PierreMesure/open-sfs huggingface dataset:
Lag (1990:1417) om avvikelser från vissa bestämmelser i lagen (1988:589) om ersättning m.m. till riksdagens ledamöter

För tiden den 1 oktober 1990--den 31 december 1991 skall i stället för 3 
§ första stycket lagen (1988:589) om ersättning m.m. till riksdagens 
ledamöter gälla att ledamotsarvode skall uppgå till ett belopp för månad 
som motsvarar ledamotsarvodet för september 1990, 21 625 kr.
Lag (1990:1450) om särskilda regler för avsättning till resultatutjämningsfond vid 1991 års taxering 

Vid tillämpning av reglerna om resultatutjämningsfond i 41 § d första
stycket kommunalskattelagen (1928:370) i dess lydelse intill den 1 juli
1990 skall för fysisk person gälla att avdraget vid taxeringen för
räkenskapsår som avslutas den 31 december 1990 får uppgå till högst 30
procent av lönekostnaden och 35 procent av den enligt nämnda lagrum
beräknade egna inkomsten om följande förutsättningar är uppfyllda,
nämligen

1. att den skattskyldige till ledning för 1991 års taxering redovisar
inkomst avseende två räkenskapsår och

2. att det ena räkenskapsåret förkortats i enlighet med
övergångsbestämmelserna till lagen (1990:665) om ändring i
bokföringslagen eller lagen (1990:666) om ändring i
jordbruksbokföringslagen.

Övergångsbestämmelser

1990:1450

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1991 och tillämpas vid 1991 års
taxering.

1996:488

Den upphävda lagen tillämpas alltjämt i fråga om 1991 års taxering.
Lag (1990:1451) om avdrag för kostnader för  bilresor till och från arbetsplatsen vid 1991 och 1992 års taxeringar 

Avdrag för kostnad för resa med egen bil till och från arbetsplatsen
enligt punkt 4 av anvisningarna till 33 § kommunalskattelagen (1928:370)
skall medges, i stället för enligt schablon som anges i andra stycket
nämnda anvisningspunkt, vid 1991 års taxering med 1 krona 10 öre per
kilometer och vid 1992 års taxering med 1 krona 20 öre per kilometer.

Övergångsbestämmelser

1996:489

Den upphävda lagen tillämpas alltjämt i fråga om 1991 och 1992 års
taxeringar.
Lag (1990:1454) om höjning av den allmänna löneavgiften intill utgången av juni 1991

1 § Allmän löneavgift skall, i stället för vad som sägs i 3 § första 
stycket lagen (1982:423) om allmän löneavgift, tas ut med 1,64 procent 
av avgiftsunderlaget i fråga om

1. ersättning som omfattas av 1 § nämnda lag och som utges under 
perioden januari--juni 1991 samt

2. inkomst av annat förvärvsarbete som avses i 11 kap. 3 § lagen 
(1962:381) om allmän försäkring och som hänför sig till perioden 
januari--juni 1991.

2 § Omfattar beskattningsåret såväl perioden januari--juni 1991 eller 
del därav som annan tid, skall -- om den avgiftsskyldige inte visar 
annat -- så stor del av beskattningsårets inkomst anses hänförlig till 
perioden januari--juni 1991 eller del därav som svarar mot förhållandet 
mellan den del av beskattningsåret som infaller under ifrågavarande 
period och hela beskattningsåret.

Övergångsbestämmelser

1991:1853

Enligt riksdagens beslut föreskrivs att lagen (1990:1454) om höjning av 
den allmänna löneavgiften intill utgången av juni 1991 skall upphöra att 
gälla vid utgången av år 1991. Lagen tillämpas fortfarande i fråga om 
förhållanden som hänför sig till tiden före den 1 juli 1991.
Statistiska centralbyråns kungörelse (1990:1459) om procenttal för ändring av vissa underhållsbidrag 

Statistiska centralbyrån förordnar att de underhållsbidrag som avses i 
lagen (1966:680) om ändring av vissa underhållsbidrag skall höjas från 
och med den 1 februari 1991 med åtta procent.

Höjningen gäller inte underhållsbidrag till barn, make eller 
förutvarande make som har bestämts under november 1990 eller senare. 
Höjningen gäller inte heller underhållsbidrag till fader eller moder som 
har bestämts efter utgången av juni 1979.

Bidrag, vars belopp efter höjningen slutar på öretal, utgår enligt lagen 
om ändring av vissa underhållsbidrag med närmaste lägre krontal.
Lag (1990:1460) om tillfällig höjning av statlig fastighetsskatt 

I stället för vad som därom föreskrivs i 3 § första stycket b) lagen
(1984:1052) om statlig fastighetsskatt, skall procentsatsen för
beräkningen av fastighetsskatten vid 1992 och 1993 års taxeringar uppgå
till 3,5 i fråga om hyreshusenhet som huvudsakligen består av lokaler.

Övergångsbestämmelser

1990:1460

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1991. Lagen gäller dock ej i
fråga om fastighetsskatt för beskattningsår som har påbörjats före
ikraftträdandet.

1996:490

Den upphävda lagen tillämpas alltjämt i fråga om 1992 och 1993 års
taxeringar.
Förordning (1990:1479) om läraranställning i vissa fall

Med sökande som har svensk lärarutbildning enligt 2 kap. 4 § första 
stycket 1 skollagen (1985:1100) skall, då fråga är om anställning utan 
tidsbegränsning, jämställas

1. sökande som genom beslut före utgången av 1990 av regeringen eller 
skolöverstyrelsen förklarats behöriga till visst slag av lärartjänst,

2. sökande som genom regeringsbeslut före utgången av 1990 fått 
medgivande att förordnas tills vidare på visst slag av lärartjänst trots 
att de saknat föreskriven utbildning,

3. sökande som avses i punkten 4 övergångsbestämmelserna till 
förordningen (1986:231) om ändring i förordningen (1975:337) om tjänster 
som lärare vid skolväsendet i kommun, i dessa övergångsbestämmelsers 
lydelse vid utgången av år 1990,

4. sökande som genom beslut före den 1 juli 1991 av skolöverstyrelsen 
förklarats kompetenta att undervisa i grundläggande svenskundervisning 
för invandrare. Lag (1991:1056).
Lag (1990:1496) om hur ledamöter i  skogsvårdsstyrelserna utses 

1 § I varje län skall det finnas en skogsvårdsstyrelse.

2 § Skogsvårdsstyrelsen består av sju ledamöter.

3 § Tre av ledamöterna och en personlig ersättare för var och en av dem 
förordnas av regeringen.

