Kungörelse (1921:410) angående förhöjning  av vissa till i statens tjänst skadade arbetare med flera av statsmedel utgående livräntor m.m. 

1 § Den som på grund av olycksfall i statens tjänst jämlikt lagen den 5 
juli 1901 angående ersättning för skada till följd av olycksfall i 
arbete är berättigad till livränta av statsmedel äger erhålla tillägg 
därå i enlighet med vad nedan sägs. Kungörelse (1952:180). 

2 § Tillägget skall utgå med så stort belopp, att detsamma jämte  
livräntan motsvarar vad som vid tillämpning av förordningen den 17 juni 
1955 (nr 470) angående omreglering av vissa ersättningar av statsmedel i 
anledning av olycksfall i arbete m.m. samt förordningen den 6 juni 1962 
(nr 304) om förhöjning av vissa ersättningar av statsmedel i anledning 
av yrkesskada m.m. skolat utgå i livränta, därest olycksfallet inträffat 
år 1918 och den skadades årliga arbetsförtjänst utgjort 1 600 kronor; 
dock skall iakttagas att, såvitt angår livränta till änka för tid efter 
den månad varunder hon fyllt 67 år, tillägget skall utgå med 170 procent 
av livräntans belopp samt att eljest tillägget ej i något fall må 
understiga 125 procent av livräntans belopp. Kungörelse (1962:307).

3 § Den som, utan att vara berättigad till livränta enligt förenämnda 
lag den 5 juli 1901, såsom ersättning i anledning av olycksfall eller 
ådragen kroppsskada tillerkänts eller kan komma att tillerkännas 
livränta eller årligt understöd av statsmedel enligt de i samma lag 
angivna grunder må härutöver uppbära tilläggsersättning med belopp, som 
i § 2 angives. Kungörelse (1955:472). 

4 § Tilläggsersättning till livränta eller understöd enligt nu angivna 
grunder skall, där Kungl. Maj:t ej annorlunda förordnar, utgå av samma 
anslag eller medel, varav livräntan eller understödet bestrides. 

5 § Tillägg enligt denna kungörelse bestämmes av riksförsäkringsverket 
samt utgives av den myndighet, som utbetalar livräntan eller 
understödet. 

Över riksförsäkringsverkets beslut må klagan föras hos försäkringsrådet 
genom besvär, som skola hava inkommit till försäkringsrådet senast inom 
en månad efter det klaganden erhållit kännedom om beslutet. 

Försäkringsrådet äger, ändå att klagan ej förts, till prövning upptaga 
ärende om bestämmande av tillägg enligt denna kungörelse. 

Över försäkringsrådets beslut må klagan föras hos försäkringsdomstolen 
genom besvär. Besvären skola hava inkommit till försäkringsrådet inom 
tre veckor från det klaganden erhållit kännedom om beslutet; dock skall 
besvärstiden för menighet vara fem veckor. Den omständigheten, att 
besvären ingivits eller insänts direkt till försäkringsdomstolen, utgör 
ej hinder för besvärens upptagande till prövning, därest de inkommit 
till domstolen före besvärstidens utgång. 

Försäkringsrådets beslut länder till efterrättelse utan hinder av förd 
klagan, såframt ej rådet annorlunda förordnar. Kungörelse (1962:307).

6 § Tilläggsersättning för första hälften av år 1921 utbetalas, så snart 
kan ske, med avdrag av vad enligt kungörelsen den 28 juni 1918 
utbetalats för år 1921; och skall därefter i sammanhang med utbetalande 
av förfallna belopp av livräntan eller understödet därå belöpande 
tilläggsersättning jämväl utbetalas. 

Övergångsbestämmelser 

1955:472 

Denna kungörelse träder i kraft den 1 januari 1956 men äger icke  
tillämpning å ersättning, som belöper å tid dessförinnan. 

1962:307 

Denna kungörelse träder i kraft den 1 januari 1963 men äger icke  
tillämpning å ersättning, som belöper å tid dessförinnan.