Lag (1946:804) om införande av nya rättegångsbalken

1 § Den av riksdagen år 1942 antagna och den 18 juli samma år (nr 740)
utfärdade nya rättegångsbalken skall jämte vad nedan stadgas träda i
kraft den 1 januari 1948; dock må dessförinnan bestämmelser meddelas av
Konungen enligt vad i nya rättegångsbalken och denna lag är för vissa
fall stadgat.

2 § Genom nya rättegångsbalken upphävas

rättegångsbalken i 1734 års lag;

5, 6, 12 och 13 §§ lagen den 14 juni 1901 om vad iakttagas skall i
avseende å införande av lagen om ändring i vissa delar av
rättegångsbalken;

14 kap. jordabalken i 1734 års lag;

10 kap. 6 § byggningabalken i 1734 års lag;

förordningen den 6 mars 1751 om rättegångens förkortande i brottmål, då
flera under särskilda domstolar hörande personer äro däruti delaktiga;

kungörelsen den 18 december 1823 angående ändring av 10 kap. 21 §
rättegångsbalken samt huru förhållas bör, då emot redan dömda personer
yppas brott, varom rannsakning tillförene icke varit anställd;

förordningen den 17 april 1828 angående upphörande av kommerskollegii
domsrätt i vissa mål, såvitt därigenom förklarats tillkomma Svea hovrätt
att upptaga tvistiga frågor om skyldighet för rederier att ersätta
kostnad för nödställda sjömäns underhåll och hemförskaffande;

förordningen den 10 juni 1841 angående rätt domstol för frågor, som röra
rikets ständers bank och riksgäldskontor;

förordningen den 30 april 1844 angående förändrade föreskrifter i
avseende på fullföljden av polismål;

2 § förordningen den 19 december 1844 om upphörande av vissa särskilda
domstolar;

förordningen den 20 november 1845 angående gemensamma rannsakningshäkten
och tingsställen för särskilda härader;

förordningen den 6 februari 1849 angående vittnesmål av mosaisk
trosbekännare;

16 § 5 punkten samt 19 § 1-12 och 14-20 punkterna förordningen den 16
februari 1864 om nya strafflagens införande och vad i avseende därå
iakttagas skall;

förordningen den 24 mars 1871 angående vissa förändrade föreskrifter i
avseende å beräkning av tid för klagan mot hovrätts utslag i brottmål;

16 § förordningen den 31 oktober 1873 angående främmande trosbekännare
och deras religionsövning;

förordningen den 22 april 1881 om offentlighet vid underdomstolarna;

förordningen den 6 oktober 1882 angående böter för svarandeparts ute
blivande från underrätt;

lagen den 30 oktober 1885 angående lydelsen av judes edliga förplik
telse;

lagen den 10 juli 1899 angående påföljd i vissa fall av parts utebli
vande i brottmål;

lagen den 13 juni 1902 om tolks anlitande vid domstol;

lagen den 20 juni 1905 om särskild sammansättning av vissa rådstuvu
rätter vid behandling av handelsmål;

lagen den 7 maj 1918 om särskilda tingssammanträden för handläggning av
vissa mål och ärenden;

lagen den 19 juni 1919 angående förordnande av rättegångsbiträde åt
häktad;

stadgan den 11 juni 1920 om måls handläggning i vissa fall av Kungl.
Maj:ts högsta domstol i dess helhet;

lagen den 2 juni 1922 om tiden för företagande av rannsakning med
häktad;

lagen den 22 februari 1924 angående domstols behörighet i fråga om
upptagande av vissa brottmål;

lagen den 23 mars 1928 om meddelande av rättegångsfullmakt genom
telegram;

lagen den 13 maj 1932 om häradsnämnds tjänstgöring;

lagen den 12 maj 1933 om vissa tvångsmedel i brottmål;

lagen den 7 juni 1934 om bevisning genom sakkunnig;

lagen den 15 juni 1934 om handläggning inom stängda dörrar av mål om
utpressning;