Tre av ledamöterna och lika många ersättare väljs av landstinget i 
länet. I Gotlands län väljs de dock av kommunfullmäktige i Gotlands 
kommun.

Länsjägmästaren är självskriven ledamot i styrelsen.
Lag (1990:1501) om äldre föreskrifter om vissa länsnämnder

Vad som i en lag eller någon annan författning har föreskrivits om en
länsvägnämnd eller lantbruksnämnd skall i stället avse länsstyrelsen.
Försäkringsinspektionens Tillkännagivande (1990:1535) om ändring av vissa skadelivräntor

1. Livräntor föranledda av händelser som inträffat före utgången av år 
1973. 

a) En trafiklivränta ökas med ytterligare indextillägg om 8 % (jfr SFS 
1967:663 och 1967:666).

b) En skadelivränta som utgår av statsmedel ökas med ytterligare 
indextillägg om 8 % (jfr SFS 1971:14).

c) Annan ansvarslivränta än de ovan nämnda ökas med ytterligare 
indextillägg om 5 % (jfr SFS 1973:214).

Under 1 a--c angivna indextillägg skall utgå till livräntor som 
fastställts före den 1 februari 1991. 

2. Livräntor föranledda av händelser som inträffat efter utgången av år 
1973. 

En skadeståndslivränta ökas med 5 %. Ändringen avser alla livräntor 
enligt lagen (1973:213) om ändring av skadeståndslivräntor, vilka 
fastställts före den 1 februari 1991. Vidare avses livräntor enligt 
samma lag, vilka genom dom fastställts senare, om första domstols dom i 
målet meddelats före nämnda dag. 

Enligt 9 § trafikskadelagen (1975:1410) har det som sägs ovan 
tillämpning även ifråga om trafikskadeersättning i form av livränta.
Cirkulär (1990:169) till de allmänna domstolarna och åklagarna i anledning av en överenskommelse mellan Sverige och Polen om inbördes rättshjälp i brottmål

Överenskommelsen den 10 februari 1989 mellan Sverige och Polen om 
inbördes rättshjälp i brottmål träder i kraft den 1 juni 1990. 
Överenskommelsen innehåller bestämmelser om sådan rättshjälp i brottmål 
som avser delgivning, bevisupptagning, vissa tvångsmedel, uppgifter ur 
kriminalregister och överförande av lagföring.

När domstol eller åklagare vid handläggning av brottmål önskar biträde 
från Polen enligt överenskommelsen, bör vad som sägs i cirkuläret 
(1968:32) till de allmänna domstolarna och åklagarna med vissa 
föreskrifter i anledning av Sveriges tillträde till den europeiska 
konventionen om inbördes rättshjälp i brottmål tillämpas. 
Överenskommelsen med Polen innehåller dock inga bestämmelser om förskott 
till vittnen och sakkunniga. Vidare bör en framställning om delgivning, 
utöver vad som anges i kungörelsen (1933:618) angående biträde av 
utrikesdepartementet för delgivning av handlingar i utlandet, innehålla 
en beskrivning av det brott som framställningen avser, tid och plats för 
brottet samt tillämpliga lagbestämmelser.
Tillkännagivande (1990:172) av överenskommelser som avses i lagen (1985:988) om immunitet för vissa vittnen m.fl.

Avtal om sådan immunitet som avses i lagen (1985:988) om immunitet för 
vissa vittnen m.fl. har träffats i följande överenskommelser.

1) Konventionen mellan Sverige och Belgien den 26 april 1870 angående 
ömsesidigt utlämnande av förbrytare.

2) Europeiska konventionen den 20 april 1959 om inbördes rättshjälp i 
brottmål.

3) Överenskommelsen den 28 september 1983 mellan Sverige och Ungern om 
inbördes rättshjälp i brottmål.

4) Överenskommelsen den 26 juni 1986 mellan Sverige och Tyska 
Demokratiska Republiken om rättshjälp i brottmål.

5) Haagkonventionen den 25 oktober 1980 om internationell rättshjälp.

6) Överenskommelsen den 10 februari 1989 mellan Sverige och Polen om 
inbördes rättshjälp i brottmål.
Tullregisterförordning (1990:179) 

1 § Beteckningar i denna förordning har samma betydelse som i
tullregisterlagen (1990:137).

2 § Tullverket får meddela närmare föreskrifter enligt 3 §
tullregisterlagen (1990:137) om tullregistrets innehåll.
Förordning (1999:508).

3 § Datainspektionen får medge att Tullverket får lämna ut
uppgifter ur tullregistret på medium för automatisk
databehandling till andra myndigheter än de som anges i 7 §
tullregisterlagen (1990:137). Förordning (1999:508).

3 a § Riksskatteverket får för ändamål som avses i 2 § andra
stycket 1 och 2 tullregisterlagen (1990:137) ha terminalåtkomst
till uppgifter om kontroll och beslut enligt lagen (1998:506)
om punktskattekontroll av transporter m.m. av alkoholvaror,
tobaksvaror och mineraloljeprodukter.

Skattemyndighet som avses i 3 kap. 16 § lagen (1984:151) om
punktskatter och prisregleringsavgifter får för ändamål som
avses i 2 § andra stycket 2 tullregisterlagen ha
terminalåtkomst till uppgifter som avses i första stycket.
Förordning (2000:507).

4 § Riksarkivet får, om det finns särskilda skäl, föreskriva annan tid
än vad som gäller enligt 8 § tullregisterlagen (1990:137) för bevaring
av vissa uppgifter.

5 § Uppkommer fråga om att i tullregistret använda sådana sökbegrepp som
har grundläggande betydelse för registrets funktion och som är känsliga
ur integritetssynpunkt skall Tullverket överlämna frågan till
regeringen för avgörande. Vad nu har sagts gäller inte de grundläggande
sökbegrepp i tullregistret som anges i 5 § andra stycket
tullregisterlagen (1990:137). Förordning (1999:508).

6 § har upphävts genom förordning (2000:1311).

7 § har upphävts genom förordning (2000:1311).

8 § har upphävts genom förordning (2000:1311).

9 § har upphävts genom förordning (2000:1311).

10 § har upphävts genom förordning (2000:1311).

11 § Ytterligare föreskrifter om verkställigheten av tullregisterlagen
(1990:137) och föreskrifter om verkställigheten av denna förordning
meddelas av Tullverket. Förordning (1999:508).

Övergångsbestämmelser

1990:179

1. Denna förordning träder i kraft den 1 juni 1990.

2. Utöver vad som anges i 3 § skall uppgifter ur tullregistret om import
och export av varor intill utgången av år 1992 överlämnas på medium för
automatisk databehandling även till statistiska centralbyrån.

