PierreMesure/open-sfs huggingface dataset:
Förordning (1988:895) med instruktion  för Ombudsmannen mot etnisk diskriminering 

Uppgifter

1 § Ombudsmannen mot etnisk diskriminering har de uppgifter som
anges i lagen (1999:131) om Ombudsmannen mot etnisk
diskriminering, lagen (1999:130) om åtgärder mot diskriminering
i arbetslivet på grund av etnisk tillhörighet, religion eller
annan trosuppfattning, lagen (2001:1286) om likabehandling av
studenter i högskolan, lagen (2003:307) om förbud mot
diskriminering och lagen (2006:67) om förbud mot diskriminering
och annan kränkande behandling av barn och elever.

Ombudsmannen skall vidare föreslå regeringen
författningsändringar och andra åtgärder som är ägnade att
motverka diskriminering på grund av etnisk tillhörighet,
religion eller annan trosuppfattning. Förordning (2006:145).

Organisation

2 § Ombudsmannen får bestämma att en annan tjänsteman vid
ombudsmannens kansli får utöva ombudsmannens tjänst när denne
är förhindrad att göra det.

Ombudsmannen får uppdra åt ett ombud att föra talan i en tvist
enligt 36 § lagen (1999:130) om åtgärder mot diskriminering i
arbetslivet på grund av etnisk tillhörighet, religion eller
annan trosuppfattning, 17 § lagen (2001:1286) om likabehandling
av studenter i högskolan, 20 § lagen (2003:307) om förbud mot
diskriminering och 17 § lagen (2006:67) om förbud mot
diskriminering och annan kränkande behandling av barn och
elever. Förordning (2006:145).

Verksförordningens tillämpning

3 § Följande bestämmelser i verksförordningen (1995:1322)
skall tillämpas på ombudsmannen:

2 § om behörighet att företräda staten vid domstol,

3 § om myndighetens ledning,

17 § om myndighetens organisation,

18 § om interna föreskrifter,

24 och 25 §§ om föredragning,

26 § om vem som får begära in förklaringar m.m.,

29 § om inhämtande av uppgifter,

30 § om ärendeförteckning,

31 § om myndighetens beslut, och

35 § om överklagande.
Förordning (1999:169).

Bestämmelsen i 35 § verksförordningen (1995:1322) tillämpas dock
endast i administrativa ärenden. Förordning (1996:429).

4 § Ombudsmannen har det ansvar för verksamheten och de uppgifter
som anges i 6-9 §§ verksförordningen (1995:1322). Förordning
(1996:429).

Ärendenas handläggning

5 § Ärendena avgörs av ombudsmannen. Ärenden som är av det slaget
att de inte behöver prövas av ombudsmannen får dock avgöras av någon
annan tjänsteman. Hur detta skall ske anges i arbetsordningen eller i
särskilda beslut.

6 § Vitesföreläggande enligt 25 § lagen (1999:130) om åtgärder
mot diskriminering i arbetslivet på grund av etnisk
tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning skall delges
arbetsgivaren. Vitesföreläggandet får dock inte delges enligt
12 § delgivningslagen (1970:428) annat än om det finns skäl att
anta att arbetsgivaren har avvikit eller på annat sätt håller
sig undan. Förordning (2003:318).

Anställningar

7 § Ombudsmannen anställs genom beslut av regeringen för en bestämd
tid.

Andra anställningar beslutas av ombudsmannen. Förordning (1996:429).
Förordning (1988:909) med instruktion för besvärsnämnden för rättshjälpen

/r3/ Uppgifter 

1 § Besvärsnämnden för rättshjälpen har till uppgift att pröva besvär 
enligt 49 § andra stycket rättshjälpslagen (1972:429). 

/r3/ Sammansättning m. m. 

2 § I rättshjälpslagen (1972:429) finns bestämmelser om hur nämnden är 
sammansatt och om hur ledamöterna och ersättarna för dessa utses. 

3 § Ledamöterna och ersättarna utses för en tid av högst tre år. 

/r3/ Organisation 

4 § Nämndens kansligöromål utförs av domstolsverket. 

/r3/ Verksförordningens tillämpning 

5 § För nämnden gäller 17 och 29 §§ verksförordningen (1987:1100). 

/r3/ Ärendenas handläggning m. m. 

6 § I rättshjälpslagen (1972:429) finns bestämmelser om beslutförhet och 
om omröstning. 

7 § Ärendena avgörs efter föredragning av en tjänsteman vid 
domstolsverket. 

Ordföranden får överta beredningen och föredragningen av ärenden. 

8 § I 19 § förvaltningslagen (1986:223) finns bestämmelser om rätt att 
få avvikande mening antecknad. 

9 § Ordföranden får begära in förklaringar, upplysningar eller yttranden 
i ärenden hos nämnden samt pröva frågor om utlämnande av allmänna 
handlingar och pröva frågor som uppkommer med anledning av överklaganden 
av nämndens beslut i sådana frågor. 

Ordföranden får lämna över till en tjänsteman vid domstolsverket att 
vidta sådana åtgärder som avses i första stycket.
Förordning (1988:912) med instruktion  för Datainspektionen 

Uppgifter

1 § Datainspektionen är central förvaltningsmyndighet för frågor
om

1. tillstånd och tillsyn enligt datalagen (1973:289),
kreditupplysningslagen (1973:1173) och inkassolagen (1974:182),

2. licens enligt datalagen,

3. tillsyn enligt lagen (1987:1231) om automatisk databehandling
vid taxeringsrevision, m.m.

2 § Inspektionen skall särskilt verka för att automatisk
databehandling av personuppgifter inte medför otillbörligt intrång
i enskildas personliga integritet och för att god sed iakttas i
kreditupplysnings- och inkassoverksamhet.

Inspektionen fullgör vidare de förpliktelser som nämns i artikel 13
i Europarådets konvention om skydd för enskilda vid automatisk
databehandling av personuppgifter såvitt gäller lämnande av
uppgifter till behörig myndighet i en stat som är ansluten till
konventionen.

Verksförordningens tillämpning

3 § Verksförordningen (1995:1322) skall med undantag av 17 §
och 32 § andra stycket tillämpas på Datainspektionen.
Förordning (1996:390).

Datainspektionens ledning

4 § Datainspektionens generaldirektör är chef för inspektionen.

Styrelsen

5 § Generaldirektören är styrelsens ordförande.
Förordning (1996:390).

Organisation

6 § Inom inspektionen skall finnas en chef för tillstånds- och
tillsynsverksamheten, som också skall vara generaldirektörens
ställföreträdare. Inom inspektionen skall vidare finnas en
chefsjurist.

Inspektionen beslutar i övrigt om sin organisation. Förordning
(1994:540).

