Läkarvårdstaxa (1974:699) 

1 § Denna förordning skall tillämpas på läkarvård enligt 2 kap. 5 §
lagen (1962:381) om allmän försäkring samt på rådgivning enligt lagen
(1974:525) om ersättning för viss födelsekontrollerande verksamhet m. m.
som lämnas av privatpraktiserande läkare som är uppförd på en av den
allmänna försäkringskassan upprättad förteckning.

Med sjukvårdshuvudman avses i denna förordning landstingskommun eller
kommun som inte tillhör landstingskommun. Förordning (1984:767).

2 § har upphävts genom förordning (1984:767).

3 § En privatpraktiserande läkare förs upp på förteckning hos den
allmänna försäkringskassa inom vars verksamhetsområde han bedriver
läkarvård, om han har åtagit sig att följa taxans bestämmelser och
sjukvårdshuvudmannen tillstyrker att han förs upp på förteckningen.

Kravet på tillstyrkan av sjukvårdshuvudmannen gäller dock inte
privatpraktiserande läkare som med avsikt att bedriva heltidsverksamhet

1. övertar en befintlig praktik från en läkare som är ansluten till
försäkringen, om den övertagande läkaren bedriver verksamheten vidare
med i huvudsak oförändrad inriktning, eller

2. nyetablerar sig på en ort inom stödområdena 1 eller 2 enligt
förordningen (1990:642) om regionalpolitiskt företagsstöd eller inom
någon av följande kommuner: Nordanstig i Gävleborgs län, Krokom i
Jämtlands län eller Nordmaling, Robertsfors eller Vännäs i Västerbottens
län.

Ett övertagande enligt andra stycket 1 anses föreligga även om den
läkare som har överlåtit praktiken avser att fortsätta att bedriva
verksamhet där under högst ett år, räknat från den övertagande läkarens
tillträde, under förutsättning att den läkare som överlåtit praktiken
fyllt 65 år vid nämnda tillträde och att det sammanlagda antalet
patientbesök för båda läkarna inte överstiger 6 000. Om
förutsättningarna enligt detta stycke är uppfyllda får båda läkarna
samtidigt vara anslutna till försäkringen.

I fall som avses i andra stycket 1 bör försäkringskassan inhämta
yttrande från sjukvårdshuvudmannen före beslut om att föra upp läkaren
på förteckningen.

Kravet på tillstyrkan gäller inte heller en läkare som tillfälligt
vikarierar för en på förteckningen uppförd läkare som på grund av
sjukdom eller annat godtagbart skäl är helt eller delvis förhindrad att
driva sin verksamhet.

En läkare som uppförts på förteckningen kan på egen begäran föras av
från denna med verkan från det kvartalsskifte som inträffar närmast
efter det två månader förflutit sedan framställningen kommit in till
försäkringskassan. Förordning (1990:1397).

4 § En läkare som är anställd hos sjukvårdshuvudman får inte föras upp
på förteckning hos försäkringskassan om veckoarbetstiden hos
sjukvårdshuvudmannen är lägst 17 timmar eller, i fråga om
läkarpsykoanalytiker, lägst 20 timmar. Har läkaren förts upp på
förteckning hos försäkringskassan, skall han föras av från den om han
ökar veckoarbetstiden hos sjukvårdshuvudmannen till lägst timantal som
anges i första meningen.

Utan hinder av föreskrifterna i första stycket får en läkare som är
anställd hos sjukvårdshuvudman föras upp på förteckning hos
försäkringskassan som tillfällig vikarie enligt 3 § fjärde stycket.

En privatpraktiserande läkare som förts upp på förteckning hos
försäkringskassan får inte föras av från förteckningen enbart på grund
av att han tillfälligt upphör med eller inskränker verksamheten som
privatpraktiker för att vikariera inom den offentliga sjukvården.
Förordning (1990:1397).

5 § har upphävts genom förordning (1984:767).

6 § har upphävts genom förordning (1981:276).

Bestämmelser om arvoden och patientavgifter

7 § En läkare får för varje patientbesök tillgodoräkna sig arvode med
högst följande belopp. Den särskilda taxan gäller från och med det år då
läkaren fyller 66 år.


Arvodesgrupp                                    Högsta arvode
                                                för följande fall:

                                                Normal-         Särskild
                                                taxa            taxa
                                                kr.             kr.

