Förordning (2007:185) om producentansvar för bilar

1 § Denna förordning syftar till att bilar ska utformas och 
framställas på ett sådant sätt att uppkomsten av avfall 
förebyggs och, i fråga om det avfall som ändå uppkommer, 
att

1. producenter ska tillhandahålla system för mottagning 
av uttjänta bilar,

2. uttjänta bilar kan återvinnas eller komponenter från 
sådana bilar kan återanvändas, och

3. de mål som anges i 6 § kan nås.
Förordning (2016:802).

1 a § Förordningen är meddelad med stöd av 

– 15 kap. 12 § miljöbalken i fråga om 3, 4, 6 och 7 §§, 

– 15 kap. 13 § miljöbalken i fråga om 8–10 och 13 §§, 

– 15 kap. 45 § miljöbalken i fråga om 11 §, och 

– 8 kap. 7 § regeringsformen i fråga om övriga 
bestämmelser. Förordning (2016:802).

Definitioner

2 § I denna förordning avses med

direktivet om uttjänta bilar: Europaparlamentets och rådets
direktiv 2000/

53/EG av den 18 september 2000 om uttjänta fordon, senast
ändrat genom kommissionens beslut 2010/115/EU,

bil: personbil, buss eller lastbil vars totalvikt inte
överstiger 3 500 kilogram och som inte är försedd med medar
eller band, och

uttjänt bil: en bil som är avfall.
Förordning (2010:347).

2 a § Med ekonomisk aktör avses i denna förordning den som

1. tillverkar eller distribuerar bilar eller bilars
komponenter och material,

2. försäkrar bilar, eller

3. samlar in, demonterar, fragmenterar, återvinner,
materialåtervinner eller på annat sätt behandlar uttjänta
bilar eller bilars komponenter och material.
Förordning (2010:347).

2 b § Med producent avses i denna förordning den som
yrkesmässigt i Sverige tillverkar eller yrkesmässigt till
Sverige för in bilar. Förordning (2010:347).

2 c § Med auktoriserad bilskrotare avses i denna förordning en
bilskrotare som är auktoriserad enligt
bilskrotningsförordningen (2007:186). Förordning (2010:347).

2 d § Med farliga ämnen avses i denna förordning alla ämnen
som enligt bilaga 1 till Europaparlamentets och rådets
förordning (EG) nr 1272/2008 av den 16 december 2008 om
klassificering, märkning och förpackning av ämnen och
blandningar, ändring och upphävande av direktiven 67/548/EEG
och 1999/45/EG samt ändring av förordning (EG) nr 1907/2006
uppfyller kriterierna för faroklass 2.1, faroklass 2.2,
faroklass 2.3, faroklass 2.4, faroklass 2.6, faroklass 2.7,
faroklass 2.8 typ A eller B, faroklass 2.9, faroklass 2.10,
faroklass 2.12, faroklass 2.13 kategori 1 eller 2, faroklass
2.14 kategori 1 eller 2, faroklass 2.15 typ A, B, C, D, E
eller F, faroklass 3.1, faroklass 3.2, faroklass 3.3,
faroklass 3.4, faroklass 3.5, faroklass 3.6, faroklass 3.7 i
fråga om skadliga effekter på sexuell funktion och fertilitet
eller på utvecklingen, faroklass 3.8 i fråga om andra effekter
än narkosverkan, faroklass 3.9, faroklass 3.10, faroklass 4.1
eller faroklass 5.1. Förordning (2010:347).

2 e § I denna förordning avses med

återanvändning: användning av en komponent från en uttjänt bil
i samma syfte som komponenten är avsedd för,

materialåtervinning: upparbetning av avfallsmaterial för annan
användning än återanvändning eller energiåtervinning,

energiåtervinning: användning av avfallsmaterial för att ta
vara på den energi som finns i materialet, och

mottagningssystem: ett system som en producent eller annan
ekonomisk aktör upprätthåller eller är ansluten till och dit
uttjänta bilar och bildelar kan lämnas för att återanvändas,
återvinnas eller bortskaffas. Förordning (2010:347).

Skyldighet att ta hand om uttjänta bilar

3 § En producent skall utan ersättning ta emot en uttjänt bil
för skrotning, om

1. producenten tillverkat bilen i eller yrkesmässigt fört in
den till Sverige, eller

2. det för bilen inte finns någon ansvarig producent enligt 1.

I fråga om sådana uttjänta bilar som avses i första stycket 2
är producenten endast skyldig att varje kalenderår ta emot en
lika stor andel av de uttjänta bilarna som motsvarar
producentens marknadsandel av antalet nyregistrerade bilar i
Sverige under det närmast föregående kalenderåret.

En producent får trots första stycket begära skälig ersättning
om bilen saknar motor, växellåda, katalysator eller andra
sådana väsentliga och från ekonomisk synpunkt likvärdiga delar.
Detta gäller dock inte när en kommun lämnar ett sådant
fordonsvrak som avses i lagen (1982:129) om flyttning av fordon
i vissa fall.