Personalföreträdare

7 § Personalföreträdarförordningen (1987:1101) skall tillämpas på
inspektionen.

8 § har upphävts genom förordning (1996:390).

Styrelsens ansvar och uppgifter

9 § Utöver vad som anges i 13 § verksförordningen (1995:1322) skall
styrelsen besluta i frågor om tillstånd eller återkallelse av
tillstånd som är av särskild principiell vikt. Förordning (1996:390).

Anställning m.m.

10 § Generaldirektören utses av regeringen för en bestämd tid.

Chefen för tillstånds- och tillsynsverksamheten utses av regeringen
efter anmälan av generaldirektören.

Övriga arbetstagare anställs av inspektionen. Förordning
(1994:540).

11 § har upphävts genom förordning (1994:540).

12 § har upphävts genom förordning (1996:390).

13 § har upphävts genom förordning (1994:540).

Övergångsbestämmelser

1998:1192

1 § i den upphävda förordningen gäller dock fortfarande i
Datainspektionens verksamhet i de fall datalagen (1973:289) skall
tillämpas enligt ikraftträdande- och övergångsbestämmelserna till
personuppgiftslagen.
Tillkännagivande (1988:922) om befrielse i vissa fall för utländska kärande att ställa säkerhet för rättegångskostnader, m.m.

Utländska medborgare och utländska juridiska personer är, i den 
utsträckning som anges nedan, på grund av internationella 
överenskommelser och åtaganden som avses i 5 § lagen (1980:307) om 
skyldighet för utländska kärande att ställa säkerhet för 
rättegångskostnader, befriade från skyldigheten att ställa säkerhet 
enligt nämnda lag och har samma rätt att kräva säkerhet enligt den lagen 
som svenska medborgare och svenska juridiska personer. 

Befriade från skyldigheten att ställa säkerhet är 

1) medborgare i Danmark med Färöarna och Grönland, Island eller Japan, 
2) medborgare i en stat som är ansluten till någon av Haagkonventionerna 
den 17 juli 1905 och den 1 mars 1954 angående vissa till civilprocessen 
hörande ämnen samt juridiska personer, bildade i en sådan stat enligt 
dess lag, i mål eller ärenden som inte rör ansvar för brott, om 
medborgaren eller den juridiska personen har hemvist i en stat som är 
ansluten till någon av de nämnda Haag konventionerna, 

3) medborgare i en stat som är ansluten till den europeiska 
bosättningskonventionen den 13 december 1955, 

4) den som vistas i en stat som är ansluten till New York-konventionen 
den 20 juni 1956 om indrivning av underhållsbidrag i utlandet, i mål 
eller ärenden angående underhållsbidrag som har väckts enligt 
bestämmelserna i nämnda konvention, 

5) den som vistas i delstaten Kalifornien i Amerikas Förenta Stater, i 
mål eller ärenden angående underhållsbidrag som har väckts genom 
utrikesdepartementets förmedling, 

6) fysiska och juridiska personer i rättegång som avser tillämpning av 
lagen (1965:723) om erkännande och verkställighet av vissa utländska 
domar och beslut angående underhåll till barn eller tillämpning av lagen 
(1976:108) om erkännande och verkställighet av utländskt avgörande 
angående underhållsskyldighet, 

7) medborgare i en stat som är ansluten till Gen`eve- konventionen den 
19 maj 1956 om fraktavtalet vid internationell godsbefordran på väg samt 
juridiska personer, bildade i en sådan stat enligt dess lag, i rättegång 
med anledning av godsbefordran som avses i konventionen, om medborgaren 
eller den juridiska personen har hemvist eller idkar rörelse med fast 
driftsställe i en stat som är ansluten till konventionen, 

8) fysiska och juridiska personer vid talan som grundas på fördraget den 
9 maj 1980 om internationell järnvägstrafik (COTIF), 

9) fysiska och juridiska personer med hemvist i en stat som är ansluten 
till Haagkonventionen den 25 oktober 1980 om internationell rättshjälp, 
i mål eller ärenden som inte rör ansvar för brott. 

Franska medborgare och sådana juridiska personer, som är bildade i 
Frankrike enligt fransk lag och har hemvist i Frankrike, har i rättegång 
som inte rör ansvar för brott samma befogenhet att kräva säkerhet som 
tillkommer svenska medborgare och svenska juridiska personer enligt 
lagen (1980:307) om skyldighet för utländska kärande att ställa säkerhet 
för rättegångskostnader.
Förordning (1988:932) om statsbidrag till handikappanpassning av viss kollektivtrafik

1 § Denna förordning innehåller bestämmelser om statsbidrag till 
kommuner och huvudmän som anges i lagen (1978:438) om huvudmannaskap för 
viss kollektiv persontrafik (trafikhuvudmän) för åtgärder som i särskild 
mån underlättar för handikappade att använda kollektiva trafikmedel. 

2 § Bidrag lämnas för handikappanpassning av 

1. bussar, loktågsvagnar, motorvagnar, tunnelbanevagnar och spårvagnar, 

2. stationshus och andra terminalbyggnader samt sådana anläggningar i 
anslutning till dessa som gör byggnaden lättare tillgänglig för 
handikappade, 

3. hållplatsanläggningar, däri inbegripet anläggande av fler hållplatser 
på särskilda linjer. 

3 § Bidrag enligt 2 § 1 lämnas för åtgärder som innebär att fordonet får 
en bättre tillgänglighet för handikappade än som följer av de 
föreskrifter för samma slag av fordon som transportrådet före den 1 
september 1988 har meddelat med stöd av 4 § förordningen (1980:398) om 
handikappanpassad kollektivtrafik. 

4 § Bidrag enligt 2 § 2 lämnas för sådana åtgärder som går utöver de 
krav i fråga om tillgänglighet som kan ställas med stöd av plan- och 
bygglagen (1987:10). 

5 § Bidrag lämnas i mån av tillgång på anslagna medel med 50 procent av 
kostnaderna för de bidragsberättigade åtgärderna. Bidrag lämnas dock 
inte för åtgärder som har påbörjats före den 1 september 1988. 

6 § Ansökningar om bidrag prövas av länsstyrelsen i det län där kommunen 
är belägen eller trafikhuvudmannen har sitt ansvarsområde. 

7 § Ansökan om bidrag skall vara skriftlig. Ansökningar avseende år 1989 
skall ha kommit in till länsstyrelsen senast den 31 december 1988 och 
ansökningar avseende de följande åren senast den 1 oktober året före det 
år som bidraget avser. 

8 § Länsstyrelsen skall årligen på grundval av de inkomna ansökningarna 
upprätta en plan över de investeringar som uppfyller förutsättningarna 
för bidrag. I planen skall investeringarna tas upp efter 
angelägenhetsgrad varvid det skall beaktas att kotnaderna för åtgärden 
står i rimlig proportion till nyttan för handikappade. 

