Ridderskapets och adelns privilegier (1723:1016 1) 

1 §. Wi lofwe och tilsäije, at willia älska och uti wördning hålla
Riksens Ridderskap och Adell, hwar och en efter sitt Embete,
skickelighet och wärde, och låta dem samtelige och hwar och en i
synnerhet, utan något qwal och intrång niuta på ähra, lif, hion och
gods, deras wälfångne friheter, privilegier, förmåner och rättigheter,
af hwad namn de wara må, samt dem derwid i alla måtto handhafwa.

2 §. Får anses ha upphört att gälla till följd av 1809 års regeringsform
(28 §).

3 §. Uti Riksens Cancellie skola ock Adelige Personer brukade blifwa, så
at Wi när omtränger måge hafwa dem, som sig på Riksens saker förstå
kunna, och skickelige äro allmänna in- och utrikes ährender at förrätta,
på det at hwar och en må derigenom blifwa upwäckt, at låta sinabarn til
lärdom och skickelighet upfostra, och Adelen således upmuntras, om dygd,
snille och wettenskaper sig särdeles at Winläggia, hwar igenom de til
sådane förmåner måge skattas wärdige, men intet räkna sig Adeliga
härkomsten til enda förtiensten: Hwarwid äfwen den (40 § uti
Regerings-Formen) efterlefwes. (Hänvisningen till 40 § regeringsformen
avser 1720 års regeringsform och har upphört att gälla).

4 §. På det Ridderskapet och Adelen måge winna mera och bättre
förfarenhet til Wår och Fäderneslandets desto nyttigare tienst, så skal
hwar och en fritt och efterlåtit wara, at wandra uti främmande land,
både til bokliga och fria konsters idkande, som ock at låta bruka sig
hos främmande herrar i krig eller annan tienst, hwarwid den sig utrikes
skickelig och wälförtient giordt, sådana förmåner wid dess hemkomst til
godo niuta skall.

5 §. Som Wi icke wele låta den ostraffad blifwa, som något talar och
säijer uppå en Adelsman, detsom hans heder, ähra, adeliga namn och goda
ryckte angår, och honom elliest spåtteligit och til nesa wara kan, så
förordne Wi också, at icke någon Adelsman skall blifwa wåldförd, icke
heller, innan han til någon grof missgierning öfwertygad är, eller
domaren efter lag och process för skiäligt pröfwat, at giöra sig, för
hans brått skull, om dess person försäkrad, fängslader och inmanter,
mycket mindre förderfwader å lif eller lem, ei heller honom hans hus och
gårdar, bref och egendom, löst eller fast ifrån tagas, ransakas,
skiöflas, bortgifwas eller i någon måtto afhändas, förr än han til någon
sådan missgierning, der med han lif, ähra och gods efter lagen
förwärckat hafwer, öfwertygad, lagwunnen och dömder är: Warder någon af
Ridderskapet och Adelen uti uppenbar grof missgierning och lifssak, bahr
och å färska gierning eller å flyende fote tagen; Då bör en sådan
antastas, och uti et anständigt och säkert rum, til saksens utförande
inmanas, och sedan med honom efter lag förfaras; Men är gierningen icke
så grof eller någon lifssak, och likwäl af swårt utseende, må then
skyldige personel eller reel borgen för sig ställa, dock utom de mål,
som Duels placatet röra.

6 §. Får anses ha upphört att gälla till följd av konkurslagen
1862-09-18, Förordning (1870:29 s. 2) och lag (1916:91).

7 §. Får anses ha upphört att gälla till följd av lag (1921:283).

