Lag (2018:1197) om Förenta nationernas konvention om barnets rättigheter

1 § Artiklarna 1–42 i Förenta nationernas konvention den 
20 november 1989 om barnets rättigheter ska i 
originaltexternas lydelse gälla som svensk lag. 

Konventionens engelska och franska originaltexter finns 
tillsammans med en svensk översättning intagna som en bilaga 
till denna lag.


Bilaga

FN:s konvention om barnets rättigheter

Convention on the Rights of the Child

Preamble

The States Parties to the present Convention,

Considering that, in accordance with the principles 
proclaimed in the Charter of the United Nations, recognition 
of the inherent dignity and of the equal and inalienable 
rights of all members of the human family is the foundation 
of freedom, justice and peace in the world,

Bearing in mind that the peoples of the United Nations 
have, in the Charter, reaffirmed their faith in fundamental 
human rights and in the dignity and worth of the human 
person, and have determined to promote social progress and 
better standards of life in larger freedom,

Recognizing that the United Nations has, in the Universal 
Declaration of Human Rights and in the International 
Covenants on Human Rights, proclaimed and agreed that 
everyone is entitled to all the rights and freedoms set forth 
therein, without distinction of any kind, such as race, 
colour, sex, language, religion, political or other opinion, 
national or social origin, property, birth or other status,

Recalling that, in the Universal Declaration of Human 
Rights, the United Nations has proclaimed that childhood is 
entitled to special care and assistance,

Convinced that the family, as the fundamental group of 
society and the natural environment for the growth and 
well-being of all its members and particularly children, 
should be afforded the necessary protection and assistance so 
that it can fully assume its responsibilities within the 
community,

Recognizing that the child, for the full and harmonious 
development of his or her personality, should grow up in a 
family environment, in an atmosphere of happiness, love and 
understanding,

Considering that the child should be fully prepared to live 
an individual life in society, and brought up in the spirit 
of the ideals proclaimed in the Charter of the United 
Nations, and in particular in the spirit of peace, dignity, 
tolerance, freedom, equality and solidarity,

Bearing in mind that the need to extend particular care to 
the child has been stated in the Geneva Declaration of the 
Rights of the Child of 1924 and in the Declaration of the 
Rights of the Child adopted by the General Assembly on 20 
November 1959 and recognized in the Universal Declaration of 
Human Rights, in the International Covenant on Civil and 
Political Rights (in particular in articles 23 and 24), in 
the International Covenant on Economic, Social and Cultural 
Rights (in particular in article 10) and in the statutes and 
relevant instruments of specialized agencies and 
international organizations concerned with the welfare of 
children,

Bearing in mind that, as indicated in the Declaration of 
the Rights of the Child, “the child, by reason of his 
physical and mental immaturity, needs special safeguards and 
care, including appropriate legal protection, before as well 
as after birth”,

Recalling the provisions of the Declaration on Social and 
Legal Principles relating to the Protection and Welfare of 
Children, with Special Reference to Foster Placement and 
Adoption Nationally and Internationally; the United Nations 
Standard Minimum Rules for the Administration of Juvenile 
Justice (The Beijing Rules); and the Declaration on the 
Protection of Women and Children in Emergency and Armed 
Conflict,

Recognizing that, in all countries in the world, there are 
children living in exceptionally difficult conditions, and 
that such children need special consideration,

Taking due account of the importance of the traditions and 
cultural values of each people for the protection and 
harmonious development of the child,

Recognizing the importance of international co-operation 
for improving the living conditions of children in every 
country, in particular in the developing countries,

Have agreed as follows:

Part I

Article 1

For the purposes of the present Convention, a child means 
every human being below the age of eighteen years unless, 
under the law applicable to the child, majority is attained 
earlier.

Article 2
 
1. States Parties shall respect and ensure the rights set 
forth in the present Convention to each child within their 
jurisdiction without discrimination of any kind, irrespective 
of the child’s or his or her parent’s or legal guardian’s 
race, colour, sex, language, religion, political or other 
opinion, national, ethnic or social origin, property, 
disability, birth or other status.

2. States Parties shall take all appropriate measures to 
ensure that the child is protected against all forms of 
discrimination or punishment on the basis of the status, 
activities, expressed opinions, or beliefs of the child’s 
parents, legal guardians, or family members.

Article 3
 
1. In all actions concerning children, whether undertaken 
by public or private social welfare institutions, courts of 
law, administrative authorities or legislative bodies, the 
best interests of the child shall be a primary 
consideration.

2. States Parties undertake to ensure the child such 
protection and care as is necessary for his or her 
well-being, taking into account the rights and duties of his 
or her parents, legal guardians, or other individuals legally 
responsible for him or her, and, to this end, shall take all 
appropriate legislative and administrative measures.

3. States Parties shall ensure that the institutions, 
services and facilities responsible for the care or 
protection of children shall conform with the standards 
established by competent authorities, particularly in the 
areas of safety, health, in the number and suitability of 
their staff, as well as competent supervision.

Article 4

States Parties shall undertake all appropriate legislative, 
administrative, and other measures for the implementation of 
the rights recognized in the present Convention. With regard 
to economic, social and cultural rights, States Parties shall 
undertake such measures to the maximum extent of their 
available resources and, where needed, within the framework 
of international co-operation.

Article 5

States Parties shall respect the responsibilities, rights 
and duties of parents or, where applicable, the members of 
the extended family or community as provided for by local 
custom, legal guardians or other persons legally responsible 
for the child, to provide, in a manner consistent with the 
evolving capacities of the child, appropriate direction and 
guidance in the exercise by the child of the rights 
recognized in the present Convention.

Article 6
 
1. States Parties recognize that every child has the 
inherent right to life

2. States Parties shall ensure to the maximum extent 
possible the survival and development of the child

Article 7
 
1. The child shall be registered immediately after birth 
and shall have the right from birth to a name, the right to 
acquire a nationality and, as far as possible, the right to 
know and be cared for by his or her parents.

2. States Parties shall ensure the implementation of these 
rights in accordance with their national law and their 
obligations under the relevant international instruments in 
this field, in particular where the child would otherwise be 
stateless.

Article 8
 
1. States Parties undertake to respect the right of the 
child to preserve his or her identity, including nationality, 
name and family relations as recognized by law without 
unlawful interference.

2. Where a child is illegally deprived of some or all of 
the elements of his or her identity, States Parties shall 
provide appropriate assistance and protection, with a view to 
speedily re-establishing his or her identity.

Article 9
 
1. States Parties shall ensure that a child shall not be 
separated from his or her parents against their will, except 
when competent authorities subject to judicial review 
determine, in accordance with applicable law and procedures, 
that such separation is necessary for the best interests of 
the child. Such determination may be necessary in a 
particular case such as one involving abuse or neglect of the 
child by the parents, or one where the parents are living 
separately and a decision must be made as to the child’s 
place of residence.

2. In any proceedings pursuant to paragraph 1 of the 
present article, all interested parties shall be given an 
opportunity to participate in the proceedings and make their 
views known.

3. States Parties shall respect the right of the child who 
is separated from one or both parents to maintain personal 
relations and direct con-tact with both parents on a regular 
basis, except if it is contrary to the child’s best 
interests.

4. Where such separation results from any action initiated 
by a State Party, such as the detention, imprisonment, exile, 
deportation or death (including death arising from any cause 
while the person is in the custody of the State) of one or 
both parents or of the child, that State Party shall, upon 
request, provide the parents, the child or, if appropriate, 
another member of the family with the essential in- formation 
concerning the whereabouts of the absent member(s) of the 
family unless the provision of the information would be 
detrimental to the well-being of the child. States Parties 
shall further ensure that the submission of such a request 
shall of itself entail no adverse consequences for the 
person(s) concerned.

Article 10

1. In accordance with the obligation of States Parties 
under article 9, paragraph 1, applications by a child or his 
or her parents to enter or leave a State Party for the 
purpose of family reunification shall be dealt with by States 
Parties in a positive, humane and expeditious manner. States 
Parties shall further ensure that the submission of such a 
request shall entail no adverse consequences for the 
applicants and for the members of their family.

2. A child whose parents reside in different States shall 
have the right to maintain on a regular basis, save in 
exceptional circumstances personal relations and direct 
contacts with both parents. Towards that end and in 
accordance with the obligation of States Parties under 
article 9, paragraph 1, States Parties shall respect the 
right of the child and his or her parents to leave any 
country, including their own, and to enter their own country. 
The right to leave any country shall be subject only to such 
restrictions as are prescribed by law and which are necessary 
to protect the national security, public order (ordre 
public), public health or morals or the rights and freedoms 
of others and are consistent with the other rights recognized 
in the present Convention.

Article 11

1. States Parties shall take measures to combat the illicit 
transfer and non-return of children abroad.

2. To this end, States Parties shall promote the conclusion 
of bilateral or multilateral agreements or accession to 
existing agreements.

Article 12

1. States Parties shall assure to the child who is capable 
of forming his or her own views the right to express those 
views freely in all matters affecting the child, the views of 
the child being given due weight in accordance with the age 
and maturity of the child.

2. For this purpose, the child shall in particular be 
provided the opportunity to be heard in any judicial and 
administrative proceedings affecting the child, either 
directly, or through a representative or an appropriate body, 
in a manner consistent with the procedural rules of national 
law.

Article 13

1. The child shall have the right to freedom of expression; 
this right shall include freedom to seek, receive and impart 
information and ideas of all kinds, regardless of frontiers, 
either orally, in writing or in print, in the form of art, or 
through any other media of the child’s choice.

2. The exercise of this right may be subject to certain 
restrictions, but these shall only be such as are provided by 
law and are necessary:

(a) For respect of the rights or reputations of others; or 

(b) For the protection of national security or of public 
order (ordre public), or of public health or morals. 

Article 14

1. States Parties shall respect the right of the child to 
freedom of thought, conscience and religion.

2. Parties shall respect the rights and duties of the 
parents and, when applicable, legal guardians, to provide 
direction to the child in the exercise of his or her right in 
a manner consistent with the evolving capacities of the 
child.

3. Freedom to manifest one’s religion or beliefs may be 
subject only to such limitations as are prescribed by law and 
are necessary to protect public safety, order, health or 
morals, or the fundamental rights and freedoms of others.

Article 15

1. States Parties recognize the rights of the child to 
freedom of association and to freedom of peaceful assembly.

2. No restrictions may be placed on the exercise of these 
rights other than those imposed in conformity with the law 
and which are necessary in a democratic society in the 
interests of national security or public safety, public order 
(ordre public), the protection of public health or morals or 
the protection of the rights and freedoms of others.

Article 16

1. No child shall be subjected to arbitrary or unlawful 
interference with his or her privacy, family, home or 
correspondence, nor to unlawful attacks on his or her honour 
and reputation.

2. The child has the right to the protection of the law 
against such interference or attacks.

Article 17

States Parties recognize the important function performed 
by the mass media and shall ensure that the child has access 
to information and material from a diversity of national and 
international sources, especially those aimed at the 
promotion of his or her social, spiritual and moral 
well-being and physical and mental health. To this end, 
States Parties shall:

(a) Encourage the mass media to disseminate information and 
material of social and cultural benefit to the child and in 
accordance with the spirit of article 29;

(b) Encourage international co-operation in the production, 
exchange and dissemination of such information and material 
from a diversity of cultural, national and international 
sources;

(c) Encourage the production and dissemination of 
children’s books;

(d) Encourage the mass media to have particular regard to 
the linguistic needs of the child who belongs to a minority 
group or who is indigenous;

(e) Encourage the development of appropriate guidelines for 
the protection of the child from information and material 
injurious to his or her well-being, bearing in mind the 
provisions of articles 13 and 18.

Article 18

1. States Parties shall use their best efforts to ensure 
recognition of the principle that both parents have common 
responsibilities for the upbringing and development of the 
child. Parents or, as the case may be, legal guardians, have 
the primary responsibility for the upbringing and development 
of the child. The best interests of the child will be their 
basic concern.

2. For the purpose of guaranteeing and pro-moting the 
rights set forth in the present Convention, States Parties 
shall render appropriate assistance to parents and legal 
guardians in the performance of their child-rearing 
responsibilities and shall ensure the development of 
institutions, facilities and services for the care of 
children.

3. States Parties shall take all appropriate measures to 
ensure that children of working parents have the right to 
benefit from childcare services and facilities for which they 
are eligible.

Article 19

1. States Parties shall take all appropriate legislative, 
administrative, social and educational measures to protect 
the child from all forms of physical or mental violence, 
injury or abuse, neglect or negligent treatment, maltreatment 
or exploitation, including sexual abuse, while in the care of 
parent(s), legal guardian(s) or any other person who has the 
care of the child.

2. Such protective measures should, as appropriate, include 
effective procedures for the establishment of social 
programmes to provide necessary support for the child and for 
those who have the care of the child, as well as for other 
forms of prevention and for identification, reporting, 
referral, investigation, treatment and follow-up of instances 
of child maltreatment described heretofore, and, as 
appropriate, for judicial involvement.

Article 20

1. A child temporarily or permanently deprived of his or 
her family environment, or in whose own best interests cannot 
be allowed to remain in that environment, shall be entitled 
to special protection and assistance provided by the State.

2. States Parties shall in accordance with their national 
laws ensure alternative care for such a child.

3. Such care could include, inter alia, foster placement, 
kafalah of Islamic law, adoption or if necessary placement in 
suitable institutions for the care of children. When 
considering solutions, due regard shall be paid to the 
desirability of continuity in a child’s upbringing and to the 
child’s ethnic, religious, cultural and linguistic 
background.
Article 21

States Parties that recognize and/or permit the system of 
adoption shall ensure that the best interests of the child 
shall be the paramount consideration and they shall:

(a) Ensure that the adoption of a child is authorized only 
by competent authorities who determine, in accordance with 
applicable law and procedures and on the basis of all 
pertinent and reliable information, that the adoption is 
permissible in view of the child’s status concerning parents, 
relatives and legal guardians and that, if required, the 
persons concerned have given their informed consent to the 
adoption on the basis of such counselling as may be 
necessary;
(b) Recognize that intercountry adoption may be considered 
as an alternative means of child’s care, if the child cannot 
be placed in a foster or an adoptive family or cannot in any 
suitable manner be cared for in the child’s country of 
origin;
(c) Ensure that the child concerned by intercountry 
adoption enjoys safeguards and standards equivalent to those 
existing in the case of national adoption;

(d) Take all appropriate measures to ensure that, in 
intercountry adoption, the placement does not result in 
improper financial gain for those involved in it;

(e) Promote, where appropriate, the objectives of the 
present article by concluding bilateral or multilateral 
arrangements or agreements, and endeavour, within this 
framework, to ensure that the placement of the child in 
another country is carried out by competent authorities or 
organs.

Article 22

1. States Parties shall take appropriate measures to ensure 
that a child who is seeking refugee status or who is 
considered a refugee in accordance with applicable 
international or domestic law and procedures shall, whether 
unaccompanied or accompanied by his or her parents or by any 
other person, receive appropriate protection and humanitarian 
assistance in the enjoyment of applicable rights set forth in 
the present Convention and in other international human 
rights or humanitarian instruments to which the said States 
are Parties.

2. For this purpose, States Parties shall provide, as they 
consider appropriate, co-operation in any efforts by the 
United Nations and other competent intergovernmental 
organizations or non-govern-mental organizations co-operating 
with the United Nations to protect and assist such a child 
and to trace the parents or other members of the family of 
any refugee child in order to obtain information necessary 
for reunification with his or her family. In cases where no 
parents or other members of the family can be found, the 
child shall be accorded the same protection as any other 
child permanently or temporarily deprived of his or her 
family environment for any reason, as set forth in the 
present Convention.

Article 23

1. States Parties recognize that a mentally or physically 
disabled child should enjoy a full and decent life, in 
conditions which ensure dignity, promote self-reliance and 
facilitate the child’s active participation in the 
community.

2. States Parties recognize the right of the disabled child 
to special care and shall encourage and ensure the extension, 
subject to available resources, to the eligible child and 
those responsible for his or her care, of assistance for 
which application is made and which is appropriate to the 
child’s condition and to the circumstances of the parents or 
others caring for the child.

3. Recognizing the special needs of a disabled child, 
assistance extended in accordance with paragraph 2 of the 
present article shall be provided free of charge, whenever 
possible, taking into account the financial resources of the 
parents or others caring for the child, and shall be designed 
to ensure that the disabled child has effective access to and 
receives education, training, health care services, 
rehabilitation services, preparation for employment and 
recreation opportunities in a manner conducive to the child’s 
achieving the fullest possible social integration and 
individual development, including his or her cultural and 
spiritual development.

4. States Parties shall promote, in the spirit of 
international co-operation, the exchange of appropriate 
information in the field of preventive health care and of 
medical, psychological and functional treatment of disabled 
children, including dissemination of and access to 
information concerning methods of rehabilitation, education 
and vocational services, with the aim of enabling States 
Parties to improve their capabilities and skills and to widen 
their experience in these areas. In this regard, particular 
account shall be taken of the needs of developing 
countries.

Article 24

1. States Parties recognize the right of the child to the 
enjoyment of the highest attainable standard of health and to 
facilities for the treatment of illness and rehabilitation of 
health. States Parties shall strive to ensure that no child 
is deprived of his or her right of access to such health care 
services.