9 § Transportrådet fördelar anslagna medel mellan länsstyrelserna på 
grundval av de upprättade planerna. Därefter fastställer länsstyrelserna 
planen med hänsyn till medelstilldelningen. 

10 § Bidrag betalas ut av transportrådet. Hälften av bidraget betalas ut 
när kommunen eller trafikhuvudmannen har anmält till länsstyrelsen att 
arbetet påbörjats och hälften när anmälan skett om att arbetet 
slutförts. 

11 § Länsstyrelsens beslut om att fastställa en plan får överklagas hos 
transportrådet av kommunen och trafikhuvudmannen. Andra beslut enligt 
denna förordning får inte överklagas. 

12 § Närmare föreskrifter om tillämpningen av denna förordning beslutas 
av transportrådet.
Förordning (1988:933) om statsbidrag till vissa investeringar som rör kollektiv persontrafik

1 § Denna förordning innehåller bestämmelser om statsbidrag till 
kommuner och huvudmän som avses i lagen (1978:438) om huvudmannaskap för 
viss kollektiv persontrafik (trafikhuvudmän) för åtgärder som främjar 
miljö, energieffektivitet och samordning inom lokal och regional 
kollektiv persontrafik. 

2 § Bidrag lämnas till 

1. merkostnaden vid ombyggnad eller anskaffning av fordon för åtgärder 
som minskar fordonens miljöstörande egenskaper eller gör dem mer 
energisnåla, 

2. investeringar i planerings-, trafiklednings- och informationssystem 
samt andra åtgärder som underlättar en samordning mellan kollektiva 
trafikmedel. 

3 § Bidrag lämnas i mån av tillgång på anslagna medel med 50 procent av 
kostnaderna för de bidragsberättigade åtgärderna. Bidrag lämnas dock 
inte för åtgärder som har påbörjats före den 1 september 1988. 

4 § Ansökningar om bidrag prövas av länsstyrelsen i det län där kommunen 
är belägen eller trafikhuvudmannen har sitt ansvarsområde. 

5 § Ansökan om bidrag skall vara skriftlig. Den skall ha kommit in till 
länsstyrelsen senast den 31 december året före det år som bidraget 
avser. 

6 § Länsstyrelsen skall på grundval av inkomna ansökningar upprätta en 
plan över de investeringar som uppfyller förutsättningarna för bidrag. I 
planen skall investeringarna tas upp efter angelägenhetsgrad. Planen 
skall avse tre år och förnyas varje år. 

7 § Transportrådet fördelar anslagna medel mellan länsstyrelserna på 
grundval av de upprättade planerna. Därefter fastställer länsstyrelserna 
planen med hänsyn till medelstilldelningen. 

8 § Bidrag betalas ut av transportrådet. Hälften av bidraget betalas ut 
när kommunen eller trafikhuvudmannen har anmält till länsstyrelsen att 
arbetet påbörjats och hälften när anmälan skett om att arbetet 
slutförts. 

9 § Länsstyrelsens beslut om att fastställa en plan får överklagas hos 
transportrådet av kommunen och trafikhuvudmannen. Andra beslut enligt 
denna förordning får inte överklagas. 

10 § Närmare föreskrifter om tillämpningen av denna förordning beslutas 
av transportrådet.
Förordning (1988:934) om statsbidrag till vissa trafiksignalanläggningar

1 § Denna förordning innehåller bestämmelser om statsbidrag till 
kommuner som är väghållare enligt väglagen (1971:948) och till huvudmän 
som avses i lagen (1978:438) om huvudmannaskap för viss kollektiv 
persontrafik (trafikhuvudmän) för investeringar som prioriterar 
framkomligheten för bussar och spårvagnar i kollektiv persontrafik. 

2 § Bidrag lämnas för investeringar i trafiksignalanläggningar och 
utrustning i fordon. 

3 § Bidrag lämnas i mån av tillgång på anslagna medel med 50 procent av 
kostnaderna för de bidragsberättigade åtgärderna. Bidrag lämnas dock 
inte för åtgärder som har påbörjats före den 1 september 1988. 

4 § Ansökningar om bidrag prövas av vägförvaltningen i det län där 
kommunen är belägen eller trafikhuvudmannen har sitt ansvarsområde. 

5 § Ansökan om bidrag skall vara skriftlig. Den skall ha kommit in till 
vägförvaltningen senast den 1 november 1988. 

6 § Vägförvaltningen skall på grundval av inkomna ansökningar upprätta 
en plan över de investeringar som uppfyller förutsättningarna för 
bidrag. I planen skall investeringarna tas upp efter angelägenhetsgrad. 

7 § Vägverket fördelar anslagna medel mellan vägförvaltningarna på 
grundval av de upprättade planerna. Därefter fastställer 
vägförvaltningarna planen med hänsyn till medelstilldelningen. 

8 § Bidrag betalas ut av vägförvaltningen. Hälften av bidraget betalas 
ut när kommunen eller trafikhuvudmannen har anmält att arbetet påbörjats 
och hälften när anmälan skett om att arbetet slutförts. 

9 § Vägförvaltningens beslut att fastställa en plan får överklagas hos 
vägverket av kommunen och trafikhuvudmannen. Andra beslut enligt denna 
förordning får inte överklagas. 

10 § Närmare föreskrifter om tillämpningen av denna förordning meddelas 
av vägverket.
Förordning (1988:964) om skyltar för  beskickningsfordon 

1 § Om ett fordon enligt lagen (1976:661) om immunitet och privilegier i
vissa fall är undantaget från skatt skall fordonet istället för
registreringsskyltar tilldelas särskilda skyltar (skyltar för
beskickningsfordon).

2 § Skyltar för beskickningsfordon upptar sex tecken som utgörs av
bokstäver och siffror. Tecknen utförs i svart på ljusblå reflekterande
botten.

Sammansättningen av tecknen på skylten bestäms av Regeringskansliet
med hänsyn till berört land och den ställning som ägaren eller brukaren
av fordonet har. Ändras dessa förhållanden, skall fordonet tilldelas nya
skyltar. Förordning (1996:1618).

3 § Frågor angående tilldelning av skyltar eller dupletter av skyltar
för beskickningsfordon prövas av Regeringskansliet.
Regeringskansliet ansvarar även för att skyltarna tillhandahålls.

När skyltar för beskickningsfordon har tilldelats ett fordon prövar
Vägverket frågan om utfärdande av kontrollmärke. Förordning (1996:1618).

