Förordning (2003:1178) om överlämnande till Sverige enligt en europeisk arresteringsorder

Allmänna bestämmelser

1 § Denna förordning innehåller bestämmelser för genomförande
av rådets rambeslut 2002/584/RIF av den 13 juni 2002 om en
europeisk arresteringsorder och överlämnande mellan
medlemsstaterna, ändrat genom rådets rambeslut
2009/299/RIF.

Bestämmelser om överlämnande från Sverige finns i lagen
(2003:1156) om överlämnande från Sverige enligt en europeisk
arresteringsorder och i förordningen (2003:1179) om
överlämnande från Sverige enligt en europeisk
arresteringsorder. Förordning (2013:842).

2 § De begrepp som används i denna förordning har samma 
betydelse som i lagen (2003:1156) om överlämnande från Sverige 
enligt en europeisk arresteringsorder.

Med en svensk arresteringsorder avses en sådan 
arresteringsorder som anges i 1 kap. 3 § samma lag och som 
utfärdas av en svensk åklagare. Riksåklagaren bestämmer vilka 
åklagare inom åklagarväsendet som är behöriga att utfärda en 
svensk arresteringsorder.

En svensk europeisk delegerad åklagare och den svenska 
europeiska åklagaren är som särskilda åklagare behöriga att 
utfärda en svensk arresteringsorder när de fullgör uppgifter 
för Europeiska åklagarmyndigheten. Förordning (2024:636).

Utfärdande av en europeisk arresteringsorder

Arresteringsorder för lagföring

3 § En svensk arresteringsorder för lagföring får utfärdas 
för brott för vilket den eftersökte är häktad på sannolika 
skäl misstänkt för brottet och för vilket det är föreskrivet 
fängelse i ett år eller mer. För en gärning som legat till 
grund för ett beslut om övervakningsåtgärder som följs upp i 
en annan medlemsstat i Europeiska unionen får en 
arresteringsorder utfärdas även om det för gärningen inte är 
föreskrivet fängelse i ett år eller mer. 

En arresteringsorder som utfärdas för brott som avses i 
första stycket får uppta också andra brott som den eftersökte 
misstänks för (accessoriskt överlämnande). 
Förordning (2016:1142).

Arresteringsorder för verkställighet av en frihetsberövande
påföljd

4 § En europeisk arresteringsorder för verkställighet av en 
frihetsberövande påföljd utfärdas på begäran av 
Kriminalvården.

En arresteringsorder får utfärdas för en dom som har fått laga 
kraft, om en frihetsberövande påföljd i minst fyra månader 
eller utan tidsbegränsning har dömts ut.

En arresteringsorder som utfärdas för en dom som avses i andra 
stycket får uppta också andra domar som gäller den eftersökte 
och som har fått laga kraft, om domstolen där har dömt till en 
frihetsberövande påföljd (accessoriskt överlämnande).
Förordning (2024:49).

4 a § När det finns anledning för Kriminalvården att begära 
att en arresteringsorder för verkställighet av en 
frihetsberövande påföljd ska utfärdas, ska Kriminalvården 
underrättas om skälen för det av

- chefsöverläkaren vid den sjukvårdsinrättning där den dömde 
är inskriven eller skulle skrivas in, om påföljden är 
överlämnande till rättspsykiatrisk vård, eller 

- Statens institutionsstyrelse, om påföljden är sluten 
ungdomsvård.

Chefsöverläkaren och Statens institutionsstyrelse ska lämna de 
uppgifter som behövs för Kriminalvårdens begäran.
Förordning (2024:49).

Proportionalitet

5 § En svensk arresteringsorder får utfärdas endast om det med
beaktande av det men för den enskilde samt den tidsutdräkt och
de kostnader som kan antas uppkomma i ärendet framstår som
motiverat med hänsyn till brottets art och svårhetsgrad samt
övriga omständigheter.

Om den eftersökte är under arton år, får en arresteringsorder
utfärdas endast om det är fråga om allvarlig brottslighet eller
den unge har stark anknytning till Sverige eller det i övrigt
finns särskilda skäl för att begära överlämnande till Sverige.

Arresteringsorderns utformning

6 § En svensk arresteringsorder skall vara upprättad i enlighet
med det formulär som avses i 1 kap. 4 § lagen (2003:1156) om
överlämnande från Sverige enligt en europeisk
arresteringsorder.

Det skall framgå av arresteringsordern om den avser även
accessoriskt överlämnande. I så fall skall det också framgå om
den eftersökte är häktad för brottet, liksom den utdömda
påföljden eller straffskalan för brottet.

