Lag (1990:226) om handräckning i skatteärenden mellan de nordiska länderna

Det avtal mellan de nordiska länderna om handräckning i skatteärenden
som Danmarks regering tillsammans med Färöarnas landsstyre och Grönlands
landsstyre samt Finlands, Islands, Norges och Sveriges regeringar
undertecknade den 7 december 1989 skall i originaltexternas lydelse
gälla som lag här i landet. Avtalet är avfattat på danska, färöiska,
grönländska, finska, isländska, norska och svenska språken. På svenska
språket finns två texter, en för Finland och en för Sverige. Alla
originaltexterna skall ha samma giltighet.

Den för Sverige avfattade texten är intagen som en bilaga till denna lag.

De övriga texterna finns tillgängliga hos utrikesdepartementet.

Övergångsbestämmelser

1990:226

Denna lag träder i kraft den dag regeringen bestämmer och tillämpas på
ärenden som efter ikraftträdandet av det den 7 december 1989
undertecknade avtalet inkommit till den behöriga myndigheten i den
avtalsslutande stat till vilken framställningen riktats.


Bilaga


Avtal
mellan de nordiska länderna om handräckning i skatteärenden

Danmarks regering tillsammans med Färöarnas landsstyre och Grönlands
landsstyre samt Finlands, Islands, Norges och Sveriges regeringar

som önskar ingå ett avtal om handräckning i skatteärenden,

som konstaterar att i fråga om Färöarna och Grönland handhavandet även i
förhållande till utlandet av de sakområden som omfattas av detta avtal
hör till Färöarnas och Grönlands självstyrelsekompetens,

har kommit överens om följande:


Allmänna bestämmelser

Artikel 1

De avtalsslutande staterna förbinder sig att lämna varandra handräckning
i skatteärenden enligt detta avtal i fråga om:

a) delgivning av handlingar,

b) utredning i skatteärenden, såsom införskaffande av deklarationer
eller andra uppgifter och utbyte av upplysningar utan särskild begäran
eller efter framställning i det enskilda fallet,

c) tillhandahållande av deklarationsblanketter och andra
skatteblanketter,

d) åtgärder för att undvika att preliminär skatt tas ut i mer än en
avtalsslutande stat

e) uppbörd av skatt,

f) överföring av skatt, och

g) indrivning av skatt och säkerställande av betalning för fordran på
skatt.

Artikel 2

1. De för närvarande utgående skatter på vilka detta avtal tillämpas,
är:
a)  i Danmark
1)      inkomstskatten till staten,
2)      den kommunala inkomstskatten,
3)      den amtskommunala inkomstskatten,
4)      den särskilda inkomstskatten,
5)      kyrkoskatten,
6)      utdelningsskatten,
7)      ränteskatten,
8)      royaltyskatten,
9)      skatterna enligt kolväteskattelagen,
10)     förmögenhetsskatten till staten, och
11)     sjömansskatten;

b) på Färöarna
1)      skatten till landskassan,
2)      skatten till kommunerna,
3)      kyrkoskatten,
4)      utdelningsskatten, och
5)      royaltyskatten;

c) på Grönland

1)      landsskatten,
2)      den särskilda landsskatten,
3)      kommunskatten,
4)      utdelningsskatten,
5)      den gemensamma kommunala skatten, och
6)      skatterna enligt kolväteskattelagen;

d)  i Finland

1)      den statliga inkomst- och förmögenhetsskatten,
2)      kommunalskatten,
3)      kyrkoskatten, och
4)      källskatten;

e)  i Island

1)      den statliga inkomstskatten,
2)      den kommunala inkomstskatten, och
3)      den statliga förmögenhetsskatten;

f)  i Norge

1)      inkomst- och förmögenhetsskatten till staten,
2)      inkomst- och förmögenhetsskatten till
                        kommunerna,
3)      inkomstskatten till fylkena,
4)      den gemensamma skatten till
                        skattefördelningfonden,
5)      skatterna enligt petroleumskattelagen,
6)      avgiften till staten på ersättningar till
                        utländska artister, och
7)      sjömansskatten;