2. States Parties shall pursue full implementation of this 
right and, in particular, shall take appropriate measures:

(a) To diminish infant and child mortality;

(b) To ensure the provision of necessary medical assistance 
and health care to all children with emphasis on the 
development of primary health care;

(c) To combat disease and malnutrition, including within 
the framework of primary health care, through, inter alia, 
the application of readily available technology and through 
the provision of adequate nutritious foods and clean 
drinking-water, taking into consideration the dangers and 
risks of environmental pollution;

(d) To ensure appropriate prenatal and post-natal health 
care for mothers;

(e) To ensure that all segments of society, in particular 
parents and children, are informed, have access to education 
and are supported in the use of basic knowledge of child 
health and nutrition, the advantages of breast-feeding, 
hygiene and environmental sanitation and the prevention of 
accidents;

(f) To develop preventive health care, guidance for parents 
and family planning education and services.

3. States Parties shall take all effective and appropriate 
measures with a view to abolishing traditional practices 
prejudicial to the health of children.

4. States Parties undertake to promote and encourage 
international co-operation with a view to achieving 
progressively the full realization of the right recognized in 
the present article. In this regard, particular account shall 
be taken of the needs of developing countries.

Article 25

States Parties recognize the right of a child who has been 
placed by the competent authorities for the purposes of care, 
protection or treatment of his or her physical or mental 
health, to a periodic review of the treatment provided to the 
child and all other circumstances relevant to his or her 
placement.

Article 26

1. States Parties shall recognize for every child the right 
to benefit from social security, including social insurance, 
and shall take the necessary measures to achieve the full 
realization of this right in accordance with their national 
law.

2. The benefits should, where appropriate, be granted, 
taking into account the resources and the circumstances of 
the child and persons having responsibility for the 
maintenance of the child, as well as any other consideration 
relevant to an application for benefits made by or on behalf 
of the child.

Article 27

1. States Parties recognize the right of every child to a 
standard of living adequate for the child’s physical, mental, 
spiritual, moral and social development.

2. The parent(s) or others responsible for the child have 
the primary responsibility to secure, within their abilities 
and financial capacities, the conditions of living necessary 
for the child’s development.

3. States Parties, in accordance with national conditions 
and within their means, shall take appropriate measures to 
assist parents and others responsible for the child to 
implement this right and shall in case of need provide 
material assistance and support programmes, particularly with 
regard to nutrition, clothing and housing.

4. States Parties shall take all appropriate measures to 
secure the recovery of maintenance for the child from the 
parents or other persons having financial responsibility for 
the child, both within the State Party and from abroad. In 
particular, where the person having financial responsibility 
for the child lives in a State different from that of the 
child, States Parties shall promote the accession to 
international agreements or the conclusion of such 
agreements, as well as the making of other appropriate 
arrangements.

Article 28

1. States Parties recognize the right of the child to 
education, and with a view to achieving this right 
progressively and on the basis of equal opportunity, they 
shall, in particular:

(a) Make primary education compulsory and available free to 
all;

(b) Encourage the development of different forms of 
secondary education, including general and vocational 
education, make them available and accessible to every child, 
and take appropriate measures such as the introduction of 
free education and offering financial assistance in case of 
need;

(c) Make higher education accessible to all on the basis of 
capacity by every appropriate means;

(d) Make educational and vocational information and 
guidance available and accessible to all children;

(e) Take measures to encourage regular atendance at schools 
and the reduction of drop-out rates.

2. States Parties shall take all appropriate measures to 
ensure that school discipline is administered in a manner 
consistent with the child’s human dignity and in conformity 
with the present Convention.

3. States Parties shall promote and encourage international 
co-operation in matters relating to education, in particular 
with a view to contributing to the elimination of ignorance 
and illiteracy throughout the world and facilitating access 
to scientific and technical knowledge and modern teaching 
methods. In this regard, particular account shall be taken of 
the needs of developing countries.

Article 29

1. States Parties agree that the education of the child 
shall be directed to:

(a) The development of the child’s personality, talents and 
mental and physical abilities to their fullest potential;

(b) The development of respect for human rights and 
fundamental freedoms, and for the principles enshrined in the 
Charter of the United Nations;

(c) The development of respect for the child’s parents, his 
or her own cultural identity, language and values, for the 
national values of the country in which the child is living, 
the country from which he or she may originate, and for 
civilizations different from his or her own;

(d) The preparation of the child for responsible life in a 
free society, in the spirit of understanding, peace, 
tolerance, equality of sexes, and friendship among all 
peoples, ethnic, national and religious groups and persons of 
indigenous origin;

(e) The development of respect for the natural 
environment.

2. No part of the present article or article 28 shall be 
construed so as to interfere with the liberty of individuals 
and bodies to establish and direct educational institutions, 
subject always to the observance of the principles set forth 
in paragraph 1 of the present article and to the requirements 
that the education given in such institutions shall con-form 
to such minimum standards as may be laid down by the State.

Article 30

In those States in which ethnic, religious or linguistic 
minorities or persons of indigenous origin exist, a child 
be-longing to such a minority or who is indigenous shall not 
be denied the right, in community with other members of his 
or her group, to enjoy his or her own culture, to profess and 
practise his or her own religion, or to use his or her own 
language.

Article 31

1. States Parties recognize the right of the child to rest 
and leisure, to engage in play and recreational activities 
appropriate to the age of the child and to participate freely 
in cultural life and the arts.

2. States Parties shall respect and promote the right of 
the child to participate fully in cultural and artistic life 
and shall encourage the provision of appropriate and equal 
opportunities for cultural, artistic, recreational and 
leisure activity.

Article 32

1. States Parties recognize the right of the child to be 
protected from economic exploitation and from performing any 
work that is likely to be hazardous or to interfere with the 
child’s education, or to be harmful to the child’s health or 
physical, mental, spiritual, moral or social development.

2. States Parties shall take legislative, administrative, 
social and educational measures to ensure the implementation 
of the present article. To this end, and having regard to the 
relevant provisions of other international instruments, 
States Parties shall in particular:

(a) Provide for a minimum age or minimum ages for admission 
to employment;

(b) Provide for appropriate regulation of the hours and 
conditions of employment;

(c) Provide for appropriate penalties or other sanctions to 
ensure the effective enforcement of the present article.

Article 33

States Parties shall take all appropriate measures, 
including legislative, administrative, social and educational 
measures, to protect children from the illicit use of 
narcotic drugs and psychotropic substances as defined in the 
relevant international treaties, and to prevent the use of 
children in the illicit production and trafficking of such 
substances.

Article 34

States Parties undertake to protect the child from all 
forms of sexual exploitation and sexual abuse. For these 
purposes, States Parties shall in particular take all 
appropriate national, bilateral and multilateral measures to 
prevent:

(a) The inducement or coercion of a child to engage in any 
unlawful sexual activity;

(b) The exploitative use of children in prostitution or 
other unlawful sexual practices;

(c) The exploitative use of children in pornographic 
performances and materials.

Article 35

States Parties shall take all appropriate national, 
bilateral and multilateral measures to prevent the abduction 
of, the sale of or traffic in children for any purpose or in 
any form.

Article 36

States Parties shall protect the child against all other 
forms of exploitation prejudicial to any aspects of the 
child’s welfare.

Article 37

States Parties shall ensure that:

(a) No child shall be subjected to torture or other cruel, 
inhuman or degrading treatment or punishment. Neither capital 
punishment nor life imprisonment without possibility of 
release shall be imposed for offences committed by persons 
below eighteen years of age;

(b) No child shall be deprived of his or her liberty 
unlawfully or arbitrarily. The arrest, detention or 
imprisonment of a child shall be in conformity with the law 
and shall be used only as a measure of last resort and for 
the shortest appropriate period of time;

(c) Every child deprived of liberty shall be treated with 
humanity and respect for the inherent dignity of the human 
person, and in a manner which takes into account the needs of 
persons of his or her age. In particular, every child 
deprived of liberty shall be separated from adults unless it 
is considered in the child’s best interest not to do so and 
shall have the right to maintain contact with his or her 
family through correspondence and visits, save in exceptional 
circumstances;

(d) Every child deprived of his or her liberty shall have 
the right to prompt access to legal and other appropriate 
assistance, as well as the right to challenge the legality of 
the deprivation of his or her liberty before a court or other 
competent, independent and impartial authority, and to a 
prompt decision on any such action.

Article 38

1. States Parties undertake to respect and to ensure 
respect for rules of international humanitarian law 
applicable to them in armed conflicts which are relevant to 
the child.

2. States Parties shall take all feasible measures to 
ensure that persons who have not attained the age of fifteen 
years do not take a direct part in hostilities.

3. States Parties shall refrain from recruiting any person 
who has not attained the age of fifteen years into their 
armed forces. In recruiting among those persons who have 
attained the age of fifteen years but who have not attained 
the age of eighteen years, States Parties shall endeavour to 
give priority to those who are oldest. 

4. In accordance with their obligations under international 
humanitarian law to protect the civilian population in armed 
conflicts, States Parties shall take all feasible measures to 
ensure protection and care of children who are affected by an 
armed conflict.

Article 39

States Parties shall take all appropriate measures to 
promote physical and psychological recovery and social 
reintegration of a child victim of: any form of neglect, 
exploitation, or abuse; torture or any other form of cruel, 
inhuman or degrading treatment or punishment; or armed 
conflicts. Such recovery and reintegration shall take place 
in an environment which fosters the health, selfrespect and 
dignity of the child.

Article 40

1. States Parties recognize the right of every child 
alleged as, accused of, or recognized as having infringed the 
penal law to be treated in a manner consistent with the 
promotion of the child’s sense of dignity and worth, which 
reinforces the child’s respect for the human rights and 
fundamental freedoms of others and which takes into account 
the child’s age and the desirability of promoting the child’s 
reintegration and the child’s assuming a constructive role in 
society.

2. To this end, and having regard to the relevant 
provisions of international instruments, States Parties 
shall, in particular, ensure that:

(a) No child shall be alleged as, be accused of, or 
recognized as having infringed the penal law by reason of 
acts or omissions that were not prohibited by national or 
international law at the time they were committed;

(b) Every child alleged as or accused of having infringed 
the penal law has at least the following guarantees:

(i) To be presumed innocent until proven guilty according 
to law;

(ii) To be informed promptly and directly of the charges 
against him or her, and, if appropriate, through his or her 
parents or legal guardians, and to have legal or other 
appropriate assistance in the preparation and presentation of 
his or her defence;

(iii) To have the matter determined without delay by a 
competent, independent and impartial authority or judicial 
body in a fair hearing according to law, in the presence of 
legal or other appropriate assistance and, unless it is 
considered not to be in the best interest of the child, in 
particular, taking into account his or her age or situation, 
his or her parents or legal guardians;

(iv) Not to be compelled to give testimony or to confess 
guilt; to examine or have examined adverse witnesses and to 
obtain the participation and examination of witnesses on his 
or her behalf under conditions of equality;

(v) If considered to have infringed the penal law, to have 
this decision and any measures imposed in consequence thereof 
reviewed by a higher competent, independent and impartial 
authority or judicial body according to law;

(vi) To have the free assistance of an interpreter if the 
child cannot understand or speak the language used;

(vii) To have his or her privacy fully respected at all 
stages of the proceedings.

3. States Parties shall seek to promote the establishment 
of laws, procedures, authorities and institutions 
specifically applicable to children alleged as, accused of, 
or recognized as having infringed the penal law, and, in 
particular:

(a) The establishment of a minimum age below which children 
shall be presumed not to have the capacity to infringe the 
penal law;

(b) Whenever appropriate and desirable, measures for 
dealing with such children without resorting to judicial 
proceedings, providing that human rights and legal safeguards 
are fully respected.

4. A variety of dispositions, such as care, guidance and 
supervision orders; counselling; probation; foster care; 
education and vocational training programmes and other 
alternatives to institutional care shall be available to 
ensure that children are dealt with in a manner appropriate 
to their well-being and proportionate both to their 
circumstances and the offence.

Article 41

Nothing in the present Convention shall affect any 
provisions which are more conducive to the realization of the 
rights of the child and which may be contained in:

(a) The law of a State party; or

(b) International law in force for that State.

Part II

Article 42

States Parties undertake to make the principles and 
provisions of the Convention widely known, by appropriate and 
active means, to adults and children alike.

Article 43

1. For the purpose of examining the progress made by States 
Parties in achieving the realization of the obligations 
undertaken in the present Convention, there shall be 
established a Committee on the Rights of the Child, which 
shall carry out the functions hereinafter provided.

2. The Committee shall consist of eighteen experts of high 
moral standing and recognized competence in the field covered 
by this Convention.(3) The members of the Committee shall be 
elected by States Parties from among their nationals and 
shall serve in their personal capacity, consideration being 
given to equitable geographical distribution, as well as to 
the principal legal systems.

(3) The General Assembly, in its resolution 50/155 of 21 
December 1995, approved the amendment to article 43, 
paragraph 2, of the Convention on the Rights of the Child, 
replacing the word “ten” with the word “eighteen”. The 
amendment entered into force on 18 November 2002 when it had 
been accepted by a two-thirds majority of the States parties 
(128 out of 191).

3. The members of the Committee shall be elected by secret 
ballot from a list of persons nominated by States Parties. 
Each State Party may nominate one person from among its own 
nationals

4. The initial election to the Committee shall be held no 
later than six months after the date of the entry into force 
of the present Convention and thereafter every second year. 
At least four months before the date of each election, the 
Secretary-General of the United Nations shall address a 
letter to States Parties inviting them to submit their 
nominations within two months. The Secretary-General shall 
subsequently prepare a list in alphabetical order of all 
persons thus nominated, indicating States Parties which have 
nominated them, and shall submit it to the States Parties to 
the present Convention.

5. The elections shall be held at meetings of States 
Parties convened by the Secretary-General at United Nations 
Headquarters. At those meetings, for which two thirds of 
States Parties shall constitute a quorum, the persons elected 
to the Committee shall be those who obtain the largest number 
of votes and an absolute majority of the votes of the 
representatives of States Parties present and voting

6. The members of the Committee shall be elected for a term 
of four years. They shall be eligible for re-election if 
renominated. The term of five of the members elected at the 
first election shall expire at the end of two years; 
immediately after the first election, the names of these five 
members shall be chosen by lot by the Chairman of the 
meeting.

7. If a member of the Committee dies or resigns or declares 
that for any other cause he or she can no longer perform the 
duties of the Committee, the State Party which nominated the 
member shall appoint another expert from among its nationals 
to serve for the remainder of the term, subject to the 
approval of the Committee.

8. The Committee shall establish its own rules of 
procedure.

9. The Committee shall elect its officers for a period of 
two years.

10. The meetings of the Committee shall normally be held at 
United Nations Headquarters or at any other convenient place 
as determined by the Committee. The Committee shall normally 
meet annually. The duration of the meetings of the Committee 
shall be determined, and reviewed, if necessary, by a meeting 
of the States Parties to the present Convention, subject to 
the approval of the General Assembly.

11. The Secretary-General of the United Nations shall 
provide the necessary staff and facilities for the effective 
performance of the functions of the Committee under the 
present Convention.

12. With the approval of the General Assembly, the members 
of the Committee established under the present Convention 
shall receive emoluments from United Nations resources as the 
Assembly may decide.

Article 44

1. States Parties undertake to submit to the Committee, 
through the Secretary-General of the United Nations, reports 
on the measures they have adopted which give effect to the 
rights recognized herein and on the progress made on the 
enjoyment of those rights:

(a) Within two years of the entry into force of the 
Convention for the State Party concerned;

(b) Thereafter every five years.

2. Reports made under the present article shall indicate 
factors and difficulties, if any, affecting the degree of 
fulfilment of the obligations under the present Convention. 
Reports shall also contain sufficient information to provide 
the Committee with a comprehensive understanding of the 
implementation of the Convention in the country concerned.

 3. A State Party which has submitted a comprehensive 
initial report to the Committee need not, in its subsequent 
reports submitted in accordance with paragraph 1 (b) of the 
present article, repeat basic information previously 
provided.

4. The Committee may request from States Parties further 
information relevant to the implementation of the 
Convention.

5. The Committee shall submit to the General Assembly, 
through the Economic and Social Council, every two years, 
reports on its activities.

6. States Parties shall make their reports widely available 
to the public in their own countries.

Article 45

In order to foster the effective implementation of the 
Convention and to encourage international co-operation in the 
field covered by the Convention:

(a) The specialized agencies, the United Nations Children’s 
Fund, and other United Nations organs shall be entitled to be 
represented at the consideration of the implementation of 
such provisions of the present Convention as fall within the 
scope of their mandate. The Committee may invite the 
specialized agencies, the United Nations Children’s Fund and 
other competent bodies as it may consider appropriate to 
provide expert advice on the implementation of the Convention 
in areas falling within the scope of their respective 
mandates. The Committee may invite the specialized agencies, 
the United Nations Children’s Fund, and other United Nations 
organs to submit reports on the implementation of the 
Convention in areas falling within the scope of their 
activities;

(b) The Committee shall transmit, as it may consider 
appropriate, to the specialized agencies, the United Nations 
Children’s Fund and other competent bodies, any reports from 
States Parties that contain a request, or indicate a need, 
for technical advice or assistance, along with the 
Committee’s observations and suggestions, if any, on these 
requests or indications;

(c) The Committee may recommend to the General Assembly to 
request the Secretary-General to undertake on its behalf 
studies on specific issues relating to the rights of the 
child;

(d) The Committee may make suggestions and general 
recommendations based on information received pursuant to 
articles 44 and 45 of the present Convention. Such 
suggestions and general recommendations shall be trans-mitted 
to any State Party concerned and reported to the General 
Assembly, together with comments, if any, from States 
Parties.

