Nationalparksförordning (1987:938)

1 § Följande nationalparker har bildats för angivna 
syften:

1. Vadvetjåkka nationalpark för att bevara ett högnordiskt 
fjällandskap i dess naturliga tillstånd,

2. Abisko nationalpark för att bevara ett högnordiskt 
fjällandskap i dess naturliga tillstånd,

3. Stora Sjöfallets (Stuor Muorkke) nationalpark för att 
bevara ett högnordiskt fjällandskap i dess naturliga 
tillstånd,

4. Sareks nationalpark för att bevara ett utpräglat 
högfjällslandskap i dess naturliga tillstånd,

5. Padjelanta (Badjelánnda) nationalpark för att bevara ett 
på sjöar och vidsträckta hedar rikt fjällandskap i dess 
naturliga tillstånd,

6. Muddus (Muttos) nationalpark för att bevara ett skogs- och 
myrlandskap i dess naturliga tillstånd,

7. Pieljekaise nationalpark för att bevara ett område med 
fjällbjörkskog i dess naturliga tillstånd,

8. Sånfjällets nationalpark för att bevara ett skogs- och 
fjällområde i de södra fjälltrakterna i dess naturliga 
tillstånd,

9. Töfsingdalens nationalpark för att bevara ett blockmarks- 
och barrskogsområde i de södra fjälltrakterna i dess 
naturliga tillstånd,

10. Hamra nationalpark för att bevara områdets naturmiljö i 
väsentligen orört skick och värna ostörda naturupplevelser 
inom ett avsnitt bergkullslätt med urskogsartad skog, 
blandmyrkomplex och andra våtmarkstyper samt ett vattendrag 
med opåverkad hydrologi,

11. Garphyttans nationalpark för att bevara ett äldre 
odlingslandskap i väsentligen oförändrat skick,

12. Ängsö nationalpark för att bevara ett äldre 
odlingslandskap i väsentligen oförändrat skick,

13. Norra Kvills nationalpark för att i den sydsvenska 
barrskogsregionen bevara ett område med urskogsartad barrskog 
i dess naturliga tillstånd och för fri utveckling mot 
urskog,
14. Gotska Sandöns nationalpark för att bevara ön i dess 
naturliga tillstånd,

15. Blå Jungfruns nationalpark för att bevara ön i dess 
naturliga tillstånd,

16. Dalby Söderskogs nationalpark för att bevara ett område 
med sydsvensk lövskog i väsentligen oförändrat skick,

17. Store Mosse nationalpark för att bevara Sydsveriges 
största sammanhängande myrområde i väsentligen oförändrat 
skick, där sjö och myr med växtlighet och djurliv ska få 
utvecklas fritt,

18. Tivedens nationalpark för att bevara ett sammanhängande 
skogs-, sjö- och sprickdalslandskap i väsentligen orört 
skick, där skogen ska få utvecklas mot urskog,

19. Skuleskogens nationalpark för att bevara ett starkt 
kuperat kustanknutet skogs-, hällmarks- och 
sprickdalslandskap i orört skick, där växtlighet och djurliv 
får utvecklas fritt,

20. Stenshuvuds nationalpark för att bevara ett storslaget 
naturområde med stora geologiska och biologiska skyddsvärden 
som är av stor betydelse för det rörliga friluftslivet,

21. Björnlandets nationalpark för att bevara ett värdefullt 
berg- och urskogsområde,

22. Djurö nationalpark för att bevara ett skärgårdslandskap i 
Vänern i väsentligen oförändrat skick,

23. Tyresta nationalpark för att bevara ett representativt 
sprickdalslandskap med omfattande urskogar och värdefull 
natur i övrigt,

24. Haparanda skärgårds nationalpark för att bevara ett unikt 
skärgårdslandskap i väsentligen orört skick,

25. Trestickla nationalpark för att bevara ett 
sprickdalslandskap av ödemarkskaraktär med omfattande 
naturskogar med en låg grad av kulturpåverkan,

26. Färnebofjärdens nationalpark för att bevara ett unikt 
älvlandskap med omgivande värdefulla skogar och våtmarker i 
väsentligen orört skick,

27. Söderåsens nationalpark för att bevara ett större 
sammanhängande område av det sydsvenska horstlandskapet i 
väsentligen oförändrat skick,

28. Fulufjällets nationalpark för att bevara ett sydligt 
fjällområde med särpräglad vegetation och stora naturvärden i 
väsentligen oförändrat skick,

29. Kosterhavets nationalpark för att bevara ett särpräglat 
och artrikt havs- och skärgårdsområde samt angränsande 
landområden i väsentligen oförändrat skick, och

30. Åsnens nationalpark för att bevara ett representativt, 
variationsrikt och biologiskt värdefullt sydsvenskt skogs- 
och sjölandskap med dess växt- och djurliv i väsentligen 
orört skick. Förordning (2018:312).

2 § Nationalparkerna är belägna på mark som tillhör 
staten. Deras huvudsakliga gränser anges i bilagorna 1–30. 

I de fall som anges särskilt ingår angränsande vattenområden. 

