbetet och, i förekommande fall, med
riksmarskalksämbetet.

Värdefulla byggnader som inte är byggnadsminnen

12 § Riksantikvarieämbetet ska, i samråd med de myndigheter som
förvaltar byggnaderna, upprätta en förteckning över sådana
byggnader i statens ägo som inte är statliga byggnadsminnen men
som ändå är kulturhistoriskt värdefulla. Den förvaltande
myndigheten svarar för att det finns nödvändigt underlag för
bedömningen huruvida en byggnad bör tas upp i förteckningen. I
fråga om sådana byggnader gäller, utöver vad som följer av 2
och 8 kap. plan- och bygglagen (2010:900), bestämmelserna i
13–15 §§. Förordning (2011:359).

13 § De byggnader som avses i 12 § får ändras bara om det är nödvändigt.
Riksantikvarieämbetet lämnar råd om vården av dem.

14 § Om riksantikvarieämbetet finner att en byggnad kan komma ifråga för
byggnadsminnesförklaring skall det anges i den förteckning som
föreskrivs i 12 §. Beträffande sådana byggnader skall samråd ske med
riksantikvarieämbetet innan det vidtas någon åtgärd som kan minska
byggnadens kulturhistoriska värde.

15 § Riksantikvarieämbetet får meddela närmare föreskrifter om hur de
byggnader som avses i 14 § skall vårdas med hänsyn till deras
kulturhistoriska värde. Sådana föreskrifter får inte vara mer betungande
än vad som är skäligt med hänsyn till användningen av fastigheten och
till de kulturhistoriska värdena.

Beträffande sådana byggnader som avses i 14 § får ämbetet också lämna
föreskrifter om följande i samband med ändring av byggnaden

1. utförandet av ändringen,

2. dokumentation av ändringen,

3. antikvarisk undersökning och kontroll.

Regeringen kan medge undantag från sådana föreskrifter som
riksantikvarieämbetet har meddelat med stöd av denna paragraf.

Värdefulla fastigheter

16 § En fastighet som ägs av staten och som representerar en
viktig del av det nationella kulturarvet eller annars är av
stort kulturhistoriskt värde skall förvaltas så att det
kulturhistoriska värdet inte minskar. Regeringen beslutar,
efter förslag från Riksantikvarieämbetet, vilka fastigheter som
skall anses ha ett sådant värde och hur kulturvärdena skall
skyddas.

Riksantikvarieämbetet har tillsyn över de fastigheter som avses
i första stycket. Ämbetet skall föra en förteckning över dem.
Förordning (2006:18).

Övergångsbestämmelser

1988:1229

1. Denna förordning träder i kraft den 1 januari 1989, då kungörelsen
(1920:744) med föreskrifter rörande det offentliga byggnadsväsendet
skall upphöra att gälla.

2. Sådana byggnader som vid förordningens ikraftträdande är
byggnadsminnesmärken enligt äldre bestämmelser skall därefter anses som
statliga byggnadsminnen.

3. Intill dess regeringen har lämnat skyddsföreskrifter för de statliga
byggnadsminnen som avses under 2 skall 21 § kungörelsen (1920:744) med
föreskrifter rörande det offentliga byggnadsväsendet fortsätta att
tillämpas på dem.

4. Riksantikvarieämbetet skall så snart det lämpligen kan ske lämna
regeringen förslag till skyddsföreskrifter för de statliga
byggnadsminnen som avses under 2.