Översändande och förvaring

7 § En svensk arresteringsorder får registreras i Schengens 
informationssystem (SIS) eller i ett annat system för 
eftersökning av personer som är misstänkta för brott. 
Registreringen ska utföras av Polismyndigheten, som också ska 
förvara arresteringsordern. 

Om det är känt i vilken annan medlemsstat den eftersökte 
uppehåller sig, får arresteringsordern sändas direkt till den 
verkställande myndigheten i den staten. Åklagaren ansvarar då 
för åtgärder enligt 11 §. En kopia av arresteringsordern ska 
sändas till Polismyndigheten. Förordning (2016:1142).

Återkallelse

8 § När det inte längre finns skäl att begära den eftersökte 
överlämnad, ska arresteringsordern återkallas. Den 
verkställande myndigheten i den andra medlemsstaten och 
Polismyndigheten ska omedelbart underrättas om återkallelsen. 
Förordning (2016:1142).

Förfarandet sedan den eftersökte anträffats

Information vid anträffande

9 § När åklagaren får information om att den eftersökte har 
anträffats, ska åklagaren omedelbart vidarebefordra 
informationen till Polismyndigheten, om den inte redan har 
fått informationen.

Om en annan myndighet än den myndighet där åklagaren som har 
utfärdat arresteringsordern är verksam får information om att 
den eftersökte har anträffats, ska den myndigheten omedelbart 
vidarebefordra informationen till åklagaren.
Förordning (2024:636).

Förhållandet till utlämning

10 § Om den andra medlemsstaten meddelar att ett 
utlämningsförfarande ska tillämpas, ska förordningen 
(1982:306) med vissa bestämmelser om utlämning för brott 
tillämpas i stället för denna förordning. Åklagaren ska 
omedelbart överlämna ärendet till den myndighet som, enligt 
samma förordning, är behörig att göra framställningar om 
utlämning till den andra medlemsstaten. 

I fall som avses i första stycket behöver någon ny 
framställning inte göras, om den andra staten godtar 
arresteringsordern som en framställning om utlämning.
Förordning (2016:1142).

Översättning och översändande

11 § När Polismyndigheten får information om att den
eftersökte har anträffats i en annan medlemsstat och
arresteringsordern har registrerats enligt 7 § första
stycket, ska myndigheten omedelbart

1. låta översätta arresteringsordern till den andra
medlemsstatens språk eller till ett språk som den staten har
förklarat sig godta, och

2. översända arresteringsordern till den verkställande
myndigheten i den andra staten. Förordning (2014:1164).

Försvarare eller biträde

11 a § Om den verkställande myndigheten i den andra 
medlemsstaten informerar åklagaren om att den eftersökte vill 
utse en försvarare eller ett biträde i Sverige, ska åklagaren 
så snart som möjligt ge den eftersökte information som 
underlättar för honom eller henne att utse en försvarare 
eller ett biträde. Om den eftersökte har en offentlig 
försvarare förordnad i Sverige, ska åklagaren informera den 
eftersökte om det. Förordning (2016:1142).

Garantier för överlämnande

12 § Åklagaren prövar frågor om garantier som den 
verkställande myndigheten kräver för överlämnande. Vid 
överlämnande för lagföring prövar dock Riksåklagaren frågor 
om garantier som hänför sig till villkor om återförande av 
den eftersökte. Förordning (2016:1142).

Transport

13 § Åklagaren ansvarar för att den eftersökte förs till 
Sverige när den andra medlemsstaten har beslutat om 
överlämnande hit. Åklagaren ska se till att den eftersökte 
hämtas till Sverige inom den utsatta tiden, om inte annat har 
överenskommits. Åklagaren får begära hjälp av 
Polismyndigheten om det behövs. 

Bestämmelser om transporter i Sverige finns i 8 kap. 3 § 
lagen (2003:1156) om överlämnande från Sverige enligt en 
europeisk arresteringsorder. Förordning (2017:145).

Övriga frågor

Överförande av verkställighet av en frihetsberövande påföljd

14 § Om överlämnande till Sverige för lagföring har ägt rum
på villkor att den som överlämnas återförs till den andra
medlemsstaten för att där verkställa en frihetsberövande
påföljd som dömts ut med anledning av överlämnandet, ska
åklagaren så snart domen har fått laga kraft mot den dömde
pröva om förutsättningarna för återförande är uppfyllda.

Om den som har överlämnats ska återföras enligt första
stycket, ska åklagaren omedelbart underrätta
Kriminalvården. Förordning (2015:110).