8 §. Såsom af ålder Ridderskapet och Adelen i Swerige och Finland varit
nådigst undt och efterlåtit, at niuta och behålla deras Sätesgårdar samt
Rå- och Rörs hemman med de innom deras enskylta Bohlbys egor, antingen
nu upbygde Torp och Krogar samt Qwarnar, med mera, eller som hädanefter
upbyggas kunna, fria för alla utlagor och beswär, af hwad namn de wara
kunna; Så skola ock här med Ridderskapet och Adelen wid samma deras
wälfångne förmåner och rättigheter nådigst bibehållas, således at deras
Sätesgårdar med deras Torp gamla eller nybygda skola wara fria för
Rusttiensten, Konungstijonden, utskrifningar och Roteringr,
Cronokiörslor, Skiutzningar, Durchtågs- och andre giärder,
Inquarteringar, Prästegårds- samt Tings- och Gästgifware gårds byggnad,
Contributioner, och alla andra Cronobeswär, af hwad namn de wara måge,
undantagne wägrödning, Kyrkio- och Kyrkiogårds samt Brobyggnad. Derjemte
skola och alla de Rå-och Rörs hemman, hvilka inom samma bys rätta ägor
med Rå och Rör eller annan laga byskillnad begrepna äro, och nu för
tiden Ridderskapet äro tilhöriga, eller ock såsom med orätta ifrångångne
lagligen kunna återwinnas; Men icke de, som nu hädanefter ifrån Cronan
eller andra Frälsemän blifwa acquirerade, niuta förberörde förmåner och
rättigheter lika med sielfwa Sätegården, derunder de äro hörige och
belägne. Men Landtboerne på de bebodde och til hemmantal lagde Rå- och
Rörs hemman, betala efter wanligheten Lagmans- Häradshöfdings- och
Tingsgiästnings penningarne, och swara til Kyrckio- och Kyrckiogårds-
jemwäl Prestegårds byggnad, samt wägrödning och brobyggnad efter Lag och
Förordningar; Jemwäl wid Fiendens infall och högstträngande nöd, då
Krigsmackten kommer på en ort at sammandragas, då at emottaga en
proportionerad Inquartering. Ridderskapets Laudgårdar niuta samma
förmån, som sielfwa Säterien, undantagandes Rå-och Rörsfriheten. Skulle
någon Adelsman äga twenne wid hwar andra belägna Sätesgårdar, och han
för sin beqwämlighet, skulle willia dem sammanlägga, stånde det honom
fritt, allenast de uti en sockn belägne äre, och at Cronones Jordebok
derigenom ei rubbas. Will och någon sammandraga sina til hemmantal
Skattlagde Rå- och Rörs hemman, så står honom fritt at afhysa dem under
sielfwa Sätesgården, eller dem til Ladugård bruka och nyttia, emedan Oss
och Cronan intet derigenom något afgår. Wi tillåte jemwäl Wårt
Ridderskap, at, för sin beqwämlighet, flyttia Säteries friheten af någon
dess Sätes- eller Ladugård til ett annat Frälsehemman af lika hemmantal
och godhet, som då ikläder sig den förras förmån och rättighet, dock så,
at sådan sätesgård är belägen innom Compagniet, hwarest Frälsehemmanet
warit tilförende indelt, och at ingen derigenom praejudiceras. Uti
Skåne, Halland, Blekingen och Bohuslähn, skal Ridderskapet och Adelen,
såsom dem af ålder förundt och efterlåtit warit, niuta och behålla deras
Sätesgårdar de äga, med sina Torp, Gatehus, Krogar och Qwarnar med mera,
som ligger på Sätesgårdens ägor, antingen de nu äro upbygde eller
hädanefter upbyggas kunna, fria och lediga för all tunga, utlagor och
beswär, af hwad namn de wara måga, såsom för Tijonde afgift,
utskrifningar, enroulleringar och roteringar, Cronokiörslor,
skjutzningar, durchtågs- och andre giärder, inquarteringar, Kyrckio-
Prästegårds- samt Tings- och Giästgifwarehus byggnad, Contributioner och
alla andra Crono-utlagor och beswär, undantagandes den wanliga
Adels-Rusttiensten, som i den 21. puncten infördt finnes. Sammaledes äro
insockne eller wekudags godsen, som de nu ega, eller af samma rättighet
återwinna kunna, aldeles befriade och frikallade för alla för uprepade
Crono-utlagor och beswär, undantagandes Adels- Rusttiensten, som redan
sagdt är, Crono- Kyrckio- och Präste Tijonden med andra gamla bewisliga
Prästerättigheter, samt wägrödning och brobyggnad af skattlagde hemman,
jemwäl Kyrckio och Kyrckiogårds samt Prästegårds byggnad i de orter, som
så af ålder wanligit warit. Item, den i Skåne, så kallade matlags
skatten, som är Lagmans- Häradshöfdings- och Tingsgiästnings penningar,
hwilka allenast utgiöras böra af de weckudagsbönder, som för hemmantal
stå och lagde äro. Dock at Crono- och Kyrckiotijonden, hvilken någon af
ålder eller annan besynnerlig rättighet äger och til Säteriet
innehafwer, aldeles förblifwer hwarjom och enom framgent oförryckt efter
dess tilständiga rätt, så at Kyrckian tilbörligen hålles wid mackt och i
lika stånd. Wid Fiendens infall och högstträngande nöd, förhålles med
Inquartering på Insockne hemmanen lika, som förut om Rå- och Rörs hemman
förmält är. Ridderskapets och Adelens Ladugårdar niuta och behålla sin
wanliga frihet som förr, och för sin beqwämlighets skull, efterlåtas
äfwenwäl Ridderskapet och Adelen at afhysa eller til Ladugård at bruka
sina insockne eler weckudags hemman under Sätesgården, dock Tijonden
deraf, Cronan, Kyrckian och Prästen samt flera gamla bewisliga
Prästerättigheter förbehåldne, såsom ock at flytta Säteries friheten
från Sätesgården på et annat frälsehemman af lika hemmantal, som då
ikläder sig den förras förmån och rättighet, och den förra det senares
natur och egenskap. Wi tillåte jemwäl Ridderskapet och Adelen deras
gamla insockne eller weckudags frihet på de hemman och lägenheter, som
de nu innehafwa i samma sockn, der Säteriet är belägit, men icke uti
annexan. Der och några af deras nu warande utsockne hemman skulle med
orätta hafwa mist insockne rättigheten, som samma hemman af ålder,
nemligen den tiden då landet kom ifrån Dannemarck under Sweriges lydno
och devotion, ägt, och befinnas wara dert lberättigade. Så tillåtes
Ridderskapet och Adelen en sådan dem ifrångången insockne rättighet
behörigen återwinna; Men de, som hädanefter igenom kiöp och byten af
Cronan och privatis förwärfvas, kunna ei under insockne rätt och förmån
dragas, hwarom Kongl. brefwen af den 4 Martii 1690. Widare förmäla.