4 § Avgift för skyltarna bestäms av Vägverket efter samråd med
utrikesdepartementet. Avgiften skall motsvara kostnaden för skyltarna
och det särskilda förfarandet. Förordning (1992:1286).

5 § Om skatteplikt inträder för fordonet, skall Vägverket tillhandahålla
registeringsskyltar för fordonet. För tiden intill dess
registreringsskyltarna lämnats ut tillhandahåller polismyndigheten
provisoriska registreringsskyltar. Under samma tid får fordonet brukas
med dessa skyltar. Förordning (1992:1286).

6 § Föreskrifter för tillämpningen av denna förordning beslutas av
Vägverket efter samråd med utrikesdepartementet. Förordning (1992:1286).

7 § Beträffande de frågor som inte regleras särskilt i denna förordning
tillämpas bilregisterkungörelsen (1972:599). Vad som där sägs om
registreringsskyltar skall i tillämpliga delar gälla skyltar för
beskickningsfordon.

8 § Om det finns särskilda skäl av säkerhetsmässig art, får
rikspolisstyrelsen efter samråd med utrikesdepartementet besluta om
undantag från bestämmelserna i 1 §. Förordning (1991:40).

9 § Beslut enligt denna förordning får inte överklagas. Förordning
(1991:40).

Övergångsbestämmelser

1988:964

Denna förordning träder i kraft den 1 oktober 1988. Ett fordon som avses
i 1 § får brukas fram till utgången av december 1988 även om det inte är
försett med skyltar för beskickningsfordon.
Förordning (1988:965) om personliga  fordonsskyltar 

1 § Denna förordning innehåller bestämmelser om personliga
fordonsskyltar. Därmed avses skyltar som ersätter ett fordons vanliga
registeringsskyltar och vars teckenkombination får väljas enligt vad
som anges i 3 §.

2 § Rätten att för ett registrerat fordon använda personliga
fordonsskyltar i stället för de vanliga registreringsskyltarna
samt förlängning av sådan rätt upplåts av Vägverket för ett
pris som verket bestämmer. Förordning (1998:1028).

3 § En personlig fordonsskylt skall uppta två till sex tecken. Tecknen
utgörs av bokstäver eller siffror eller en kombination av båda.
Teckenkombinationen får inte motsvara ett annat fordons
registreringsnummer eller en annan personlig fordonsskylt. Den får
inte utformas så att den kan väcka anstöt eller medföra olägenhet
för någon.

4 § Rätten att använda en personlig fordonsskylt fastställs av
Vägverket. Rätten gäller i tio år med möjlighet till
förlängning med perioder om fem eller tio år. Rätten får inte
överlåtas på någon annan. Skylten får, efter anmälan till
Vägverket, flyttas över till ett annat fordon som ägs av den
som har rätt att använda skylten. Förordning (1998:1028).

5 § För personliga fordonsskyltar tas en särskild skyltavgift ut.
Denna skall motsvara tillverkningskostnaderna för skyltarna och i
förekommande fall dupletter av dessa samt kostnaderna för det
särskilda förfarandet. Skyltavgiften fastställs av Vägverket.
Förordning (1992:1287).

6 § Vägverket tillhandahåller skyltar och prövar frågan om utfärdande
av kontrollmärke när uppgift lämnats om för vilket fordon skylten
skall användas. Verket prövar vidare frågan om dupletter av personliga
fordonsskyltar. Förordning (1992:1287).

7 § Beträffande de frågor som inte särskilt regleras i denna förordning
tillämpas bilregisterkungörelsen (1972:599). Vad som där sägs om
registreringsskyltar skall i tillämpliga delar gälla om personliga
fordonsskyltar.

Vad som i denna förordning sägs om ägaren gäller i stället innehavaren,
om fordonet innehas på grund av kreditköp med förbehåll om
återtaganderätt eller om det brukas med nyttjanderätt för bestämd tid om
minst ett år.

8 § Vägverket får meddela de ytterligare föreskrifter som behövs för
tillämpningen av denna förordning.

Om särskilda skäl föreligger får verket i enskilda fall medge undantag
från bestämmelsen i 4 § om att rätten till en personlig skylt inte får
överlåtas på någon annan. Förordning (1992:1287).

9 § Vägverkets beslut enligt denna förordning får inte överklagas.
Förordning (1992:1287).
Förordning (1988:988) om dubbelbeskattningsavtal  mellan Sverige och Irland 

1 § Lagen (1987:103) om dubbelbeskattningsavtal mellan Sverige och 
Irland skall träda i kraft den 1 januari 1989 och tillämpas beträffande 
inkomst och realisationsvinst som förvärvas den 1 januari 1989 eller 
senare.

Avtalet trädde i kraft den 5 april 1988.

2 § Följande gäller om en person med hemvist i Sverige förvärvar inkomst 
som enligt bestämmelserna i artikel 20 punkt 1 eller 2 i avtalet 
beskattas endast i Irland eller enligt bestämmelserna i artikel 24 punkt 
3 i avtalet skall undantas från svensk skatt.

Sådan inkomst tas inte med vid taxering i Sverige.

Om personen i fråga taxeras till statlig inkomstskatt för annan inkomst 
skall dock följande iakttas. Först uträknas den statliga inkomstskatt 
som skulle ha påförts om den skattskyldiges hela inkomst beskattats 
endast i Sverige. Därefter fastställs hur stor procent den sålunda 
uträknade skatten utgör av hela den beskattningsbara inkomst på vilken 
skatten beräknats. Med den därmed erhållna procentsatsen tas skatt ut på 
den inkomst som skall beskattas i Sverige. Förfarandet skall användas 
endast om detta leder till högre skatt. 

Övergångsbestämmelser

1988:988

1. Denna förordning träder i kraft den 1 januari 1989.

2. Genom förordningen upphävs

a) kungörelsen (1961:38) om tillämpning av ett mellan Sverige och Irland 
den 6 november 1959 ingånget avtal för undvikande av dubbelbeskattning 
beträffande skatter å inkomst och förmögenhet,

b) kungörelsen (1962:450) med vissa anvisningar rörande tillämpningen av 
avtalet mellan Sverige och Irland den 6 november 1959 för undvikande av 
dubbelbeskattning beträffande skatter å inkomst och förmögenhet,

c) kungörelsen (1974:17) om kupongskatt för person som är bosatt på 
Irland, m. m.

3. De angivna författningarna tillämpas fortfarande på inkomst och 
realisationsvinst som förvärvas före den 1 januari 1989 och på 
förmögenhet som taxeras före år 1990.
Förordning (1989:10) med instruktion för Rederinämnden 

Uppgifter

1 § Rederinämnden har till uppgift att pröva frågor om statligt bidrag
till svensk sjöfart och att följa den svenska sjöfartens
internationella konkurrenssituation. Förordning (1996:1558).