4 § Producenten ska fullgöra sin skyldighet enligt 3 § genom
att själv eller tillsammans med andra ekonomiska aktörer se
till att det finns ett eller flera lämpliga mottagningssystem.

Ett mottagningssystem ska anses lämpligt om det

1. är möjligt för bilägaren att lämna en uttjänt bil eller
bildel till mottagningssystemet vid ett fast
mottagningsställe, en mobil mottagningsstation eller på annat
sätt

a) inom ett avstånd om 50 kilometer, eller

b) inom den kommun där bilägaren har sin hemvist,

2. är lättillgängligt och ger god service åt bilägare,
kommuner och andra som kan antas vilja lämna en uttjänt bil
eller bildel till systemet,

3. innebär att en uttjänt bil eller bildel som lämnas till
mottagningssystemet tas om hand för skrotning av en
auktoriserad bilskrotare,

4. är utformat så att de som hanterar uttjänta bilar eller
bildelar i systemet inte på grund av bilarnas och bildelarnas
beskaffenhet utsätts för hälso- eller säkerhetsrisk, och

5. innebär att material och komponenter

a) återanvänds,

b) materialåtervinns, om återanvändning inte är miljömässigt
motiverat, och

c) energiåtervinns, om materialåtervinning inte är
miljömässigt motiverat. Förordning (2010:347).

5 § Naturvårdsverket får i det enskilda fallet ge dispens från
kravet i 4 § andra stycket 1, om det är motiverat med hänsyn
till befolkningstäthet eller geografiska förutsättningar. En
dispens får dock inte ges som innebär att fler än 15 procent av
landets bilägare får en sträcka längre än 50 kilometer till
mottagningssystemet.

En dispens skall gälla för viss tid.

6 § I fråga om de bilar som tas emot i det eller de
mottagningssystem som avses i 4 § ska producenten se till att

1. minst 85 procent av bilens vikt återanvänds eller
återvinns, varav minst 80 procent av bilens vikt ska utgöras
av återanvändning eller materialåtervinning, och

2. från och med år 2015 minst 95 procent av bilens vikt
återanvänds eller återvinns, varav minst 85 procent av bilens
vikt ska utgöras av återanvändning eller materialåtervinning.

De andelar som avses i första stycket ska beräknas på bilens
tjänstevikt enligt lagen (2001:559) om vägtrafikdefinitioner
med avdrag för förarvikt (75 kilogram) och bränslevikt (40
kilogram) och utgöra ett genomsnitt per bil och år.

Första stycket gäller inte bilar som har särskilda
karosseriarrangemang eller särskild utrustning för att kunna
användas för särskilda transportuppgifter, såsom campingbilar,
ambulanser, begravningsbilar eller andra bilar avsedda för
särskilda ändamål i enlighet med punkten A5 i bilaga II till
Europaparlamentets och rådets direktiv 2007/46/EG av den 5
september 2007 om fastställande av en ram för godkännande av
motorfordon och släpvagnar till dessa fordon samt av system,
komponenter och separata tekniska enheter som är avsedda för
sådana fordon, senast ändrat genom kommissionens förordning
(EU) 371/2010. Förordning (2010:347).

Samråd med kommun

7 § Producenten skall samråda med berörd kommun i frågor som
rör mottagningssystemet.

Information om bilars innehåll och omhändertagande

8 § En producent ska i samband med marknadsföring av nya bilar
lämna information om

1. bilarnas och komponenternas konstruktion med avseende på
möjligheter till återvinning och materialåtervinning,

2. hur uttjänta bilar är avsedda att tas om hand så att
bilarna demonteras, töms på vätskor och i övrigt hanteras på
ett från miljösynpunkt godtagbart sätt,

3. vad som görs i fråga om att utarbeta bästa möjliga metoder
för återanvändning, materialåtervinning och annan återvinning
av uttjänta bilar och deras komponenter, och

4. vilka framsteg som gjorts för att minska behovet av att
bortskaffa avfall som uppkommer av uttjänta bilar och deras
komponenter till förmån för ökad materialåtervinning och annan
återvinning.

Producenten ska fullgöra sin skyldighet genom att själv eller
tillsammans med andra ekonomiska aktörer göra informationen
tillgänglig för tänkbara bilköpare. Informationen ska finnas i
en broschyr, i ett informationsblad, på en webbplats eller på
annat sätt skriftligt i det material som används i
marknadsföringen av nya bilar.

Om information som anges i första eller andra stycket inte
lämnas, ska marknadsföringslagen (2008:486) tillämpas med
undantag av 29–36 §§ om marknadsstörningsavgift. Sådan
information ska anses vara väsentlig enligt 10 § tredje
stycket marknadsföringslagen. Förordning (2010:347).

9 § En producent ska lämna information om

1. att uttjänta bilar kan lämnas kostnadsfritt till ett
mottagningssystem och var uttjänta bilar och bildelar kan
lämnas,

2. betydelsen av att en uttjänt bil eller bildel omhändertas
på ett från miljösynpunkt godtagbart sätt med hänsyn till
förekomsten av farliga ämnen, och

3. det återvinnings- och återanvändningsresultat som
återlämnandet bidrar till.