lagen den 8 mars 1935 med vissa bestämmelser om häradsting;

lagen samma dag om kungörande av häradsrätts sammanträden;

lagen den 29 maj 1936 om offentlighet vid förhör inför hovrätt;

lagen den 12 mars 1938 med vissa bestämmelser om doms avkunnande vid
rådhusrätt; samt

lagen den 22 juni 1939 om särskilda rättsmedel;

tillika med, om ej annat nedan stadgas, alla de särskilda ännu gällande
stadganden, vilka innefatta ändring eller förklaring av eller tillägg
till vad sålunda upphävda lagrum innehålla.

Såsom upphävda skola anses

kungl. brevet den 24 juli 1741 huru parter och sökande böra sina
skrifter i rätterna underteckna;

kungl. brevet den 22 november 1749 angående rättegångens förkortande i
de mål, som röra uppror och orolighet i riket;

kungl. brevet den 18 oktober 1750 om rättegångens förkortande i
brottmål;

kungl. resolutionen på Stockholms stads konsistorii besvär den 7 augusti
1753;

kungl. brevet den 24 april 1754 angående vittnesförhör om sådant som
blivit sagt mellan fyra ögon;

kungl. brevet den 12 mars 1756 angående advokater, som förleda någon
till oskälig rättegång;

kungl. resolutionen på städernas besvär den 19 januari 1757 § 18;

kungl. brevet den 1 februari 1758 angående fullmäktiges brukande vid
tingen;

kungl. cirkuläret den 19 augusti 1761 att överrätternas domar hädanefter
ej böra offentligen avkunnas;

kungl. brevet den 27 maj 1801 angående vissa oordningars förekommande i
tjänsten av de under hovrätternas jurisdiktion lydande domare m.m.;

29, 33, 36, 38, 39 och 40 punkterna kungl. förklaringen den 23 mars 1807
över allmänna lagens stadganden i åtskilliga rum m.m.;

kungl. brevet den 29 juli 1812 angående häktads förvisning till annan
domstol;

kungl. brevet den 12 februari 1824 angående härads och tingslags
fördelning i vissa nämndemansdistrikt;

kungl. förklaringen den 8 september 1829 över kungl. brevet den 27 maj
1801 rörande rättigheten att föra andras talan;

kungl. cirkuläret den 7 januari 1830 att ej någon må till domarämbetets
utövande förordnas, som icke fyllt tjugufem år;

kungörelsen den 16 december 1921 om tiden för översändande av
rannsakningshandlingar i mål, som av underrätt blivit för fortsatt
handläggning hänvisat till annan domstol; samt

kungörelsen den 30 april 1925 angående underrättelse i visst fall till
part rörande av domstol meddelat uppskovsbeslut;

så ock, om ej annat nedan stadgas, vad i övrigt finnes i lag eller
författning stridande mot nya rättegångsbalkens bestämmelser.

3 § Förekommer i lag eller författning hänvisning till eller avses däri
eljest lagrum, som ersatts genom bestämmelse i nya rättegångsbalken
eller i denna lag, skall den bestämmelsen i stället tillämpas.

Föreskrift i äldre lag eller författning, att i fråga om klagan över
domstols beslut skall gälla vad i allmänhet är stadgat angående besvär i
brottmål, skall avse bestämmelserna i nya rättegångsbalken om fullföljd
av talan mot dom och beslut i brottmål.

4 § Om särskilda domstolar och rättegången vid dessa gälle vad därom är
stadgat.

Vad om rättegången i vissa mål vid allmän domstol är i lag eller
författning särskilt stadgat vare gällande, även om det strider mot
bestämmelse i nya rättegångsbalken.

5 § Stadgande i lag eller författning om allmän domstols behörighet att
upptaga mål, som tidigare handlagts av förvaltningsmyndighet eller av
särskild domstol, skall alltjämt gälla.

6 § Om behandlingen av ärenden, som domstol eller domare har att
upptaga, gälle vad därom är stadgat.