15 § Om en begäran om överlämnande till Sverige för 
verkställighet av en frihetsberövande påföljd har avslagits på 
den grunden att den andra medlemsstaten övertar 
verkställigheten av påföljden, ska åklagaren omedelbart 
underrätta Kriminalvården, som i sin tur därefter ska 
underrätta 

- chefsöverläkaren vid den sjukvårdsinrättning där den dömde 
var inskriven eller skulle skrivas in vid utfärdandet av 
arresteringsordern, om påföljden är överlämnande till 
rättspsykiatrisk vård, eller

- Statens institutionsstyrelse, om påföljden är sluten 
ungdomsvård. Förordning (2024:49).

15 a § I lagen (2015:96) om erkännande och verkställighet av
frihetsberövande påföljder inom Europeiska unionen finns
bestämmelser om erkännande och verkställighet av en svensk
dom på frihetsberövande påföljd i en annan medlemsstat i
Europeiska unionen. Förordning (2015:110).

Underrättelse vid villkorat överlämnande till Sverige

15 b § Om någon i ett fall som avses i 8 kap. 1 § lagen 
(2003:1156) om överlämnande från Sverige enligt en europeisk 
arresteringsorder ska återföras till en annan medlemsstat, ska 
åklagaren underrätta Polismyndigheten om när återförandet ska 
äga rum. Förordning (2024:49).

Samtycke till utvidgat överlämnande

16 § En person som har överlämnats till Sverige kan samtycka
till åtal eller straff här för annat brott som personen har
begått före överlämnandet. Sådant samtycke lämnas till
åklagare.

Samtycket ska antecknas på ett formulär som fastställs av
riksåklagaren. Formuläret ska om möjligt vara skrivet på det
språk som normalt används av den som har överlämnats. Om ett
annat språk används, ska det antecknas på handlingen vilka
åtgärder som har vidtagits för att kontrollera att den som har
överlämnats har förstått innebörden av samtycket.
Förordning (2012:570).

Handläggning av utvidgat överlämnande

17 § Om överlämnande till Sverige har beviljats och fråga 
uppkommer om att begära den andra statens tillstånd till en 
sådan åtgärd som avses i 6 kap. 8 § första stycket 1 lagen 
(2003:1156) om överlämnande från Sverige enligt en europeisk 
arresteringsorder, gäller andra–tredje styckena. Detsamma 
gäller om någon har utlämnats till Sverige från en 
medlemsstat i Europeiska unionen och en sådan fråga därefter 
uppkommer.

Begäran ska innehålla de uppgifter som avses i 6 §. Den ska 
översättas till ett språk som avses i 11 § 1 och sändas till 
den verkställande myndigheten i den andra medlemsstaten.

Följande föreskrifter i denna förordning ska tillämpas:

– 2 § andra stycket om behörig åklagare,

– 8 § om återkallelse,

– 10 § om förhållandet till utlämning,

– 12 § om garantier, och 

– 14 och 15 §§ om överförande av straffverkställighet.
Förordning (2016:1142).


Övergångsbestämmelser

2012:570

1. Denna förordning träder i kraft den 16 oktober 2012.

2. Äldre bestämmelser gäller för ärenden som har inletts före
ikraftträdandet.

2015:110

1. Denna förordning träder i kraft den 1 april 2015.

2. Äldre bestämmelser gäller för ärenden som inletts före
ikraftträdandet.

3. Äldre bestämmelser tillämpas vid handläggningen av ett
ärende i förhållande till en medlemsstat inom Europeiska
unionen som när ärendet inleds inte har genomfört rådets
rambeslut 2008/909/RIF av den 27 november 2008 om tillämpning
av principen om ömsesidigt erkännande på brottmålsdomar
avseende fängelse eller andra frihetsberövande åtgärder i
syfte att verkställa dessa inom Europeiska unionen.

4. Äldre bestämmelser tillämpas i förhållande till en
medlemsstat inom Europeiska unionen som avgett en förklaring
enligt artikel 28.2 i rambeslut 2008/909/RIF av den 27
november 2008 om tillämpning av principen om ömsesidigt
erkännande på brottmålsdomar avseende fängelse eller andra
frihetsberövande åtgärder i syfte att verkställa dessa inom
Europeiska unionen om att i förhållande till en dom som fått
laga kraft före ett visst datum ska rambeslutet inte
tillämpas.

2016:1142

1. Denna förordning träder i kraft den 19 december 2016.

2. Polismyndigheten ska fram till och med den 30 april 2017 
bistå åklagaren vid utfärdandet av en svensk 
arresteringsorder enligt 4 §.

2024:49

1. Denna förordning träder i kraft den 1 mars 2024.

2. Äldre bestämmelser gäller för ärenden som har inletts före 
ikraftträdandet.