1998:520

Denna förordning träder i kraft den 1 juli 1998. Det som sägs i
3 a § om Skattemyndigheten i Gävle skall dock intill utgången
av år 1998 gälla Skattemyndigheten i Dalarnas län.
Förordning (1990:18) om indragning av  vissa tjänster vid myndigheter som hör till Försvarsdepartementet 

En tjänst som omfattas av chefslöneavtalet eller en tjänst med 
beteckningen p vid en myndighet som enligt departementsförordningen 
(1982:1177) hör till försvarsdepartementet och som inte tillsätts av 
regeringen dras in när förordnandet upphör för den nuvarande innehavaren 
av tjänsten eller om tjänsten annars är ledig.
Förordning (1990:19) med bemyndigande för  Riksskatteverket att medge befrielse från  bevillningsavgift 

Riksskatteverket prövar frågor om befrielse från bevillningsavgift 
enligt 4 § 10 mom. c lagen (1908:128 s. 1) om bevillningsavgifter för 
särskilda förmåner och rättigheter.

Verket får när särskild anledning föreligger överlämna en sådan fråga 
till regeringens prövning.
Förordning (1990:197) om beredskapslagring av olja och kol m.m. under lagringsåret 1990/91

Regeringen föreskriver enligt 9 § lagen (1984:1049) om beredskapslagring 
av olja och kol och 10 § lagen (1985:635) om försörjningsberedskap på 
naturgasområdet att följande andelar av basmängderna för 
lagringsbränslen skall lagras under lagringsåret 1990/91.


Varuslag                        Procentandel av basmängden 

Kol                                     37 
Motorbensin                             25 
Fotogen                                 25 
Dieselbrännolja/
eldningsolja 1 och 2                    25 
Övriga eldningsoljor                    25 
Gasol                                   25 


I fråga om ersättningsbränsle för naturgas skall lagringsprocenten 
motsvara 28 procent av basmängden för respektive varuslag.
Statskalenderförordning (1990:205) 

Regeringen föreskriver att myndigheterna under regeringen på begäran 
skall lämna Allmänna förlaget de uppgifter som behövs för den årliga 
publikationen Sveriges statskalender.
Förordning (1990:208) med bemyndigande att fastställa förteckning över konvalescenthem enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring

Regeringen bemyndigar riksförsäkringsverket att fastställa förteckning 
över konvalescenthem enligt 2 kap. 6 § lagen (1962:381) om allmän 
försäkring.
Förordning (1990:23) om tillämpning av prisregleringslagen (1989:978)

1. 13 § om högstpris, 14 § om stoppris, 19 § om utgångspris och 22 § om 
utfästelsepris, såvitt avser varor och tjänster som tillhandahålls i 
näringsverksamhet,

2. 13 § om högstpris, 14 § om stoppris och 19 § om utgångspris, såvitt 
avser

*/k/ dels */-k/ sådana avgifter som tas ut i annan verksamhet hos staten 
än näringsverksamhet,

*/k/ dels */-k/ sådana avgifter som tas ut i annan verksamhet hos 
kommunerna än näringsverksamhet enligt föreskrifter i 

-- lagen (1970:244) om allmänna vatten- och avloppsanläggningar, 

-- renhållningslagen (1979:596), 

-- lagen (1981:1354) om allmänna värmesystem, 

-- räddningstjänstlagen (1986:1102), 

-- plan- och bygglagen (1987:10),

3. 34 § om stopphyra, såvitt avser hyror för bostadslägenheter och 
lokaler som tillhandahålls i näringsverksamhet.

Närmare bestämmelser om pris- och hyresstopp finns i förordningen 
(1990:24) om allmänt pris- och hyresstopp.

Övergångsbestämmelser

1990:23

Denna förordning träder i kraft dagen efter den dag då förordningen 
enligt uppgift på den utkom från trycket i Svensk författningssamling 
och gäller till och med den 7 februari 1991. Den tillämpas dock för tid 
från och med den 8 februari 1990.
Förordning (1990:248) om tullfrihet enligt 12 § lagen (1987:1069) om tullfrihet m.m. 

1 § För varor, som är upptagna i den förteckning som är fogad som bilaga
till denna förordning, gäller tullfrihet.

2 § Beträffande varor för vilka i förteckningen under kolumnen
Anmärkningar anges ordet Anmälan tillämpas bestämmelserna i 6 §  första
stycket och 71 § första--tredje styckena tullfrihetsförordningen
(1987:1289).

3 § Ansökan om tullfrihet enligt 12 § lagen (1987:1069) om tullfrihet m.
m. ges in till kommerskollegium.

Kollegiet skall efter samråd med generaltullstyrelsen med eget yttrande
överlämna handlingarna i ärendet till regeringen.

4 § Föreskrifter om verkställigheten av denna förordning meddelas när
det gäller 3 § av kommerskollegium och i övrigt av generaltullstyrelsen.
Tillkännagivande (1990:249) av uppgift om Riksbankens diskonto

Fullmäktige i riksbanken ger till känna att riksbankens diskonto 
från och med den 18 maj 1990 är elva procent.
Riksåklagarens beslut (1990:250) om ordningsbot för vissa brott 

Med stöd av 48 kap. 14 § 2 och 3 st. rättegångsbalken föreskriver
riksåklagaren följande.

Ordningsbot skall utgå för de brott som finns upptagna i bilagda
förteckning med belopp som framgår av förteckningen. Ordningsbot som
anges i förteckningen gäller även om brottet genom författningsändring,
som ej innebär ändring i sak, upptas i annat författningsrum än som
anges i förteckningen.

Ordningsbot för flera brott m. m.

Om ordningsbot skall fastställas gemensamt för flera brott, skall den
högsta boten ökas med 50 % av den sammanlagda boten för övriga brott.
Överstiger den sålunda beräknade ordningsboten 1 600 kronor, får
föreläggande inte utfärdas. Samma grunder för beräkning av boten skall
tillämpas vid åläggande av ordningsbot för brukande av fordon som i mer
än ett avseende har brister i fråga om beskaffenhet, utrustning eller
skyltar, oavsett om ett eller flera brott föreligger.

Övergångsbestämmelser

1990:250

Detta beslut träder i kraft den 1 oktober 1990 då riksåklagarens beslut
1981:716 om ordningsbot för vissa brott skall upphöra att gälla. I fråga
om förseelse som har skett före nämnda dag skall dock tidigare
fastställda belopp tillämpas.
Riksgäldskontorets Föreskrifter (1990:289) om gällande inlåningsränta i ungdomsbosparandet

Riksgäldskontoret föreskriver följande med stöd av 10 § lagen (1988:846) 
om ungdomsbosparande samt 1 § förordningen (1989:248) med instruktion 
för riksgäldskontoret.