7 § Vad i 12 kap. 3 § handelsbalken är föreskrivet om ed skall upphöra
att gälla. Stadgandena om ed i 5 kap. 6 § och 7 kap. 7 § jordabalken
samt 20 och 203 §§ sjölagen skola icke avse ed i rättegång.

8 § Stadgandena i 27 kap. byggningabalken eller eljest i lag eller
författning om särskild sammansättning av underdomstol i mål angående
husesyn skola upphöra att gälla; om fullföljd av talan i sådant mål
lände till efterrättelse vad angående tvistemål i allmänhet är
föreskrivet.

9 § har upphävts genom lag (1958:213).

10 § har upphävts genom lag (1989:881).

11 § Vad i äldre lag eller författning är stadgat om vittnesmål av den,
som förordnats att förrätta offentligt tjänsteärende, skall upphöra att
gälla.

12 § Mål, vari stämning utfärdats eller rättegång eljest inletts före
nya rättegångsbalkens ikraftträdande, skall behandlas enligt äldre lag;
dock gälle följande avvikelser:

1. I fråga om rättegången vid underrätt skola bestämmelserna i 1 och 5
kap., 9 kap. 5-9 §§, 11, 12, 15 och 16 kap., 17 kap. 1 och 14 §§, 18,
21, 24-29 kap., 30 kap. 1 och 12 §§, 31 samt 35-40 kap. nya
rättegångsbalken, med iakttagande av vad nedan stadgas, i tillämpliga
delar lända till efterrättelse. Härvid skall vad i omförmälda kapitel är
stadgat om huvudförhandling avse sådan förhandling vid rätten, som äger
rum med tillämpning av äldre lag.

Då rådhusrätt enligt nya rättegångsbalken skall bestå av en lagfaren
domare och nämnd, skall rådhusrätten i stället äga den sammansättning,
som i nämnda balk är i allmänhet föreskriven för domförhet vid
huvudförhandling.

Den som enligt äldre lag förklarats jävig att vittna i målet må utan
hinder därav höras som vittne. Har före nya rättegångsbalkens
ikraftträdande edgång förelagts part, skall i fråga om parts ed äldre
lag lända till efterrättelse; vad i nya rättegångsbalken är stadgat om
parts hörande under sanningsförsäkran skall icke tillämpas i målet.

2. Angående fullföljd av talan mot underrätts dom eller beslut, som
meddelats efter nya rättegångsbalkens ikraftträdande, samt mot hovrätts
dom eller beslut i sålunda fullföljt mål så ock om rättegången i högre
rätt i sådant mål skola, med iakttagande av vad nedan stadgas,
bestämmelserna i nya rättegångsbalken tillämpas.

Mot dom, som enligt 12 kap. 3 § äldre rättegångsbalken meddelats mot
utebliven svarande, må svaranden föra talan allenast genom sökande av
återvinning; därom gälle vad i 44 kap. 9 och 10 §§ nya rättegångsbalken
är stadgat. Angående uppehåll med handläggningen av mål i anledning av
att missnöje anmälts med beslut under rättegången skola bestämmelserna i
nya rättegångsbalken tillämpas. I brottmål äge underställning ej rum.

Angående meddelande av underrättelse om vad part eller annan, som vill
fullfölja talan, har att iakttaga skola bestämmelserna i nya
rättegångsbalken lända till efterrättelse.

Vad i äldre lag är föreskrivet om skyldighet för den som fullföljer
talan att vid fullföljdsinlagan foga underrättens utslag och övriga
protokoll samt äventyret, om det försummas, skall fortfarande gälla;
föreläggande att inkomma med felande handlingar skall meddelas av den
rätt, till vilken talan skall fullföljas.

Bestämmelserna i nya rättegångsbalken om att ändring i lägre rätts dom i
visst fall ej må ske med mindre bevis upptages ånyo skola ej äga
tillämpning.