g)  i Sverige

1)      den statliga inkomstskatten, däri inbegripet
                        sjömansskatten och kupongskatten,
2)      bevillningsavgiften för vissa offentliga
                        föreställningar,
3)      ersättningsskatten,
4)      utskiftningsskatten,
5)      vinstdelningsskatten,
6)      den kommunala inkomstskatten, och
7)      den statliga förmögenhetsskatten;

h) i samtliga avtalsslutande stater

1)              skatt på arv och på gåva,
2)              motorfordonsskatt, i den omfattning som anges i
                        överenskommelse enligt artikel 20,
3)              mervärdesskatt och annan allmän omsättningsskatt,
                        i den omfattning som anges i överenskommelse
                enligt artikel 20,
4)              punktskatter, i den omfattning som anges i
                        överenskommelse enligt artikel 20, och
5)              socialförsäkringsavgifter och andra offentliga
                        avgifter, i den omfattning som anges i
                        överenskommelse enligt artikel 20.

2. Med skatt likställs förskott på sådan skatt och avgift som avses i
punkt 1 a) - g).

3. Avtalet tillämpas också på skatter av samma eller i huvudsak likartat
slag, som efter undertecknandet av avtalet påförs vid sidan av eller i
stället för de för närvarande utgående skatterna.

Artikel 3

Om inte sammanhanget föranleder annat, har vid tillämpningen av detta
avtal följande uttryck nedan angiven betydelse:

a) uttrycket "avtalsslutande stat" åsyftar Danmark, Finland, Island,
Norge och Sverige; vid tillämpningen av detta avtal omfattar uttrycket
också de i det danska riket självstyrande folksamfunden Färöarna och
Grönland;

 b) "behörig myndighet" åsyftar

1)      i Danmark: skatteministeriet,
2)   på Färöarna: Färöarnas ligningsråd,
3)      på Grönland: skattedirektoratet,
4)      i Finland: finansministeriet,
5)      i Island: finansministeriet,
6)      i Norge: finans- och tulldepartementet,
7)      i Sverige: finansdepartementet,

eller den myndighet i envar av dessa stater åt vilken uppdras att i
ovannämnda myndigheters ställe handha frågor enligt avtalet;

c) "nordiskt dubbelbeskattningsavtal" åsyftar avtalet den 12 september
1989 mellan de nordiska länderna för att undvika dubbelbeskattning
beträffande skatter på inkomst och på förmögenhet och avtalet den 12
september 1989 mellan Danmark, Finland, Island, Norge och Sverige för
att undvika dubbelbeskattning beträffande skatter på arv och på gåva
samt motsvarande avtal mellan nordiska länder som efter undertecknandet
av förevarande avtal ingås vid sidan av eller i stället för dessa avtal.

Artikel 4

1. En avtalsslutande stat är skyldig lämna handräckning enligt artikel 1
i alla de skatteärenden och i fråga om alla de skatteanspråk som
uppkommit i annan avtalsslutande stat i enlighet med dess lagstiftning
beträffande de skatter och avgifter som omfattas av artikel 2.

2.  Handräckning får avse åtgärd inte endast mot skattskyldig utan också
mot annan som enligt lagstiftningen i den avtalsslutande stat till
vilken ansökningen är riktad är skyldig att lämna bistånd till
skattemyndigheterna.

3.  Framställning om handräckning får göras endast om den begärda
åtgärden inte kan vidtas i den egna staten utan väsentliga svårigheter
och om den avtalsslutande stat som gör framställningen enligt sin egen
lagstiftning kan på begäran av den avtalsslutande stat till vilken
framställningen riktats verkställa motsvarande handräckning.

4. Framställning om handräckning och skriftväxling mellan de
avtalsslutande staterna enligt detta avtal ombesörjs av behörig
myndighet i dessa stater.

Artikel 5

1. Framställningar och andra handlingar i ärenden angående handräckning
skall vara avfattade på danska, norska eller svenska språket eller vara
åtföljda av en översättning till något av dessa språk. Beträffande
ärenden om delgivning gäller detta dock endast framställningen om
delgivning.