9 §. Så skola och Adelens Landtbönder och utsockne Frälsehammen fria
wara för alla Crono dagswärcken, kiörslor, skiuts, resor och giästning,
som de förr warit betungade med, så at ingen Befallningshafware eller
Fogde skall härefter hafwa mackt något sådant Adelens Landtbönder och
utsockne Frälsehemman at poläggia, undantagandes de tilfällen, då tåg
och större marcher skie igenom landet, eller proviant, Ammunition och
beklädningar til Armeen, Fästningar och Magazinerne skola framföras: Tå
böra så wäl Frälse med utsockne Frälse, som Crono- och Skattebönder,
både med skiutsresor, giärder och andre pålagor för betalning dertil
hielpa. Dock skola uti alla inquarteringar, giärder samt
Cronoskiutsningar och hielper blifwa räknade, twenne Frälsehemman emot
et Cronoskatte, Frelseskatte och Cronohemman; twå halfwa emot et halft,
och twå fierdings hemman emot et fierdedels, med mindre i krigstider
högsta nöden en jemlikhet erfordrar, elliest skola icke Adelens
Landtbönder och utsockne hemman med några andra giärder och hielper,
skiutsresor, eller och i andra fall, blifwa betungade än som förbemält
är; Dock böra de, som under hållskiuts lagde warda, wara behielpelige,
at understödia de resande emot betalning, der det så omtränger och
ordningen dem tillkommer.

10 §. Och när Riksens tarf och lägenheter förefalla, som uti Lagen
förmälte äro, at någon Contribution och hielp måste utgiöras, tå skal
icke något påläggas Adelens Landtbönder och utsockne Frälsehemman utan
menige Ridderskapets och Adelens, som sielfwa några Landtgods äga, goda
ja och samtycke; Och skola altid i sådana hielper blifwa räknade twå
hela besuttne Frälsehemman emot et helt besuttit Cronoskatte,
Frelseskatte och Cronohemman; Item twå halfwa emot et halft och twå
fierdeles hemman emot et fierdedels. Således skal och hållas om någon
utskrifning hos Allmogen til Riksens wärn och förswar samtyckt och
bewilliat blifwer; Elliest skal Adelen uti ofredeliga tider icke
förswara mera manshielp, än som hwart hemman til dess nödtorftiga bruk
kan erfordra och Legohions stadgan tillåter; Men om höga nödtorften så
trängia kunde, att Man utur huse utgå måste, tå skola alle dertil
wederredo finnas.