Part III

Article 46

The present Convention shall be open for signature by all 
States.

Article 47

The present Convention is subject to ratification. 
Instruments of ratification shall be deposited with the 
Secretary-General of the United Nations.

Article 48

The present Convention shall remain open for accession by 
any State. The instruments of accession shall be deposited 
with the Secretary-General of the United Nations.

Article 49

1. The present Convention shall enter into force on the 
thirtieth day following the date of deposit with the 
Secrtary-General of the United Nations of the twentieth 
instrument of ratifycation or accession.

2. For each State ratifying or acceding to the Convention 
after the deposit of the twentieth instrument of ratification 
or accession, the Convention shall enter into force on the 
thirtieth day after the deposit by such State of its 
instrument of ratification or accession.

Article 50

1. Any State Party may propose an amendment and file it 
with the Secretary-General of the United Nations. The 
Secretary-General shall thereupon communicate the proposed 
amendment to States Parties, with a request that they 
indicate whether they favour a conference of States Parties 
for the purpose of considering and voting upon the proposals. 
In the event that, within four months from the date of such 
communication, at least one third of the States Parties 
favour such a conference, the Secretary-General shall convene 
the conference under the auspices of the United Nations. Any 
amendment adopted by a majority of States Parties present and 
voting at the conference shall be submitted to the General 
Assembly for approval.

2. An amendment adopted in accordance with paragraph 1 of 
the present article shall enter into force when it has been 
approved by the General Assembly of the United Nations and 
accepted by a twothirds majority of States Parties.

3. When an amendment enters into force, it shall be binding 
on those States Parties which have accepted it, other States 
Parties still being bound by the provisions of the present 
Convention and any earlier amendments which they have 
accepted.

Article 51

1. The Secretary-General of the United Nations shall 
receive and circulate to all States the text of reservations 
made by States at the time of ratification or accession.

2. A reservation incompatible with the object and purpose 
of the present Convention shall not be permitted.

3. Reservations may be withdrawn at any time by 
notification to that effect addressed to the 
Secretary-General of the United Nations, who shall then 
inform all States. Such notification shall take effect on the 
date on which it is received by the Secretary-General.

Article 52

A State Party may denounce the present Convention by 
written notification to the Secretary-General of the United 
Nations. Denunciation becomes effective one year after the 
date of receipt of the notification by the 
Secretary-General.
Article 53

The Secretary-General of the United Nations is designated 
as the depositary of the present Convention.

Article 54

The original of the present Convention, of which the 
Arabic, Chinese, English, French, Russian and Spanish texts 
are equally authentic, shall be deposited with the 
Secretary-General of the United Nations. 

Convention relative aux droits de l’enfant

Préambule

Les Etats parties à la présente Convention,

Considérant que, conformément aux principes proclamés dans 
la Charte des Nations Unies, la reconnaissance de la dignité 
inhérente à tous les membres de la famille humaine ainsi que 
l’égalité et le caractère inaliénable de leurs droits sont le 
fondement de la liberté, de la justice et de la paix dans le 
monde,

Ayant à l’esprit le fait que les peuples des Nations Unies 
ont, dans la Charte, proclamé à nouveau leur foi dans les 
droits fondamentaux de l’homme et dans la dignité et la 
valeur de la personne humaine, et qu’ils ont résolu de 
favoriser le progrès social et d’instaurer de meilleures 
conditions de vie dans une liberté plus grande,

Reconnaissant que les Nations Unies, dans la Déclaration 
universelle des droits de l’homme et dans les pactes 
internationaux relatifs aux droits de l’homme, ont proclamé 
et sont convenues que chacun peut se prévaloir de tous les 
droits et de toutes les libertés qui y sont énoncés, sans 
distinction aucune, notamment de race, de couleur, de sexe, 
de langue, de religion, d’opinion politique ou de toute autre 
opinion, d’origine nationale ou sociale, de fortune, de 
naissance ou de toute autre situation,

Rappelant que, dans la Déclaration universelle des droits 
de l’homme, les Nations Unies ont proclamé que l’enfance a 
droit à une aide et à une assistance spéciales,

Convaincus que la famille, unité fondamentale de la société 
et milieu naturel pour la croissance et le bien-être de tous 
ses membres et en particulier des enfants, doit recevoir la 
protection et l’assistance dont elle a besoin pour pouvoir 
jouer pleinement son rôle dans la communauté,

Reconnaissant que l’enfant, pour l’épanouissement 
harmonieux de sa personnalité, doit grandir dans le milieu 
familial, dans un climat de bonheur, d’amour et de 
compréhension,

Considérant qu’il importe de préparer pleinement l’enfant à 
avoir une vie individuelle dans la société, et de l’élever 
dans l’esprit des idéaux proclamés dans la Charte des Nations 
Unies, et en particulier dans un esprit de paix, de dignité, 
de tolérance, de liberté, d’égalité et de solidarité,

Ayant à l’esprit que la nécessité d’accorder une protection 
spéciale à l’enfant a été énoncée dans la Déclaration de 
Genève de 1924 sur les droits de l’enfant et dans la 
Déclaration des droits de l’enfant adoptée par l’Assemblée 
générale le 20 novembre 1959, et qu’elle a été reconnue dans 
la Déclaration universelle des droits de l’homme, dans le 
Pacte international relatif aux droits civils et politiques 
(en particulier aux articles 23 et 24), dans le Pacte 
international relatif aux droits économiques, sociaux et 
culturels (en particulier à l’article 10) et dans les statuts 
et instruments pertinents des institutions spécialisées et 
des organisations internationales qui se préoccupent du 
bien-être de l’enfant,

Ayant à l’esprit que, comme indiqué dans la Déclaration des 
droits de l’enfant, «l’enfant, en raison de son manque de 
maturité physique et intellectuelle, a besoin d’une 
protection spéciale et de soins spéciaux, notamment d’une 
protection juridique appropriée, avant comme après la 
naissance»,

Rappelant les dispositions de la Déclaration sur les 
principes sociaux et juridiques applicables à la protection 
et au bien-être des enfants, envisagés surtout sous l’angle 
des pratiques en matière d’adoption et de placement familial 
sur les plans national et international, de l’Ensemble de 
règles minima des Nations Unies concernant l’administration 
de la justice pour mineurs (Règles de Beijing), et de la 
Déclaration sur la protection des femmes et des enfants en 
période d’urgence et de conflit armé,

Reconnaissant qu’il y a dans tous les pays du monde des 
enfants qui vivent dans des conditions particulièrement 
difficiles, et qu’il est nécessaire d’accorder à ces enfants 
une attention particulière,

Tenant dûment compte de l’importance des traditions et 
valeurs culturelles de chaque peuple dans la protection et le 
développement harmonieux de l’enfant,

Reconnaissant l’importance de la coopération internationale 
pour l’amélioration des conditions de vie des enfants dans 
tous les pays, et en particulier dans les pays en 
développement,

Sont convenus de ce qui suit:

Première partie

Article premier

Au sens de la présente Convention, un enfant s’entend de 
tout être humain âgé de moins de dix-huit ans, sauf si la 
majorité est atteinte plus tôt en vertu de la législation qui 
lui est applicable.

Article 2

1. Les Etats parties s’engagent à respecter les droits qui 
sont énoncés dans la présente Convention et à les garantir à 
tout enfant relevant de leur juridiction, sans distinction 
aucune, indépendamment de toute considération de race, de 
couleur, de sexe, de langue, de religion, d’opinion politique 
ou autre de l’enfant ou de ses parents ou représentants 
légaux, de leur origine nationale, ethnique ou sociale, de 
leur situation de fortune, de leur incapacité, de leur 
naissance ou de toute autre situation.

2. Les Etats parties prennent toutes les mesures 
appropriées pour que l’enfant soit effectivement protégé 
contre toutes formes de discrimination ou de sanction 
motivées par la situation juridique, les activités, les 
opinions déclarées ou les convictions de ses parents, de ses 
représentants légaux ou des membres de sa famille.

Article 3

1. Dans toutes les décisions qui concernent les enfants, 
qu’elles soient le fait des institutions publiques ou privées 
de protection sociale, des tribunaux, des autorités 
administratives ou des organes législatifs, l’intérêt 
supérieur de l’enfant doit être une considération 
primordiale.
 2. Les Etats parties s’engagent à assurer à l’enfant la 
protection et les soins nécessaires à son bien-être, compte 
tenu des droits et des devoirs de ses parents, de ses tuteurs 
ou des autres personnes légalement responsables de lui, et 
ils prennent à cette fin toutes les mesures législatives et 
administratives appropriées.

3. Les Etats parties veillent à ce que le fonctionnement 
des institutions, services et établissements qui ont la 
charge des enfants et assurent leur protection soit conforme 
aux normes fixées par les autorités compétentes, 
particulièrement dans le domaine de la sécurité et de la 
santé et en ce qui concerne le nombre et la compétence de 
leur personnel ainsi que l’existence d’un contrôle 
approprié.

Article 4

Les Etats parties s’engagent à prendre toutes les mesures 
législatives, administratives et autres qui sont nécessaires 
pour mettre en oeuvre les droits reconnus dans la présente 
Convention. Dans le cas des droits économiques, sociaux et 
culturels, ils prennent ces mesures dans toutes les limites 
des ressources dont ils disposent et, s’il y a lieu, dans le 
cadre de la coopération internationale.

Article 5

Les Etats parties respectent la responsabilité, le droit et 
le devoir qu’ont les parents ou, le cas échéant, les membres 
de la famille élargie ou de la communauté, comme prévu par la 
coutume locale, les tuteurs ou autres personnes légalement 
responsables de l’enfant, de donner à celui-ci, d’une manière 
qui corresponde au développement de ses capacités, 
l’orientation et les conseils appropriés à l’exercice des 
droits que lui reconnaît la présente Convention.

Article 6

1. Les Etats parties reconnaissent que tout enfant a un 
droit inhérent à la vie.

2. Les Etats parties assurent dans toute la mesure possible 
la survie et le développement de l’enfant.

Article 7

1. L’enfant est enregistré aussitôt sa naissance et a dès 
celle-ci le droit à un nom, le droit d’acquérir une 
nationalité et, dans la mesure du possible, le droit de 
connaître ses parents et d’être élevé par eux.

2. Les Etats parties veillent à mettre ces droits en oeuvre 
conformément à leur législation nationale et aux obligations 
que leur imposent les instruments internationaux applicables 
en la matière, en particulier dans les cas où faute de cela 
l’enfant se trouverait apatride.

Article 8

1. Les Etats parties s’engagent à respecter le droit de 
l’enfant de préserver son identité, y compris sa nationalité, 
son nom et ses relations familiales, tels qu’ils sont 
reconnus par la loi, sans ingérence illégale.

2. Si un enfant est illégalement privé des éléments 
constitutifs de son identité ou de certains d’entre eux, les 
Etats parties doivent lui accorder une assistance et une 
protection appropriées, pour que son identité soit rétablie 
aussi rapidement que possible.

Article 9

1. Les Etats parties veillent à ce que l’enfant ne soit pas 
séparé de ses parents contre leur gré, à moins que les 
autorités compétentes ne décident, sous réserve de révision 
judiciaire et conformément aux lois et procédures 
applicables, que cette séparation est nécessaire dans 
l’intérêt supérieur de l’enfant. Une décision en ce sens peut 
être nécessaire dans certains cas particuliers, par exemple 
lorsque les parents maltraitent ou négligent l’enfant, ou 
lorsqu’ils vivent séparément et qu’une décision doit être 
prise au sujet du lieu de résidence de l’enfant.

2. Dans tous les cas prévus au paragraphe 1 du présent 
article, toutes les parties intéressées doivent avoir la 
possibilité de participer aux délibérations et de faire 
connaître leurs vues.

3. Les Etats parties respectent le droit de l’enfant séparé 
de ses deux parents ou de l’un d’eux d’entretenir 
régulièrement des relations personnelles et des contacts 
directs avec ses deux parents, sauf si cela est contraire à 
l’intérêt supérieur de l’enfant.

4. Lorsque la séparation résulte de mesures prises par un 
Etat partie, telles que la détention, l’emprisonnement, 
l’exil, l’expulsion ou la mort (y compris la mort, quelle 
qu’en soit la cause, survenue en cours de détention) des deux 
parents ou de l’un d’eux, ou de l’enfant, l’Etat partie donne 
sur demande aux parents, à l’enfant ou, s’il y a lieu, à un 
autre membre de la famille les renseignements essentiels sur 
le lieu où se trouvent le membre ou les membres de la 
famille, à moins que la divulgation de ces renseignements ne 
soit préjudiciable au bien-être de l’enfant. Les Etats 
parties veillent en outre à ce que la présentation d’une 
telle demande n’entraîne pas en ellemême de conséquences 
fâcheuses pour la personne ou les personnes intéressées.

Article 10

1. Conformément à l’obligation incombant aux Etats parties 
en vertu du paragraphe 1 de l’article 9, toute demande faite 
par un enfant ou ses parents en vue d’entrer dans un Etat 
partie ou de le quitter aux fins de réunification familiale 
est considérée par les Etats parties dans un esprit positif, 
avec humanité et diligence. Les Etats parties veillent en 
outre à ce que la présentation d’une telle demande n’entraîne 
pas de conséquences fâcheuses pour les auteurs de la demande 
et les membres de leur famille. 

2. Un enfant dont les parents résident dans des Etats 
différents a le droit d’entretenir, sauf circonstances 
exceptionnelles, des relations personnelles et des contacts 
directs réguliers avec ses deux parents. A cette fin, et 
conformément à l’obligation incombant aux Etats parties en 
vertu du paragraphe 1 de l’article 9, les Etats parties 
respectent le droit qu’ont l’enfant et ses parents de quitter 
tout pays, y compris le leur, et de revenir dans leur propre 
pays. Le droit de quitter tout pays ne peut faire l’objet que 
des restrictions prescrites par la loi qui sont nécessaires 
pour protéger la sécurité nationale, l’ordre public, la santé 
ou la moralité publiques, ou les droits et libertés d’autrui, 
et qui sont compatibles avec les autres droits reconnus dans 
la présente Convention.

Article 11

1. Etats parties prennent des mesures pour lutter contre 
les déplacements et les non-retours illicites d’enfants à 
l’étranger.

2. A cette fin, les Etats paties favorisent la conclusion 
d’accords bilatéraux ou multilatéraux ou l’adhésion aux 
accords existants.

Article 12

1. Les Etats parties garantissent à l’enfant qui est 
capable de discernement le droit d’exprimer librement son 
opinion sur toute question l’intéressant, les opinions de 
l’enfant étant dûment prises en considération eu égard à son 
âge et à son degré de maturité.

2. A cette fin, on donnera notamment à l’enfant la 
possibilité d’être entendu dans toute procédure judiciaire ou 
administrative l’intéressant, soit directement, soit par 
l’intermédiaire d’un représentant ou d’une organisation 
approprié, de façon compatible avec les règles de procédure 
de la législation nationale.

Article 13

1. L’enfant a droit à la liberté d’expression. Ce droit 
comprend la liberté de rechercher, de recevoir et de répandre 
des informations et des idées de toute espèce, sans 
considération de frontières, sous une forme orale, écrite, 
imprimée ou artistique, ou par tout autre moyen du choix de 
l’enfant.

2. L’exercice de ce droit ne peut faire l’objet que des 
seules restrictions qui sont prescrites par la loi et qui 
sont nécessaires: 

a) Au respect des droits ou de la réputation d’autrui; ou

b) A la sauvegarde de la sécurité nationale, de l’ordre 
public, de la santé ou de la moralité publiques.

Article 14

1. Les Etats parties respectent le droit de l’enfant à la 
liberté de pensée, de conscience et de religion.

2. Les Etats parties respectent le droit et le devoir des 
parents ou, le cas échéant, des représentants légaux de 
l’enfant, de guider celui-ci dans l’exercice du droit 
susmentionné d’une manière qui corresponde au développement 
de ses capacités.

3. La liberté de manifester sa religion ou ses convictions 
ne peut être soumise qu’aux seules restrictions qui sont 
prescrites par la loi et qui sont nécessaires pour préserver 
la sûreté publique, l’ordre public, la santé et la moralité 
publiques, ou les libertés et droits fondamentaux d’autrui.

Article 15

1. Les Etats parties reconnaissent les droits de l’enfant à 
la liberté d’association et à la liberté de réunion 
pacifique.
2. L’exercice de ces droits ne peut faire l’objet que des 
seules restrictions qui sont prescrites par la loi et qui 
sont nécessaires dans une société démocratique, dans 
l’intérêt de la sécurité nationale, de la sûreté publique ou 
de l’ordre public, ou pour protéger la santé ou la moralité 
publiques, ou les droits et libertés d’autrui.

Article 16

1. Nul enfant ne fera l’objet d’immixtions arbitraires ou 
illégales dans sa vie privée, sa famille, son domicile ou sa 
correspondance, ni d’atteintes illégales à son honneur et à 
sa réputation.