2. I framställning om handräckning skall anges den myndighet som i
första hand begärt handräckningen samt namn, yrke eller titel, adress,
födelsedata och hemortskommun samt, om möjligt, arbetsplats och
vistelseort beträffande den person saken gäller. Framställningen bör
vidare innehålla uppgift om övriga omständigheter som kan tjäna till
ledning för att identifiera denna person.

Artikel 6

1. Framställning om handräckning kan avböjas, om den avtalsslutande stat
hos vilken handräckningen begärts, anser denna ägnad att strida mot dess
allmänna intresse.

2.  När fråga om tillämpning av bestämmelse i något av de nordiska
dubbelbeskattningsavtalen är anhängig hos den behöriga myndigheten i den
avtalslutande stat hos vilken handräckningen begärts, kan denna stat
efter samråd med den avtalsslutande stat som begärt handräckningen
förklara framställning om handräckning för indrivning av skatt vilande.

Artikel 7

1. Efterkoms inte framställning om handräckning, skall den
avtalsslutande stat som begärt handräckningen så snart som möjligt
underrättas om beslutet och skälen för detta.

2. Verkställs handräckning, skall den avtalsslutande stat hos vilken
handräckningen begärts snarast underrätta den andra avtalsslutande
staten om resultatet av handräckningen.

3. I underrättelse enligt denna artikel skall också anges sådana
omständigheter som kan vara av betydelse för vidare åtgärder i
skatteärendet.

Artikel 8

Handling som utfärdats eller bestyrkts av domstol eller
förvaltningsmyndighet i en avtalsslutande stat behöver inte legaliseras
för att användas i skatteärende inom annan avtalsslutande stats område.
Motsvarande gäller i fråga om handling som underskrivits av tjänsteman
hos domstolen eller myndigheten, om sådan underskrift är tillräcklig
enligt lagstiftningen i den avtalsslutande stat domstolen eller
myndigheten tillhör.

Delgivning av handlingar

Artikel 9

1. Delgivning enligt detta avtal skall ske i den ordning som för
liknande delgivning tillämpas enligt lagstiftning eller administrativ
praxis i den avtalsslutande stat hos vilken delgivningen begärts.
Begäran om delgivning av handling skall innehålla kort uppgift om
handlingens innehåll.

2. Om den avtalsslutande stat som begär delgivningen så önskar, kan
delgivningen ske i särskild form, i den mån det begärda förfarandet står
i överensstämmelse med lagstiftningen i den avtalsslutande stat i vilken
delgivningen skall ske.

3. Såsom bevis om delgivning skall gälla antingen ett daterat och
bestyrkt erkännande av den, med vilken delgivningen skett, eller ett
intyg av vederbörande myndighet i den avtalsslutande stat hos vilken
delgivningen begärts, utvisande formen och tiden för delgivningen.

Införskaffande av uppgifter m. m.

Artikel 10

1. Uppgifter skall införskaffas i enlighet med lagstiftningen i den
avtalsslutande stat till vilken framställningen riktats.

2. Framställning om införskaffande av uppgifter kan avböjas, om affärs-,
fabrikations- eller yrkeshemlighet skulle yppas om framställningen
efterkoms.

Artikel 11

1. Behörig myndighet i en avtalsslutande stat skall, i den mån det kan
ske på grundval av tillgängliga kontrolluppgifter eller motsvarande
uppgifter, snarast möjligt efter utgången av varje kalenderår, utan
särskild framställning, tillställa behörig myndighet i envar av de andra
avtalsslutande staterna upplysningar i fråga om i denna stat bosatta
fysiska personer eller där hemmahörande juridiska personer beträffande

a) utdelningar från aktiebolag och liknande juridiska personer,

b) räntor på obligationer och liknande värdepapper,

c) tillgodohavanden hos banker, sparbanker och liknande inrättningar
samt räntor på sådana tillgodohavanden,

d) innehav av fast egendom,

e) royalty och annan periodisk avgift för utnyttjande av upphovsrätt,
patent, mönster, varumärke eller annan sådan rättighet eller egendom,

f) löner, arvoden, pensioner och livräntor,

g) skade-, försäkrings- och annan sådan ersättning som erhållits i
samband med näringsverksamhet, och

h) andra inkomster eller tillgångar, i den mån överenskommelse träffats
därom enligt artikel 20.