3. Har i samband med dom eller slutligt beslut, som meddelats före nya
rättegångsbalkens ikraftträdande, brottmål hänvisats till fortsatt
handläggning vid annan rätt, skall talan mot domen eller beslutet
fullföljas i samma ordning som är föreskriven för talan mot dom eller
beslut, som sist meddelats. Sedan nya rättegångsbalken trätt i kraft, må
sådan hänvisning ej ske.

4. Beträffande ansökan om resning eller om återställande av försutten
tid eller besvär över domvilla, som inkommit efter nya rättegångsbal
ken ikraftträdande, skall denna tillämpas, ehuru målet behandlats enligt
äldre lag.

5. Mål, som efter nya rättegångsbalkens ikraftträdande på grund av
återförvisning eller av annan sådan anledning återupptages av den
domstol, som först handlagt målet, skall behandlas enligt nya
rättegångsbalken; vad nu sagts gälle ock mål angående återvinning, om
stämning i återvinningsmålet utfärdats eller återvinning eljest sökts
efter nya rättegångsbalkens ikraftträdande.

13 § I fråga om rättegångsfullmakt, som givits före nya
rättegångsbalkens ikraftträdande, skall vad i äldre lag är föreskrivet
angående fullmakts form och innehåll samt ombuds behörighet på grund av
fullmakten fortfarande gälla.

14 § Har enligt 12 kap. 2 § äldre rättegångsbalken beslut meddelats i
anledning av kärandens uteblivande från rätten, skall vad där sägs om
tid för förnyad stämning i saken äga tillämpning, ehuru tiden utlöper
efter nya rättegångsbalkens ikraftträdande.

Skall för åtgärd, som någon eljest har att vidtaga, tid räknas från dag
före nya rättegångsbalken ikraftträdande, gälle i fråga om längden av
sådan tid äldre lag.

Är i lag eller författning stadgat, att åtgärd skall vidtagas sist å det
ting, som först infaller sedan visst förhållande inträtt eller viss
därifrån räknad tid förflutit, skall därmed, om ej annat är angivet,
avses det allmänna ting, som då infaller; skall talan instämmas till
visst ting, anses vad sålunda är föreskrivet fullgjort, om talan blivit
väckt före tinget.

15 § Polisundersökning, som åklagare eller polismyndighet före nya
rättegångsbalkens ikraftträdande hållit angående brott, må i mål
angående allmänt åtal för brottet anses som förundersökning enligt 23
kap. nämnda balk.

16 § Har någon före nya rättegångsbalkens ikraftträdande häktats för
brott, skall i fråga om häktningen och dess fortsatta bestånd äldre lag
tillämpas intill dess målet efter nämnda tidpunkt första gången
förekommer vid rätten; är, då nya rättegångsbalken träder i kraft, någon
kvarhållen för brott, skall han anses som anhållen enligt nya
rättegångsbalken den dag, då kvarhållandet beslöts.

I fråga om verkan och det fortsatta beståndet av åtgärd, som med stöd av
lagen den 12 maj 1933 om vissa tvångsmedel i brottmål vidtagits före nya
rättegångsbalkens ikraftträdande, skall äldre lag tillämpas.

17 § har upphävts genom lag (1986:1011).

18 § har upphävts genom lag (1985:207).

19 § En person som har dömts till straff eller någon 
annan påföljd för brott genom en dom som får verkställas 
trots att den inte har fått laga kraft, och som är intagen i 
kriminalvårdsanstalt eller i särskilt ungdomshem med stöd av 
32 kap. 5 § brottsbalken för verkställighet av påföljden, ska 
vid överklagande av domen anses som häktad för brottet. 
Detsamma gäller den som är omhändertagen enligt 28 kap. 11 § 
brottsbalken.

Det som i rättegångsbalken föreskrivs för brottmål ska gälla 
även vid förfarande om undanröjande av påföljd och utdömande 
av annan påföljd för brott eller om någon annan åtgärd i 
fråga om utdömd påföljd, om inget annat är föreskrivet. Om 
den dömde är intagen i anstalt eller i särskilt ungdomshem 
som avses i första stycket, för verkställighet av påföljd, 
ska han eller hon anses som häktad för brottet.