2. L’enfant a droit à la protection de la loi contre de 
telles immixtions ou de telles atteintes.

Article 17

Les Etats parties reconnaissent l’importance de la fonction 
remplie par les médias et veillent à ce que l’enfant ait 
accès à une information et à des matériels provenant de 
sources nationales et internationales diverses, notamment 
ceux qui visent à promouvoir son bien-être social, spirituel 
et moral ainsi que sa santé physique et mentale. A cette fin, 
les Etats parties:

a) Encouragent les médias à diffuser une information et des 
matériels qui présentent une utilité sociale et culturelle 
pour l’enfant et répondent à l’esprit de l’article 29;

b) Encouragent la coopération internationale en vue de 
produire, d’échanger et de diffuser une information et des 
matériels de ce type provenant de différentes sources 
culturelles, nationales et internationales;

c) Encouragent la production et la diffusion de livres pour 
enfants;

d) Encouragent les médias à tenir particulièrement compte 
des besoins linguistiques des enfants autochtones ou 
appartenant à un groupe minoritaire;

e) Favorisent l’élaboration de principes directeurs 
appropriés destinés à protéger l’enfant contre l’information 
et les matériels qui nuisent à son bien-être, compte tenu des 
dispositions des articles 13 et 18.

Article 18

1. Les Etats parties s’emploient de leur mieux à assurer la 
reconnaissance du principe selon lequel les deux parents ont 
une responsabilité commune pour ce qui est d’élever l’enfant 
et d’assurer son développement. La responsabilité d’élever 
l’enfant et d’assurer son développement incombe au premier 
chef aux parents ou, le cas échéant, à ses représentants 
légaux. Ceux-ci doivent être guidés avant tout par l’intérêt 
supérieur de l’enfant

2. Pour garantir et promouvoir les droits énoncés dans la 
présente Convention, les Etats parties accordent l’aide 
appropriée aux parents et aux représentants légaux de 
l’enfant dans l’exercice de la responsabilité qui leur 
incombe d’élever l’enfant et assurent la mise en place 
d’institutions, d’établissements et de services chargés de 
veiller au bien-être des enfants.

3. Les Etats parties prennent toutes les mesures 
appropriées pour assurer aux enfants dont les parents 
travaillent le droit de bénéficier des services et 
établissements de garde d’enfants pour lesquels ils 
remplissent les conditions requises.

Article 19

1. Les Etats parties prennent toutes les mesures 
législatives, administratives, sociales et éducatives 
appropriées pour protéger l’enfant contre toute forme de 
violence, d’atteinte ou de brutalités physiques ou mentales, 
d’abandon ou de négligence, de mauvais traitements ou 
d’exploitation, y compris la violence sexuelle, pendant qu’il 
est sous la garde de ses parents ou de l’un d’eux, de son ou 
ses représentants légaux ou de toute autre per-sonne à qui il 
est confié.

2. Ces mesures de protection doivent comprendre, selon 
qu’il conviendra, des procédures efficaces pour 
l’établissement de programmes sociaux visant à fournir 
l’appui nécessaire à l’enfant et à ceux à qui il est confié, 
ainsi que pour d’autres formes de prévention, et aux fins 
d’identification, de rapport, de renvoi, d’enquête, de 
traitement et de suivi pour les cas de mauvais traitements de 
l’enfant décrits ci-dessus, et comprendre également, selon 
qu’il conviendra, des procédures d’intervention judiciaire.

Article 20

1. Tout enfant qui est temporairement ou définitivement 
privé de son milieu familial, ou qui dans son propre intérêt 
ne peut être laissé dans ce milieu, a droit à une protection 
et une aide spéciales de l’Etat.

2. Les Etats parties prévoient pour cet enfant une 
protection de remplacement conforme à leur législation 
nationale.

3. Cette protection de remplacement peut notamment avoir la 
forme du placement dans une famille, de la kafalah de droit 
islamique, de l’adoption ou, en cas de nécessité, du 
placement dans un établissement pour enfants approprié. Dans 
le choix entre ces solutions, il est dûment tenu compte de la 
nécessité d’une certaine continuité dans l’éducation de 
l’enfant, ainsi que de son origine ethnique, religieuse, 
culturelle et linguistique.

Article 21

Les Etats parties qui admettent et/ou autorisent l’adoption 
s’assurent que l’intérêt supérieur de l’enfant est la 
considération primordiale en la matière, et:

a) Veillent à ce que l’adoption d’un enfant ne soit 
autorisée que par les autorités compétentes, qui vérifient, 
conformément à la loi et aux procédures applicables et sur la 
base de tous les renseignements fiables relatifs au cas 
considéré, que l’adoption peut avoir lieu eu égard à la 
situation de l’enfant par rapport à ses père et mère, parents 
et représentants légaux et que, le cas échéant, les personnes 
intéressées ont donné leur consentement à l’adoption en 
connaissance de cause, après s’être entourées des avis 
nécessaires;

b) Reconnaissent que l’adoption à l’étranger peut être 
envisagée comme un autre moyen d’assurer les soins 
nécessaires à l’enfant, si celui-ci ne peut, dans son pays 
d’origine, être placé dans une famille nourricière ou 
adoptive ou être convenablement élevé;

c) Veillent, en cas d’adoption à l’étranger, à ce que 
l’enfant ait le bénéfice de garanties et de normes équivalant 
à celles existant en cas d’adoption nationale;

d) Prennent toutes les mesures appropriées pour veiller à 
ce que, en cas d’adoption à l’étranger, le placement de 
l’enfant ne se traduise pas par un profit matériel indu pour 
les personnes qui en sont responsables;

e) Poursuivent les objectifs du présent article en 
concluant des arrangements ou des accords bilatéraux ou 
multilatéraux, selon les cas, et s’efforcent dans ce cadre de 
veiller à ce que les placements d’enfants à l’étranger soient 
effectués par des autorités ou des organes compétents.

Article 22

1. Les Etats parties prennent les mesures appropriées pour 
qu’un enfant qui cherche à obtenir le statut de réfugié ou 
qui est considéré comme réfugié en vertu des règles et 
procédures du droit international ou national applicable, 
qu’il soit seul ou accompagné de ses père et mère ou de toute 
autre personne, bénéficie de la protection et de l’assistance 
humanitaire voulues pour lui permettre de jouir des droits 
que lui reconnaissent la présente Convention et les autres 
instruments internationaux relatifs aux droits de l’homme ou 
de caractère humanitaire auxquels lesdits Etats sont 
parties.

2. A cette fin, les Etats parties collaborent, selon qu’ils 
le jugent nécessaire, à tous les efforts faits par 
l’Organisation des Nations Unies et les autres organisations 
intergouvernementales ou non gouvernementales compétentes 
collaborant avec l’Organisation des Nations Unies pour 
protéger et aider les enfants qui se trouvent en pareille 
situation et pour rechercher les père et mère ou autres 
membres de la famille de tout enfant réfugié en vue d’obtenir 
les renseignements nécessaires pour le réunir à sa famille. 
Lorsque ni le père, ni la mère, ni aucun autre membre de la 
famille ne peut être retrouvé, l’enfant se voit accorder, 
selon les principes énoncés dans la présente Convention, la 
même protection que tout autre enfant définitivement ou 
temporairement privé de son milieu familial pour quelque 
raison que ce soit.

Article 23

1. Les Etats parties reconnaissent que les enfants 
mentalement ou physiquement handicapés doivent mener une vie 
pleine et décente, dans des conditions qui garantissent leur 
dignité, favorisent leur autonomie et facilitent leur 
participation active à la vie de la collectivité.

2. Les Etats parties reconnaissent le droit à des enfants 
handicapés de bénéficier de soins spéciaux et encouragent et 
assurent, dans la mesure des ressources disponibles, 
l’octroi, sur demande, aux enfants handicapés remplissant les 
conditions requises et à ceux qui en ont la charge, d’une 
aide adaptée à l’état de l’enfant et à la situation de ses 
parents ou de ceux à qui il est confié.

3. Eu égard aux besoins particuliers des enfants 
handicapés, l’aide fournie conformément au paragraphe 2 du 
présent article est gratuite chaque fois qu’il est possible, 
compte tenu des ressources financières de leurs parents ou de 
ceux à qui l’enfant est confié, et elle est conçue de telle 
sorte que les enfants handicapés aient effectivement accès à 
l’éducation, à la formation, aux soins de santé, à la 
rééducation, à la préparation à l’emploi et aux activités 
récréatives, et bénéficient de ces services de façon propre à 
assurer une intégration sociale aussi complète que possible 
et leur épanouissement personnel, y compris dans le domaine 
culturel et spirituel.

4. Dans un esprit de coopération internationale, les Etats 
parties favorisent l’échange d’informations pertinentes dans 
le domaine des soins de santé préventifs et du traitement 
médical, psychologique et fonctionnel des enfants handicapés, 
y compris par la diffusion d’informations concernant les 
méthodes de rééducation et les services de formation 
professionnelle, ainsi que l’accès à ces données, en vue de 
permettre aux Etats parties d’améliorer leurs capacités et 
leurs compétences et d’élargir leur expérience dans ces 
domaines. A cet égard, il est tenu particulièrement compte 
des besoins des pays en développement.

Article 24

1. Les Etats parties reconnaissent le droit de l’enfant de 
jouir du meilleur état de santé possible et de bénéficier de 
services médicaux et de rééducation. Ils s’efforcent de 
garantir qu’aucun enfant ne soit privé du droit d’avoir accès 
à ces services.

2. Les Etats parties s’efforcent d’assurer la réalisation 
intégrale du droit susmentionné et, en particulier, prennent 
les mesures appropriées pour:

a) Réduire la mortalité parmi les nourrissons et les 
enfants;

b) Assurer à tous les enfants l’assistance médicale et les 
soins de santé nécessaires, l’accent étant mis sur le 
développement des soins de santé primaires;

c) Lutter contre la maladie et la malnutrtion, y compris 
dans le cadre de soins de santé primaires, grâce notamment à 
l’utilisation de techniques aisément disponibles et à la 
fourniture d’aliments nutritifs et d’eau potable, compte tenu 
des dangers et des risques de pollution du milieu naturel;

d) Assurer aux mères des soins prénatals et postnatals 
appropriés;

e) Faire en sorte que tous les groupes de la société, en 
particulier les parents et les enfants, reçoivent une 
information sur la santé et la nutrition de l’enfant, les 
avantages de l’allaitement au sein, l’hygiène et la salubrité 
de l’environnement et la prévention des accidents, et 
bénéficient d’une aide leur permettant de mettre à profit 
cette information;

f) Développer les soins de santé préventifs, les conseils 
aux parents et l’éducation et les services en matière de 
planification familiale.

3. Les Etats parties prennent toutes les mesures efficaces 
appropriées en vue d’abolir les pratiques traditionnelles 
préjudiciables à la santé des enfants.

4. Les Etats parties s’engagent à favoriser et à encourager 
la coopération internationale en vue d’assurer 
progressivement la pleine réalisation du droit reconnu dans 
le présent article. A cet égard, il est tenu particulièrement 
compte des besoins des pays en développement.

Article 25

Les Etats parties reconnaissent à l’enfant qui a été placé 
par les autorités compétentes pour recevoir des soins, une 
protection ou un traitement physique ou mental, le droit à un 
examen périodique dudit traitement et de toute autre 
circonstance relative à son placement. 

Article 26

1. Les Etats parties reconnaissent à tout enfant le droit 
de bénéficier de la sécurité sociale, y compris les 
assurances sociales, et prennent les mesures nécessaires pour 
assurer la pleine réalisation de ce droit en conformité avec 
leur législation nationale.

2. Les prestations doivent, lorsqu’il y a lieu, être 
accordées compte tenu des ressources et de la situation de 
l’enfant et des personnes responsables de son entretien, 
ainsi que de toute autre considération applicable à la 
demande de prestation faite par l’enfant ou en son nom.

Article 27

1. Les Etats parties reconnaissent le droit de tout enfant 
à un niveau de vie suffisant pour permettre son développement 
physique, mental, spirituel, moral et social.

2. C’est aux parents ou autres personnes ayant la charge de 
l’enfant qu’incombe au premier chef la responsabilité 
d’assurer, dans les limites de leurs possibilités et de leurs 
moyens financiers, les conditions de vie nécessaires au 
développement de l’enfant.

3. Les Etats parties adoptent les mesures appropriées, 
compte tenu des conditions nationales et dans la mesure de 
leurs moyens, pour aider les parents et autres personnes 
ayant la charge de l’enfant à mettre en oeuvre ce droit et 
offrent, en cas de besoin, une assistance matérielle et des 
programmes d’appui, notamment en ce qui concerne 
l’alimentation, le vêtement et le logement.

4. Les Etats parties prennent toutes les mesures 
appropriées en vue d’assurer le recouvrement de la pension 
alimentaire de l’enfant auprès de ses parents ou des autres 
personnes ayant une responsabilité financière à son égard, 
que ce soit sur leur territoire ou à l’étranger. En 
particulier, pour tenir compte des cas où la personne qui a 
une responsabilité financière à l’égard de l’enfant vit dans 
un Etat autre que celui de l’enfant, les Etats parties 
favorisent l’adhésion à des accords internationaux ou la 
conclusion de tels accords ainsi que l’adoption de tous 
autres arrangements appropriés.

Article 28

1. Les Etats parties reconnaissent le droit de l’enfant à 
l’éducation, et en particulier, en vue d’assurer l’exercice 
de ce droit progressivement et sur la base de l’égalité des 
chances:

a) Ils rendent l’enseignement primaire obligatoire et 
gratuit pour tous;

b) Ils encouragent l’organisation de différentes formes 
d’enseignement secondaire, tant général que professionnel, 
les rendent ouvertes et accessibles à tout enfant, et 
prennent des mesures appropriées, telles que l’instauration 
de la gratuité de l’enseignement et l’offre d’une aide 
financière en cas de besoin;

c) Ils assurent à tous l’accès à l’enseignement supérieur, 
en fonction des capacités de chacun, par tous les moyens 
appropriés;

d) Ils rendent ouvertes et accessibles à tout enfant 
l’information et l’orientation scolaires et 
professionnelles;
 e) Ils prennent des mesures pour encourager la régularité 
de la fréquentation scolaire et la réduction des taux 
d’abandon scolaire.

2. Les Etats parties prennent toutes les mesures 
appropriées pour veiller à ce que la discipline scolaire soit 
appliquée d’une manière compatible avec la dignité de 
l’enfant en tant qu’être humain et conformément à la présente 
Convention.

3. Les Etats parties favorisent et encouragent la 
coopération internationale dans le domaine de l’éducation, en 
vue notamment de contribuer à éliminer l’ignorance et 
l’analphabétisme dans le monde et de faciliter l’accès aux 
connaissances scientifiques et techniques et aux méthodes 
d’enseignement modernes. A cet égard, il est tenu 
particulièrement compte des besoins des pays en 
développement.

Article 29

1. Les Etats parties conviennent que l’éducation de 
l’enfant doit viser à:

a) Favoriser l’épanouissement de la personnalité de 
l’enfant et le développement de ses dons et de ses aptitudes 
mentales et physiques, dans toute la mesure de leurs 
potentialités;

b) Inculquer à l’enfant le respect des droits de l’homme et 
des libertés fondamentales, et des principes consacrés dans 
la Charte des Nations Unies;

c) Inculquer à l’enfant le respect de ses parents, de son 
identité, de sa langue et de ses valeurs culturelles, ainsi 
que le respect des valeurs nationales du pays dans lequel il 
vit, du pays duquel il peut être originaire et des 
civilisations différentes de la sienne;

d) Préparer l’enfant à assumer les responsabilités de la 
vie dans une société libre, dans un esprit de compréhension, 
de paix, de tolérance, d’égalité entre les sexes et d’amitié 
entre tous les peuples et groupes ethniques, nationaux et 
religieux, et avec les personnes d’origine autochtone;

e) Inculquer à l’enfant le respect du milieu naturel.

2. Aucune disposition du présent article ou de l’article 28 
ne sera interprétée d’une manière qui porte atteinte à la 
liberté des personnes physiques ou morales de créer et de 
diriger des établissements d’enseignement, à condition que 
les principes énoncés au paragraphe 1 du présent article 
soient respectés et que l’éducation dispensée dans ces 
établissements soit conforme aux normes minimales que l’Etat 
aura prescrites.

Article 30

Dans les Etats où il existe des minorités ethniques, 
religieuses ou linguistiques ou des personnes d’origine 
autochtone, un enfant autochtone ou appartenant à une de ces 
minorités ne peut être privé du droit d’avoir sa propre vie 
culturelle, de professer et de pratiquer sa propre religion 
ou d’employer sa propre langue en commun avec les autres 
membres de son groupe.

Article 31

1. Les Etats parties reconnaissent à l’enfant le droit au 
repos et aux loisirs, de se livrer au jeu et à des activités 
récréatives propres à son âge et de participer librement à la 
vie culturelle et artistique.

2. Les Etats parties respectent et favorisent le droit de 
l’enfant de participer pleinement à la vie culturelle et 
artistique et encouragent l’organisation à son intention de 
moyens appropriés de loisirs et d’activités récréatives, 
artistiques et culturelles, dans des conditions d’égalité.

Article 32

1. Les Etats parties reconnaissent le droit de l’enfant 
d’être protégé contre l’exploitation économique et de n’être 
astreint à aucun travail comportant des risques ou 
susceptible de compromettre son éducation ou de nuire à sa 
santé ou à son développement physique, mental, spirituel, 
moral ou social.

2. Les Etats parties prennent des mesures législatives, 
administratives, sociales et éducatives pour assurer 
l’application du présent article. A cette fin, et compte tenu 
des dispositions pertinentes des autres instruments 
internationaux, les Etats parties, en particulier:

a) Fixent un âge minimum ou des âges minimums d’admission à 
l’emploi;

b) Prévoient une règlementation appropriée des horaires de 
travail et des conditions d’emploi;

c) Prévoient des peines ou autres sanctions appropriées 
pour assurer l’application effective du présent article.