2. Behörig myndighet i en avtalsslutande stat skall verka för att
uppgifter, som framkommer vid utredning i denna stat i ärende angående
skatt och som kan antas vara av intresse för annan avtalsslutande stat,
snarast överlämnas till den behöriga myndigheten i denna andra stat.

3. Om det i den avtalsslutande stat som tagit emot upplysningarna
framkommer att upplysningarna icke motsvarar de verkliga förhållandena,
skall den behöriga myndigheten i denna stat på lämpligt sätt underrätta
den behöriga myndigheten i den avtalsslutande stat som lämnat
upplysningarna om förhållandet.

4. Då person bosatt i en avtalsslutande stat avlidit och efterlämnat
fast egendom i annan avtalsslutande stat eller tillgångar nedlagda i
rörelse där, skall den behöriga myndigheten i den förstnämnda staten, så
snart kännedom vunnits om förhållandet, underrätta den behöriga
myndigheten i den andra staten därom.

Artikel 12

1. Efter framställning av en avtalsslutande stat skall två eller flera
avtalsslutande stater samråda för att bestämma föremål och
tillvägagångssätt för samtidiga skatteutredningar. Varje avtalsslutande
stat avgör själv om den vill medverka vid viss samtidig skatteutredning.

2. Med samtidig skatteutredning i punkt 1 förstås en överenskommelse
mellan två eller flera avtalsslutande stater, enligt vilken var och en
inom sitt område föranstaltar om en samtidig undersökning av
skatteförhållanden beträffande en person av gemensamt eller
komplementärt intresse i syfte att utbyta de upplysningar av betydelse
som därvid framkommer.

Artikel 13

1. Företrädare för myndighet i en avtalsslutande stat kan i skatteärende
av väsentligt intresse för denna stat efter framställning av den
behöriga myndigheten i samma stat tillåtas närvara vid utredning i
sådant skatteärende i annan avtalsslutande stat. Framställning härom
prövas av den behöriga myndigheten i denna andra stat, som snarast
underrättar den behöriga myndigheten i den förstnämnda staten om sitt
beslut. Bifalls framställningen, anges i underrättelsen tid och plats
för utredningen samt de övriga uppgifter som bedöms erforderliga för den
behöriga myndighet som gjort framställningen.

2. Företrädare som avses i punkt 1 får inte fatta beslut i frågor som
gäller utredningen men kan framföra förslag i sådana frågor till
myndighet eller tjänsteman åt vilken uppdragits att verkställa
utredningen. Beslut i anledning av sådant förslag fattas av myndigheten
eller tjänstemannen.

3. Upplysningar som kommit fram vid utredning som avses i punkt 1 skall
behandlas såsom hemliga och får inte yppas för andra personer eller
myndigheter, häri inbegripna personer som tjänstgör vid domstolar och
andra judiciella myndigheter, än dem som handlägger taxering, uppbörd
eller indrivning av skatter som avses i detta avtal eller avgör besvär
eller frågor om åtal i anslutning härtill.

4. Avslås framställning som avses i punkt 1, äger bestämmelserna i
artikel 7 punkt 1 motsvarande tillämpning.

Indrivning av skatt

Artikel 14

1. Beslut i skatteärende som enligt lagstiftningen i en avtalsslutande
stat är exigibelt i denna stat skall erkännas som exigibelt i annan
avtalsslutande stat.

2. I frågor som gäller tidsfrist efter vilken skattefordran inte kan
verkställas skall lagstiftningen i den ansökande staten tillämpas.

3. Indrivningsåtgärder som vidtas av den anmodade staten efter
framställning om handräckning och som enligt lagstiftningen i denna stat
uppskjuter eller avbryter tidsfrist som avses i punkt 2 skall också ha
denna verkan vid tillämpningen av lagstiftningen i den ansökande staten.
Den anmodade staten skall underrätta den ansökande staten i de fall att
sådana åtgärder vidtas.