2 § Nämnden skall bistå Sjöfartsverket i arbetet med en årlig
utvärdering av den svenska sjöfartens konkurrenssituation.
Förordning (1998:1823).

Sammansättning

3 § Nämnden består av högst sju personer. En av ledamöterna är
ordförande. Förordning (1996:288).

Verksförordningens tillämpning

4 § Följande bestämmelser i verksförordningen (1995:1322) skall
tillämpas på nämnden:

-- 16 § om medverkan i EU-arbetet,

-- 26 § om vem som får begära in uppgifter,

-- 27-28 §§ om myndighetens föreskrifter,

-- 29 § om inhämtande av uppgifter och utövande av tillsyn,

-- 31 § om myndighetens beslut. Förordning (1996:288).

5 § Nämnden har det ansvar för verksamheten och de uppgifter
som anges i 6, 7, 9, 13 och 15 §§ verksförordningen
(1995:1322). Nämnden behöver dock inte inkomma med
årsredovisning och delårsrapport. Förordning (1997:785).

Ärendenas handläggning

6 § Nämnden är beslutför när ordföranden och minst hälften av de andra
ledamöterna är närvarande.

När ärenden av större vikt handläggs skall om möjligt samtliga ledamöter
vara närvarande.

7 § Om ett ärende är så brådskande att nämnden inte hinner
sammanträda för att behandla det, får ärendet avgöras genom
meddelanden mellan ordföranden och minst så många ledamöter som
behövs för beslutförhet.

Om detta förfarande inte är lämpligt, får ordföranden ensam
avgöra ärendet. Ett sådant beslut skall anmälas vid nästa
sammanträde med nämnden.

När nämnden avgör ett ärende med stöd av 3 § förordningen
(2001:770) om sjöfartsstöd krävs dock att samtliga ledamöter är
närvarande. Förordning (2001:771 ).

8 § Nämnden får i arbetsordning eller i särskilda beslut lämna
över till ordföranden eller till en föredragande att avgöra
ärenden som är av det slaget att de inte behöver prövas av
nämnden, däribland ärenden om preliminära beslut enligt 8 §
förordningen (2001:770) om sjöfartsstöd. Förordning (2001:771).

9 § Ärendena avgörs efter föredragning. I arbetsordning eller i
särskilda beslut får det dock medges att ärenden som avgörs enligt 8 §
inte behöver föredras.

Förordnande av ledamöter m. m.

10 § Regeringen utser ledamöter för en bestämd tid.

Regeringen utser ordförande för en bestämd tid. Förordning (1996:288).

11 § Nämnden får inrätta en referensgrupp samt anlita experter,
sakkunniga och annat biträde. Förordning (1996:1558).

Överklagande

12 § Nämndens beslut får överklagas bara om det är särskilt föreskrivet.
Tillkännagivande (1989:1015) av uppgift om Riksbankens diskonto

Fullmäktige i riksbanken ger till känna att riksbankens diskonto från 
och med den 8 december 1989 är tio och en halv procent.
Lag (1989:1021) om särskilda regler för nedskrivning av lager m.m.

1 § Vid tillämpning av reglerna om värdering av lager m. m. i punkterna 
2, 3 och 3 a av anvisningarna till 41 § kommunalskattelagen (1928:370) 
skall -- i stället för vad som anges i nämnda anvisningspunkter -- 
följande procentsatser gälla för andra skattskyldiga som avses i 10 a § 
lagen (1947:576) om statlig inkomstskatt än familjestiftelser: 

1. anvisningspunkten 2 

tredje och femte styckena: 60 procent,

sjätte och sjunde styckena: 40 procent,

tionde stycket: 70 procent, 

2. anvisningspunkten 3 

tredje stycket: 90 procent respektive -- om avdrag samtidigt har yrkats 
för avsättning till resultatutjämningsfond -- 95 procent samt 

3. anvisningspunkten 3 a 

fjärde stycket: 90 procent,

sjätte stycket: 10 procent.

2 § Vid tillämpning av reglerna om avdrag för avsättning till 
resultatutjämningsfond i 41 d § kommunalskattelagen (1928:370) skall för 
andra skattskyldiga som avses i 10 a § lagen (1947:576) om statlig 
inkomstskatt än familjestiftelser gälla att avdraget får uppgå till 
högst 15 procent av lönekostnaden. 

Övergångsbestämmelser

1989:1021

Denna lag träder i kraft den 31 december 1989 och tillämpas första 
gången vid 1990 års taxering. 

Äldre bestämmelser tillämpas dock vid denna taxering i fråga om 
beskattningsår som avslutats före den 31 december 1989.

1990:695

Enligt riksdagens beslut föreskrivs att lagen (1989:1021) om särskilda 
regler för nedskrivning av lager m. m. skall upphöra att gälla vid 
utgången av juni 1990. Den upphävda lagen tillämpas dock alltjämt vid 
1990 och 1991 års taxeringar.
Förordning (1989:103) om medelvärde för redovisningsperioden den 1 juli - 31 december 1988 enligt förordningen (1986:566) om statsbidrag till lönekostnader för vissa förskolekonsulenter och talpedagoger

Regeringen fastställer medelvärdet enligt 4 § förordningen (1986:566) om 
statsbidrag till lönekostnader för vissa förskolekonsulenter och 
talpedagoger till 150 300 kronor för redovisningsperioden den 1 juli--31 
december 1988.
Lag (1989:1035) om särskild insamling av uppgifter från bostadsrättsföreningar m.fl. 

Bostadsrättsförening är, efter anmaning av länsskattemyndighet, skyldig 
att lämna uppgifter om de lägenhetsförsäljningar i föreningens 
fastigheter som förekommit under åren 1988 och 1989. Uppgifterna skall 
avse uppgifter om köpet, taxeringsenheten samt byggnads- och 
lägenhetsdata. Nämnda uppgiftsskyldighet åvilar också sådan 
bostadsförening och bostadsaktiebolag som avses i 2 § 7 mom. första 
stycket lagen (1947:576) om statlig inkomstskatt.
Förordning (1989:1042) om basbelopp för år 1990

Regeringen fastställer basbeloppet enligt lagen (1962:381) om allmän 
försäkring till 29 700 kronor för år 1990.
Förordning (1989:1060) om myndigheters försäljning av överskottsmateriel 

Allmänna bestämmelser

1 § Denna förordning gäller försäljning av sådan egendom som inte längre
behövs eller kan användas i en statlig myndighets verksamhet
(överskottsmateriel), om inte annat följer av andra stycket.

Förordningen gäller inte försäljning av fast egendom, tomträtt eller
sådan byggnad som är lös egendom. Förordning (1991:807).