Article 33

Les Etats parties prennent toutes les mesures appropriées, 
y compris des mesures législatives, administratives, sociales 
et éducatives, pour protéger les enfants contre l’usage 
illicite de stupéfiants et de substances psychotropes, tels 
que les définissent les conventions internationales 
pertinentes, et pour empêcher que des enfants ne soient 
utilisés pour la production et le trafic illicites de ces 
substances.

Article 34

Les Etats parties s’engagent à protéger l’enfant contre 
toutes les formes d’exploitation sexuelle et de violence 
sexuelle. A cette fin, les Etats prennent en particulier 
toutes les mesures appropriées sur les plans national, 
bilatéral et multilatéral pour empêcher:

a) Que des enfants ne soient incités ou contraints à se 
livrer à une activité sexuelle illégale;

b) Que des enfants ne soient exploités à des fins de 
prostitution ou autres pratiques sexuelles illégales;

c) Que des enfants ne soient exploités aux fins de la 
production de spectacles ou de matériel de caractère 
pornographique.

Article 35

Les Etats parties prennent toutes les mesures appropriées 
sur les plans national, bilatéral et multilatéral pour 
empêcher l’enlèvement, la vente ou la traite d’enfants à 
quelque fin que ce soit et sous quelque forme que ce soit.

Article 36

Les Etats parties protègent l’enfant contre toutes autres 
formes d’exploitation préjudiciables à tout aspect de son 
bien-être.

Article 37

Les Etats parties veillent à ce que:

a) Nul enfant ne soit soumis à la torture ni à des peines 
ou traitements cruels, inhumains ou dégradants. Ni la peine 
capitale ni l’emprisonnement à vie sans possibilité de 
libération ne doivent être prononcés pour les infractions 
commises par des personnes âgées de moins de dix-huit ans;

b) Nul enfant ne soit privé de liberté de façon illégale ou 
arbitraire. L’arrestation, la détention ou l’emprisonnement 
d’un enfant doit être en conformité avec la loi, n’être 
qu’une mesure de dernier ressort, et être d’une durée aussi 
brève que possible;

c) Tout enfant privé de liberté soit traité avec humanité 
et avec le respect dû à la dignité de la personne humaine, et 
d’une manière tenant compte des besoins des personnes de son 
âge. En particulier, tout enfant privé de liberté sera séparé 
des adultes, à moins que l’on estime préférable de ne pas le 
faire dans l’intérêt supérieur de l’enfant, et il a le droit 
de rester en contact avec sa famille par la correspondance et 
par les visites, sauf circonstances exceptionnelles;

d) Les enfants privés de liberté aient le droit d’avoir 
rapidement accès à l’assistance juridique ou à toute autre 
assistance appropriée, ainsi que le droit de contester la 
légalité de leur privation de liberté devant un tribunal ou 
une autre autorité compétente, indépendante et impartiale, et 
à ce qu’une décision rapide soit prise en la matière.

Article 38

1. Les Etats parties s’engagent à respecter et à faire 
respecter les règles du droit humanitaire international qui 
leur sont applicables en cas de conflit armé et dont la 
protection s’étend aux enfants.

2. Les Etats parties prennent toutes les mesures possibles 
dans la pratique pour veiller à ce que les personnes n’ayant 
pas atteint l’âge de quinze ans ne participent pas 
directement aux hostilités.

3. Les Etats parties s’abstiennent d’enrôler dans leurs 
forces armées toute personne n’ayant pas atteint l’âge de 
quinze ans. Lorsqu’ils incorporent des personnes de plus de 
quinze ans mais de moins de dix-huit ans, les Etats parties 
s’efforcent d’enrôler en priorité les plus âgées.

4. Conformément à l’obligation qui leur incombe en vertu du 
droit humanitaire international de protéger la population 
civile en cas de conflit armé, les Etats parties prennent 
toutes les mesures possibles dans la pratique pour que les 
enfants qui sont touchés par un conflit armé bénéficient 
d’une protection et de soins.

Article 39

Les Etats parties prennent toutes les mesures appropriées 
pour faciliter la réadaptation physique et psychologique et 
la réinsertion sociale de tout enfant victime de toute forme 
de négligence, d’exploitation ou de sévices, de torture ou de 
toute autre forme de peines ou traitements cruels, inhumains 
ou dégradants, ou de conflit armé. Cette réadaptation et 
cette réinsertion se déroulent dans des conditions qui 
favorisent la santé, le respect de soi et la dignité de 
l’enfant.

Article 40

1. Etats parties reconnaissent à tout enfant suspecté, 
accusé ou convaincu d’infraction à la loi pénale le droit à 
un traitement qui soit de nature à favoriser son sens de la 
dignité et de la valeur personnelle, qui renforce son respect 
pour les droits de l’homme et les libertés fondamentales 
d’autrui, et qui tienne compte de son âge ainsi que de la 
nécessité de faciliter sa réintégration dans la société et de 
lui faire assumer un rôle constructif au sein de celle-ci.

2. A cette fin, et compte tenu des dispositions pertinentes 
des instruments internationaux, les Etats parties veillent en 
particulier:

a) A ce qu’aucun enfant ne soit suspecté, accusé ou 
convaincu d’infraction à la loi pénale en raison d’actions ou 
d’omissions qui n’étaient pas interdites par le droit 
national ou international au moment où elles ont été 
commises;

b) A ce que tout enfant suspecté ou accusé d’infraction à 
la loi pénale ait au moins le droit aux garanties 
suivantes:

i) Etre présumé innocent jusqu’à ce que sa 
culpabilité ait été légalement établie;

ii) Etre informé dans le plus court délai et directement 
des accusations portées contre lui, ou, le cas échéant, par 
l’intermédiaire de ses parents ou représentants légaux, et 
bénéficier d’une assistance juridique ou de toute autre 
assistance appropriée pour la préparation et la présentation 
de sa défense;

iii) Que sa cause soit entendue sans retard par une 
autorité ou une instance judiciaire compétentes, 
indépendantes et impartiales, selon une procédure équitable 
aux termes de la loi, en présence de son conseil juridique ou 
autre et, à moins que cela ne soit jugé contraire à l’intérêt 
supérieur de l’enfant en raison notamment de son âge ou de sa 
situation, en présence de ses parents ou représentants 
légaux;

iv) Ne pas être contraint de témoigner ou de s’avouer 
coupable; interroger ou faire interroger les témoins à 
charge, et obtenir la comparution et l’interrogatoire des 
témoins à décharge dans des conditions d’égalité;

v) S’il est reconnu avoir enfreint la loi pénale, faire 
appel de cette décision et de toute mesure arrêtée en 
conséquence devant une autorité ou une instance judiciaire 
supérieure compétentes, indépendantes et impartiales, 
conformément à la loi;

vi) Se faire assister gratuitement d’un interprète s’il ne 
comprend ou ne parle pas la langue utilisée;

vii) Que sa vie privée soit pleinement respectée à tous les 
stades de la procédure.

3. Les Etats parties s’efforcent de promouvoir l’adoption 
de lois, de procédures, la mise en place d’autorités et 
d’institutions spécialement conçues pour les enfants 
suspectés, accusés ou convaincus d’infraction à la loi 
pénale, et en particulier:

a) D’établir un âge minimum au-dessous duquel les enfants 
seront présumés n’avoir pas la capacité d’enfreindre la loi 
pénale;

b) De prendre des mesures, chaque fois que cela est 
possible et souhaitable, pour traiter ces enfants sans 
recourir à la procédure judiciaire, étant cependant entendu 
que les droits de l’homme et les garanties légales doivent 
être pleinement respectés.

4. Toute une gamme de dispositions, relatives notamment aux 
soins, à l’orientation et à la supervision, aux conseils, à 
la probation, au placement familial, aux programmes 
d’éducation générale et professionnelle et aux solutions 
autres qu’institutionnelles seront prévues en vue d’assurer 
aux enfants un traitement conforme à leur bien-être et 
proportionné à leur situation et à l’infraction.

Article 41

Aucune des dispositions de la présente Convention ne porte 
atteinte aux dispositions plus propices à la réalisation des 
droits de l’enfant qui peuvent figurer:

a) Dans la législation d’un Etat partie; ou

b) Dans le droit international en vigueur pour cet Etat.

Deuxième partie

Article 42

Les Etats parties s’engagent à faire largement connaître 
les principes et les dispositions de la présente Convention, 
par des moyens actifs et appropriés, aux adultes comme aux 
enfants.

Article 43

1. Aux fins d’examiner les progrès accomplis par les Etats 
parties dans l’exécution des obligations contractées par eux 
en vertu de la présente Convention, il est institué un Comité 
des droits de l’enfant qui s’acquitte des fonctions définies 
ci-après.

2. Le Comité se compose de dix-huit experts de haute 
moralité et possédant une compétence reconnue dans le domaine 
visé par la présente Convention.(3) Ses membres sont élus par 
les Etats parties parmi leurs ressortissants et siègent à 
titre personnel, compte tenu de la nécessité d’assurer une 
répartition géographique équitable et eu égard aux principaux 
systèmes juridiques.

(3) L’Assemblée générale, dans sa résolution 50/155 du 21 
décembre 1995, a approuvé l’amendement qui consiste à 
remplacer, au paragraphe 2 de l’article 43 de la Convention 
relative aux droits de l’enfant, le mot “dix” par le mot 
“dix-huit”. L’amendement est entré en vigueur le 18 novembre 
2002 après son acceptation par une majorité des deux tiers 
des États parties (128 sur 191).

3. Les membres du Comité sont élus au scrutin secret sur 
une liste de personnes désignées par les Etats parties. 
Chaque Etat partie peut désigner un candidat parmi ses 
ressortissants.

4. La première élection aura lieu dans les six mois suivant 
la date d’entrée en vigueur de la présente Convention. Les 
élections auront lieu ensuite tous les deux ans. Quatre 
mois au moins avant la date de chaque élection, le 
Secrétaire général de l’Organisation des Nations Unies 
invitera par écrit les Etats parties à proposer leurs 
candidats dans un délai de deux mois. Le Secrétaire général 
dressera ensuite la liste alphabétique des candidats ainsi 
désignés, en indiquant les Etats parties qui les ont 
désignés, et la communiquera aux Etats parties à la présente 
Convention.

5. Les élections ont lieu lors des réunions des Etats 
parties, convoquées par le Secrétaire général au Siège de 
l’Organisation des Nations Unies. A ces réunions, pour 
lesquelles le quorum est constitué par les deux tiers des 
Etats parties, les candidats élus au Comité sont ceux qui 
obtiennent le plus grand nombre de voix et la majorité 
absolue des voix des représentants des Etats parties présents 
et votants.

6. Les membres du Comité sont élus pour quatre ans. Ils 
sont rééligibles si leur candidature est présentée à nouveau. 
Le mandat de cinq des membres élus lors de la première 
élection prend fin au bout de deux ans. Les noms de ces cinq 
membres seront tirés au sort par le président de la réunion 
immédiatement après la première élection.

7. En cas de décès ou de démission d’un membre du Comité, 
ou si, pour toute autre raison, un membre déclare ne plus 
pouvoir exercer ses fonctions au sein du Comité, l’Etat 
partie qui avait présenté sa candidature nomme un autre 
expert parmi ses ressortissants pour pourvoir le poste ainsi 
vacant jusqu’à l’expiration du mandat correspondant, sous 
réserve de l’approbation du Comité.

8. Le Comité adopte son règlement intérieur.

9. Le Comité élit son bureau pour une période de deux 
ans.

10. Les réunions du Comité se tiennent normalement au 
Siège de l’Organisation des Nations Unies, ou en tout autre 
lieu approprié déterminé par le Comité. Le Comité se réunit 
normalement chaque année. La durée de ses sessions est 
déterminée et modifiée, si nécessaire, par une réunion des 
Etats parties à la présente Convention, sous réserve de 
l’approbation de l’Assemblée générale.

11. Le Secrétaire général de l’Organisation des Nations 
Unies met à la disposition du Comité le personnel et les 
installations qui lui sont nécessaires pour s’acquitter 
efficacement des fonctions qui lui sont confiées en vertu de 
la présente Convention.

12. Les membres du Comité institué en vertu de la présente 
Convention reçoivent, avec l’approbation de l’Assemblée 
générale, des émoluments prélevés sur les ressources de 
l’Organisation des Nations Unies dans les conditions et selon 
les modalités fixées par l’Assemblée générale.

Article 44

1. Les Etats parties s’engagent à soumettre au Comité, par 
l’entremise du Secrétaire général de l’Organisation des 
Nations Unies, des rapports sur les mesures qu’ils auront 
adoptées pour donner effet aux droits reconnus dans la 
présente Convention et sur les progrès réalisés dans la 
jouissance de ces droits:

a) Dans les deux ans à compter de la date de l’entrée en 
vigueur de la présente Convention pour les Etats parties 
intéressés;

b) Par la suite, tous les cinq ans.

2. Les rapports établis en application du présent article 
doivent, le cas échéant, indiquer les facteurs et les 
difficultés empêchant les Etats parties de s’acquitter 
pleinement des obligations prévues dans la présente 
Convention. Ils doivent également contenir des renseignements 
suffisants pour donner au Comité une idée précise de 
l’application de la Convention dans le pays considéré.

3. Les Etats parties ayant présenté au Comité un rapport 
initial complet n’ont pas, dans les rapports qu’ils lui 
présentent ensuite conformément à l’alinéa (b) du paragraphe 
1 du présent article, à répéter les renseignements de base 
antérieurement communiqués.

4. Le Comité peut demander aux Etats parties tous 
renseignements complémentaires relatifs à l’application de la 
Convention.

5. Le Comité soumet tous les deux ans à l’Assemblée 
générale, par l’entremise du Conseil économique et social, un 
rapport sur ses activités.

6. Les Etats parties assurent à leurs rapports une large 
diffusion dans leur propre pays.

Article 45

Pour promouvoir l’application effective de la Convention et 
encourager la coopération internationale dans le domaine visé 
par la Convention:

a) Les institutions spécialisées, le Fonds des Nations 
Unies pour l’enfance et d’autres organes des Nations Unies 
ont le droit de se faire représenter lors de l’examen de 
l’application des dispositions de la présente Convention qui 
relèvent de leur mandat. Le Comité peut inviter les 
institutions spécialisées, le Fonds des Nations Unies pour 
l’enfance et tous autres organismes qu’il jugera appropriés à 
donner des avis spécialisés sur l’application de la 
Convention dans les domaines qui relèvent de leurs mandats 
respectifs. Il peut inviter les institutions spécialisées, le 
Fonds des Nations Unies pour l’enfance et d’autres organes 
des Nations Unies à lui présenter des rapports sur 
l’application de la Convention dans les secteurs qui relèvent 
de leur domaine d’activité;

b) Le Comité transmet, s’il le juge nécessaire, aux 
institutions spécialisées, au Fonds des Nations Unies pour 
l’enfance et aux autres organismes compétents tout rapport 
des Etats parties contenant une demande ou indiquant un 
besoin de conseils ou d’assistance techniques, accompagné, le 
cas échéant, des observations et suggestions du Comité 
touchant ladite demande ou indication;

c) Le Comité peut recommander à l’Assemblée générale de 
prier le Secrétaire général de procéder pour le Comité à des 
études sur des questions spécifiques touchant les droits de 
l’enfant;

d) Le Comité peut faire des suggestions et des 
recommandations d’ordre général fondées sur les 
renseignements reçus en application des articles 44 et 45 de 
la présente Convention. Ces suggestions et recommandations 
d’ordre général sont transmises à tout Etat partie intéressé 
et portées à l’attention de l’Assemblée générale, 
accompagnées, le cas échéant, des observations des Etats 
parties.

Troisième partie

Article 46

La présente Convention est ouverte à la signature de tous 
les Etats.

Article 47

La présente Convention est sujette à ratification. Les 
instruments de ratification seront déposés auprès du 
Secrétaire général de l’Organisation des Nations Unies.

Article 48

La présente Convention restera ouverte à l’adhésion de tout 
Etat. Les instruments d’adhésion seront déposés au-près du 
Secrétaire général de l’Organisation des Nations Unies.

Article 49

1. La présente Convention entrera en vigueur le trentième 
jour qui suivra la date du dépôt auprès du Secrétaire général 
de l’Organisation des Nations Unies du vingtième instrument 
de ratification ou d’adhésion.

2. Pour chacun des Etats qui ratifieront la présente 
Convention ou y adhéreront après le dépôt du vingtième 
instrument de ratification ou d’adhésion, la Convention 
entrera en vigueur le trentième jour qui suivra le dépôt par 
cet Etat de son instrument de ratification ou d’adhésion.

Article 50

1. Tout Etat partie peut proposer un amendement et en 
déposer le texte auprès du Secrétaire général de 
l’Organisation des Nations Unies. Le Secrétaire général 
communique alors la proposition d’amendement aux Etats 
parties, en leur demandant de lui faire savoir s’ils sont 
favorables à la convocation d’une conférence des Etats 
parties en vue de l’examen de la proposition et de sa mise 
aux voix. Si, dans les quatre mois qui suivent la date de 
cette communication, un tiers au moins des Etats parties se 
prononcent en faveur de la convocation d’une telle 
conférence, le Secrétaire général convoque la conférence sous 
les auspices de l’Organisation des Nations Unies. Tout 
amendement adopté par la majorité des Etats parties présents 
et votants à la conférence est soumis pour approbation à 
l’Assemblée générale de l’Organisation des Nations Unies.