Grupp 1
Enkel rådfrågning som inte sker per telefon
eller enkel undersökning och behandling av
läkaren personligen eller under dennes
överinseende (t. ex. kontroll av patienten i
samband med injektion, omläggning och därmed
jämförlig åtgärd)                               84              79

Grupp 2
Rådfrågning som påkallar undersökning eller
behandling som är mer omfattande eller
tidsödande än åtgärd hänförlig till grupp 1    125             113

Grupp 3
Rådfrågning hos läkare med specialistkompetens
när rådfrågningen kräver omfattande anamnes-
upptagning och andra åtgärder. Till rådfrågning
enligt denna grupp räknas inte fall när läkaren
undersökt eller behandlat patienten under den
senaste sexmånadersperioden                    175             153

Grupperna 4--7
Rådfrågning hos läkare med specialistkompetens
när rådfrågningen påkallar en eller flera
särskilt krävande undersökningar eller
behandlingar som är hänförliga till någon av
följande grupper i särskild förteckning

grupp 4                                        241             211
grupp 5                                        415             360
grupp 6                                        608             533
grupp 7                                      1 218           1 066


Arvode enligt grupperna 3--7 för visst slag av åtgärd får
tillgodoräknas, förutom av läkare med specialistkompetens, även av annan
läkare som har förvärvat motsvarande kompetens för en sådan åtgärd.
Riksförsäkringsverket prövar frågor om arvodesberäkning enligt detta
stycke efter ansökan. Innan beslut meddelas i ett sådant ärende, skall
verket hämta in yttrande från socialstyrelsen om det inte är obehövligt.

Om det på grund av patientens tillstånd är motiverat att vården ges vid
hembesök hos den sjuke, får arvodet enligt första stycket höjas med 145
kronor för normaltaxan och med 136 kronor för den särskilda taxan. Om
flera personer som tillhör samma hushåll ges vård vid ett sjukbesök, får
läkaren tillgodoräkna sig högst två tilläggsarvoden.

För samtalsbehandling som meddelas av läkare som tillika är legitimerad
psykoterapeut är arvodet högst 511 kronor, om den tid som åtgår för
behandling i direkt kontakt med patienten överstiger 45 minuter.

För preoperativ undersökning i steriliseringsärende -- jämte rådgivning
i förekommande fall -- utgår arvodet med de belopp som följer av
normaltaxan eller den särskilda taxan enligt följande.


                                                Högsta arvode
                                                normal-         särskild
                                                taxa            taxa
                                                kr.             kr.

1. beträffande försäkrad som fyllt 25 år        189             171

2. beträffande försäkrad som fyllt 18 år
men ej 25 år, inberäknat upprättande av
handlingar som erfordras för ansökan om
sterilisering                                   273             246


För abort- eller steriliseringsingrepp utges arvodet högst enligt
arvodesgrupp 6 i första stycket.

För kontroll efter abort- eller steriliseringsingrepp utges arvodet
enligt bestämmelserna i första stycket.

För provtagning i syfte att utröna om en samhällsfarlig sjukdom enligt
smittskyddslagen (1988:1472) föreligger och för undersökning i samband
med provtagningen utges arvode enligt arvodesgrupp 2 i första stycket.
Är undersökningen mycket omfattande utges arvode högst enligt
arvodesgrupp 3 i första stycket. För rådgivning i samband med svar på
provtagning beträffande infektion av HIV utges arvode enligt
arvodesgrupp 1 i första stycket. Är rådgivningen mycket omfattande utges
arvode högst enligt arvodesgrupp 2.

För rådgivning per telefon är arvodet högst 61 kronor.

Sker insättning av livmoderinlägg i samband med gynekologisk behandling
enligt särskild förteckning lämnas ersättning för livmoderinlägget med
110 kronor utöver arvode enligt första stycket.

Riksförsäkringsverket får meddela föreskrifter om ersättning för
läkarutlåtanden. Förordning (1991:1648).

8 § För rådgivning i födelsekontrollerande syfte eller rådgivning
angående abort som meddelas vid personligt besök utgår arvodet med de
belopp som följer av normaltaxan eller den särskilda taxan enligt
följande.
                                                Högsta arvode
                                                normal-         särskild
                                                taxa            taxa
                                                kr.             kr.

1. rådgivning utan gynekologisk undersökning    120             106

2. rådgivning med gynekologisk undersökning
med eller utan inprovning av pessar             194             171

3. rådgivning med gynekologisk undersökning
samt insättning av livmoderinlägg eller
subkutan implantation/uttagande av preven-
tivmedel                                        228             201
För rådgivning angående sterilisering som
meddelas vid personligt besök -- i före-
kommande fall inberäknat information om
andra preventivmetoder -- är arvodet            120             106


Lämnas rådgivning enligt första eller andra stycket per telefon, är
arvodet högst 50 kronor.

Vid gynekologisk undersökning som avses i punkt 2 lämnas ersättning för
pessar, införare och det första behovet av kemiska medel med högst 270
kronor utöver det belopp som där anges. Detta gäller även när pessaret
med tillbehör efter förskrivning kan hämtas på apotek utan kostnad för
patienten.