11 §. Så skola och de Skattehemman, af hwilka Ridderskapet och Adelen
äga frälse rätten och räntan, anses för fullkomligit Frälse, när
Frälsemannen förwärfwar sig skatterättigheten deraf och när någon
Skattejord, hvaraf Räntan någon Frälseman tilhörer, sällies utan börd,
tå äger samma Frälseman lösen fram för alla andra, som utom börden äro.

12 §. Desslikest skola och alle af Ridderskapet och Adelen, doch hwart
och et Stånds och Stads wälfångne Privilegier och rättigheter
oförkränckte, niuta och behålla deras hus, gårdar och frälsejord, som de
hafwa, eller sig förwärfwa kunna i Städerne, fria och lediga för allan
Cronones och Stadsens tunga, tomptören undantagandes för de, som äro på
ofri grund belägne, samt brandwackt och gatläggning. Förordning (1857:63
s. 4).

13 §. Efter ock wäl kunna finnas och upspanas Silf- Koppar- Jern och
andra metalliske eller mineraliske grufwor, så wäl på Adelens egna
enskylda arf och egendoms egor, som annorstädes i Riket, af hwilka
mycken nytta och fördel, Riket til bästa, uprättas kunde, om de uti bruk
komma måtte: Så wele Wi icke allenast samtyckia, at den Adelsman, som på
egna egor will uptaga och drifwa sådane bruk, skal hafwa mackt och
tilstånd dertil, utan försäkre och den samma, at han alla de förmåner
och friheter oqwald skal få niuta, hwilka Bergsordningarne, och Wårt nu
wid Riksdagen utgångne privilegium, så wäl jordäganden som upfinnaren,
tillägga.

14 §. Ehuruwäl Adelen hafwer frihet, at til egit husbehof byggia Miöl-,
och Sågeqwarnar på egne egor, hwarest lägenhet dertil finnes; Så måste
likwäl intet Cronans eller Adelens gamla odalqwarnar och sågar til deras
rätta häfd och inomst med Tulltäckts tagande derigenom skadas, utan när
någon ny Tullqwarn skal byggas, bör sådant å Tinge kundgiöras, af
Häradshöfdingen och Nämden beses, samt andre der omkring belägne
qwarnägande och grannar höras, och öfwer sådane skiäl resolveras, huru
wida, utan andras förfång och skada, sådan frihet tillåtas får, aldeles,
som 1638 åhrs Riksdags Besluts 9 § förmår och innehåller. I sina
strömmar måge de ock byggia hamrar eller annor sådane verck, dock med
Bergs Collegii tilstånd, så wida sådant de anlagde och priviligerade
bruken intet til men och skada länder. Kungörelse (1834:26).

15 §. Der ock någon af Adelen är egande i Siöar, Strömmar och Åar, eger
han bruk Lahner, Åhlekista, och annat fiske, både wid Stranden och mitt
uti, dock så, at icke Båts- eller allmän fahrled och kongsådren stänges,
der hon af ålder warit, och androm på åker, äng och fiske, åfwan eller
nedan någon skada skier, som förbemäldt är. Dessutan tillåtes
Ridderskapet och Adelen, at bruka hwarjehanda fiske i Saltsjön och på
fria diupet, på det sättet, at om någon har lust och willia, at anwända
möda och omkåstnad på Silfiske, eller annat, som drifwes på diupet,
hwarigenom ingen annan på dess stränder och wanliga fiske förolämpas, så
må han det fritt och utan någon afgift giöra, och må ei heller någon,
ware sig Wåra betienter, eller de, som wid siökanten bo, hindra och
förmena den, som på sådant fiske far: Doch at en sådan förlikar sig med
wederbörande, hwarest han söker landning och hamn för sitt fahrtyg och
fiskeredskap. (Och der strandwrak komma på deras egen frälsejord och
grundar at stanna, der intet folck föllia med, eller efter kommer i
tilbörlig tid: Så förhålles dermed efter den lag, som för detta giord
är, eller och hädanefter kan stadgadt blifwa.)