2 § Myndigheten svarar för försäljning av överskottsmateriel.
Försäljningen skall ske på affärsmässiga villkor.

Redovisning av inkomster från överskottsförsäljning

3 § Inkomst från försäljning av anläggningstillgångar skall redovisas
enligt förordningen (1982:49) om statliga myndigheters medelsredovisning
m. m. vid försäljning av anläggningstillgångar.

4 § Vid försäljning av annan överskottsmateriel än som avses i 3 § får
myndigheten själv förfoga över inkomsten. Den skall redovisas som
inkomst under anslag. Myndigheter som redovisar årsbokslut enligt 12 §
förordningen (1979:1212) med föreskrifter om statliga myndigheters
bokföring skall särredovisa inkomsten i resultaträkningen.

Övriga bestämmelser

5 § Beslut i försäljningsärenden enligt denna förordning får inte
överklagas.

6 § Riksrevisionsverket får meddela de ytterligare föreskrifter som
behövs för verkställighet av denna förordning.
Lag (1989:1069) om tilläggsbelopp till  basbeloppet vid beräkning av studiemedel 

Vid beräkning av studiemedel enligt 4 kap. studiestödslagen (1973:349) 
skall det basbelopp som har fastställts enligt lagen (1962:381) om 
allmän försäkring ökas med ett tilläggsbelopp om 800 kr. 

Övergångsbestämmelser

1989:1069

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1990 och tillämpas första gången 
i fråga om studiemedel som beräknas för år 1990 med ledning av 
basbeloppet för samma år.

1990:705

Enligt riksdagens beslut föreskrivs att lagen (1989:1069) om 
tilläggsbelopp till basbeloppet vid beräkning av studiemedel skall 
upphöra att gälla vid utgången av år 1990. 

Den upphävda lagen skall dock tillämpas vid beräkning av studiemedel som 
avser tid före upphörandet.
Förordning (1989:1070) om ränta på studielån för år 1990

Regeringen fastställer den ränta som enligt 8 kap. 2 § studiestödslagen 
(1973:349) skall utgå på studielån till 6,4 procent för år 1990.
Förordning (1989:1071) om räntereglering för försäkringsföretag 

Regeringen föreskriver att räntereglering enligt lagen (1974:922) om 
kreditpolitiska medel får tillämpas i fråga om försäkringsföretag med 
svensk koncession.
Förordning  (1989:1073) med instruktion  för Harpsundsnämnden 

Uppgifter

1 § Harpsundsnämnden har till uppgift att leda driften av jordbruket och
skogsbruket vid statens egendom Harpsund. Nämnden svarar dock inte för
underhåll av byggnader samt trädgård och park vid huvudbyggnaden.

2 § Nämnden skall se till att regeringen får det underlag som den
behöver för att ta ställning till omfattningen och inriktningen av
verksamheten.

Sammansättning

3 § Nämnden består av högst åtta personer. En av ledamöterna är
ordförande och en är vice ordförande.

Verksförordningens tillämpning

4 § Följande föreskrifter i verksförordningen (1995:1322) skall
tillämpas på nämnden:

2 § om behörighet att företräda staten vid domstol och

18 § om myndighetens organisation. Förordning (1996:583).

5 § Nämnden har det ansvar för verksamheten och de uppgifter som
anges i 6-8 §§ verksförordningen (1995:1322). Förordning (1996:583).

Ärendenas handläggning

6 § Nämnden är beslutför när ordföranden och minst hälften av de andra
ledamöterna är närvarande.

När ärenden av större vikt handläggs skall om möjligt samtliga ledamöter
vara närvarande.

7 § Nämnden får i arbetsordningen eller i särskilda beslut lämna över
till ordföranden eller till någon som tjänstgör hos nämnden att avgöra
ärenden som är av det slaget att de inte behöver prövas av nämnden.

Anställningar m.m.

8 § Ledamöter utses av regeringen för en bestämd tid.

Regeringen utser ordförande och vice ordförande. Förordnandena ges för
en bestämd tid.

9 § Nämnden får anställa den personal som behövs.

Nämnden utövar de befogenheter som annars tillkommer statens
arbetsgivarverk enligt förordningen (1976:1021) om statliga
kollektivavtal, m. m.

Överklagande

10 § har upphävts genom förordning (1998:1094).

11 § Nämndens beslut får inte överklagas. Förordning (1998:1094).

Övriga bestämmelser

12 § Upphandlingsförordningen (1986:366) och förordningen (1974:591) om
skyldighet för statlig myndighet att anlita riksbanken eller postgirot
skall inte tillämpas på nämnden.

13 § Om räkenskapsårets resultat genererat ett överskott skall
nämnden betala överskottet till Statens fastighetsverk senast sex
månader efter räkenskapsårets utgång. Förordning (1993:1020).
Statistiska centralbyråns kungörelse (1989:1074) om procenttal för ändring av vissa underhållsbidrag

Statistiska centralbyrån förordnar att de underhållsbidrag som avses i 
lagen (1966:680) om ändring av vissa underhållsbidrag skall höjas från 
och med den 1 februari 1990 med sex procent.

Höjningen gäller inte underhållsbidrag till barn, make eller 
förutvarande make som har bestämts under november 1989 eller senare. 
Höjningen gäller inte heller underhållsbidrag till fader eller moder som 
har bestämts efter utgången av juni 1979.

Bidrag, vars belopp efter höjningen slutar på öretal, utgår enligt lagen 
om ändring av vissa underhållsbidrag med närmaste lägre krontal.
Förordning (1989:108) med bemyndigande  för Banverket att pröva vissa frågor om  enskilda järnvägar 

Regeringen föreskriver att banverket skall pröva frågor om tillstånd som 
anges i 9 § första stycket andra meningen lagen (1970:995) om införande 
av nya jordabalken. Banverkets beslut får överklagas hos regeringen.
Förordning (1989:1096) om kapitalkravet  i banker och andra kreditinstitut

1 § Det kapitalkrav på åtta procent som anges i följande lagar skall
vara uppfyllt senast den 31 december 1992, nämligen

2 kap. 9 § bankrörelselagen (1987:617),

4 a § lagen (1963:76) om kreditaktiebolag,

39 b § lagen (1968:576) om Konungariket Sveriges stadshypotekskassa och
om stadshypoteksföreningar,

60 a § lagen (1970:65) om Sveriges allmänna hypoteksbank och om
landshypoteksföreningar,

3 a § lagen (1980:1097) om Svenska skeppshypotekskassan,

11 § lagen (1988:606) om finansbolag, och

5 kap. 1 § lagen (1991:981) om värdepappersrörelse.