Vid gynekologisk undersökning som avses i punkt 3 lämnas ersättning för
livmoderinlägg med högst 110 kronor utöver det belopp som där anges.
Förordning (1991:1648).

9 § Arvode för läkarbesök innefattar betalning för vissa kliniska
laboratorieundersökningar som anges i särskild förteckning.

Företas andra kliniska laboratorieundersökningar som anges i
förteckningen, utges arvode med 26 kronor för varje undersökning. För
undersökning av prover som tagits vid ett besök får arvode utges med
sammanlagt högst 78 kronor. Förordning (1990:541).

10 § Ersättning för läkares resekostnader vid sjukbesök lämnas enligt de
bestämmelser om reseförmåner som enligt kollektivavtal gällde till och
med den 31 december 1990 för statstjänstemän i allmänhet.

Ersättning för resa med egen bil får beräknas utan hinder av att
kostnaden skulle ha blivit lägre om annat färdmedel använts. För varje
sådan resa beräknas, oavsett antalet sjukbesök per resa, en minsta
ersättning av 10 kronor. Om särskilda skäl ej föranleder annat, får
avståndet till den sjuke från den anlitade läkarens mottagning beräknas
med högst en mil överstiga avståndet till den sjuke från allmän
läkarmottagning som är inrättad för den ort där den sjuke vistas.
Förordning (1991:815).

11 § Den försäkrade betalar genom patientavgift hela eller del av
arvodet för vård enligt 7 §.

Ges vården vid läkarens besök hos den sjuke, får läkaren ta ut en
tilläggsavgift. Om flera personer som tillhör samma hushåll ges vård vid
ett sjukbesök, får inte mer än en tilläggsavgift tas ut.

Patientavgift får också tas ut för rådgivning per telefon.

Patientavgifter enligt första--tredje styckena får tas ut med högst
belopp som motsvarar de patientavgifter som gäller hos den
sjukvårdshuvudman inom vars område den försäkringskassa finns där
läkaren förts upp på förteckning enligt 3 §. Förordning (1990:1397).

12 § Försäkringskassan betalar genom läkarvårdsersättning
skillnaden mellan å ena sidan arvode som avses i 7 § och å andra
sidan den patientavgift som gäller hos sjukvårdshuvudman som sägs
i 11 § fjärde stycket. Arvode som avses i 7 § åttonde stycket betalas
dock helt genom läkarvårdsersättning. Om en försäkrad enligt 23 §
är befriad från att erlägga de avgifter som anges i 11 §, skall
försäkringskassan betala även sådan avgift genom läkarvårdsersättning.

Arvode för rådgivning enligt 8 § samt klinisk laboratorieundersökning
som avses i 9 § andra stycket betalas helt genom läkarvårdsersättning.
Resekostnadsersättning enligt 10 § betalas av försäkringskassan.

Arvode för sjukvård som avses i 2 § andra stycket 5 förordningen
(1984:908) om vissa ersättningar till sjukvårdshuvudman från
sjukförsäkringen enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring
betalas helt genom  läkarvårdsersättning.

Läkarvårdsersättning betalas till en läkare för högst 6 000 besök som
avses i 7 § första stycket grupperna 2--7 och tredje stycket under ett
kalenderår. I antalet besök hos läkaren räknas in även besök som
görs hos en sådan vikarie som avses i 3 § femte stycket.

Vid utbetalning av vårdersättning till mottagare som inte åberopar
innehav av en F-skattesedel och inte är juridisk person minskas
ersättningen med 10,3 procent. Är mottagaren vid årets ingång 65 år
eller äldre minskas ersättningen med 6,5 procent. Om mottagaren
visar att minst 60 procent av ersättningen motsvarar kostnader i
arbetet som skall täckas  med ersättningen, skall ersättningen
minskas med det lägre belopp som beräknas motsvara de
arbetsgivaravgifter eller den särskilda löneskatt som
försäkringskassan skall betala. Förordning (1993:1002).

13 § Arvode för läkarvård utgör ersättning för samtliga åtgärder vid ett
rådfrågningstillfälle inberäknat läkemedelsförskrivning och provtagning
för klinisk laboratorieundersökning. I arvodet ingår också betalning för
läkarintyg som behövs för att få ut sjukpenning samt för förbands- och
annat förbrukningsmaterial.

14 § Arvodet för rådgivning enligt 8 § omfattar även förskrivning av
preventivmedel och kostnader för preventivmedel som lämnas ut vid
läkarbesöket. Förordning (1984:767).