16 §. Ingen skal hafwa frihet, at låta hugga något wercke, anten Ek,
Bok, Apel eller annat bärande trä, icke heller hwad det hälst wara kan,
uppå någon Adelsmans skog och marck, der han allena är ägande uti, utan
jorde- och skogsegandens goda willia och samtycke; Doch skal
Ridderskapet och Adelen öfwer hela Riket fritt och obehindrat wara, at
efter lag nyttia de skogar, uti hwilka de hafwa lått, samt
allmänningarne til deras nödtorft och behof efter 1664 åhrs
skogsordning.

17 §. Så må ock Ridderskapet och Adelen fritt wara, til at skiuta foglar
och diur uppå sina egne gods och egor, utom den i lag förbudne tiden,
såsom och der de hafwa lått uti, eller uppå Lands eller Härads
allmänningar, Cronones enskylte parkar och Jägeri platser undantagne,
och skal ingen wara tillåtit, at jaga och skiuta uppå Adelens enskylte
ägor, eller i deras fiskewatn fiska och fara, det ware sig Wåre
befallningshafwande och betiente, eller andre, utom jordägandens goda
willia, ja och samtycke.

18 §. (Wi tillåte ock i Nåder, at Ridderskapet och Adelen måge sielfwe
få utpanta Räntor och utskylder, som hos deras frälsebönder kunna
innestå, samt tilhålla dem at betala hwad de efter hållen laga husesyn
för husröta och elliest ostridigt kunna wara skyldige; Doch at sådant
förrättas igenom twänne owälduge Nämdemän, samt lämnas wederbörande
Landboe fritt, om han förmenar igenom sådan utmätning sig wara
förorättad, sådant lagligen at sökia återwinna, bäst han kan och
gitter;) blifwa Adelens bönder och betiente dem något skyldige på Ränta
(upbörd,) eller för husröta, så äger husbonden hos de samma bättre rätt
och företräde fram för andra Creditorer, som icke hafwa någon
priviligerad rättighet. Förordning (1878:28) och Förordning (1861:59).