På medel som står inne på ett konto anslutet till ungdomsbosparandet 
enligt lagen (1988:846) om ungdomsbosparande skall den bank eller 
sparkassa som för kontot betala lägst 11 procent årlig ränta.

För den kalendermånad, då insättning eller uttag sker, får på det 
insatta respektive uttagna beloppet betalas en lägre årlig ränta än som 
sägs i första stycket, dock lägst 2 procent.
Lag (1990:291) om obeställbara  postförsändelser 

1 § Denna lag gäller behandlingen hos postverket av obeställbara
postförsändelser. En försändelse är obeställbar om

1. den inte kan delas ut till adressaten,

2. den är ofrankerad eller otillräckligt frankerad och adressaten inte
löser ut den,

3. den har återsänts till postverket av en utländsk postförvaltning.

2 § En obeställbar försändelse skall om möjligt återställas till
avsändaren.

3 § Tillslutna försändelser som är obeställbara får öppnas av
postverket, om kuvertet eller omslaget saknar sådana uppgifter om
avsändaren att försändelsen kan återställas till denne.

4 § En öppnad försändelse får inte undersökas närmare än som behövs för
att försändelsen skall kunna återställas till avsändaren och,
beträffande försändelser som avses i 1 § 1, delas ut till adressaten.

5 § Tillslutna försändelser skall öppnas vid en särskild enhet hos
postverket.

6 § Öppnade försändelser som fortfarande är obeställbara skall förvaras
hos postverket. Förvaringstidens längd bestäms av postverket. Innehåll
som är utsatt för försämring eller består av trycksaker, reklamblad
eller liknande som kan antas sakna värde får omedelbart förstöras.

7 § En öppnad försändelse som inte har kunnat lämnas ut tillfaller
staten vid förvaringstidens utgång. Skriftliga meddelanden skall då
omedelbart förstöras. Annan egendom än pengar och frimärken skall
säljas, om det lämpligen kan ske och en försäljning inte kan antas
medföra kränkning av någons personliga integritet. I annat fall skall
egendomen förstöras.

8 § Ett belopp som betalats in till postverket och som postverket varken
kan förmedla till mottagaren eller återställa till inbetalaren
tillfaller staten två år efter det att inbetalningen gjordes.
Förordning (1990:292) om upphävande av tjänstebrevsrätt och frankeringsfrihet

Regeringen föreskriver att all medgiven tjänstebrevsrätt och 
frankeringsfrihet skall upphöra vid utgången av juni 1990.
Förordning (1990:312) om statens utlåningsränta och statens avkastningsränta under budgetåret 1990/91

Regeringen föreskriver att statens utlåningsränta och statens 
avkastningsränta under budgetåret 1990/91 båda skall vara 11,50 procent.
Lag (1990:326) om skatteavdrag i vissa fall från folkpension m.m. 

/r3/ Inledande bestämmelse

1 § Preliminär A-skatt skall betalas för

1. tilläggspension och vårdbidrag enligt lagen (1962:381) om allmän 
försäkring, dock inte för barnpension till den del pensionen efter varje 
avliden förälder understiger 0,4 basbelopp,

2. delpension enligt lagen (1975:380) om delpensionsförsäkring,

3. livränta enligt

 a) lagen (1954:243) om yrkesskadeförsäkring,
 b) lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring,
 c) lagen (1977:265) om statligt personskadeskydd och
 d) lagen (1977:267) om krigsskadeersättning till sjömän,

4. folkpension som tillsammans med annan pension, livränta eller 
liknande förmån utbetalas av

 a) riksförsäkringsverket,
 b) allmän försäkringskassa,
 c) statens löne- och pensionsverk, eller
 d) kommunernas pensionsanstalt, samt

5. folkpension i annat fall, om det är sannolikt att slutlig skatt 
kommer att påföras.

Bestämmelser om skatteavdrag för sådan ersättning för vilken skatteplikt 
föreligger enligt lagen (1991:586) om särskild inkomstskatt för 
utomlands bosatta finns i den lagen. Lag (1991:590).

/r3/ Avdrag för preliminär skatt

2 § Den utbetalande myndigheten eller inrättningen får, om därmed bättre 
överensstämmelse kan uppnås mellan preliminär och slutlig skatt för 
förmånstagaren, beräkna preliminär A-skatt på pension eller förmån 
enligt 1 § med frångående av bestämmelserna om skatteavdrag i 
uppbördslagen (1953:272).

3 § Oavsett bestämmelserna i 2 § gäller vad skattemyndigheten med stöd 
av 3 § 2 mom. uppbördslagen (1953:272) särskilt beslutat beträffande 
preliminär skatt för förmånstagaren.

/r3/ Avdrag för kvarstående skatt

4 § Kvarstående skatt får, under förutsättning att skatten kan betalas 
in senast vid den tidpunkt som riksskatteverket bestämmer, dras av från 
sådan pension eller förmån som avses i 1 § vid utbetalningstillfällena i 
februari, mars och april.

/r3/ Gemensamma bestämmelser

5 § Förmånstagaren skall överlämna skattsedel på preliminär eller 
slutlig skatt till den utbetalande myndigheten eller inrättningen endast 
när denna särskilt begär det. Om inte förmånstagaren följer en sådan 
begäran, tillämpas bestämmelserna i 40 § uppbördslagen (1953:272) om 
skatteavdrag när skattsedel inte lämnats. 

6 § Har en förmånstagare med stöd av 10 § sista stycket uppbördslagen 
(1953:272) anmält att avdrag för preliminär eller kvarstående skatt 
skall göras från folkpension i annat fall än som avses i 1 §, skall 
skatteavdrag göras med anledning av denna anmälan från och med det 
utbetalningstillfälle som infaller närmast efter det en månad förflutit 
från det anmälningen skedde.

Bestämmelserna i första stycket gäller också när en förmånstagare 
anmäler att skatteavdrag enligt 1 § skall göras med förhöjt belopp eller 
att skatteavdrag som sker enligt en tidigare begäran från hans sida, 
skall ändras.