15 § Leder bestämmelserna i taxan till att arvodes- eller
ersättningsbelopp kommer att utgå i brutet krontal, avrundas belopp som
slutar på öretal över femtio uppåt och annat öretal nedåt till helt
krontal.

Bestämmelser om remiss

16 § För laboratorieundersökning som utförs av Smittskyddsinstitutet
lämnas ersättning från den allmänna försäkringen enligt föreskrifter
som Riksförsäkringsverket meddelar, om undersökningen utförs efter
remiss från

1. en läkare som är ansluten till försäkringen,

2. en läkare inom företagshälsovård, som uppfyller villkoren i 3 §
1--7 den upphävda förordningen (1985:326) om bidrag till
företagshälsovård, eller

3. en läkare som är anställd av studerandehälsovårdsorganisation.
Förordning (1993:734).

17 § har upphävts genom förordning (1990:1397).

18 § har upphävts genom förordning (1990:1397).

Särskilda bestämmelser

19 § har upphävts genom förordning (1984:767).

20 § En läkare som är ansluten till försäkringen får inte meddela
läkarvård eller rådgivning enligt 7 § respektive 8 § mot högre arvode än
som följer av denna taxa. Han är skyldig att i fråga om all vård som
avses här förete läkarvårdsräkning för försäkringskassan och redovisa
arbetstid och andra uppgifter som riksförsäkringsverket föreskriver.
Sådan läkarvård eller rådgivning som avses i 7 § åttonde stycket skall
dock, utan uppgifter om patientens identitet, redovisas särskilt till
försäkringskassan enligt föreskrifter som riksförsäkringsverket
meddelar. Läkarvårdsräkning uppsätts enligt formulär som
riksförsäkringsverket fastställer.

En privatpraktiserande läkare, som utför behandling enligt avtal med en
sjukvårdshuvudman, får uppbära ersättning från sjukvårdshuvudmannen
enligt grunder som överenskommes mellan denne och läkaren.

Patienten skall i den utsträckning riksförsäkringsverket föreskriver få
del av och intyga riktigheten av de uppgifter som avses i första
stycket.

Läkarvårdsersättning kan innehållas i avvaktan på att sådana uppgifter
lämnas som avses i första stycket. Förordning (1990:541).

21 § Om en läkare som är ansluten till försäkringen bryter mot en
föreskrift i denna taxa, får försäkringskassan besluta att han skall
föras av från kassans förteckning.

Föreskrifterna om återbetalningsskyldighet i 20 kap. 4 § lagen
(1962:381) om allmän försäkring skall tillämpas på ersättningar som
försäkringskassan betalar ut enligt denna taxa.

Föreskrifterna i 20 kap. 10--13 §§ lagen om allmän försäkring om
omprövning och ändring av försäkringskassas beslut samt överklagande av
försäkringskassas och domstols beslut tillämpas i ärenden enligt första
och andra stycket. Ett beslut av en försäkringskassa eller av en annan
domstol än försäkringsöverdomstolen i ärenden som avses i första och
andra stycket gäller dock omedelbart endast om kassan eller domstolen
särskilt förordnar det.

Riksförsäkringsverkets beslut enligt 7 § andra stycket får överklagas
hos länsrätten i Stockholms län. I ett sådant ärende tillämpas
föreskrifterna i 20 kap. 11 § andra och tredje styckena samt 13 §
första, andra och fjärde styckena lagen om allmän försäkring. Förordning
(1991:815).

22 § Uppkommer kostnad med anledning av att patient uteblivit från
avtalat läkarbesök, får patientavgift ändå tagas ut av patienten.

Läkarvårdsersättning utgår ej i fall som avses i första stycket.

23 § Ett exemplar av denna taxa skall finnas tillgängligt på en för
patienterna väl synlig plats inom läkarens mottagning.

Den som ger vård enligt denna taxa skall på begäran av den försäkrade
anteckna betalda patientavgifter enligt 11 § på fastställt formulär.

En försäkrad som för viss tid har uppnått kostnadsbefrielse enligt 7 §
lagen (1981:49) om begränsning av läkemedelskostnader, m. m. är även
befriad från att betala patientavgifter enligt 11 § under samma tid.
Förordning (1990:1397).

Närmare föreskrifter m. m.

24 § Närmare föreskrifter för tillämpningen av denna taxa meddelas av
riksförsäkringsverket.

Förteckningar som avses i 7 och 9 §§ fastställes av
riksförsäkringsverket efter samråd med socialstyrelsen. Förordning
(1981:276).

Övergångsbestämmelser

1974:699

1. Denna taxa träder i kraft den 1 januari 1975, då läkarvårdstaxan
(1969:657) skall upphöra att gälla.

Bestämmelserna i 15 § nya taxan skall tillämpas även på ersättning som
utbetalas enligt den äldre taxan.