19 §. Så skal och Riksens Ridderskap och Adel, utom hwad i 12 § stadgat
är om inrikes handelen, fritt efterlåtit wara, at få handla med wexlar,
inrätta manufacturer och reda uti skiepp, jemwäl uti Städerne handla i
gross och större partier, som komma utrikes från, men intet uti minut,
(doch så, at de der emot undergå en skiälig, och efter hwars och ens
idkande handel proportionerad reale afgift til Stadens contingent, som
den 12 artickeln i dessa privilegier innehåller och förmår. Under denna
afgiften skal likwäl ei förstås och dragas, hwad Adelen til kläder och
deras enskylta husbehof nödigt hafwa at införskrifwa, allenast det
utrikes från kommande godz och waror, intages uti Städerenes Packhus och
wanlige Lastage platsar samt der visiteras, och Kongl. Maj:tts
tullrättighet samt wanliga omgiälder, efter Kongl. Maj:tts Förordningar,
erläggas.) Ridderskapet och Adelen ega och den frihet, til deras bästa
och nytta, at in- eller utrikes, åt inhemska eller främmande, afsättia,
utskieppa och föryttra alt hwad dem godt synes af sine årlige inkomster,
de af sine frälsegods, gårdar och rätta frälse bruk ega och afla, såsom
Järn, Spannemål, Hästar, Creatur, Timmer, Bräder, Wercke, eller hwad
namn det hafwa kan, allenast den wanliga tullen och umgiälderne derföre
betalas, samt mätare och wägare penningar lika med Stapelstädernes
Borgerskap, derest de handla; Men skulle Adelens afwel allenast utgå
genom någom Stad til Siös, och i Staden ei föryttras eller nederläggas,
eller stadsens wåg och mått brukas, äro de då ingen afgift underkastade,
undantagandes i de Städer, som bro- och wägare penningar af järnet efter
resolutionerne betalas böra. Alt Landtkiöp skal wara Ridderskapet och
Adelen förbudit med salt, sill och andra waror i gemen, dock kan dem,
som bruk idka och drifwa, den frihet, som 1700 åhrs uti nästledit åhr
öfwersedde Förordning, på det sättet, som den uti Kongl. Maj:tts
Borgerskapet wid denna Riksdagen, angående kiörslor och förslor ifrån
Bruken och til Städerne gifne Resolution 51 § är förklarad, förmår och
innehåller ei betagas, at kiöpslaga och handla med det de til deras
enskylta bruks förnödenhet betarfwa, undantagne kiöpmans waror, såsom
Kläde, Win och Spetseri etc. Ridderskapet och Adelen skall och wara
efterlåtit, at til Stapelstäderne utföra sine egna tilwärckningar af
Järn ifrån sina bruk och frälsegods, som hamn ega, med egne fahrkostar,
eller ifrån hwilka Städer de dem kunna få frackta, dock icke löpa med
andras frackter. Samma frihet ware dem ock förundt, at ifrån upstäderne
afhemta sitt egit tilwärckade järn, så framt upstäderne sielfwa icke i
rättan tid kunna med ducktiga, beqwäm- och tilräckeliga fahrtyg, genast
wid anfordran, och utan tidens ringaste utdräckt dem betiena, hwartil de
skola förplicktas, wid förlust för berörde Städer af sådant privilegio,
samt laga answar för skadeståndet efter omständigheterna, så snart
deröfwer klagas och sådant öfwerbewisat wader: Men när upstäderne med
säkerhet och utan uppehåld förmå prompt och emot billig frackt afhielpa
och til stapelstäderne förskieppa de ifrån bruken dit ankomne
tilwärckningar, effecter och afwel, skola då upstädernes fahrtyg wara
fram för fremmande närmast dertil at brukas: hvilket doch aldeles utan
Bruks Patronernes twång i så måtto ske måste, at de icke blifwa bundne
til wissa skieppare eller fahrtyg, eller at Städernes fahrkostar skola
taga last efter nummer, som förr skal wara skiedt, emedan det et stort
hinder i Seglationen förorsakat. Så skal Ridderskapet och Adelen jemwäl
fritt stå, at sända sina båtar uti Lax- Strömmings- och andra fisken,
Städernes enskylta fiskelägen undantagne, at fiska och byta sig fisk til
mot egen afwel, til deras egna husbehof, likmätigt hwars och ens orts
hamnordning; Men derunder skal icke wara tillåtit, at taga annars mans
Spannemål, eller hwad gods det hälst wara kan, at utföra uti deras egit
namn wid förlust af sielfwa waran, och plicht såsom understuckin handel.
I lika måtto skal Ridderskapet och Adelen öfwer hela Riket fritt
efterlåtas, at idka och drifwa sin wanliga Oxhandel, och stalla Oxar på
sina gårdar, samt dem sedan til sin nytta afsättia och förhandla; Doch
blifwer Ridderskapet och Adelen uti Skåne (allena) förbehållit deras
utskeppning, aldeles som Hans Kongl. Maj:tts högstsal. Konung Carl den
XI:tes höglofl. i åminnelse, deröfwer uthgifne Resolution och tryckte
Förordning af den 13. Januarii 1694 innehåller och förmår: Förordning
(1869:43).

20 §. När något Frelsehemman öde blifwit, och husbonden til hemmanets
uprättning måste efterlåta, af sin åhrliga upbörd, några åhrs frihet; Så
wele Wi ock i lika måtto tilstädia så många åhrs friheter på Wår och
Cronones upbörd, som Frelsemannen å sin sida derpå eftergifwit efter
Tingsrättens ompröfwande. Men skulle några Adelens gods och hemman ei
kunna bestå utan förmedling, eller bära den räntan, som de af ålder
haft, och Frelsemannen derföre föranlåtes detsamma at förmedla; Så
åligger det Landshöfdingen i orten, på frelsemannens anmodan, at låta
det efter methoden, refwa och skattläggia, samt deröfwer sit
betänckiande tillika med berörde skattläggningar til Cammar-Collegium at
insända, så snart giörligit är, hwarefter Cammar-Collegium inom sex
månader dess utslag meddela måste; Skulle dermed längre komma at
dröijas, niute utan efterräkning för den förflutne tiden wederbörande
sin wid refningen skiälig befundna förmedling til godo, til dess Wårt
Cammar-Collegium träffar et slut, så at Oss och Frelsemannen sker rätt å
både sidor.