7 § De uppgifter som behövs för skatteavdragens beräkning och 
redovisning skall lämnas till den utbetalande myndigheten eller 
inrättningen vid den tidpunkt och på det sätt som riksskatteverket 
bestämmer.
Förordning (1990:38) om medelvärde för år 1989  enligt förordningen (1983:944) om statsbidrag  till kommunerna för stöd och hjälp i boendet 

Regeringen fastställer medelvärdet enligt 3 § förordningen (1983:944) om 
statsbi drag till kommunerna för stöd och hjälp i boendet till 157 200 
kronor för år 1989.
Förordning (1990:39) om medelvärde för år  1989 enligt övergångsbestämmelserna till  förordningen (1988:1203) om ändring i  förordningen (1983:944) om statsbidrag  till social hemhjälp 

Vid tillämpning av punkterna 2 och 3 i övergångsbestämmelserna till 
förordningen (1988:1203) om ändring i förordningen (1983:944) om 
statsbidrag till social hemhjälp skall medelvärdet enligt 3 § sistnämnda 
förordning i paragrafens lydelse före den 1 januari 1989 anses vara 
157 200 kronor för år 1989.
Förordning (1990:415) om tillstånd till införsel av vissa farliga föremål

1 § Springstiletter, springknivar, knogjärn, kaststjärnor, riv- eller
nithandskar och batonger samt karatepinnar, blydaggar,
spikklubbor eller liknande får inte föras in till landet utan särskilt
tillstånd. Lag (1993:180).

2 § Tillstånd till införsel av sådana föremål som avses i 1 § får ges
endast om sökanden kan visa att föremålet här är avsett att ingå i en
vapensamling eller innehas för något liknande ändamål.

Tillstånd får också ges beträffande batonger av det slag som enligt
särskilda föreskrifter ingår i utrustning för viss tjänst eller visst
uppdrag, om föremålet förs in till landet för att ingå i sådan
utrustning.

3 § Polismyndigheten prövar tillstånd till införsel enligt
denna förordning. Förordning (2014:1142).

4 § I fråga om föremål som omfattas av denna förordning ska 
det som föreskrivs om skjutvapen i följande paragrafer i 
vapenlagen (1996:67) gälla i tillämpliga delar:

- 1 kap. 8 §, 

- 1 a kap. 7 §, 

- 2 kap. 11 §, 12 § andra meningen, 14 och 15 §§,

- 10 kap. 1 och 2 §§, och 

- 11 kap. 2 § f. 

Dessutom ska det som föreskrivs om skjutvapen i följande 
paragrafer i vapenförordningen (1996:70) gälla i tillämpliga 
delar: 

- 2 kap. 6 och 11 §§,

- 3 kap. 1 § första stycket och 2 §, och 

- 4 kap. 4 och 6 §§.
Förordning (2020:83).

5 § Om påföljd för olovlig införsel av föremål som omfattas av denna
förordning och försök till sådant brott finns föreskrifter i lagen
(2000:1225) om straff för smuggling. Förordning (2000:1271).

6 § Polismyndigheten får meddela de föreskrifter som behövs för
verkställigheten av denna förordning. Förordning (2014:1142).

7 § Avgift tas ut för prövning av ansökan om tillstånd enligt denna
förordning. För ansökningsavgiftens storlek m.m. gäller bestämmelserna
i 9--14 §§ avgiftsförordningen (1992:191), varvid avgiftsklass 2
tillämpas. Förordning (1992:213).

Övergångsbestämmelser

1996:75

Denna förordning träder i kraft den 1 april 1996. I fråga om
överklagande gäller äldre bestämmelser, om polismyndighetens beslut
meddelats före ikraftträdandet.
Förordning (1990:470) om försöksverksamhet med  ettårig notarietjänstgöring vid åklagarmyndighet 

1 § Denna förordning gäller vid sidan av notarieförordningen (1990:469).

2 § Domstolsverket får efter samråd med riksåklagaren och notarienämnden 
bestämma att tjänstgöring till en tid av högst ett år hos 
åklagarmyndighet får tillgodoräknas som notarietjänstgöring vid 
efterföljande tjänstgöring vid tingsrätt.

3 § Sådan tjänstgöring som avses i 2 § får avse högst tio 
notarieplatser.
Förordning (1990:487) om övervakningskameror m.m. 

1 § Ansökan enligt 7 § lagen (1990:484) om övervakningskameror m. m. om 
tillstånd att använda en övervakningskamera görs hos länsstyrelsen i det 
län där kameran skall vara uppsatt. Detsamma gäller i fråga om ansökan 
enligt 3 § tredje stycket första meningen nämnda lag om undantag från 
upplysningsplikten beträffande en övervakningskamera.

2 § För länsstyrelsens handläggning av en ansökan som avses i 1 § första 
meningen betalar sökanden en avgift om 425 kronor för en kamera och 125 
kronor för varje ytterligare kamera för vilken tillstånd meddelas. Om 
det finns synnerliga skäl, får länsstyrelsen sänka avgiften.

Staten, kommunerna och landstingskommunerna är fria från avgift.

3 § På belopp som inte har erlagts inom tid som bestämts av 
länsstyrelsen betalas ränta enligt räntelagen (1975:635).

4 § När beslut enligt lagen (1990:484) om övervakningskameror m. m. 
expedieras, skall kopia av beslutet överlämnas till justitiekanslern, om 
denne inte i fråga om ärenden av mindre vikt har föreskrivit något 
annat.

5 § Länsstyrelsens beslut om avgift får överklagas hos kammarrätten. 

Övergångsbestämmelser

1990:487

Denna förordning träder i kraft den 1 juli 1990 då förordningen 
(1977:21) om TV-övervakning skall upphöra att gälla. Den gamla 
förordningens bestämmelser gäller dock fortfarande i fråga om 
överklagande av beslut som har meddelats av länsstyrelsen före den nya 
förordningens ikraftträdande.
Förordning (1990:493) om belopp per ålders- och  förtidspensionär för år 1989 enligt förordningen  (1983:944) om statsbidrag till kommunerna för  stöd och hjälp i boendet 

Regeringen fastställer att det belopp, som avses i 4 § förordningen 
(1983:944) om statsbidrag till kommunerna för stöd och hjälp i boendet i 
paragrafens lydelse före den 1 januari 1989, skall vara 250 kronor för 
år 1989.
Förordning (1990:504) om tillämpning av lagen (1989:8) om kyrkomusiken i Svenska kyrkan

Regeringen föreskriver att lagen (1989:8) om kyrkomusiken i svenska 
kyrkan skall tillämpas på Karlskrona amiralitetsförsamling.
Riksbankens föreskrifter (1990:51) om minnesmynt på ettusen och tvåhundra kronor

1 § Med anledning av att Vasamuseet invigs den 15 juni 1990 skall 
minnesmynt med nominella värden ettusen och tvåhundra kronor ges ut.