Till dess att kravet på åtta procent har uppfyllts gäller att
kapitaltäckningsgraden endast för kortare tid och i mindre mån får
understiga den  kapitaltäckningsgrad som förelåg den 1 februari 1990
eller den högre kapitaltäckningsgrad som därefter har uppnåtts. I fråga
om värdepappersbolag gäller dock att kapitaltäckningsgraden endast för
kortare tid och i  mindre mån får understiga den kapitaltäckningsgrad
som förelåg då tillstånd till värdepappersrörelse meddelades eller den
högre kapitaltäckningsgrad som därefter har uppnåtts. Förordning (
1991:1017).

2 § Finansinspektionen får lämna sådana medgivanden och
meddela sådana föreskrifter och beslut som avses i

2 kap. 9 a § fjärde stycket, 10 § första och fjärde styckena samt 11 §
tredje stycket bankrörelselagen (1987:617),

4 b § fjärde stycket och 4 c första och fjärde styckena lagen
(1963:76) om kreditaktiebolag,

60 b § fjärde stycket och 60 c § första och fjärde styckena lagen
(1970:65) om Sveriges allmänna hypoteksbank och om
landshypoteksföreningar,

3 b § fjärde stycket och 3 c § första och tredje styckena lagen
(1980:1097) om Svenska skeppshypotekskassan,

11 a § fjärde stycket och 11 b § första och fjärde styckena lagen
(1988:606) om finansbolag,

5 kap. 2 § fjärde stycket och 3 § första och fjärde styckena lagen
(1991:981) om värdepappersrörelse, och

4 kap. 2 § fjärde stycket och 3 § första och fjärde styckena lagen
(1992:1610) om kreditmarknadsbolag. Förordning (1993:1583).

3 § Finansinspektionen får meddela de föreskrifter som behövs för
kontrollen av kapitalkravet. Förordning (1991:1017).

Övergångsbestämmelser

1991:1017

1. Denna förordning träder i kraft den 1 augusti 1991.

2. I fråga om fondkommissionsbolag som med stöd av punkt 3 i
övergångsbestämmelserna till lagen (1991:981) om värdepappersrörelse
driver rörelse enligt fondkommissionslagen (1979:748) gäller 1 och 2  §§
i sin äldre lydelse.
Försäkringsinspektionens Kungörelse (1989:1111) om ändring av vissa skadelivräntor

Försäkringsinspektionen får meddela att följande skall gälla
fr.o.	m. 1 februari 1990 för nedan berörda livräntor.

1. Livräntor föranledda av händelser, inträffade före utgången av år
1973.

1.1 Trafiklivränta ökas med ytterligare indextillägg, utgörande 6 % (jfr
SFS 1967:663 och 1967:666).

1.2 Skadelivränta som utgår av statsmedel ökas med ytterligare
indextillägg, utgörande 6 % (jfr SFS 1971:14).

1.3 Annan ansvarslivränta -- än trafiklivränta och statlig skadelivränta
-- ökas med ytterligare indextillägg, utgörande 5 % (jfr SFS 1973:214).

Under 1.1--1.3 angivna indextillägg skall utgå till livräntor som
fastställts före den 1 februari 1990.

2. Livräntor föranledda av händelser, inträffade efter utgången av år
1973.

2.1 Skadeståndslivränta ökas med 5 %. Ändringen avser alla livräntor
enligt lagen (1973:213) om ändring av skadeståndslivräntor som
fastställts före den 1 februari 1990 samt livräntor enligt lagen som
genom dom fastställts senare, om första domstols dom i målet meddelats
före nämnda dag.

Enligt 9 § trafikskadelagen (1975:1410) äger vad sålunda förordnats
tillämpning även ifråga om trafikskadeersättning i form av livränta.
Förordning (1989:142) om tillämpning av en överenskommelse mellan Sverige och Polen om sjukvårdsförmåner

Den överenskommelse mellan Sverige och Polen om sjukvårdsförmåner som 
har undertecknats den 29 november 1988 skall gälla här i landet från och 
med den 1 juni 1989.

Överenskommelsen är intagen som bilaga till denna förordning.

Riksförsäkringsverket skall för Sveriges del vara behörig myndighet för 
tillämpning av överenskommelsen.

/r4/ Bilaga 

Överenskommelse mellan Konungariket Sveriges regering och Folkrepubliken 
Polens regering om sjukvårdsförmåner 

Konungariket Sveriges regering och Folkrepubliken Polens regering,

ledda av önskan att samarbetet mellan de båda länderna skall fortsätta 
att utvecklas även på det område som avser tillhandahållande av 
sjukvårdsförmåner,

övertygade att detta kommer att bidra till att stärka och utvidga de 
vänskapliga förbindelserna mellan de båda länderna,

har beslutat ingå följande överenskommelse om tillhandahållande av 
sjukvårdsförmåner:

Artikel 1

Personer som är bosatta och har rätt till sjukvårdsförmåner enligt 
lagstiftningen i en av de fördragsslutande staterna skall under 
tillfällig vistelse i den andra fördragsslutande staten, vid plötslig 
ohälsa, olycksfall eller akut sjukdom som medför ett omedelbart behov av 
sjukvård, erhålla sjukvårdsförmåner på samma villkor som gäller för 
personer som är omfattade av lagstiftningen i sistnämnda stat.

Artikel 2

Bestämmelserna i artikel 1 gäller inte för personer som beger sig till 
en fördragsslutande stats territorium i syfte att erhålla 
sjukvårdsförmåner enligt denna överenskommelse.

Artikel 3

Kostnaderna för sjukvårdsförmåner som utgetts enligt denna 
överenskommelse skall inte avräknas mellan de fördragsslutande staterna.

Artikel 4

Uppstår problem vid tillämpningen av denna överenskommelse skall dessa 
lösas direkt av de fördragsslutande staternas behöriga myndigheter. 
Dessa skall också bistå varandra i alla frågor som rör tillämpningen av 
denna överenskommelse.

Artikel 5

Denna överenskommelse skall godkännas i enlighet med vad lagstiftningen 
i de fördragsslutande staterna kräver. När dessa krav fullgjorts skall 
detta bekräftas genom notväxling.

Överenskommelsen träder i kraft den första dagen i den tredje månaden 
som följer på den dag då den sista noten mottogs.

Artikel 6

Denna överenskommelse skall gälla för en period av två år. Dess 
giltighet förlängs automatiskt för ytterligare perioder av två år, om 
inte endera fördragsslutande staten sex månader innan överenskommelsen 
upphör att gälla notifierar den andra staten om sin avsikt att inte 
förlänga överenskommelsen.

Som skedde i Stockholm den 29 november 1988 i två originalexemplar på 
svenska, polska och engelska språken vilka tre texter äger lika vitsord. 
I fall av skillnader i tolkningen skall den engelska texten äga 
företräde.