21 §. Såsom uti Sweriges Lag förmäles, at Adelen eger giöra och hålla
Wapnatienst för det gods de ega: Så skal fördenskul sådane wapnatienst
utredas efter de privilegier och den ordning, som Sal. Konung Gustaf
Adolph höglofl. i åminnelse åhr 1626 dermed giordt hafwer, neml. at den
Adelsman, som hafwer til 580 marker Rusttiensts ränta, af sitt gods,
skal hålla en sådan mondering, som samma Rusttiensts ordning förmår och
innehåller. Men eger någon större Rusttiensts-Ränta, och öfwer 580
marker, tå hålle therföre en serskilt mondering. Och emedan mycket få
äro, som en hel häst ega; Så hafwe Wi jemväl efterlåtit dem, som mindre
Rusttiensts Ränta hafwa, at sammansättias til 500 marker: Wapnetiensten
utredes af Ridderskapet och Adelen i Skåne, Halland, Blekingen och Bohus
Län, efter Hans Maj:tts högstsal. Konung Carl den XI:es Glorwyrdigst i
åminnelse författade Rusttiensts ordning åhr 1687, de som sammanfogade
blifwa uti Rusttiensten, skillias intet åt, utan wid ny sammansättning.
Williandes Wi också i förmågo af Sweriges Lag, här med hafwa försäkrat
Ridderskapet och Adelen, at den Adels-Fanan, som af dem således är
uprättad, aldrig skal blifwa förd och brukad utom Sweriges (och
Finlands) gamla Gränts och Landamäre, och at (Wi til Officerare wid
samma Regemente inga andra förorda willja än dem, som äro Swenske
besutne Adelsmän, ei heller påbörda Ridderskapet och Adelen, at gifwa
penningar til monderingen, utan lemna dem frihet, den samma sig sielfwa
at förskaffa, efter det förseglade profwet, som uti Länet förwaras;) Så
skola och Rusttienstslängderne ei oftare hädanefter än til hwar
sammansättning, på wederbörliga orter ingifwas.

22 §. Medan ock Sweriges Lag förmår, at Enkor och Faderlösa Barn, måge
för all Cronones Wapnatienst fria wara, så länge Enka ogift, Sönerne
omyndige och Döttrarne ogifta äro; Så skola de alle, så länge som de i
samma tilstånd äro, frihet niuta på deras Morgongåfwo och alle
arfwegods. Samma Lag ware med dem, som hafwa fånug Fader; Men för deras
aflingejord ega de wapnetienst uppehålla. Dock rusta Adelen i Skåne,
Halland, Blekingen och Bohus Län efter Rusttienstordningen.

23 §. Hwar och någon Adels Ryttare blefwe uti krigstider af Riksens
Fiender fången, då wele Wi låta honom utlösa igen, lika som med Cronones
öfrige krigsfolck sker, som råka i fiendens fångenskap.

24 §. Wi lofwe ock härmed för Oss och Wåra efterkommande, lika som Wåre
förfäder det giordt, at Wi icke wele kiöpa eller tilpanta Oss, mycket
mindre afhända någrom något fritt och frelst gods, derigenom
Ridderskapet och Adelsståndet förswagat blifwer. Och som Wi äre aldeles
benägne, at handhafwa, skydda och bibehålla Ridderskapet och Adelen wid
deras fasta egendom, såsom Ståndets wåltrefnad och styrcka; Ty hafwe Vi
uti nådigt öfwerwägande tagit, huruledes de ifrån Cronan igenom kiöp
afhände gods, förmedelst 1655 åhrs Reductions Stadga, förutan de som på
förbudne orter warit belägne, för Adelens fasta arf och frelse äro
förklarade, men sedermera igenom andra widrige uttydningar i gemen,
lösen understälte, hwarmedelst de ringa wård och skiötsel niutit. Nu som
Wi icke allenast finne denna inlösningen, hwilken uti de senare åhren
Cronan warit förbehållen, strida emot sielfwa det uprättade kiöpets
egenskap, natur och innehåld, samt rätta meningen af det första deröfwer
författade Riksdags Beslut; Ty wele Wi i nådigt betracktande af sådana
skiäl, och at kiöpe skillingen, som influtit för samma försålde gods, är
anwänd til krigens lyckeliga utförande, hwarigenom åtskilliga stora och
ansenliga Provincier Cronan tå underlagde blifwit, såsom ock derjemte
til at wisa, huru benägne Wi äre detta Ståndet at uprätta, härmed
förordne och stadge, at alla kiöpegods, hwilka Adelen kiöpt af Cronan,
och nu för tiden besitter, eller för bortmist kiöpegods Ränta, kommer
til wederlag at niuta, skola som Adelens Odal frelse anses, i Cronones
räkenskaper således upföras, och aldrig widare stå udner Cronones lösn;
Dock Crono förpantningarne här under ej begrepne.