2. Tout amendement adopté conformément aux dispositions du 
paragraphe 1 du présent article entre en vigueur lorsqu’il a 
été approuvé par l’Assemblée générale des Nations Unies et 
accepté par une majorité des deux tiers des Etats parties.

3. Lorsqu’un amendement entre en vigueur, il a force 
obligatoire pour les Etats parties qui l’ont accepté, les 
autres Etats parties demeurant liés par les dispositions de 
la présente Convention et par tous amendements antérieurs 
acceptés par eux.

Article 51

1. Le Secrétaire général de l’Organisation des Nations 
Unies recevra et communiquera à tous les Etats le texte des 
réserves qui auront été faites par les Etats au moment de la 
ratification ou de l’adhésion.

2. Aucune réserve incompatible avec l’objet et le but de la 
présente Convention n’est autorisée.

3. Les réserves peuvent être retirées à tout moment par 
notification adressée au Secrétaire général de l’Organisation 
des Nations Unies, lequel en informe tous les Etats parties à 
la Convention. La notification prend effet à la date à 
laquelle elle est reçue par le Secrétaire général.

Article 52

Tout Etat partie peut dénoncer la présente Convention par 
notification écrite adressée au Secrétaire général de 
l’Organisation des Nations Unies. La dénonciation prend effet 
un an après la date à laquelle la notification a été reçue 
par le Secrétaire général.

Article 53

Le Secrétaire général de l’Organisation des Nations Unies 
est désigné comme dépositaire de la présente Convention.

Article 54

L’original de la présente Convention, dont les textes 
anglais, arabe, chinois, espagnol, français et russe font 
également foi, sera déposé auprès du Secrétaire général de 
l’Organisation des Nations Unies.

En foi de quoi les plénipotentiaires soussignés, dûment 
habilités par leurs gouvernements respectifs, ont signé la 
présente Convention.

					
				(Översättning)

Konvention om barnets rättigheter

Inledning

Konventionsstaterna,

som anser att erkännandet av det inneboende värdet hos alla 
som tillhör människosläktet och av deras lika och 
obestridliga rättigheter utgör grundvalen för frihet, 
rättvisa och fred i världen, i enlighet med de principer som 
proklamerats i Förenta nationernas stadga,

som beaktar att Förenta nationernas folk i stadgan på nytt 
bekräftat sin tro på grundläggande mänskliga rättigheter och 
den enskilda människans värdighet och värde och beslutat 
främja sociala framsteg och bättre levnadsvillkor under 
större frihet,

som erkänner att Förenta nationerna i den allmänna 
förklaringen om de mänskliga rättigheterna och i de 
internationella konventionerna om mänskliga rättigheter 
proklamerat och kommit överens om att varje människa är 
berättigad till alla de fri- och rättigheter som däri anges, 
utan åtskillnad av något slag, såsom ras, hudfärg, kön, 
språk, religion, politisk eller annan uppfattning, nationellt 
eller socialt ursprung,

som erinrar om att Förenta nationerna i den allmänna 
förklaringen om de mänskliga rättigheterna proklamerat att 
barn har rätt till särskild omvårdnad och hjälp,

som är övertygade om att familjen, såsom den grundläggande 
enheten i samhället och den naturliga miljön för alla dess 
medlemmars och särskilt för barnens utveckling och välfärd, 
bör ges nödvändigt skydd och stöd så att den till fullo kan 
ta på sig sitt ansvar i samhället,

som erkänner att barnet, för att kunna uppnå en fullständig 
och harmonisk utveckling av sin personlighet, bör växa upp i 
en familjemiljö, i en miljö präglad av lycka, kärlek och 
förståelse,

som anser att barnet till fullo bör förberedas för ett 
självständigt liv i samhället och uppfostras enligt de ideal 
som proklamerats i Förenta nationernas stadga, och särskilt i 
en anda av fred, värdighet, tolerans, frihet, jämlikhet och 
solidaritet,

som beaktar att behovet att ge barnet särskild omvårdnad 
fastslagits i 1924 års Genèvedeklaration om barnets 
rättigheter och i deklarationen om barnets rättigheter, som 
antogs av generalförsamlingen den 20 november 1959, och 
erkänts i den allmänna förklaringen om de mänskliga 
rättigheterna, den internationella konventionen om 
medborgerliga och politiska rättigheter (särskilt artiklarna 
23 och 24), den internationella konventionen om ekonomiska, 
sociala och kulturella rättigheter (särskilt artikel 10) samt 
i stadgar och tillämpliga instrument för fackorgan och 
internationella organisationer som arbetar med barns 
välfärd,
 som beaktar att ”barnet på grund av sin fysiska och 
psykiska omognad behöver särskilt skydd och särskild 
omvårdnad, inklusive lämpligt rättsligt skydd, såväl före som 
efter födelsen”, såsom anges i deklarationen om barnets 
rättigheter, 

som erinrar om bestämmelserna i deklarationen om sociala 
och rättsliga principer rörande skydd av och omsorg om barn, 
särskilt med hänsyn till nationell och internationell 
placering i familjehem och adoption; Förenta nationernas 
minimistandardregler för rättskipning rörande 
ungdomsbrottslighet (Pekingreglerna) samt deklarationen om 
skydd av kvinnor och barn i nödsituationer och vid väpnad 
konflikt,

som erkänner att det i alla länder i världen finns barn som 
lever under exceptionellt svåra förhållanden och att sådana 
barn kräver särskild uppmärksamhet,

som tar vederbörlig hänsyn till vikten av varje folks 
traditioner och kulturella värden när det gäller barnets 
skydd och harmoniska utveckling.

som erkänner betydelsen av internationellt samarbete för 
att förbättra barns levnadsvillkor i varje land, särskilt i 
utvecklingsländerna,

har kommit överens om följande:

Del I

Artikel I

I denna konvention avses med barn varje människa under 18 
års ålder, om inte barnet blir myndigt tidigare enligt den 
lag som gäller för barnet.

Artikel 2

 1. Konventionsstaterna ska respektera och tillförsäkra 
varje barn inom deras jurisdiktion de rättigheter som anges i 
denna konvention utan åtskillnad av något slag, oavsett 
barnets eller dess förälders eller vårdnadshavares ras, 
hudfärg, kön, språk, religion, politiska eller annan 
åskådning, nationella, etniska eller sociala ursprung, 
egendom, funktionsnedsättning, börd eller ställning i 
övrigt.

2. Konventionsstaterna ska vidta alla lämpliga åtgärder för 
att säkerställa att barnet skyddas mot alla former av 
diskriminering eller bestraffning på grund av föräldrars, 
vårdnadshavares eller familjemedlemmars ställning, 
verksamhet, uttryckta åsikter eller tro.

Artikel 3

1. Vid alla åtgärder som rör barn, vare sig de vidtas av 
offentliga eller privata sociala välfärdsinstitutioner, 
domstolar, administrativa myndigheter eller lagstiftande 
organ, ska i första hand beaktas vad som bedöms vara barnets 
bästa.

2. Konventionsstaterna åtar sig att tillförsäkra barnet 
sådant skydd och sådan omvårdnad som behövs för dess välfärd, 
med hänsyn tagen till de rättigheter och skyldigheter som 
tillkommer dess föräldrar, vårdnadshavare eller andra 
personer som har juridiskt ansvar för barnet, och ska för 
detta ändamål vidta alla lämpliga lagstiftningsåtgärder och 
administrativa åtgärder.

3. Konventionsstaterna ska säkerställa att institutioner, 
tjänster och inrättningar som ansvarar för omvårdnad eller 
skydd av barn uppfyller av behöriga myndigheter fastställda 
normer, särskilt vad gäller säkerhet, hälsa, personalens 
antal och lämplighet samt behörig tillsyn.

Artikel 4

Konventionsstaterna ska vidta alla lämpliga 
lagstiftningsåtgärder, administrativa åtgärder och andra 
åtgärder för att genomföra de rättigheter som erkänns i denna 
konvention. I fråga om ekonomiska, sociala och kulturella 
rättigheter ska konventionsstaterna till fullo utnyttja sina 
tillgängliga resurser för att vidta sådana åtgärder. Vid 
behov ska sådana åtgärder vidtas inom ramen för det 
internationella samarbetet.

Artikel 5

Konventionsstaterna ska respektera det ansvar och de 
rättigheter och skyldigheter som tillkommer föräldrar eller, 
där så är tillämpligt, medlemmar av den utvidgade familjen 
eller gemenskapen enligt lokal sedvänja, vårdnadshavare eller 
andra personer som har juridiskt ansvar för barnet, att på 
ett sätt som står i överensstämmelse med den fortlöpande 
utvecklingen av barnets förmåga ge lämplig ledning och råd då 
barnet utövar de rättigheter som erkänns i denna konvention. 

Artikel 6

1. Konventionsstaterna erkänner varje barns inneboende rätt 
till livet.

2. Konventionsstaterna ska till det yttersta av sin förmåga 
säkerställa barnets överlevnad och utveckling.

Artikel 7

1. Barnet ska registreras omedelbart efter födelsen och 
från födelsen ha rätt till ett namn, rätt att förvärva ett 
medborgarskap och, så långt det är möjligt, rätt att få veta 
vilka dess föräldrar är och få deras omvårdnad.

2. Konventionsstaterna ska säkerställa genomförandet av 
dessa rättigheter i enlighet med sin nationella lagstiftning 
och sina åtaganden enligt tillämpliga internationella 
instrument på detta område, särskilt i de fall då barnet 
annars skulle vara statslöst.

Artikel 8

1. Konventionsstaterna förbinder sig att respektera barnets 
rätt att behålla sin identitet, inklusive medborgarskap, namn 
och släktförhållanden såsom dessa erkänns i lag, utan 
olagligt ingripande.

2. Om ett barn olagligt berövas en del av eller hela sin 
identitet, ska konventionsstaterna ge lämpligt stöd och skydd 
i syfte att snabbt återupprätta barnets identitet.

Artikel 9

1. Konventionsstaterna ska säkerställa att ett barn inte 
skiljs från sina föräldrar mot deras vilja utom i de fall då 
behöriga myndigheter, som är underställda rättslig prövning, 
i enlighet med tillämplig lag och tillämpliga förfaranden, 
bedömer att ett sådant åtskiljande är nödvändigt för barnets 
bästa. Ett sådant beslut kan vara nödvändigt i ett särskilt 
fall, t.ex. vid övergrepp mot eller vanvård av barnet från 
föräldrarnas sida eller då föräldrarna lever åtskilda och ett 
beslut måste fattas om var barnet ska bo.

2. Vid förfaranden enligt punkt 1 i denna artikel ska alla 
berörda parter beredas möjlighet att delta i förfarandet och 
att lägga fram sina synpunkter.

3. Konventionsstaterna ska respektera rätten för det barn 
som är skilt från den ena av eller båda föräldrarna att 
regelbundet upprätthålla ett personligt förhållande till och 
direkta kontakter med båda föräldrarna, utom då detta strider 
mot barnets bästa.

4. Då ett sådant åtskiljande är följden av åtgärder som en 
konventionsstat tagit initiativet till, t.ex. 
frihetsberövande, fängslande, förvisning, utvisning eller 
dödsfall (inklusive dödsfall oavsett orsak medan personen är 
frihetsberövad) som rör den ena av eller båda föräldrarna 
eller barnet, ska den konventionsstaten på begäran ge 
föräldrarna, barnet eller, där så är lämpligt, någon annan 
medlem av familjen väsentliga upplysningar om var den eller 
de frånvarande familjemedlemmarna vistas, såvida inte 
lämnandet av upplysningarna skulle vara till skada för 
barnet. Konventionsstaterna ska vidare säkerställa att 
framställandet av en sådan begäran inte i sig medför negativa 
följder för den eller de personer som berörs.

Artikel 10

1. I enlighet med konventionsstaternas skyldighet under 
artikel 9.1 ska ansökningar från ett barn eller dess 
föräldrar om att resa in i eller lämna en konventionsstat i 
familjeåterföreningssyfte behandlas på ett positivt, humant 
och skyndsamt sätt av konventionsstaterna. 
Konventionsstaterna ska vidare säkerställa att framställandet 
av en sådan begäran inte medför negativa följder för de 
sökande och medlemmar av deras familj. 

2. Ett barn vars föräldrar är bosatta i olika stater ska ha 
rätt, utom i undantagsfall, att regelbundet upprätthålla ett 
personligt förhållande till och direkta kontakter med båda 
föräldrarna. Konventionsstaterna ska för detta ändamål och i 
enlighet med sin skyldighet under artikel 9.1 respektera 
barnets och dess föräldrars rätt att lämna ett land, 
inklusive sitt eget, och att resa in i sitt eget land. Rätten 
att lämna ett land ska endast vara underkastad sådana 
inskränkningar som är föreskrivna i lag och som är nödvändiga 
för att skydda den nationella säkerheten, rättsordningens 
grunder (ordre public), folkhälsan eller den allmänna moralen 
eller andra personers fri- och rättigheter samt är förenliga 
med övriga rättigheter som erkänns i denna konvention.

Artikel 11

1. Konventionsstaterna ska vidta åtgärder för att bekämpa 
olovligt bortförande och kvarhållande av barn i utlandet.

2. För detta ändamål ska konventionsstaterna främja 
ingåendet av bilaterala eller multilaterala överenskommelser 
eller anslutning till befintliga överenskommelser.

Artikel 12

1. Konventionsstaterna ska tillförsäkra det barn som är i 
stånd att bilda egna åsikter rätten att fritt uttrycka dessa 
i alla frågor som rör barnet. Barnets åsikter ska tillmätas 
betydelse i förhållande till barnets ålder och mognad.

2. För detta ändamål ska barnet, i alla domstolsförfaranden 
och administrativa förfaranden som rör barnet, särskilt 
beredas möjlighet att höras, antingen direkt eller genom en 
företrädare eller ett lämpligt organ och på ett sätt som är 
förenligt med nationella procedurregler.

Artikel 13

1. Barnet ska ha rätt till yttrandefrihet. Denna rätt 
innefattar frihet att oberoende av territoriella gränser 
söka, ta emot och sprida information och tankar av alla slag, 
i tal, skrift eller tryck, i konstnärlig form eller genom 
annat uttrycksmedel som barnet väljer.

2. Utövandet av denna rätt får underkastas vissa 
inskränkningar men endast sådana som är föreskrivna i lag och 
som är nödvändiga:

(a) för att respektera andra personers rättigheter eller 
anseende, eller,

(b) för att skydda den nationella säkerheten, 
rättsordningens grunder (ordre public) eller folkhälsan eller 
den allmänna moralen.

Artikel 14

1. Konventionsstaterna ska respektera barnets rätt till 
tankefrihet, samvetsfrihet och religionsfrihet.

2. Konventionsstaterna ska respektera föräldrarnas och, i 
förekommande fall, vårdnadshavares rättigheter och 
skyldigheter att på ett sätt som är förenligt med barnets 
fortlöpande utveckling ge barnet ledning då det utövar sin 
rätt.

3. Friheten att utöva sin religion eller tro får 
underkastas endast sådana inskränkningar som är föreskrivna i 
lag och som är nödvändiga för att skydda den allmänna 
säkerheten, rättsordningens grunder, folkhälsan eller den 
allmänna moralen eller andra personers grundläggande fri- och 
rättigheter.

Artikel 15

1. Konventionsstaterna erkänner barnets rätt till 
föreningsfrihet och till fredliga sammankomster.

2. Utövandet av dessa rättigheter får inte underkastas 
andra inskränkningar än sådana som är föreskrivna i lag och 
som är nödvändiga i ett demokratiskt samhälle med hänsyn till 
den nationella säkerheten eller den allmänna säkerheten, 
rättsordningens grunder (ordre public), skyddet av folkhälsan 
eller den allmänna moralen eller skyddet av andra personers 
fri- och rättigheter.

Artikel 16

1. Inget barn får utsättas för godtyckliga eller olagliga 
ingripanden i sitt privat- och familjeliv, sitt hem eller sin 
korrespondens och inte heller för olagliga angrepp på sin 
heder och sitt anseende.

2. Barnet har rätt till lagens skydd mot sådana ingripanden 
eller angrepp.

Artikel 17

Konventionsstaterna erkänner den viktiga uppgift som 
massmedier utför och ska säkerställa att barnet har tillgång 
till information och material från olika nationella och 
internationella källor, särskilt sådant som syftar till att 
främja dess sociala, andliga och moraliska välmående samt 
fysiska och psykiska hälsa. Konventionsstaterna ska för detta 
ändamål:

(a) uppmuntra massmedier att sprida information och 
material av socialt och kulturellt värde för barnet och i 
enlighet med andan i artikel 29,

(b) uppmuntra internationellt samarbete vad gäller 
produktion, utbyte och spridning av sådan information och 
sådant material från olika kulturer och nationella och 
internationella källor,

(c) uppmuntra produktion och spridning av barnböcker,

(d) uppmuntra massmedier att ta särskild hänsyn till de 
språkliga behoven hos ett barn som tillhör en minoritetsgrupp 
eller ett urfolk,

(e) uppmuntra utvecklingen av lämpliga riktlinjer för att 
skydda barnet mot information och material som är till skada 
för barnets välfärd, med beaktande av bestämmelserna i 
artiklarna 13 och 18.

Artikel 18

1. Konventionsstaterna ska göra sitt bästa för att 
säkerställa erkännandet av principen att båda föräldrarna har 
gemensamt ansvar för barnets uppfostran och utveckling. 
Föräldrar eller, i förekommande fall, vårdnadshavare har 
huvudansvaret för barnets uppfostran och utveckling. Dessa 
ska låta sig vägledas av vad som bedöms vara barnets bästa.