4. Den myndighet som i första hand begär handräckning för indrivning
skall i framställningen intyga att beslutet är exigibelt samt ange den
tidpunkt då rätten att ta ut skatten helt eller delvis upphör på grund
av preskription. Denna myndighets behörighet skall bestyrkas av
myndighet som avses i artikel 3.

Artikel 15

Har skattskyldig eller annan som avses i artikel 4 punkt 2 avlidit, får
indrivning inte ske med belopp överstigande värdet av tillgångarna i
dödsboet. Är boet skiftat, får av arvinge eller annan som förvärvat
egendom på grund av dödsfallet icke drivas in mer än som motsvarar
värdet av egendomen vid tiden för förvärvet.

Artikel 16

1. För skatt som skall drivas in enligt detta avtal åtnjuts inte i den
avtalsslutande stat hos vilken handräckning begärts sådan särskild
förmånsrätt som där kan gälla för dess egna skatter.

2. I ärende angående indrivning av skatt enligt detta avtal får åtgärd
för att inleda rättegångsförfarande vid annan domstol än
förvaltningsdomstol eller konkursförfarande inte vidtas i den
avtalsslutande stat hos vilken indrivningen begärts, med mindre den
behöriga myndigheten i denna stat efter framställning av den behöriga
myndigheten i den avtalsslutande stat som gjort framställningen,
uttryckligen samtycker till sådan åtgärd.

Artikel 17

1. Upphör, innan ärende angående indrivning av skatt enligt detta avtal
avslutats, rätten att ta ut skatten helt eller delvis enligt
lagstiftningen i den avtalsslutande stat som begärt handräckningen på
grund av betalning, nedsättning eller undanröjande av taxering,
avkortning eller annan anledning, skall den behöriga myndigheten i denna
stat snarast möjligt anmäla det inträffade till den behöriga myndigheten
i den andra avtalsslutande staten.

2. Bestämmelserna i punkt 1 skall äga motsvarande tillämpning i fall då
anstånd med betalning av skatten medgivits.

Artikel 18

När indrivning enligt detta avtal skett i en  avtalsslutande stat och
indrivet belopp kommit indrivningsmyndighet i denna stat till handa, är
denna stat ansvarig gentemot den avtalsslutande stat som begärt
indrivningen för det indrivna beloppet.

Säkerställande av betalning för fordran på skatt

Artikel 19

1. Säkerställande av betalning för fordran på skatt enligt detta avtal
skall ske enligt lagstiftning eller administrativ praxis i den
avtalsslutande stat hos vilken säkerställande begärts. Sådant
säkerställande kan ske också om fordran inte är fastställd.

2. Bortfaller fordran på skatt helt eller delvis sedan åtgärd för
säkerställande enligt detta avtal vidtagits, skall den behöriga
myndigheten i den avtalsslutande stat som gjort framställningen snarast
möjligt anmäla det inträffade till den behöriga myndigheten i den andra
avtalsslutande staten.

3. Bestämmelserna i artiklarna 14-18 skall i tillämpliga delar gälla
även beträffande säkerställande av betalning för fordran på skatt enligt
detta avtal.

Särskilda bestämmelser

Artikel 20

1. De behöriga myndigheterna i de avtalsslutande staterna kan träffa
överenskommelse för att genomföra bestämmelserna i detta avtal. De kan
särskilt komma överens om utbyte av upplysningar enligt artikel 11 punkt
1 h), om minsta belopp som framställning om indrivning får avse, om
handräckning beträffande skatter och avgifter enligt artikel 2 punkt 1
h) 2-5, om åtgärder för att undvika att preliminär skatt tas ut i mer än
en avtalsslutande stat, om uppbörd av skatt eller om överföring av skatt
samt beträffande räntor, rättegångskostnader, viten och andra liknande
belopp som utgår i samband med beskattning eller indrivning, om
fastställande av kurs för omräkning av belopp som skall drivas in, samt
om redovisning av indrivna belopp.

2. Om svårigheter eller tvivelsmål uppkommer mellan två eller flera
avtalsslutande stater beträffande tolkningen eller tillämpningen av
avtalet, skall de behöriga myndigheterna i dessa stater överlägga för
att söka lösa frågan genom särskild överenskommelse. Resultatet av
sådana överläggningar skall snarast delges de behöriga myndigheterna i
övriga avtalsslutande stater.