2. Bestämmelserna i denna taxa rörande läkarvård som lämnas av
privatpraktiserande läkare gäller tills vidare, dock längst till
utgången av juni 1975.

3. har upphävts genom förordning (1977:373).

4. Med läkare som har allmänläkarkompetens jämställes i fråga om rätt
att tillämpa arvoden enligt grupperna 3-6 i 7 § dels läkare som
etablerat sig i allmän praktik före den 1 juli 1969, dels annan läkare
som erhållit Sveriges läkarförbunds allmänläkardiplom och etablerat sig
i allmän praktik före utgången av år 1973.

5. En läkare som den 1 januari 1975 bedrev läkarvård i gruppmottagning
etablerad före år 1973 får tillämpa normaltaxan med en arvodeshöjning
med 12 procent. En sådan arvodeshöjning får enligt
riksförsäkringsverkets bestämmande även tillämpas av annan läkare som
vid nu nämnd gruppmottagning bedriver läkarvård i mottagning som saknade
läkare den 1 januari 1975.

En försäkringskassa får medge att en läkare som träder i stället för
annan läkare vid en gruppmottagning som avses i första stycket får
tillämpa normaltaxan med en arvodeshöjning med 12 procent, under
förutsättning att verksamheten i gruppmottagningen blir av i huvudsak
oförändrad omfattning i fråga om antalet besök som skall ersättas av
försäkringen.

Rätten till arvodeshöjning gäller inte för arvodesgrupp 7 eller arvode
för samtalsbehandling enligt 7 § fjärde stycket.

För läkare som har medgetts rätt till arvodeshöjning gäller att
arvodeshöjningen från och med det år då läkaren fyller 66 år skall
beräknas enligt den särskilda taxan enligt 7 och 8 §§.

En försäkringskassa får medge att en läkare, som efter juni 1985
nyetablerar sig på ort inom stödområdena 1 eller 2 enligt förordningen
(1990:642) om regionalpolitiskt företagsstöd eller inom kommun som sägs
i 3 § andra stycket 2, får tillämpa arvoden som överstiger de i 7 och 8
§§ angivna beloppen enligt normaltaxa samt arvodet för samtalsbehandling
enligt 7 § fjärde stycket med 20 procent.

En försäkringskassa får medge att en läkare, som efter juni 1985
nyetablerar sig på ort utanför de i föregående stycke nämnda
stödområdena och kommunerna, får tillämpa arvoden som överstiger de i 7
och 8 §§ angivna beloppen enligt normaltaxa samt arvodet för
samtalsbehandling enligt 7 § fjärde stycket med 10 procent, dock inte om
etableringen sker inom någon av följande kommuner:

Botkyrka, Danderyd, Ekerö, Haninge, Huddinge, Järfälla, Lidingö, Nacka,
Salem, Sigtuna, Sollentuna, Solna, Stockholm, Sundbyberg, Tyresö, Täby,
Upplands-Bro, Upplands Väsby, Vallentuna, Vaxholm, Värmdö, Österåker,

Härryda, Göteborg, Kungsbacka, Kungälv, Lerum, Mölndal, Partille,
Öckerö,

Burlöv, Helsingborg, Kävlinge, Landskrona, Lomma, Lund, Malmö,
Staffanstorp, Svedala, Trelleborg, Vellinge.

Arvodeshöjning enligt femte eller sjätte stycket skall efter två år från
det att läkaren fördes upp på förteckning hos försäkringskassan
avvecklas successivt med fem procentenheter årligen. Om läkaren vid
nyetableringen redan var uppförd på förteckning hos kassan räknas tiden
från och med den månad då läkaren inledde sin verksamhet i samband med
nyetableringen. Förordning (1991:1648).

6. har upphävts genom förordning (1984:767).

7. har upphävts genom förordning (1984:767).

1985:566

Denna förordning träder i kraft den 1 juli 1985.

1. Har arvodeshöjning medgetts enligt punkt 5 övergångsbestämmelserna i
dess äldre lydelse och avser medgivandet från och med den 1 juli 1983
10, 15, 20 eller 30 procent av normaltaxan enligt 7 och 8 §§ skall
medgivandet från och med den 1 juli 1985 i stället avse 7, 12, 17
respektive 27 procent av normaltaxan enligt 7 och 8 §§.

2. En läkare som har medgetts rätt till arvodeshöjning enligt punkt 5
övergångsbestämmelserna i dess äldre lydelse får vid tillämpning av 11 §
första stycket första punkten ta ut patientavgift med 60 kronor om
höjningen uppgår till 7 eller 12 procent och i annat fall med 65 kronor.

