Lag (1991:419) om resekostnadsersättning vid sjukresor

1 § Regioner och kommuner som inte tillhör någon region 
(sjukvårdshuvudmän) ska, i fråga om personer som är försäkrade 
för bosättningsbaserade förmåner enligt 4 och 5 kap. 
socialförsäkringsbalken, lämna ersättning för resekostnader 

1. i samband med öppen hälso- och sjukvård som anordnas av en 
region eller en kommun som inte ingår i en region eller i 
samband med sjukhusvård,

2. i samband med rådgivning om födelsekontrollerande 
verksamhet m.m. som ersätts enligt föreskrifter som regeringen 
meddelat, 

3. vid resor till och från sjukhus eller läkare som föranleds 
av en undersökning enligt förordningen (1975:1157) om 
ersättning för vissa läkarutlåtanden m.m., 

4. i samband med tillhandahållande av hjälpmedel åt en person 
med funktionsnedsättning, 

5. i samband med tandvård som avses i lagen (2008:145) om 
statligt tandvårdsstöd, 

6. vid besök som med anledning av sjukdom görs hos läkare inom 
studerandeorganisationernas hälsovård, för vilken statsbidrag 
betalas ut av högskolestyrelse, 

7. i samband med konvalescentvård som ges i konvalescenthem 
som har tagits upp på förteckning som fastställs av regeringen 
eller den myndighet som regeringen bestämmer,

8. vid besök för sjukvårdande behandling som ges i omedelbart 
samband med en insats enligt lagen (1993:387) om stöd och 
service till vissa funktionshindrade, 

9. vid besök för sjukvårdande behandling som ges med stöd av 
bestämmelserna om den kommunala hälso- och sjukvården i hälso- 
och sjukvårdslagen (2017:30). 

I fråga om resekostnader enligt första stycket 2 ska 
ersättning lämnas även när rådgivningen bedrivs av 
organisationer med tillstånd av Inspektionen för vård och 
omsorg. 

För resekostnader som avses i första stycket 1 behöver 
ersättning lämnas endast om vården eller behandlingen getts 
med anledning av sjukdom eller förlossning. 

Sjukvårdshuvudmännen ska också lämna ersättning för 
resekostnader vid vård enligt lagen (1993:1651) om 
läkarvårdsersättning och vid fysioterapi enligt lagen 
(1993:1652) om ersättning för fysioterapi. Lag (2019:870).

2 § Resekostnadsersättning enligt 1 § beräknas enligt de grunder som
sjukvårdshuvudmannen bestämmer. Lag (1995:1488).

3 § Frågor om resekostnadsersättning enligt denna lag prövas, efter
ansökan om sådan ersättning, av den sjukvårdshuvudman inom vars område
sökanden är bosatt. Ersättningen betalas av sjukvårdshuvudmannen.

4 § Om en internationell överenskommelse om social trygghet innefattar
åtagande för Sverige att svara för resekostnader i samband med
sjukresor, skall ersättning för dessa kostnader lämnas av den
sjukvårdshuvudman inom vars område vård för sjukdomen har getts.

Övergångsbestämmelser

1991:419

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1992 och tillämpas på ersättning
för kostnader för resa som påbörjas efter ikraftträdandet.

1995:844

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1996. Äldre föreskrifter
gäller fortfarande för resor som påbörjats före ikraftträdandet.

1995:1488

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1996. Äldre bestämmelser
gäller fortfarande för resor som har påbörjats före ikraftträdandet.

2013:1144

1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 2014.

2. Äldre bestämmelser gäller fortfarande för ersättning för 
resekostnader som avser tid före ikraftträdandet.