3. Finner den behöriga myndigheten i en avtalsslutande stat att
överläggningar i fråga som avses i punkt 2 bör ske mellan de behöriga
myndigheterna i samtliga avtalsslutande stater, skall sådana
överläggningar äga rum på begäran av denna stat.

4. Om ansökan om handräckning för indrivning av ett skattekrav avser
inkomst som har beskattats i annan avtalsslutande stat än den som begär
handräckningen, och sådan dubbelbeskattning inte har reglerats i avtal
för att undvika dubbelbeskattning, kan den behöriga myndigheten i den
anmodade staten ta upp ärendet med den behöriga myndigheten i den
ansökande staten i syfte att genom ömsesidig överenskommelse söka
undvika att inkomsten dubbelbeskattas. Indrivningen av skattekravet kan
inställas till dess sådan överenskommelse har träffats.

Artikel 21

Beträffande förfrågningar, upplysningar, uppgifter och andra
meddelanden, som enligt detta avtal inkommer till en avtalsslutande
stat, tillämpas de sekretessbestämmelser som gäller enligt
lagstiftningen i denna stat.

Artikel 22

För handräckning enligt detta avtal är den avtalsslutande stat som
begärt handräckningen skyldig ersätta kostnad endast för sådant
rättegångsförfarande vid annan domstol än förvaltningsdomstol eller
konkursförfarande i den andra avtalsslutande staten som föranleds av
handräckningen.

Artikel 23

Detta avtal tillämpas inte på Svalbard och Jan Mayen samt de norska
besittningarna utanför Europa.

Artikel 24

1. Detta avtal träder i kraft trettionde dagen efter den då samtliga
avtalsslutande stater har meddelat det danska utrikesministeriet, att
avtalet har godkänts. Det danska utrikesministeriet underrättar de
övriga avtalsslutande staterna om mottagandet av dessa meddelanden och
om tidpunkten för avtalets ikraftträdande.

2. Sedan detta avtal har trätt i kraft, tillämpas dess bestämmelser på
ärenden som efter ikraftträdandet har inkommit till den behöriga
myndigheten i den avtalsslutande stat till vilken framställningen har
riktats.

3. Avtalet den 9 november 1972 mellan Sverige, Danmark, Finland, Island
och Norge om handräckning i skatteärenden, med senare ändringar, upphör
att gälla och tillämpas sista gången i fråga om ärenden som före
ikraftträdandet av detta avtal har inkommit till den behöriga
myndigheten i den avtalsslutande stat till vilken framställningen har
riktats.

4. Detta avtal begränsar inte och begränsas inte av avtalet den 18
oktober 1979 mellan den danska regeringen och Grönlands landsstyre för
att undvika dubbelbeskattning m.m. samt överenskommelsen enligt punkt 20
i bilagan till det sistnämnda avtalet.

5. Detta avtal begränsar inte och begränsas inte av bestämmelserna om
handräckning i avtalet den 12 augusti 1986 mellan den danska regeringen
och Färöarnas landsstyre för att undvika dubbelbeskattning m.m.

Artikel 25

En avtalsslutande stat kan senast den 30 juni under ett kalenderår säga
upp avtalet genom skriftligt meddelande härom till det danska
utrikesministeriet, som underrättar de övriga avtalsslutande staterna om
mottagandet av sådant meddelande och om dess innehåll. Har
uppsägningstiden iakttagits, upphör avtalet att gälla i förhållandet
mellan den stat som verkställt uppsägningen och övriga avtalsslutande
stater vid kalenderårets utgång.

Originalexemplaret till detta avtal deponeras hos det danska
utrikesministeriet, som tillställer de övriga avtalsslutande staterna
bestyrkta kopior därav.

Till bekräftelse härav har de vederbörligen befullmäktigade ombuden
undertecknat detta avtal.

Som skedde i Köpenhamn den 7 december 1989 i ett exemplar på danska,
färöiska, grönländska, finska, isländska, norska och svenska språken,
varvid på svenska språket utfärdades två texter, en för Finland och en
för Sverige, vilka samtliga texter har samma giltighet.