3. Har arvodeshöjning med 15 procent medgetts en läkare enligt punkt 5
tredje stycket övergångsbestämmelserna i dess äldre lydelse skall
medgivandet från och med den 1 juli 1985 i stället avse 20 procent av
normaltaxan enligt 7 och 8 §§. Denna arvodeshöjning skall efter två år
från det att läkaren fördes upp på förteckning hos försäkringskassan
avvecklas successivt med fem procentenheter årligen. Om läkaren vid
nyetableringen redan var uppförd på förteckning hos kassan räknas tiden
från och med den månad då läkaren inledde sin verksamhet i samband med
nyetableringen.

1986:432

Denna förordning träder i kraft den 1 juli 1986.

1. Har arvodeshöjning medgetts enligt punkt 5 övergångsbestämmelserna i
dess äldre lydelse och avser medgivandet från och med den 1 juli 1985 7,
12, 17 eller 27 procent av normaltaxan enligt 7 och 8 §§ skall
medgivandet från och med den 1 juli 1986 i stället avse 5, 10, 15
respektive 25 procent av normaltaxan enligt 7 och 8 §§. Har
arvodeshöjning medgetts en läkare enligt bestämmelser som under åren
1978 och 1979 gällde för läkare vid mottagning som nyetableras, skall
dock medgivandet från och med den 1 juli 1986 avse, i stället för 5
procent, 15 procent av normaltaxan enligt 7 och 8 §§.

2. En läkare som har medgetts rätt till arvodeshöjning enligt punkt 5
övergångsbestämmelserna i dess äldre lydelse får vid tillämpningen av 11
§ första stycket första punkten ta ut patientavgift med 60 konor om
höjningen uppgår till 5 eller 10 procent och i annat fall med 65 kronor.

1987:602

Denna förordning träder i kraft den 1 juli 1987.

En försäkringskassa får medge att en läkare som träder i stället för en
annan läkare som avses i punkt 1 andra meningen övergångsbestämmelserna
till förordningen (1986:432) om ändring i läkarvårdstaxan (1974:699) får
tillämpa normaltaxan enligt 7 och 8 §§ med en arvodeshöjning med 15
procent. Vad nu sagts gäller under förutsättning att verksamheten i
mottagningen blir av i huvudsak oförändrad omfattning i fråga om antalet
besök som skall ersättas av försäkringen.

1988:543

1. Denna förordning träder i kraft den 1 juli 1988.

2. Har arvodeshöjning medgetts enligt punkt 5 övergångsbestämmelserna i
dess äldre lydelse och avser medgivandet från och med den 1 juli 1986 5,
10, 15 eller 25 procent av normaltaxan enligt 7 och 8 §§ skall
medgivandet från och med den 1 juli 1988 i stället avse 3, 8, 13
respektive 23 procent av normaltaxan enligt 7 och 8 §§. Har
arvodeshöjning medgetts en läkare enligt bestämmelser som under åren
1978 och 1979 gällde för läkare vid mottagning som nyetableras och avser
medgivandet från och med den 1 juli 1986 15 procent av normaltaxan
enligt 7 och 8 §§, skall medgivandet från och med den 1 juli 1988 i
stället avse 13 procent av normaltaxan enligt 7 och 8 §§.

3. En försäkringskassa får medge att en läkare som träder i stället för
en annan läkare som avses i punkt 2 andra meningen får tillämpa
normaltaxan enligt 7 och 8 §§ med en arvodeshöjning med 13 procent. Vad
nu sagts gäller under förutsättning att verksamheten i mottagningen blir
av i huvudsak oförändrad omfattning i fråga om antalet besök som skall
ersättas av försäkringen.

4. En läkare som har medgetts rätt till arvodeshöjning enligt punkt 5
övergångsbestämmelserna i dess äldre lydelse får vid tillämpningen av 11
§ första stycket första punkten ta ut patientavgift med 65 kronor om
höjningen uppgår till 3 eller 8 procent och i annat fall med 70 kronor.

1989:586

1. Denna förordning träder i kraft den 1 juli 1989.

2. Äldre föreskrifter i 3 § gäller fortfarande när ett avtal om
övertagande av en praktik träffats före den 1 augusti 1989.