2. För att garantera och främja de rättigheter som anges i 
denna konvention ska konventionsstaterna ge lämpligt stöd 
till föräldrar och vårdnadshavare då de fullgör sitt ansvar 
för barnets uppfostran och säkerställa utvecklingen av 
institutioner, inrättningar och tjänster för omvårdnad av 
barn.

3. Konventionsstaterna ska vidta alla lämpliga åtgärder för 
att säkerställa att barn till förvärvsarbetande föräldrar har 
rätt att åtnjuta den barnomsorg som de är berättigade till.

Artikel 19

1. Konventionsstaterna ska vidta alla lämpliga 
lagstiftningsåtgärder, administrativa, sociala och 
utbildningsmässiga åtgärder för att skydda barnet mot alla 
former av fysiskt eller psykiskt våld, skada eller övergrepp, 
vanvård eller försumlig behandling, misshandel eller 
utnyttjande, inklusive sexuella övergrepp, medan barnet är i 
föräldrarnas eller den ena förälderns, vårdnadshavarens eller 
annan persons vård.

2. Sådana skyddsåtgärder bör, där så är lämpligt, innefatta 
effektiva förfaranden för såväl upprättandet av sociala 
program som syftar till att ge barnet och de personer som har 
hand om barnet nödvändigt stöd, som för andra former av 
förebyggande och för identifiering, rapportering, 
remittering, undersökning, behandling och uppföljning av fall 
av ovan beskrivna sätt att behandla barn illa och, där så är 
lämpligt, förfaranden för rättsligt ingripande.

Artikel 20

1. Ett barn som tillfälligt eller varaktigt berövats sin 
familjemiljö, eller som för sitt eget bästa inte kan tillåtas 
stanna kvar i denna miljö, ska ha rätt till särskilt skydd 
och stöd från statens sida.

2. Konventionsstaterna ska i enlighet med sin nationella 
lagstiftning säkerställa alternativ omvårdnad för ett sådant 
barn.

3. Sådan omvårdnad kan bl.a. innefatta placering i 
familjehem, kafalah i islamsk rätt, adoption eller, om 
nödvändigt, placering i lämpliga institutioner för omvårdnad 
av barn. Då lösningar övervägs ska vederbörlig hänsyn tas 
till önskvärdheten av kontinuitet i ett barns uppfostran och 
till barnets etniska, religiösa, kulturella och språkliga 
bakgrund.

Artikel 21

Konventionsstater som erkänner och/eller tillåter adoption 
ska säkerställa att största vikt ges till vad som bedöms vara 
barnets bästa och ska:

(a) säkerställa att adoption av ett barn godkänns endast av 
behöriga myndigheter, som i enlighet med tillämplig lag och 
tillämpliga förfaranden och på grundval av all relevant och 
tillförlitlig information beslutar att adoptionen kan 
tillåtas med hänsyn till barnets ställning i förhållande till 
föräldrar, släktingar och vårdnadshavare och att, om så 
krävs, de personer som berörs har lämnat ett informerat 
samtycke till adoptionen på grundval av sådan rådgivning som 
kan behövas,

(b) erkänna att internationell adoption kan övervägas som 
en alternativ form av omvårdnad om barnet, om barnet inte kan 
placeras i ett familjehem eller en adoptivfamilj eller kan 
tas om hand på lämpligt sätt i sitt hemland,

(c) säkerställa att det barn som berörs av internationell 
adoption omfattas av garantier och normer som motsvarar dem 
som gäller vid nationell adoption,

(d) vidta alla lämpliga åtgärder för att vid internationell 
adoption säkerställa att placeringen inte leder till 
otillbörlig ekonomisk vinning för de personer som medverkar i 
denna,

(e) främja, där så är lämpligt, målen i denna artikel genom 
att ingå bilaterala eller multilaterala arrangemang eller 
överenskommelser och inom denna ram sträva efter att 
säkerställa att placeringen av barnet i ett annat land sker 
genom behöriga myndigheter eller organ.

Artikel 22

1. Konventionsstaterna ska vidta lämpliga åtgärder för att 
säkerställa att ett barn som söker flyktingstatus eller anses 
som flykting i enlighet med tillämplig internationell eller 
nationell rätt och tillämpliga förfaranden, och oberoende av 
om det kommer ensamt eller tillsammans med sina föräldrar 
eller någon annan person, får lämpligt skydd och humanitärt 
bistånd vid åtnjutandet av de tillämpliga rättigheter som 
anges i denna konvention och i andra internationella 
instrument som rör mänskliga rättigheter eller humanitär 
rätt, som nämnda stater tillträtt.

2. För detta ändamål ska konventionsstaterna, på sätt de 
finner lämpligt, samarbeta i varje ansträngning som görs av 
Förenta nationerna och andra behöriga mellanstatliga 
organisationer eller ickestatliga organisationer, som 
samarbetar med Förenta nationerna, för att skydda och bistå 
ett sådant barn och för att spåra föräldrarna eller andra 
familjemedlemmar till ett flyktingbarn i syfte att få den 
information som är nödvändig för att barnet ska kunna 
återförenas med sin familj. I fall då föräldrar eller andra 
familjemedlemmar inte kan påträffas, ska barnet ges samma 
skydd som varje annat barn som varaktigt eller tillfälligt 
berövats sin familjemiljö av något skäl, i enlighet med denna 
konvention.

Artikel 23

1. Konventionsstaterna erkänner att ett barn med fysisk 
eller psykisk funktionsnedsättning bör åtnjuta ett 
fullvärdigt och anständigt liv under förhållanden som 
säkerställer värdighet, främjar tilltron till den egna 
förmågan och möjliggör barnets aktiva deltagande i 
samhället.

2. Konventionsstaterna erkänner rätten till särskild 
omvårdnad för ett barn med funktionsnedsättning och ska, inom 
ramen för tillgängliga resurser, uppmuntra och säkerställa 
att det berättigade barnet och de som ansvarar för dess 
omvårdnad får stöd för vilket ansökan föreligger, i enlighet 
med vad som är lämpligt med hänsyn till barnets tillstånd och 
föräldrarnas förhållanden eller förhållandena hos andra som 
tar hand om barnet.

3. Med hänsyn till att ett barn med funktionsnedsättning 
har särskilda behov ska det stöd som lämnas enligt punkt 2 i 
denna artikel vara kostnadsfritt, då så är möjligt, med 
beaktande av föräldrarnas ekonomiska tillgångar eller de 
ekonomiska tillgångarna hos andra som tar hand om barnet. 
Stödet ska syfta till att säkerställa att barnet har effektiv 
tillgång till och får utbildning, hälso- och sjukvård, 
rehabilitering och habilitering, förberedelse för arbetslivet 
och möjligheter till rekreation på ett sätt som bidrar till 
barnets största möjliga integrering i samhället och 
individuella utveckling, inklusive dess kulturella och 
andliga utveckling.

4. Konventionsstaterna ska i en anda av internationellt 
samarbete främja utbyte av lämplig information på området för 
förebyggande hälso-vård och medicinsk, psykologisk och 
funktionell behandling av barn med funktionsnedsättning, 
inklusive spridning av och tillgång till information om 
habiliteringsmetoder, utbildning och yrkesinriktad 
utbildning, i syfte att göra det möjligt för 
konventionsstater att förbättra sin kapacitet och kompetens 
och vidga sin erfarenhet på dessa områden. Särskild hänsyn 
ska härvid tas till utvecklingsländernas behov.

Artikel 24

1. Konventionsstaterna erkänner barnets rätt till bästa 
möjliga hälsa och tillgång till hälso- och sjukvård och 
rehabilitering. Konventionsstaterna ska sträva efter att 
säkerställa att inget barn berövas sin rätt att ha tillgång 
till sådan hälso- och sjukvård.

2. Konventionsstaterna ska sträva efter att till fullo 
förverkliga denna rätt och ska särskilt vidta lämpliga 
åtgärder för att:

(a) minska spädbarns- och barnadödligheten,

(b) säkerställa att alla barn tillhandahålls nödvändig 
hälso- och sjukvård med tonvikt på utveckling av 
primärvården,

(c) bekämpa sjukdom och undernäring, bland annat inom ramen 
för primärvården, genom utnyttjande av lättillgänglig teknik 
och tillhandahållande av lämpliga och näringsrika livsmedel 
och rent dricksvatten, med beaktande av de faror och risker 
som miljöförstöring innebär,

(d) säkerställa tillfredsställande hälso- och sjukvård för 
mödrar före och efter förlossningen,

(e) säkerställa att alla grupper i samhället, särskilt 
föräldrar och barn, får information om och har tillgång till 
undervisning om barnhälsovård och näringslära, fördelarna med 
amning, hygien och ren miljö och förebyggande av olycksfall 
och får stöd vid användning av sådana grundläggande 
kunskaper,

(f) utveckla förebyggande hälso- och sjukvård, 
föräldrarådgivning samt undervisning om och hjälp i 
familjeplaneringsfrågor.

3. Konventionsstaterna ska vidta alla effektiva och 
lämpliga åtgärder i syfte att avskaffa traditionella 
sedvänjor som är skadliga för barns hälsa.

4. Konventionsstaterna åtar sig att främja och uppmuntra 
internationellt samarbete i syfte att gradvis uppnå det fulla 
förverkligandet av den rätt som erkänns i denna artikel. 
Särskild hänsyn ska härvid tas till utvecklingsländernas 
behov.

Artikel 25

Konventionsstaterna erkänner rätten för ett barn som har 
omhändertagits av behöriga myndigheter för omvårdnad, skydd 
eller behandling av sin fysiska eller psykiska hälsa till 
regelbunden översyn av den behandling som barnet får och alla 
andra omständigheter som rör barnets omhändertagande.

Artikel 26

1. Konventionsstaterna ska erkänna varje barns rätt att 
åtnjuta social trygghet, inklusive socialförsäkring, och ska 
vidta nödvändiga åtgärder för att till fullo förverkliga 
denna rätt i enlighet med nationell lagstiftning.

2. Förmånerna ska, där så är lämpligt, beviljas med hänsyn 
till de resurser som barnet och de personer som ansvarar för 
dess underhåll har och deras omständigheter i övrigt samt med 
hänsyn till varje annat förhållande som är av betydelse i 
samband med en ansökan om en sådan förmån från barnet eller 
för dess räkning.

Artikel 27

1. Konventionsstaterna erkänner varje barns rätt till den 
levnadsstandard som krävs för barnets fysiska, psykiska, 
andliga, moraliska och sociala utveckling.

2. Föräldrar eller andra som är ansvariga för barnet har, 
inom ramen för sin förmåga och sina ekonomiska resurser, 
huvudansvaret för att säkerställa de levnadsvillkor som är 
nödvändiga för barnets utveckling.

3. Konventionsstaterna ska i enlighet med nationella 
förhållanden och inom ramen för sina resurser vidta lämpliga 
åtgärder för att bistå föräldrar och andra som är ansvariga 
för barnet att genomföra denna rätt och ska vid behov 
tillhandahålla materiellt bistånd och stödprogram, särskilt i 
fråga om mat, kläder och bostad.

4. Konventionsstaterna ska vidta alla lämpliga åtgärder för 
att säkerställa indrivning av underhåll för barnet från 
föräldrar eller andra som har ekonomiskt ansvar för barnet, 
både inom konventionsstaten och från utlandet. Särskilt i de 
fall då den person som har det ekonomiska ansvaret för barnet 
bor i en annan stat än barnet ska konventionsstaterna främja 
såväl anslutning till internationella överenskommelser eller 
ingående av sådana överenskommelser som upprättande av andra 
lämpliga arrangemang.

Artikel 28

1. Konventionsstaterna erkänner barnets rätt till 
utbildning. I syfte att gradvis förverkliga denna rätt och på 
grundval av lika möjligheter ska de särskilt:

(a) göra grundskoleutbildning obligatorisk och 
kostnadsfritt tillgänglig för alla,

(b) uppmuntra utvecklingen av olika former av gymnasial 
utbildning inklusive såväl högskoleförberedande utbildning 
som yrkesutbildning, göra dessa tillgängliga och åtkomliga 
för varje barn samt vidta lämpliga åtgärder såsom införande 
av kostnadsfri utbildning och ekonomiskt stöd vid behov,

(c) genom varje lämpligt medel göra högre utbildning 
tillgänglig för alla på grundval av förmåga,

(d) göra utbildnings- och yrkesrelaterad information och 
vägledning tillgänglig och åtkomlig för alla barn,

(e) vidta åtgärder för att uppmuntra regelbunden närvaro i 
skolan och minska antalet studieavbrott.

2. Konventionsstaterna ska vidta alla lämpliga åtgärder för 
att säkerställa att disciplinen i skolan upprätthålls på ett 
sätt som är förenligt med barnets mänskliga värdighet och i 
överensstämmelse med denna konvention.

3. Konventionsstaterna ska främja och uppmuntra 
internationellt samarbete i utbildningsfrågor, särskilt i 
syfte att bidra till att avskaffa okunnighet och analfabetism 
i hela världen och för att underlätta tillgång till 
vetenskaplig och teknisk kunskap och moderna 
undervisningsmetoder. Särskild hänsyn ska härvid tas till 
utvecklingsländernas behov.

Artikel 29

1. Konventionsstaterna är överens om att barnets utbildning 
ska syfta till att:

(a) utveckla barnets fulla möjligheter i fråga om 
personlighet, anlag och fysisk och psykisk förmåga,

(b) utveckla respekt för mänskliga rättigheter och 
grundläggande friheter samt för principerna i Förenta 
nationernas stadga,

(c) utveckla respekt för barnets föräldrar, för barnets 
egna kulturella identitet, språk och värden, för 
bosättningslandets och för ursprungslandets nationella värden 
och för kulturer som skiljer sig från barnets egen,

(d) förbereda barnet för ett ansvarsfullt liv i ett fritt 
samhälle i en anda av förståelse, fred, tolerans, 
jämställdhet mellan könen och vänskap mellan alla folk, 
etniska, nationella och religiösa grupper och personer som 
tillhör ett urfolk,

(e) utveckla respekt för naturmiljön.

2. Inget i denna artikel eller i artikel 28 får tolkas så 
att det medför inskränkning i den enskildes och 
organisationers rätt att inrätta och driva 
utbildningsinstitutioner, dock alltid under förutsättning att 
de principer som fastställts i punkt 1 i denna artikel 
iakttas och att kraven uppfylls på att undervisningen vid 
dessa institutioner ska stå i överensstämmelse med vad som 
från statens sida angetts som miniminorm.

Artikel 30

I de stater där det finns etniska, religiösa eller 
språkliga minoriteter eller personer som tillhör ett urfolk 
ska ett barn som tillhör en sådan minoritet eller ett sådant 
urfolk inte förvägras rätten att tillsammans med andra 
medlemmar av sin grupp ha sitt eget kulturliv, att bekänna 
sig till och utöva sin egen religion eller att använda sitt 
eget språk.

Artikel 31

1. Konventionsstaterna erkänner barnets rätt till vila och 
fritid, till lek och rekreation anpassad till barnets ålder 
och rätt att fritt delta i det kulturella och konstnärliga 
livet.

2. Konventionsstaterna ska respektera och främja barnets 
rätt att till fullo delta i det kulturella och konstnärliga 
livet och ska uppmuntra tillhandahållandet av lämpliga och 
lika möjligheter till kulturell och konstnärlig verksamhet 
samt till rekreations- och fritidsverksamhet.

Artikel 32

1. Konventionsstaterna erkänner barnets rätt till skydd mot 
ekonomiskt utnyttjande och mot att utföra arbete som kan vara 
skadligt eller hindra barnets utbildning eller inverka 
skadligt på barnets hälsa eller fysiska, psykiska, andliga, 
moraliska eller sociala utveckling.

2. Konventionsstaterna ska vidta lagstiftningsåtgärder, 
administrativa, sociala och utbildningsmässiga åtgärder för 
att säkerställa genomförandet av denna artikel. För detta 
ändamål och med beaktande av tillämpliga bestämmelser i andra 
internationella instrument ska konventionsstaterna 
särskilt:

(a) fastställa en minimiålder eller minimiåldrar 
för tillträde till arbete,

(b) föreskriva en lämplig reglering av arbetstid och 
arbetsvillkor,

(c) föreskriva lämpliga påföljder eller andra sanktioner i 
syfte att säkerställa ett effektivt genomförande av denna 
artikel.

Artikel 33

Konventionsstaterna ska vidta alla lämpliga åtgärder, 
inklusive lagstiftningsåtgärder, administrativa, sociala och 
utbildningsmässiga åtgärder, för att skydda barn från olaglig 
användning av narkotika och psykotropa ämnen såsom dessa 
definieras i tillämpliga internationella fördrag och för att 
förhindra att barn utnyttjas i den olagliga framställningen 
av och handeln med sådana ämnen.

Artikel 34

 Konventionsstaterna åtar sig att skydda barnet mot alla 
former av sexuellt utnyttjande och sexuella övergrepp. För 
detta ändamål ska konventionsstaterna särskilt vidta alla 
lämpliga nationella, bilaterala och multilaterala åtgärder 
för att förhindra:

(a) att ett barn förmås eller tvingas att delta i en 
olaglig sexuell handling,

(b) att barn utnyttjas för prostitution eller annan olaglig 
sexuell verksamhet,

(c) att barn utnyttjas i pornografiska föreställningar och 
i pornografiskt material.