2 § Minnesmyntet med ett nominellt värde av ettusen kronor skall 
tillverkas av en legering som består av 900 tusendelar guld, 50 
tusendelar silver och 50 tusendelar koppar samt ha en vikt av 5,8 gram 
och en diameter av 21 millimeter. Avvikelsen från den nominella vikten 
får vid uppvägning av etthundra mynt vara högst 6 gram.

3 § Minnesmyntet med ett nominellt värde av ettusen kronor skall ha 
följande prägel.

På framsidan Konung Carl XVI Gustafs bild i profil med omskriften "CARL 
XVI GUSTAF SVERIGES KONUNG". Till vänster om bilden "E" som anger 
myntorten och till höger "D" som är begynnelsebokstaven i 
riksbankschefens efternamn. Nedtill på höger sida om bilden konstnärens 
signatur "EN".

På frånsidan Vasaättens vapen på en sköld krönt med en kunglig krona 
omgivet till vänster av en krona med bokstäverna GAR och årtalet 1628 
och till höger av riksvapnet tre kronor. Som omskrift upptill 
"REGALSKEPPET VASA 15 JUNI 1990" och nedtill valörbeteckningen "1000 
KRONOR".

Kanten skall vara slät.

4 § Minnesmyntet med ett nominellt värde av tvåhundra kronor skall 
tillverkas av en legering som består av 925 tusendelar silver och 75 
tusendelar koppar samt ha en vikt av 27,03 gram och en diameter av 36 
millimeter. Avvikelsen från den nominella vikten får vid uppvägning av 
etthundra mynt vara högst 27 gram.

5 § Minnesmyntet med ett nominellt värde av tvåhundra kronor skall ha 
följande prägel.

På framsidan Konung Carl XVI Gustafs bild i profil med omskriften "CARL 
XVI GUSTAF SVERIGES KONUNG". Till vänster om bilden "E" som anger 
myntorten och till höger "D" som är begynnelsebokstaven i 
riksbankschefens efternamn. Nedtill på höger sida om bilden konstnärens 
signatur "EN".

På frånsidan regalskeppet Vasa avbildat från sidan med Vasaättens vapen 
krönt med en kunglig krona till vänster och riksvapnet tre kronor under 
regalskeppet. Såsom omskrift upptill "REGALSKEPPET VASA 15 JUNI 1990" 
och nedtill valörbeteckningen "200 KRONOR".

Kanten skall vara slät.
Förordning (1990:561) med vissa bemyndiganden för Läkemedelsverket att meddela föreskrifter

1 § Utöver de föreskrifter med bemyndiganden för Läkemedelsverket som
finns i andra författningar får Läkemedelsverket meddela de
ytterligare föreskrifter som behövs för verkställigheten av 7 §
andra stycket narkotikastrafflagen (1968:649).
Förordning (2010:1845).

2 § Har upphävts genom förordning (2010:1845).

3 § Har upphävts genom förordning (2010:1845).
Förordning (1990:563) om statsbidrag till en särskild studiekampanj för invandrare

/r3/ Inledande föreskrifter

1 § I denna förordning meddelas föreskrifter om statsbidrag till en 
särskild studiekampanj för invandrare i syfte att stimulera invandrare 
till ett ökat valdeltagande.

2 § Ett studieförbund kan få statsbidrag till studiekampanjen, om 
förbundet har rätt till statsbidrag enligt förordningen (1981:518) om 
statsbidrag till studiecirklar m. m. och kampanjen bedrivs genom 
anordnande av studiecirklar inom ramen för studiecirkelverksamhetens 
allmänna mål och riktlinjer.

3 § Statsbidrag fördelas av skolöverstyrelsen mellan studieförbunden i 
förhållande till det genomsnittliga antalet statsbidragsberättigade 
studietimmar under huvudämnesgruppen "Samhällsvetenskap, information" 
under de tre senaste redovisningsåren.

/r3/ Villkor

4 § För varje studiecirkel skall det finnas en studieledare och en 
arbetsplan, som skall vara godkända av en lokal studieförbundsavdelning.

5 § Varje studiecirkel skall omfatta minst tre studietimmar. Med 
studietimme menas en tid om 45 minuter.

6 § En studiecirkel får bestå av högst 20 deltagare, studieledaren 
inräknad.

Vid varje sammankomst skall minst tre deltagare, studieledaren inräknad, 
vara närvarande.

7 § Studiecirkeln skall vara kostnadsfri för deltagarna och den skall 
anordnas i Sverige.

/r3/ Former av statsbidrag

8 § Statsbidrag lämnas i form av schablonbidrag och bidrag till 
särskilda kostnader.

Schablonbidrag lämnas med 277 kr. för varje studietimme och för högst 30 
000 studietimmar. 

Bidrag till särskilda kostnader lämnas med högst 2,5 milj. kr. och avser 
bidrag till information till invandrarna, bidrag till ledarinformation 
och utbildning samt bidrag till centrala organisationskostnader.

/r3/ Särskilda föreskrifter

9 § Sådan verksamhet som får statsbidrag skall stå under tillsyn av 
skolöverstyrelsen.

10 § Skolöverstyrelsen fastställer och betalar i förskott ut 
statsbidrag.

11 § Den som uppburit statsbidrag är skyldig att lämna de 
redovisningshandlingar och den verksamhetsberättelse som 
skolöverstyrelsen bestämmer.

12 § Skolöverstyrelsen skall besluta om återbetalning av statsbidrag 
helt eller delvis, om studieförbundet genom oriktiga eller ofullständiga 
uppgifter har förorsakat att bidrag felaktigt har lämnats eller har 
lämnats med för högt belopp.

Skolöverstyrelsen får också besluta om återbetalning av statsbidrag om 
ett studieförbund vid genomförande av sin verksamhet inte har iakttagit 
de villkor som ställs i denna förordning.

Om det finns särskilda skäl, får skolöverstyrelsen efterskänka belopp 
som skall återbetalas.

/r3/ Överklagande m. m.

13 § Skolöverstyrelsens beslut enligt denna förordning får inte 
överklagas.

14 § Skolöverstyrelsen meddelar de närmare föreskrifter som behövs för 
verkställigheten av denna förordning.
Förordning (1990:564) om statsbidrag till en särskild studiekampanj om den offentliga sektorn

/r3/ Inledande bestämmelser

1 § I denna förordning meddelas föreskrifter om statsbidrag till en 
särskild studiekampanj som syftar till att få fler medborgare att 
engagera sig i arbetet med att förnya den offentliga sektorn.

2 § Ett studieförbund kan få särskilt statsbidrag till studiekampanjen, 
om förbundet har rätt till statsbidrag enligt förordningen (1981:518) om 
statsbidrag till studiecirklar m. m. och kampanjen bedrivs genom 
anordnande av studiecirklar inom ramen för studiecirkelverksamhetens 
allmänna mål och riktlinjer.