3. Har arvodeshöjning medgetts enligt punkt 5 övergångsbestämmelserna i
dess äldre lydelse och avser medgivandet från och med den 1 juli 1988 3,
8, 13 eller 23 procent av normaltaxan enligt 7 och 8 §§ skall
medgivandet från och med den 1 juli 1989 i stället avse 2, 7, 12
respektive 22 procent av normaltaxan enligt 7 och 8 §§. Har
arvodeshöjning medgetts en läkare enligt bestämmelser som under åren
1978 och 1979 gällde för läkare vid en mottagning som nyetableras och
avser medgivandet från och med den 1 juli 1988 13 procent av normaltaxan
enligt 7 och 8 §§, skall medgivandet från och med den 1 juli 1989 i
stället avse 12 procent av normaltaxan enligt 7 och 8 §§.

4. En försäkringskassa får medge att en läkare som träder i stället för
en annan läkare som avses i punkt 3 andra meningen får tillämpa
normaltaxan enligt 7 och 8 §§ med en arvodeshöjning med 12 procent. Vad
nu sagts gäller under förutsättning att verksamheten i mottagningen blir
av i huvudsak oförändrad omfattning i fråga om antalet besök som skall
ersättas av försäkringen.

5. En läkare som har medgetts rätt till arvodeshöjning enligt punkt 5
övergångsbestämmelserna i dess äldre lydelse får vid tillämpningen av 11
§ första stycket första punkten ta ut patientavgift med 75 kronor om
höjningen uppgår till 2 eller 7 procent och i annat fall med 80 kronor.

1990:541

1. Denna förordning träder i kraft den 1 juli 1990.

2. Har arvodeshöjning medgetts enligt punkt 5 övergångsbestämmelserna i
dess äldre lydelse och avser medgivandet från och med den 1 juli 1989 2,
7, 12 respektive 22 procent av normaltaxan enligt 7 och 8 §§ skall från
och med den 1 juli 1990 den som tidigare medgetts arvodeshöjning med 2
eller 7 procent inte medges någon arvodeshöjning och den som tidigare
medgetts arvodeshöjning med 12 eller 22 procent i stället medges
arvodeshöjning med 13 procent av normaltaxan enligt 7 och 8 §§. Har
arvodeshöjning medgetts en läkare enligt bestämmelser som under åren
1978 och 1979 gällde för läkare vid en mottagning som nyetableras och
avser medgivandet från och med den 1 juli 1989 12 procent av normaltaxan
enligt 7 och 8 §§, skall medgivandet från och med den 1 juli 1990 i
stället avse 13 procent av normaltaxan enligt 7 och 8 §§.

3. En försäkringskassa får medge att en läkare som träder i stället för
en annan läkare som avses i punkt 2 andra meningen får tillämpa
normaltaxan enligt 7 och 8 §§ med en arvodeshöjning med 13 procent. Vad
nu sagts gäller under förutsättning att verksamheten i mottagningen blir
av i huvudsak oförändrad omfattning i fråga om antalet besök som skall
ersättas av försäkringen.

4. har upphävts genom förordning (1990:1397).

5. En läkare som den 1 januari 1975 bedrev läkarvård i gruppmottagning
etablerad före år 1973 får tillämpa normaltaxan med en arvodeshöjning
med 13 procent. En sådan arvodeshöjning får enligt
riksförsäkringsverkets bestämmande även tillämpas av annan läkare som
vid nu nämnd gruppmottagning bedriver läkarvård i mottagning som saknade
läkare den 1 januari 1975.

En försäkringskassa får medge att en läkare som träder i stället för
annan läkare vid en gruppmottagning som avses i första stycket får
tillämpa normaltaxan med en arvodeshöjning med 13 procent, under
förutsättning att verksamheten i gruppmottagningen blir av i huvudsak
oförändrad omfattning i fråga om antalet besök som skall ersättas av
försäkringen.

Rätten till arvodeshöjning gäller inte för arvodesgrupp 7.

För läkare som har medgetts rätt till arvodeshöjning gäller att
arvodeshöjningen från och med det år då läkaren fyller 66 år skall
beräknas enligt den särskilda taxan enligt 7 och 8 §§.

En försäkringskassa får medge att en läkare, som efter juni 1985
nyetablerar sig på ort inom stödområdena 1 eller 2 enligt förordningen
(1990:642) om regionalpolitiskt företagsstöd eller inom kommun som sägs
i 3 § andra stycket 2, får tillämpa arvoden som överstiger de i 7 och 8
§§ angivna beloppen enligt normaltaxa med 20 procent.