Artikel 35

Konventionsstaterna ska vidta alla lämpliga nationella, 
bilaterala och multilaterala åtgärder för att förhindra 
bortförande och försäljning av eller handel med barn oavsett 
syfte och form. 

Artikel 36

Konventionsstaterna ska skydda barnet mot alla andra former 
av utnyttjande som kan skada barnet i något avseende.

Artikel 37

Konventionsstaterna ska säkerställa följande:

(a) Inget barn får utsättas för tortyr eller annan grym, 
omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning. 
Varken dödsstraff eller livstids fängelse utan möjlighet till 
frigivning får utdömas för brott som begåtts av personer 
under 18 års ålder,

(b) Inget barn får olagligt eller godtyckligt berövas sin 
frihet. Gripande, anhållande, häktning, fängslande eller 
annat frihetsberövande av ett barn ska ske i enlighet med lag 
och får endast användas som en sista utväg och för kortast 
lämpliga tid,

(c) Varje frihetsberövat barn ska behandlas humant och med 
respekt för människans inneboende värdighet och på ett sätt 
som beaktar behoven hos personer i dess ålder. Särskilt ska 
varje frihetsberövat barn hållas åtskilt från vuxna, om det 
inte bedöms vara till barnets bästa att inte göra detta, och 
ska, utom i undantagsfall, ha rätt att hålla kontakt med sin 
familj genom brevväxling och besök,

(d) Varje frihetsberövat barn ska ha rätt att snarast få 
tillgång till såväl juridiskt biträde som annat lämpligt 
stöd, rätt att få lagligheten i sitt frihetsberövande prövad 
av en domstol eller annan behörig, oberoende och opartisk 
myndighet samt rätt till ett snabbt beslut i saken.

Artikel 38

1. Konventionsstaterna åtar sig att respektera och 
säkerställa respekten för regler i internationell humanitär 
rätt som är tillämpliga på dem i väpnade konflikter och som 
är relevanta för barnet.

2. Konventionsstaterna ska vidta alla tänkbara åtgärder för 
att säkerställa att personer som inte uppnått 15 års ålder 
inte deltar direkt i fientligheter.

3. Konventionsstaterna ska avstå från att rekrytera en 
person som inte har uppnått 15 års ålder till sina väpnade 
styrkor. Då rekrytering sker bland personer som fyllt 15 men 
inte 18 år, ska konventionsstaterna sträva efter att i första 
hand rekrytera dem som är äldst.

4. Konventionsstaterna ska i enlighet med sina åtaganden 
enligt internationell humanitär rätt om att skydda 
civilbefolkningen i väpnade konflikter, vidta alla tänkbara 
åtgärder för att säkerställa skydd och omvårdnad av barn som 
berörs av en väpnad konflikt.

Artikel 39

 Konventionsstaterna ska vidta alla lämpliga åtgärder för 
att främja fysisk och psykisk rehabilitering samt social 
återanpassning av ett barn som utsatts för någon form av 
vanvård, utnyttjande eller övergrepp; tortyr eller någon 
annan form av grym, omänsklig eller förnedrande behandling 
eller bestraffning; eller väpnade konflikter. Sådan 
rehabilitering och sådan återanpassning ska äga rum i en 
miljö som främjar barnets hälsa, självrespekt och 
värdighet.

Artikel 40

1. Konventionsstaterna erkänner rätten för varje barn som 
misstänks eller åtalas för eller befunnits skyldigt att ha 
begått brott att behandlas på ett sätt som främjar barnets 
känsla av värdighet och värde, som stärker barnets respekt 
för andras mänskliga rättigheter och grundläggande friheter 
och som tar hänsyn till barnets ålder och det önskvärda i att 
främja att barnet återanpassas till och tar på sig en 
konstruktiv roll i samhället.

2. För detta ändamål och med beaktande av tillämpliga 
bestämmelser i internationella instrument ska 
konventionsstaterna säkerställa följande:

(a) Inget barn ska misstänkas eller åtalas för eller 
befinnas skyldigt att ha begått brott på grund av en handling 
eller underlåtenhet som inte var förbjuden enligt nationell 
eller internationell rätt vid den tidpunkt då den begicks,

(b) Varje barn som misstänks eller åtalas för att ha begått 
brott ska ha åtminstone följande garantier:

(i) att betraktas som oskyldigt till dess att barnets skuld 
lagligen fastställts,

(ii) att snarast och direkt underrättas om anklagelserna 
mot sig och, om lämpligt, genom sina föräldrar eller 
vårdnadshavare, och att få juridiskt biträde eller annan 
lämplig hjälp vid förberedelse och framläggande av sitt 
försvar,

(iii) att utan dröjsmål få saken avgjord av en behörig, 
oberoende och opartisk myndighet eller rättskipande organ i 
en opartisk förhandling enligt lag och i närvaro av juridiskt 
eller annat lämpligt biträde och, såvida det inte anses 
strida mot barnets bästa, särskilt med beaktande av barnets 
ålder eller situation, barnets föräldrar eller 
vårdnadshavare,

(iv) att inte tvingas att avge vittnesmål eller erkänna sig 
skyldigt; att förhöra eller låta förhöra vittnen som åberopas 
mot barnet samt att på lika villkor få vittnen inkallade och 
förhörda för barnets räkning,

(v) att, om barnet anses ha begått brott, få detta beslut 
och beslut om åtgärder till följd därav omprövade av en högre 
behörig, oberoende och opartisk myndighet eller rättskipande 
organ enligt lag,

(vi) att utan kostnad få hjälp av tolk, om barnet inte kan 
förstå eller tala det språk som används,

(vii) att få sitt privatliv till fullo respekterat under 
alla stadier i förfarandet.

3. Konventionsstaterna ska söka främja införandet av lagar 
och förfaranden samt inrättandet av myndigheter och 
institutioner som är speciellt anpassade för barn som 
misstänks eller åtalas för eller befinns skyldiga till att ha 
begått brott och ska särskilt:

(a) fastställa en lägsta straffbarhetsålder,

 (b) vidta åtgärder, då så är lämpligt och önskvärt, för 
behandling av ärenden som rör barn under denna ålder utanför 
domstol, under förutsättning att mänskliga rättigheter och 
rättsligt skydd till fullo respekteras.

4. Olika åtgärder som t.ex. vård, ledning och föreskrifter 
om tillsyn, rådgivning, övervakning, familjehemsplacering, 
utbildnings- och yrkesutbildningsprogram och andra alternativ 
till anstaltsvård ska finnas tillgängliga för att säkerställa 
att barn behandlas på ett sätt som är lämpligt för deras 
välmående och är rimligt både med hänsyn till de-ras 
personliga förhållanden och till brottet.

Artikel 41

Inget i denna konvention ska inverka på bestämmelser som är 
mer långtgående vad gäller att förverkliga barnets 
rättigheter och som kan finnas i:

(a) en konventionsstats lagstiftning, eller

(b) för den staten gällande internationell rätt.

Del II

Artikel 42

Konventionsstaterna åtar sig att genom lämpliga och aktiva 
åtgärder göra konventionens bestämmelser och principer 
allmänt kända bland såväl vuxna som barn.

Artikel 43

1. För att granska de framsteg som gjorts av 
konventionsstaterna i fråga om genomförandet av 
skyldigheterna enligt denna konvention ska en kommitté för 
barnets rättigheter upprättas, som ska utföra de uppgifter 
som föreskrivs i det följande.

2. Kommittén ska vara sammansatt av arton experter med högt 
moraliskt anseende och erkänd sakkunskap på det område som 
denna konvention omfattar.(3) Kommitténs medlemmar ska väljas 
av konventionsstaterna bland deras medborgare och ska 
tjänstgöra i sin personliga egenskap, varvid avseende ska 
fästas vid en rättvis geografisk fördelning och de främsta 
rättssystemen.

(3) I resolution 50/155 av den 21 december 1995 antog 
generalförsamlingen en ändring av artikel 43.2 i konventionen 
om barnets rättigheter, genom vilken ordet “tio” ersätts med 
“arton”. Ändringen trädde i kraft den 18 november 2002 efter 
att den antagits med två tredjedels majoritet av de 
fördragsslutande parterna (128 av 191).

3. Kommitténs medlemmar ska väljas genom sluten omröstning 
från en förteckning över personer som föreslagits av 
konventionsstaterna. Varje konventionsstat får föreslå en 
kandidat bland sina egna medborgare.

4. Det första valet till kommittén ska hållas senast sex 
månader efter dagen för denna konventions ikraftträdande 
och därefter vart annat år. Senast fyra månader före dagen 
för varje val ska Förenta nationernas generalsekreterare 
skriftligen uppmana konventionsstaterna att inom två 
månader inkomma med sina förslag. Generalsekreteraren ska 
sedan upprätta och till konventionsstaterna överlämna en 
förteckning i alfabetisk ordning över samtliga föreslagna 
personer och ange vilka konventionsstater som föreslagit 
dem.

5. Val ska hållas vid möten med konventionsstaterna, som 
sammankallats av Förenta nationernas generalsekreterare, i 
Förenta nationernas högkvarter. Vid dessa möten, där 
beslutsmässighet uppnås när två tredjedelar av 
konventionsstaterna är närvarande, ska de kandidater som 
uppnår det högsta antalet röster och absolut majoritet av de 
närvarande och röstande konventionsstaternas röster väljas in 
i kommittén.

6. Kommitténs medlemmar ska väljas för en tid av fyra år. 
De kan återväljas, om de föreslagits till återval. För fem av 
de medlemmar som utsetts vid det första valet ska mandattiden 
löpa ut efter två är. Omedelbart efter det första valet ska 
namnen på dessa fem medlemmar utses genom lottdragning av 
ordföranden vid mötet.

7. Om en kommittémedlem avlider, avsäger sig sitt uppdrag 
eller förklarar att han eller hon av någon annan anledning 
inte längre kan fullgöra sitt uppdrag inom kommittén, ska den 
konventionsstat som föreslog medlemmen, med förbehåll för 
kommitténs godkännande, utse en annan expert bland sina 
medborgare, som ska inneha uppdraget under återstoden av 
mandattiden.

8. Kommittén ska själv fastställa sin arbetsordning.

9. Kommittén ska välja sitt presidium för en 
tvåårsperiod.

10. Kommitténs möten ska vanligtvis hållas i 
Förenta nationernas högkvarter eller på en annan lämplig 
plats, som kommittén bestämmer. Kommittén ska i regel 
sammanträda varje år. Kommittémötenas längd ska bestämmas 
och, om det är nödvändigt, omprövas vid möte med 
konventionsstaterna, med förbehåll för generalförsamlingens 
godkännande.

11. Förenta nationernas generalsekreterare ska 
tillhandahålla nödvändig personal och resurser för att 
möjliggöra för kommittén att effektivt utföra sitt uppdrag 
enligt denna konvention.

12. Medlemmarna av den enligt denna konvention upprättade 
kommittén ska med godkännande av generalförsamlingen få 
ersättning från Förenta nationerna på de villkor som 
generalför-samlingen beslutar.

Artikel 44

1. Konventionsstater-na åtar sig att genom Förenta 
nationernas generalsekreterare avge rapporter till kommittén 
om de åtgärder som de vidtagit för att genomföra de 
rättigheter som erkänns i denna konvention och om de framsteg 
som gjorts i fråga om åtnjutandet av dessa rättigheter:

(a) inom två år efter konventionens ikraftträdande i den 
berörda staten, och

(b) därefter vart femte år.

2. Rapporter enligt denna artikel ska ange eventuella 
förhållanden och svårigheter som påverkar i vilken 
utsträckning åtagandena enligt denna konvention har 
uppfyllts. Rapporterna ska även innehålla tillräcklig 
information för att ge kommittén en god uppfattning om 
genomförandet av konventionen i det berörda landet.

3. En konventionsstat som har tillställt kommittén en 
utförlig första rapport behöver inte i sina följande 
rapporter, som avges enligt punkt 1 (b) i denna artikel, 
upprepa tidigare lämnad grundläggande information.

4. Kommittén kan begära ytterligare information från 
konventionsstaterna om genomförandet av konventionen.

5. Kommittén ska vartannat år genom Förenta nationernas 
ekonomiska och sociala råd tillställa generalförsamlingen 
rapporter om sin verksamhet.

6. Konventionsstaterna ska göra sina rapporter allmänt 
tillgängliga för allmänheten i sina respektive länder.

Artikel 45

För att främja ett effektivt genomförande av konventionen 
och internationellt samarbete på det område som konventionen 
avser gäller följande:

(a) Fackorganen, Förenta nationernas barnfond och andra 
FN-organ ska ha rätt att vara representerade vid granskningen 
av genomförandet av sådana bestämmelser i denna konvention 
som faller inom ramen för deras mandat. Kommittén kan, såsom 
den finner lämpligt, bjuda in fackorganen, Förenta 
nationernas barnfond och andra behöriga organ att ge 
expertråd avseende genomförandet av konventionen på områden 
som faller inom ramen för deras respektive 
verksamhetsområden. Kommittén kan bjuda in fackorganen, 
Förenta nationernas barnfond och andra FN-organ att inkomma 
med rapporter om genomförandet av konventionen inom områden 
som faller inom ramen för deras respektive 
verksamhetsområde,

(b) Kommittén ska, såsom den finner lämpligt, till 
fackorganen, Förenta nationernas barnfond och andra behöriga 
organ överlämna rapporter från konventionsstaterna som 
innehåller en begäran om eller anger behov av teknisk 
rådgivning eller tekniskt bistånd jämte kommitténs synpunkter 
och eventuella förslag beträffande sådan begäran eller sådant 
behov,

(c) Kommittén kan rekommendera generalförsamlingen att 
framställa en begäran till generalsekreteraren om att för 
kommitténs räkning genomföra studier i särskilda frågor som 
rör barnets rättigheter,

(d) Kommittén kan avge förslag och allmänna 
rekommendationer på grundval av den information som erhållits 
enligt artiklarna 44 och 45 i denna konvention. Sådana 
förslag och allmänna rekommendationer ska tillställas varje 
konventionsstat som berörs samt rapporteras till 
generalförsamlingen tillsammans med eventuella kommentarer 
från konventionsstaterna.

Del III

Artikel 46

Denna konvention ska vara öppen för undertecknande av alla 
stater.

Artikel 47

Denna konvention ska ratificeras. Ratifikationsinstrumenten 
ska deponeras hos Förenta nationernas generalsekreterare.

Artikel 48

Denna konvention ska förbli öppen för anslutning av vilken 
stat som helst. Anslutningsinstrumenten ska deponeras hos 
Förenta nationernas generalsekreterare.

Artikel 49

1. Denna konvention träder i kraft den trettionde dagen 
efter dagen för deponeringen av det tjugonde ratifikations- 
eller anslutningsinstrumentet hos Förenta nationernas 
generalsekreterare.

2. I förhållande till varje stat som ratificerar eller 
ansluter sig till konventionen efter deponeringen av det 
tjugonde ratifikations- eller anslutningsinstrumentet träder 
konventionen i kraft den trettionde dagen efter det att en 
sådan stat deponerat sitt ratifikations- eller 
anslutningsinstrument.

Artikel 50

1. En konventionsstat kan föreslå en ändring av 
konventionen och överlämna förslaget till Förenta nationernas 
generalsekreterare. Generalsekreteraren ska sedan översända 
ändringsförslaget till konventionsstaterna tillsammans med en 
begäran om att de ska ange om de förordar att en konferens 
med konventionsstaterna anordnas i syfte att behandla och 
rösta om förslagen. Om minst en tredjedel av staterna inom 
fyra månader efter förslagets översändande tillstyrker en 
sådan konferens, ska generalsekreteraren sammankalla 
konferensen i Förenta nationernas regi. Ändringsförslag som 
antagits av en majoritet av de vid konferensen närvarande och 
röstande konventionsstaterna ska underställas 
generalförsamlingen för godkännande.

2. En ändring som antagits i enlighet med punkt 1 i denna 
artikel träder i kraft när den har godkänts av Förenta 
nationernas generalförsamling och antagits av 
konventionsstaterna med två tredjedels majoritet.

3. När en ändring träder i kraft ska den vara bindande för 
de konventionsstater som har antagit den, medan övriga 
konventionsstater fortfarande är bundna av bestämmelserna i 
denna konvention och eventuella tidigare ändringar som de 
antagit.

Artikel 51

1. Förenta nationernas generalsekreterare ska ta emot och 
till alla stater delge texten till reservationer som staterna 
anmält vid ratifikationen eller anslutningen.

2. En reservation som strider mot denna konventions ändamål 
och syfte ska inte tillåtas.

3. Reservationer kan när som helst dras tillbaka genom 
notifikation till Förenta nationernas generalsekreterare, som 
därefter ska underrätta alla stater. Notifikationen ska gälla 
från den dag då den mottogs av generalsekreteraren.

Artikel 52

En konventionsstat kan säga upp denna konvention genom 
skriftlig notifikation till Förenta nationernas 
generalsekreterare. Uppsägningen träder i kraft ett år efter 
den dag då notifikationen mottogs av generalsekreteraren.

Artikel 53

Förenta nationernas generalsekreterare utses till 
depositarie för denna konvention.

Artikel 54

Originalet till denna konvention, vars arabiska, engelska, 
franska, kinesiska, ryska och spanska texter har lika 
giltighet, ska deponeras hos Förenta nationernas 
generalsekreterare.

Till bekräftelse härav har undertecknade ombud, därtill 
vederbörligen befullmäktigade av sina respektive regeringar, 
undertecknat denna konvention.