Informationen ska utformas och lämnas på ett sådant sätt att
den når dem som kan antas vilja lämna en uttjänt bil eller
bildel till ett mottagningssystem. Förordning (2010:347).

10 § En producent ska, i syfte att nå de mål som anges i 6 §,
tillhandahålla de upplysningar om material, komponenter och
farliga ämnen i bilarna som behövs för att underlätta
återanvändning och återvinning. Upplysningarna ska
tillhandahållas inom sex månader från det att producenten
släppt ut en ny biltyp på marknaden.

Producenten ska se till att auktoriserade bilskrotare och
motsvarande aktörer i andra medlemsstater i Europeiska unionen
får tillgång till anvisningar om dränering och demontering.

Producenter ska använda kodningsstandarder för komponenter och
material i syfte att underlätta identifieringen av vilka
komponenter och material som lämpar sig för återanvändning och
materialåtervinning. För detta syfte ska producenterna
samarbeta med tillverkare av material och utrustning. Med
kodningsstandarder avses standarder som har fastställts enligt
artikel 8.2 i direktivet om uttjänta bilar.
Förordning (2010:347).

11 § När en kommun informerar hushållen om avfallshanteringen
inom kommunen skall kommunen även informera om hanteringen av
uttjänta bilar. Den informationen skall innehålla upplysningar
om de mottagningssystem som hushållen har tillgång till.

Mål för alla uttjänta bilar

12 § En producent skall, utöver det som sägs i 6 § och i den
mån det är skäligt med hänsyn till producentens förutsättningar
att påverka återanvändningen och återvinningen av uttjänta
bilar, vidta de åtgärder som behövs för att de mål för
återanvändning och återvinning som anges i 6 § nås i fråga om
alla uttjänta bilar i Sverige räknat som ett årligt genomsnitt
per bil.

Redovisning och tillsyn m.m.

13 § En producent ska årligen till Naturvårdsverket

1. redovisa på vilket sätt producenten har uppfyllt sina
skyldigheter enligt denna förordning, och

2. sammanställa och lämna de uppgifter som producenterna har
fått från auktoriserade bilskrotare enligt 47 § första stycket
bilskrotningsförordningen (2007:186) som Naturvårdsverket
behöver för kontroll av att återvinnings- och
återanvändningsmålen i 6 och 12 §§ nås samt för att fullgöra
uppgifter i fråga om rapportering enligt 14 §.
Förordning (2010:347).

14 § Naturvårdsverket ska fullgöra de uppgifter i fråga om 
rapportering till Europeiska kommissionen som framgår av

1. artikel 9 i direktivet om uttjänta bilar, och

2. artikel 3 i kommissionens beslut 2005/293/EG av den 1 april 
2005 om närmare föreskrifter för övervakning av de mål för 
återanvändning/återvinning och 
återanvändning/materialåtervinning som fastställs i 
Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/53/EG om uttjänta 
fordon. Förordning (2020:700).

15 § Transportstyrelsen skall bidra med underlag till rapporteringen
enligt 14 §. Förordning (2008:1203).

16 § Bestämmelser om tillsyn finns i 26 kap. miljöbalken och i 
miljötillsynsförordningen (2011:13). Bestämmelser om det 
tillsynsansvar som hör samman med denna förordning finns i 
26 kap. 3 § tredje stycket miljöbalken samt 2 kap. 4, 29 och 
30 §§ miljötillsynsförordningen. 

Bestämmelser om avgifter finns i förordningen (1998:940) om 
avgifter för prövning och tillsyn enligt miljöbalken.
Förordning (2020:700).

Bemyndiganden

17 § Naturvårdsverket får meddela föreskrifter om 

1. vilka uppgifter som ska lämnas till Naturvårdsverket enligt 
13 § och hur uppgifterna ska lämnas, och 

2. verkställigheten av 3, 4 och 10 §§.
Förordning (2020:700).

Överklagande

18 § Naturvårdsverkets beslut enligt 5 § får inte överklagas.

Straffbestämmelser

19 § Till böter döms den som med uppsåt eller av oaktsamhet
inte fullgör sina skyldigheter att

1. ta emot en uttjänt bil för skrotning enligt det som följer
av 3 § eller 4 § första stycket, eller

2. lämna upplysningar enligt det som följer av 10 § första
stycket eller av föreskrifter avseende verkställigheten av 10 §
första stycket som Naturvårdsverket meddelat med stöd av 17 §.

Den som har överträtt ett vitesföreläggande eller ett
vitesförbud enligt 26 kap. miljöbalken får inte dömas till
straff enligt denna förordning för en gärning som omfattas av
föreläggandet eller förbudet.

Ansvar skall inte dömas ut enligt denna paragraf, om ansvar för
gärningen kan dömas ut enligt 29 kap. miljöbalken.

Övergångsbestämmelser

2007:185

1. Denna förordning träder i kraft den 1 juni 2007, då
förordningen (1997:788) om producentansvar för bilar skall
upphöra att gälla.

2. Kravet i 4 § andra stycket 1 behöver inte vara uppfyllt före
den 1 juni 2008.