25 §. Om ock hända kunde, at några frelsegods blifwa hädanefter under
Oss och Cronan indragne för efterräkningar, af under händer hafde medel,
penninge-gravationer, embetes förseelser eller hwarjehanda slikt, då
skola sådana gods stå under lösen, och antingen af Släckt och Bördesmän,
eller om de intet til äro, eller willia och gitta, då af andra frälsemän
för den summan, som Cronan godset antagit före, eller den mästbiudande,
så framt Cronans fordring större är, än godsts rätta wärde, få infrias,
så at hädanefter intet frelse, för hwad orsak det hälst under Cronan
komma kan, må hos Cronan förblifwa, utan gå tillbakars i frelsemanna
hand, på sätt som här förmäles. Elliest, som hwar och en Adelsman fritt
står, at giöra sig sit gods och egendom så nyttig som han kan; Så skola
Wåra Embetsmän och Fogdar intet wara Adelen hinderlige, ei heller
befatta sig med frelsegodsen widare, än att upbära, hwad til Oss och
Cronan deraf utgiöras bör.

26 §. När också händer, at någon af Ridderskapet och Adelen sit
Jordegods lagligen förbrutit och förwärckat hafwer under Oss och Cronan,
i sådana mål, som lag säijer, tå skal icke hans hustrus, barns eller
folcks rätt och del af jord och lösöron derutinnan inmängas och tillika
borttagas, utan rätta ägande skola sådant obehindrat behålla; Men hwad
på förberörde sätt Oss af det förbrutna jordagodset tilfaller, det skal
efterlåtas någon af dem i släckten; Doch Oss förbehållit, hvilken Oss
synes det af ynnest och nåde at unna och efterlåta, som sådant med
trogen tienst hos Oss förtiena kan, ware sig en eller flere; Skolandes
slika benådningar icke anses för donationer och förläningar, utan såsom
frelse, behålla den natur de för förbrytelsen haft.

27 §. Får anses ha upphört att gälla till följd av Kungörelse
1810-04-06.

28 §. Om och något Cronohemman eller annan lägenhet ligger en frelseman
tilhanda, och han emot jemgod ränta in natura sig det samma wil tilbyta;
Då wele Wi sådant hafwa efterlåtit på sätt och wis, som Förordningarne
om slika byten förmå och innehålla. Doch böra inga byten, som hädanefter
begiäras, emellan Riksdagarne fastställas, eller någon immission deruti
gifwas, utan lemnas, til dess Ständerne sielfwa komma tilsamman, och
pröfwa, om wid et sådant projecterat byte Cronan kan wara skadelös eller
ei, i hwilket senare fall de då ei tillåtas må.

29 §. Har upphört att gälla genom Lag (1915:577).

30 §. Det må ock wara Ridderskapet och Adelen fritt, at hafwa och hålla
i sit förswar och tienst allehanda Embetsmän och Handtwärckare som til
hushålds behof, tarf och förbettring kunna tienlige wara, börandes de
icke heller flera antaga och under sit namn förswara, än de sielfwe
behöfwa. Doch utan at låta dem i Städerne, Embetsmän och Handtvärckare
til praejudice, något för andra arbeta.

31 §. Får anses ha upphört att gälla till följd av Lag (1864:11 s. 1)
och sedvanerätt.

32 §. Wil någon Swensk Adelsman sättia sitt bo Utrikes under något
Herrskap, som står med detta Riket wid dess afflyttande i frid och
wänskap, så wele Wi wäl, enär derom hos Oss en underdånig ansökning
giöres, och så wida det ei länder Riket til otienst, sådant med Råds
Råde tillåta, samt befrija dess efterkommande, hwilke utrikes födas,
eller äro honom uti deras omyndiga åhr härifrån fölgacktige, ifrån den
Eds plickt, hwarmed de Oss och Riket warit förbundne; Soch mista alle
desse sitt Säte och Stämma på Riddarhuset, (och betala hwar tijonde
penning af all lös egendom, som de såmedelst utur Riket draga;) Men med
dem som til sina mogna åhr komne äro, och utur Riket flyttia, samt
understå sig med råd och dåd biträda Riksens fiender emot Sweriges Rike,
förhålles efter lagen.