Till bevis härom har undertecknade, därtill vederbörligen bemyndigade av 
sina respektive regeringar, undertecknat denna överenskommelse

För Konungariket Sveriges regering:

G. Sigurdsen

För Folkrepubliken Polens Regering:

S. Dabrowa
Lag (1989:152) om underrättelseskyldighet m.m. när utlänningar är berövade friheten

1 § Om en utlänning berövas friheten efter beslut av en
myndighet, ska den som ansvarar för verkställigheten av
beslutet på begäran av utlänningen utan dröjsmål underrätta
hans eller hennes hemlands konsulat om frihetsberövandet och
vidarebefordra meddelanden från honom eller henne till
konsulatet.

När en utlänning har berövats friheten ska han eller hon utan
dröjsmål upplysas om sin rätt att begära att konsulatet ska
underrättas om frihetsberövandet och om sina möjligheter att
få meddelanden till konsulatet vidarebefordrade. Om en
utlänning har berövats friheten med anledning av misstanke om
brott, ska en sådan upplysning lämnas skriftligen på ett
språk som han eller hon förstår. Han eller hon har rätt att
behålla den skriftliga informationen så länge frihetsberövandet
varar. Lag (2014:258).

2 § Om den som är berövad friheten inte motsätter sig det, skall hans
hemlands konsul beredas tillfälle att besöka honom, samtala och
brevväxla med honom samt se till att han får hjälp att ta tillvara sin
rätt.

3 § Vid tillämpningen av 1 och 2 §§ skall iakttagas vad som i lag eller
annan författning annars är föreskrivet om rätt för den som är berövad
friheten att ta emot besök eller att skriftligen eller muntligen utväxla
meddelanden.

Övergångsbestämmelser

1989:152

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1989. I den mån artikel 19 i
konsularkonventionen den 14 mars 1952 med Storbritannien, artikel 26 i
konsularkonventionen den 5 mars 1955 med Frankrike, artikel 39 i eller
första protokollet till konsularkonventionen den 30 november 1967 med
Sovjetunionen eller artikel 16 i konsularkonventionen den 12 februari
1974 med Rumänien innehåller regler om underrättelseskyldighet och,
såvitt gäller Storbritannien, besöksrätt som går längre än den nya
lagens bestämmelser, tillämpas i stället de reglerna. Artiklarna och
protokollet återges i bilagan till denna lag.
Förordning (1989:166) om inrättandet av tjänster

Förordningens tillämpningsområde m.m.

1 § I denna förordning föreskrivs hur statligt reglerade tjänster
inrättas, dras in eller hålls vakanta.

Särskilda föreskrifter gäller dock i fråga om

-- tjänster inom skolväsendet,

-- präst- och kyrkomusikertjänster inom svenska kyrkan,

-- tjänster vid de allmänna försäkringskassorna.

2 § I förordningen avses med

*/k/ statligt reglerade tjänster */-k/ tjänster där avlöningsförmånerna
fastställs under medverkan av regeringen eller den myndighet som
regeringen bestämmer,

*/k/ fullmaktstjänster */-k/ tjänster som skall tillsättas med fullmakt,

*/k/ p- */-k/ respektive */k/ r-tjänster */-k/ tjänster med beteckningen
p respektive r.

Vad som avses med */k/ lönetjänst  */-k/och med */k/ arvodestjänst
*/-k/framgår av kollektivavtal om tjänstetyper och tjänsteförening.

/r3/ Vem som inrättar tjänster

3 § En tjänst inrättas av den myndighet som tillsätter tjänsten.

Tjänster inrättas dock alltid av regeringen, om det gäller

-- tjänster som omfattas av chefslöneavtalet eller är avsedda för
myndighetschefer,

-- fullmaktstjänster,

-- p- eller r-tjänster.

/r3/ Att dra in tjänster eller hålla dem vakanta

4 § När en tjänst blir ledig, skall myndigheten pröva, om den behöver
tillsättas.

Om tjänsten inte behöver tillsättas, skall den dras in eller hållas
vakant.

5 § Frågan om att hålla en tjänst vakant prövas av den som tillsätter
tjänsten.

Frågan om att dra in en tjänst prövas av den som inrättar tjänsten.

När en myndighet finner att en tjänst som regeringen inrättar bör dras
in, skall myndigheten hos regeringen begära att frågan om att dra in
tjänsten prövas.

/r3/ Heltids- och deltidstjänster m. m.

6 § Fullmaktstjänster, p-tjänster och r-tjänster inrättas som
heltidstjänster.

Även andra tjänster skall anses inrättade som heltidstjänster, om inte
något annat framgår av beslutet.

Om anordnande av deltidsarbete finns föreskrifter i deltidsförordningen
(1980:50).

7 § Lönetjänster för deltidsarbete får bara inrättas för tjänstgöring
som omfattar minst 40 procent av heltidstjänstgöring, räknat per månad
eller kortare tidsperiod.

8 § Tjänster för dem som anställs med lönebidrag inrättas som
arvodestjänster.

/r3/ Övergångsstat m. m.

9 § Om en fullmaktstjänst enligt ett kollektivavtal skall ändras till en
annan tjänst i rörlig lönegrad, skall myndigheten inrätta en sådan
tjänst och föra fullmaktstjänsten på övergångsstat.

Den som har fullmaktstjänsten blir därvid automatiskt innehavare också
av den nyinrättade tjänsten, men får inte samtidigt utöva bägge
tjänsterna.

10 § Om den som har en fullmaktstjänst är tjänstledig för att utöva en
annan tjänst, blir han i det fall som avses i 9 § automatiskt
tjänstledig också från den nyinrättade tjänsten.

Han får samtidigt ha alla tre tjänsterna.

/r3/ Överklagande

11 § Beslut enligt denna förordning får överklagas bara om det följer av
särskilda föreskrifter.
Förordning (1989:170) om sommartid 

1 § Sommartid skall gälla i landet under perioderna

1. den 25 mars--30 september 1990,

2. den 31 mars--29 september 1991,

3. den 29 mars--27 september 1992.

Sommartid innebär att normaltiden ökas med en timme. Bestämmelser om 
normaltid finns i förordningen (1979:988) om svensk normaltid.

2 § Sommartiden börjar klockan 02.00 normaltid den första dagen i varje 
period. Tiden anges då som klockan 03.00 sommartid.

Sommartiden upphör klockan 03.00 sommartid den sista dagen i varje 
period. Tiden anges då som klockan 02.00 normaltid.
Tillkännagivande (1989:184) av uppgift om Riksbankens diskonto

Fullmäktige i riksbanken ger till känna att riksbankens diskonto från 
och med den 28 april 1989 är nio och en halv procent.