Om en offentlig försvarare har förordnats för den dömde i mål 
om undanröjande av påföljd enligt 27 kap. 6 § eller 28 kap. 
8 § brottsbalken, ska 31 kap. rättegångsbalken om 
ersättningsskyldighet för den tilltalade tilllämpas. I övriga 
mål om undanröjande av påföljd eller någon annan åtgärd i 
fråga om utdömd påföljd ska ersättning till försvararen 
alltid betalas av staten. Lag (2018:534).

20 § har upphävts genom lag (1990:447).

21 § Vad i nya rättegångsbalken är stadgat om fullföljd av talan till
hovrätt och högsta domstolen samt rättegången därstädes i mål, som
väckts vid underrätt, skall, om ej särskild föreskrift därom är
meddelad, äga motsvarande tillämpning i fråga om fullföljd i högre rätt
av mål, som upptagits av annan världslig domstol eller myndighet och
enligt lag eller författning må fullföljas i hovrätt; dock skall talan
föras genom besvär.

22 § har upphävts genom lag (1975:1293).

23 § Vad i nya rättegångsbalken är stadgat om lydelsen av ed äge
motsvarande tillämpning i andra fall, då enligt lag eller författning ed
skall avläggas inför domstol eller annan myndighet.

Ed eller försäkran, som avlagts enligt äldre lag, vare alltjämt
bindande. Lag (1975:1293).

24 § Är i lag eller författning föreskrivet, att vid offentlig
förrättning vittne skall närvara, bör trovärdig person anlitas.

Skall enligt lag eller författning för besiktning, uppskattning eller
annan sådan uppgift ojävig person anlitas och är ej särskild föreskrift
därom meddelad, må därtill ej tagas någon, mot vilken förekommer jäv,
som gäller mot domare.

Åberopas den, vilken anlitats som vittne enligt första stycket eller för
uppgift, som sägs i andra stycket, till vittne eller sakkunnig i
rättegång, gälle vad om sådant bevis är stadgat.

25 § Den domsrätt, som i stad tillkommer polisdomstol, skall övergå å
stadens rådhusrätt. Mål, som före nya rättegångsbalkens ikraftträdande
väckts vid polisdomstol, skall dock där slutbehandlas.

26 § Rådhusrätt, i vilken icke finnas förutom borgmästaren minst två
ledamöter, som skola vara lagfarna, må utan hinder därav bibehållas i
sin hittillsvarande sammansättning, till dess Konungen annat förordnar.
Om ledamot, som ej är lagfaren, gälle vad om lagfaren ledamot är
stadgat; dock må allenast lagfaren ledamot vara ordförande i rätten
eller handlägga fråga, i vilken enligt 1 kap. 11 § nya rättegångsbalken
rådhusrätt är domför med en lagfaren domare.

Angående tillsättning av ledamot, som icke skall vara lagfaren, lände
till efterrättelse vad hittills varit gällande, om ej Konungen annat
förordnar.

27 § har upphävts genom lag (1972:431).

28 § Utan hinder av nya rättegångsbalken eller vad i denna lag
förordnats skall lagen (1930:173) om beräkning av lagstadgad tid
alltjämt anses som gällande. Lag (1980:308).

29 § Konungen meddelar de ytterligare bestämmelser som erfordras för
övergången till nya rättegångsbalken.

Övergångsbestämmelser

1990:447

Äldre föreskrifter gäller fortfarande

1. i fråga om påföljd för parts utevaro, om parten före ikraftträdandet
kallats till förhandling, och

2. i fråga om ordningen för målets fullföljd i högre rätt, om det
avgörande mot vilket talan fullföljts har meddelats före
ikraftträdandet.

2018:534

1. Denna lag träder i kraft den 1 juli 2018.

2. Om en offentlig försvarare har förordnats före 
ikraftträdandet gäller 19 § i den äldre lydelsen.