I Gotska Sandöns nationalpark och Blå Jungfruns nationalpark 
ingår de vattenområden som enligt lagen (1950:595) om gräns 
mot allmänt vattenområde hänförs till respektive fastighet. 
Förordning (2018:312).

3 § Nationalparkerna ska vårdas och förvaltas i enlighet med
de syften för vilka de har bildats.

Länsstyrelsen är förvaltare av nationalparker i länet, med
undantag för att

1. Stiftelsen Tyrestaskogen är förvaltare av Tyresta
nationalpark,

2. Länsstyrelsen i Örebro län är förvaltare även av den del
av Tivedens nationalpark som ligger i Västra Götalands län,
och

3. Länsstyrelsen i Gävleborgs län är förvaltare även av de
delar av Färnebofjärdens nationalpark som ligger i Dalarnas,
Västmanlands och Uppsala län. Förordning (2009:729).

3 a § När Naturvårdsverket tar fram underlag för beslut om 
att förklara ett mark- eller vattenområde som nationalpark 
ska verket ge Sametinget tillfälle att yttra sig, om det inte 
är uppenbart att området saknar betydelse för rennäringen och 
samisk kultur. Förordning (2018:312).

4 § Naturvårdsverket får meddela föreskrifter 

1. om inskränkningar i rätten att använda mark- eller 
vattenområden inom en nationalpark, och

2. om rätten att färdas och vistas och om ordningen i övrigt 
inom en nationalpark.

Innan Naturvårdsverket meddelar föreskrifterna ska verket ge 
länsstyrelsen, kommunen och Havs- och vattenmyndigheten 
tillfälle att yttra sig. Om föreskrifterna kan antas ha 
betydelse för rennäringen eller samisk kultur, ska verket 
också ge Sametinget tillfälle att yttra sig.

Om föreskrifterna avser inskränkning i renskötselrätt eller 
annan enskild rätt, ska förordningen (1998:1252) om 
områdesskydd enligt miljöbalken m.m. tillämpas i fråga om 
föreläggande till sakägare att yttra sig över förslag till 
beslut och om kungörande av beslut. Det som sägs i den 
förordningen om länsstyrelsen och kommunen ska i stället 
gälla Naturvårdsverket. Förordning (2018:312).

5 § Länsstyrelsen får i det enskilda fallet ge dispens från
föreskrifter som avses i 4 §, om det finns särskilda skäl. Att
regeringens tillåtelse behövs i vissa fall följer av 7 kap.
29 § miljöbalken. Förordning (2011:622).

6 § Bestämmelserna i 23 § förordningen (1998:1252) om
områdesskydd enligt miljöbalken m.m. ska tillämpas i fråga om
vad en ansökan om dispens enligt 5 § ska innehålla.
Förordning (2011:622).

7 § Naturvårdsverket får efter samråd med länsstyrelsen,
kommunen och Havs- och vattenmyndigheten i ett beslut om en
skötselplan bestämma hur en nationalpark ska vårdas och
förvaltas. Förordning (2011:622).

7 a § Har upphävts genom förordning (1998:1253).

8 § När Naturvårdsverket har meddelat föreskrifter enligt 4 §
eller beslutat om en skötselplan enligt 7 §, ska verket snarast
möjligt underrätta den berörda nationalparkens förvaltare om
detta. Förordning (2011:622).

9 § När länsstyrelsen har beslutat i en fråga om dispens enligt
5 §, ska länsstyrelsen skicka beslutet till Naturvårdsverket.
Förordning (2011:622).

10 § Bestämmelser om tillsyn finns i 26 kap. miljöbalken och i 
miljötillsynsförordningen (2011:13). Bestämmelser om det 
tillsynsansvar som hör samman med denna förordning finns i 
2 kap. 4 och 7 §§ miljötillsynsförordningen. 
Förordning (2020:633).

11 § I förordningen (1998:940) om avgifter för prövning och
tillsyn enligt miljöbalken finns bestämmelser om avgifter.
Förordning (2011:622).

12 § I 29 kap. miljöbalken finns bestämmelser om straff och
förverkande. Förordning (2011:622).

13 § Naturvårdsverkets beslut enligt 7 § får överklagas hos
regeringen. Bestämmelser i övrigt om överklagande finns i 19
kap. 1 § och 23 kap. 1 § miljöbalken.

Naturvårdsverket och Havs- och vattenmyndigheten får överklaga
beslut enligt 5 §. Förordning (2011:622).

Övergångsbestämmelser

1991:1163

Denna förordning träder i kraft, i fråga om 4 § den 1 augusti 1991, och
i övrigt den 1 januari 1992. Vad som i gällande förordnanden enligt 3 §
tredje stycket och upplåtelser enligt 6 § sägs om statens naturvårdsverk
skall efter ikraftträdandet gälla länsstyrelsen.

1998:1253

1. Denna förordning träder i kraft den 1 januari 1999.

2. Äldre föreskrifter gäller fortfarande i fråga om
överklagande av beslut som har meddelats före den 1 januari
1999.

2006:291

Denna förordning träder i kraft den 1 juni 2006. Den nya
bestämmelsen skall dock tillämpas för tid från och med den 1
april 2006.


Bilagorna finns inte med här.