Det särskilda statsbidraget lämnas, inom en ram av 10 milj. kr., dels 
med 75 kr. för varje studietimme, dels med ett bidrag till förbundens 
centrala organisationskostnader.

3 § Den verksamhet som bedrivs med det särskilda statsbidraget får 
anordnas under redovisningsåren 1990/91 och 1991/92.

4 § Det särskilda statsbidraget fördelas av skolöverstyrelsen mellan 
studieförbunden med utgångspunkt i de relativa andelar som 
studieförbunden redovisat enligt 24--26 a §§ förordningen (1981:518) om 
statsbidrag till studiecirklar m. m. under de tre senaste 
redovisningsåren.

Av bidraget skall en viss andel, dock lägst 100 000 kr., lämnas till 
varje studieförbund för centrala organisationskostnader.

/r3/ Villkor

5 § För denna studiecirkelverksamhet gäller, om inte annat föreskrivs, 
bestämmelserna i förordningen (1981:518) om statsbidrag till 
studiecirklar m. m.

6 § Verksamheten skall bedrivas inom ramen för den ordinarie 
studiecirkelverksamheten.

/r3/ Särskilda föreskrifter

7 § I stället för bestämmelserna i 35 § förordningen (1981:518) om 
statsbidrag till studiecirklar m. m. gäller följande.

Skolöverstyrelsen får lämna förskott till studieförbunden på de bidrag 
som lämnas enligt denna förordning.

/r3/ Överklagande m. m.

8 § Skolöverstyrelsens beslut enligt denna förordning får inte 
överklagas.

9 § Skolöverstyrelsen meddelar de närmare föreskrifter som behövs för 
verkställigheten av denna förordning.
Lag (1990:575) om tillfällig höjning av mervärdeskatten 

Enligt riksdagens beslut föreskrivs att skatt enligt lagen (1968:430) om 
mervärdeskatt utgår under tiden den 1 juli 1990 -- den 31 december 1991 
med 20 % av beskattningsvärdet. Vid införsel av monteringsfärdigt hus 
utgår dock skatten under tiden den 1 juli -- den 31 december 1990 med 12 
procent av beskattningsvärdet.
Lag (1990:578) om särskilt bidrag till kommuner m.fl. 

1 § Statsbidrag utgår till kommun och landsting för att kompensera
kommunen och landstinget för de ökade kostnader som till följd av
bestämmelserna om mervärdesskatt uppkommer vid upphandling i
jämförelse med egen verksamhet inom sjukvård, tandvård, social
omsorg och utbildning. Sådant bidrag till kommun och landsting
utgår även då kommunen och landstinget lämnar bidrag till
näringsidkare för dennes verksamhet inom nämnda områden.

Statsbidrag enligt första stycket utgår alltid då en kommun eller ett
landsting lämnar bidrag eller annan ersättning till sådant
kommunalförbund som avses i kommunalförbundslagen
(1985:894), om förbundets verksamhet inte medför skattskyldighet
enligt mervärdesskattelagen (1994:200).

Statsbidrag enligt första stycket lämnas också till ett
kommunalförbund eller ett beställarförbund som bedriver
försöksverksamhet enligt lagen (1994:566) om lokal
försöksverksamhet med finansiell samordning mellan
socialförsäkring, hälso- och sjukvård och socialtjänst för att
kompensera förbundet för de ökade kostnader som till följd av
bestämmelserna om mervärdesskatt uppkommer vid upphandling
från annan än kommun och landsting i jämförelse med kommunens
och landstingets verksamhet inom sjukvård, tandvård och social
omsorg. Lag (1994:1110).

2 § Bidragsbeloppet beräknas enligt schablon. Regeringen eller myndighet
som regeringen bestämmer meddelar föreskrifter om schablonberäkningen
och om förfarandet för ansökan om bidrag.

3 § Skattemyndigheten beslutar om bidrag. Dess beslut överklagas till
riksskatteverket. Riksskatteverkets beslut får inte överklagas.
Lag (1990:609) om avräkningsskatt

1 § Landstingskommun och primärkommun skall till staten erlägga 
avräkningsskatt enligt denna lag.

2 § Skatteunderlaget utgörs av antalet skattekronor som av 
skattemyndigheten fastställts vid taxeringen till kommunal inkomstskatt 
närmast föregående år samt det antal skattekronor som i förekommande 
fall tillskjuts för året enligt lagen (1988:491) om 
skatteutjämningsbidrag.

3 § Avräkningsskatt utgör för landstingskommun 0,34 kronor per 
skattekrona avseende år 1991, 0,74 kronor per skattekrona avseende år 
1992, 1,06 kronor per skattekrona avseende år 1993, 0,99 kronor per 
skattekrona avseende år 1994, 0,92 kronor per skattekrona avseende år 
1995 och följande år. Lag (1991:1151).

4 § Avräkningsskatt utgör för kommun 0,60 kronor per skattekrona 
avseende år 1991, 1,25 kronor per skattekrona avseende år 1992, 1,77 
kronor per skattekrona avseende år 1993, 1,62 kronor per skattekrona 
avseende år 1994, 1,52 kronor per skattekrona avseende år 1995 och 
följande år.

För kommun som inte ingår i landstingskommun utgör avräkningsskatten, i 
stället för vad som föreskrivs i första stycket, 0,94 kronor per 
skattekrona avseende år 1991, 1,99 kronor per skattekrona avseende år 
1992, 2,83 kronor per skattekrona avseende år 1993, 2,61 kronor per 
skattekrona avseende år 1994, 2,44 kronor per skattekrona avseende år 
1995 och följande år. Lag (1991:1151).

5 § Vad som sägs i 6--9 §§ lagen (1987:560) om skatteutjämningsavgift 
skall tillämpas även på avräkningsskatten. 

Övergångsbestämmelser

1991:1034

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1991 och tillämpas första gången i 
fråga om avräkningsskatt för år 1992.

1991:1151

Denna lag träder i kraft den 1 oktober 1991 och tillämpas första gången 
i fråga om avräkningsskatt för år 1992.

1992:675

Den upphävda lagen gäller dock fortfarande i fråga om avräkningsskatt 
för år 1992 och tidigare år.
Lag (1990:616) om införande av lagen (1990:615) om avgifter på vissa jordbruksprodukter m.m. 

Allmänna bestämmelser

1 § Lagen (1990:615) av avgifter på vissa jordbruksprodukter m. m. och
denna lag träder i kraft den 1 juli 1991.