En försäkringskassa får medge att en läkare, som efter juni 1985
nyetablerar sig på ort utanför de i föregående stycke nämnda
stödområdena och kommunerna, får tillämpa arvoden som överstiger de i 7
och 8 §§ angivna beloppen enligt normaltaxa med 10 procent, dock inte om
etableringen sker inom någon av följande kommuner:

Botkyrka, Danderyd, Ekerö, Haninge, Huddinge, Järfälla, Lidingö, Nacka,
Salem, Sigtuna, Sollentuna, Solna, Stockholm, Sundbyberg, Tyresö, Täby,
Upplands-Bro, Upplands Väsby, Vallentuna, Vaxholm, Värmdö, Österåker,

Härryda, Göteborg, Kungsbacka, Kungälv, Lerum, Mölndal, Partille,
Öckerö,

Burlöv, Helsingborg, Kävlinge, Landskrona, Lomma, Lund, Malmö,
Staffanstorp, Svedala, Trelleborg, Vellinge.

Arvodeshöjning enligt femte eller sjätte stycket skall efter två år från
det att läkaren fördes upp på förteckning hos försäkringskassan
avvecklas successivt med fem procentenheter årligen. Om läkaren vid
nyetableringen redan var uppförd på förteckning hos kassan räknas tiden
från och med den månad då läkaren inledde sin verksamhet i samband med
nyetableringen. Förordning (1990:1397).

1990:1397

1. Denna förordning träder i kraft den 1 januari 1991.

2. Äldre föreskrifter i punkten 5 femte stycket övergångsbestämmelserna
till taxan skall fortfarande gälla i fråga om läkare som före
ikraftträdandet har nyetablerat sig inom någon av följande kommuner,
under förutsättning att kommunen eller församling inom kommunen inte
ingår i stödområde som sägs i förordningen (1990:642) om
regionalpolitiskt företagsstöd eller utgör kommun som sägs i 3 § andra
stycket 2: Storfors i Värmlands län, Lindesberg -- såvitt avser
Guldsmedshyttans och Ramsbergs församlingar -- i Örebro län, Hudiksvall
-- såvitt avser Bjuråkers församling -- och Söderhamn i Gävleborgs län,
Kramfors och Örnsköldsvik i Västernorrlands län, Östersund i Jämtlands
län, Skellefteå i Västerbottens län samt Boden, Luleå och Piteå i
Norrbottens län.

1991:815

1. Denna förordning träder i kraft den 1 juli 1991.

2. Bestämmelserna i 10 § i sin nya lydelse tillämpas dock för tid från
och med den 1 januari 1991.

3. Bestämmelsen i 21 § fjärde stycket i sin äldre lydelse gäller
fortfarande i mål som anhängiggjorts i försäkringsrätt före
ikraftträdandet. Om ett sådant mål efter regeringsbeslut överlämnats
till kammarrätt för prövning, skall nämndemän ingå i kammarrätten. I
dessa mål gäller 20 kap. 11 § tredje stycket samt 13 § första, andra och
fjärde styckena lagen om allmän försäkring.

1991:1648

1. Denna förordning träder i kraft den 1 januari 1992.

2. Har arvodeshöjning medgetts enligt punkt 5 övergångsbestämmelserna i
dess äldre lydelse och avser medgivandet från och med den 1 juli 1990 13
procent av normaltaxan enligt 7 och 8 §§ skall medgivandet från och med
den 1 januari 1992 i stället avse 12 procent av normaltaxan enligt 7 och
8 §§. Har arvodeshöjning medgetts en läkare enligt bestämmelser som
under åren 1978 och 1979 gällde för läkare vid en mottagning som
nyetableras och avser medgivandet från och med den 1 juli 1990 13
procent av normaltaxan enligt 7 och 8 §§, skall medgivandet från och med
den 1 januari 1992 i stället avse 12 procent av normaltaxan enligt 7 och
8 §§.

3. En försäkringskassa får medge att en läkare som träder i stället för
en annan läkare som avses i punkt 2 andra meningen får tillämpa
normaltaxan enligt 7 och 8 §§ med en arvodeshöjning med 12 procent. Vad
nu sagts gäller under förutsättning att verksamheten i mottagningen blir
av i huvudsak oförändrad omfattning i fråga om antalet besök som skall
ersättas av försäkringen.

1993:1663

1. Denna förordning träder i kraft den 1 januari 1994 då
läkarvårdstaxan (1974:699) skall upphöra att gälla.
Bestämmelserna i 7 § utom andra stycket, 8--10 §§, 11 § utom fjärde
stycket, 12 § femte stycket, 13--15 §§ och 24 § samt
övergångsbestämmelserna till dessa bestämmelser i den upphävda
taxan skall dock fortfarande tillämpas vid bestämmandet av
läkarvårdsersättning för tiden fram till den 1 juli 1994.

2. För läkarvård som givits före ikraftträdandet gäller äldre
bestämmelser fortfarande.

3. Beslut av Riksförsäkringsverket enligt 7 § andra stycket
läkarvårdstaxan (1974:699) om arvodesberäkning för läkare som
saknar specialistkompetens gäller fortfarande.