2 § Genom lagen (1990:615) om avgifter på vissa jordbruksprodukter m. m.
upphävs lagen (1967:340) om prisreglering på jordbrukets område och
lagen (1974:1021) om utbetalning av pristillägg på kött.

3 § Om det i lag eller annan författning hänvisas till en föreskrift som
har ersatts genom en bestämmelse i lagen (1990:615) om avgifter på vissa
jordbruksprodukter m. m. eller i denna lag, tillämpas i stället den nya
bestämmelsen.

4 § Under tiden till och med den 30 juni 1993 skall vad som sägs i 7 §
lagen (1990:615) om avgifter på vissa jordbruksprodukter m. m. även
gälla köttbesiktningsbyrå.

5 § I ärenden som har anhängiggjorts hos statens jordbruksverk före
ikraftträdandet av lagen (1990:615) om avgifter på vissa
jordbruksprodukter m. m. tillämpas äldre bestämmelser, om inte
regeringen föreskriver något annat. Lag (1991:407).

Avveckling av prisreglering

6 § Utöver avgifter enligt lagen (1990:615) om avgifter på vissa
jordbruksprodukter m. m. får under tiden den 1 juli 1991--den 30 juni
1995 följande avgifter tas ut.

Avgiftsskyldig                  Produkt

1. Tillverkare av mjöl,         Vete, råg, rågvete, korn och havre
gryn, flingor eller liknande
produkter

2. Mejeri                       Konsumtionsmjölk och grädde
Lag (1993:1489).

7 § Avgift skall betalas med belopp som regeringen eller, efter
regeringens bemyndigande, jordbruksverket bestämmer. Lag (1991:407).

8 § För avgifterna gäller 9--12 §§ lagen (1990:615) om avgifter på vissa
jordbruksprodukter m. m.

Bilagan har upphävts genom lag (1993:1489).
Lag (1990:631) om avvikelser från vissa  bestämmelser i semesterlagen (1977:480) 

Inledande bestämmelser

1 § Till utgången av mars 1992 skall gälla de avvikelser från
bestämmelserna om semesterledighet i semesterlagen (1977:480) som anges
i denna lag.

2 § Ett avtal är ogiltigt i den mån det avviker från denna lag.

Avvikelse från 4 och 5 §§ får dock göras genom kollektivavtal som på
arbetstagarsidan har slutits eller godkänts av central
arbetstagarorganisation som avses i lagen (1976:580) om medbestämmande i
arbetslivet. En arbetsgivare som är bunden av ett sådant kollektivavtal
får tillämpa avtalet även på arbetstagare som inte tillhör den
avtalsslutande arbetstagarorganisationen under förutsättning att
arbetstagaren sysselsätts i arbete som avses med avtalet och inte
omfattas av annat tillämpligt kollektivavtal.

Överenskommelse om avstående från semesterledighet

3 § Arbetstagare som enligt lag eller avtal under ett semesterår har
rätt till mer än tjugo semesterdagar med lön, får utan hinder av 4 §
första stycket och 2 § första stycket semesterlagen (1977:480) efter
överenskommelse med arbetsgivaren avstå från sin rätt till ledighet
under en eller flera av de överskjutande dagarna.

En sådan överenskommelse får inte avse semesterdagar som arbetstagaren
sparat från tidigare semesterår.

En arbetsgivare som är bunden av kollektivavtal skall, innan han träffar
överenskommelse, underrätta den lokala arbetstagarorganisationen om den
förestående överenskommelsen.

4 § En överenskommelse enligt 3 § skall vara skriftlig.

5 § Semesterlönen för en semesterdag som en arbetstagare avstått från
efter överenskommelse enligt 3 § skall betalas ut till arbetstagaren
inom en månad från det att överenskommelsen ingicks.

Förlängd rätt att spara semesterledighet

6 § Utan hinder av bestämmelsen i 18 § andra stycket semesterlagen
(1977:480) får en arbetstagare spara semesterdagar som skulle ha tagits
ut senast den 31 mars 1991 eller den 31 mars 1992, i ytterligare två år
räknat från utgången av fristen.

Har arbetstagaren avsett att sparade semesterdagar skall förläggas till
det andra semesteråret efter utgången av den i första stycket angivna
fristen får, såvida en sådan förläggning skulle medföra betydande
olägenhet, överenskommelse träffas att semesterdagarna skall förläggas
till det tredje året efter fristens utgång.

Skadestånd

7 § En arbetsgivare som bryter mot denna lag skall betala skadestånd för
den förlust som uppkommit och för den kränkning som har skett. Om det är
skäligt kan skadeståndet sättas ned eller helt falla bort.

Preskription

8 § Den som vill fordra skadestånd enligt denna lag skall väcka talan
inom två år från utgången av det semesterår då arbetstagaren enligt
lagen skulle ha erhållit semesterledigheten. Försummas det är rätten
till talan förlorad.

Rättegång

9 § Mål om tillämpning av denna lag skall handläggas enligt lagen
(1974:371) om rättegången i arbetstvister.
Förordning (1990:632) om bidrag till avgränsade integrationsprojekt 

1 § Föreningar, organisationer och religiösa sammanslutningar
kan få statsbidrag enligt denna förordning till projekt som
syftar till att stimulera integrationsprocesserna i samhället
eller till att förebygga och motverka diskriminering,
främlingsfientlighet och rasism. Kommuner och myndigheter kan i
undantagsfall erhålla sådant bidrag. Förordning (1998:1749).
2 § Bidrag får ges till tids- och kostnadsmässigt klart avgränsade
projekt som inte ingår i den bidragssökandes ordinarie verksamhet.

3 § Integrationsverket beslutar om och betalar ut bidrag om
inte regeringen föreskriver annat. Integrationsverket får
meddela närmare föreskrifter om tillämpningen av denna
förordning. Förordning (1998:1749).

4 § Integrationsverket skall utöva kontroll över medlens
användning. Förordning (1998:228).

5 § Integrationsverkets beslut enligt denna förordning får inte
överklagas. Förordning (1998:228).
Riksgäldskontorets Föreskrifter (1990:649) om gällande räntesats för allemanssparandet

Riksgäldskontoret föreskriver följande med stöd av 9 § lagen (1983:890) 
om allemanssparande samt 1 § förordningen (1989:248) med instruktion för 
riksgäldskontoret.

På de medel som satts in på ett allemanssparkonto utgår från och med den 
1 juli 1990 och tills vidare årlig ränta med 9 procent. Räntan skall 
dock utgå med lägst den procentsats som motsvarar det av riksbanken 
fastställda vid varje tid gällande diskontot minskat med tre 
procentenheter.