Lag (1957:668) om utlämning för brott

1 § Den som i en annan stat är misstänkt, tilltalad eller dömd 
för där straffbelagd gärning och uppehåller sig här i riket 
får efter beslut av regeringen utlämnas till den staten i 
enlighet med bestämmelserna i denna lag. 

Lagen gäller inte om lagen (2003:1156) om överlämnande från 
Sverige enligt en europeisk arresteringsorder eller lagen 
(2011:1165) om överlämnande från Sverige enligt en nordisk 
arresteringsorder är tillämplig i förhållande till den andra 
staten. 

Lagen gäller inte heller om avtalet om handel och samarbete 
mellan Europeiska unionen och Europeiska 
atomenergigemenskapen, å ena sidan, och Förenade konungariket 
Storbritannien och Nordirland, å andra sidan, och den 
tillhörande lagen (2021:709) med kompletterande bestämmelser 
om straffrättsligt samarbete mellan Europeiska unionen och 
Förenade kungariket är tillämpliga. Lag (2021:710).

Förutsättningar för utlämning

2 § En svensk medborgare får inte utlämnas enligt denna lag.
Lag (2003:1158).

3 § Har upphävts genom lag (2003:1158).

3 a § Har upphävts genom lag (2003:1158).

3 b § Har upphävts genom lag (2003:1158).

3 c § Har upphävts genom lag (2003:1158).

4 § Utlämning får beviljas endast om den gärning för vilken
utlämning begärs motsvarar brott, för vilket enligt svensk lag
är föreskrivet fängelse i ett år eller mer. Har personen i den
ansökande staten dömts för gärningen, får han utlämnas endast
om påföljden utgör minst frihetsstraff i fyra månader eller
annat omhändertagande på anstalt under motsvarande tid.

Skall utlämning ske till en annan stat för gärning som avses i
första stycket, får utlämning till den staten samtidigt
beviljas även för annan gärning som motsvarar brott enligt
svensk lag.

Har personen i den ansökande staten dömts till gemensam påföljd
för gärning som avses i första stycket första meningen och för
annan gärning som motsvarar brott enligt svensk lag, får
utlämning för gärningarna beviljas, om den gemensamma påföljden
utgör minst frihetsstraff i fyra månader eller annat
omhändertagande på anstalt under motsvarande tid.
Lag (2003:1158).

5 § För gärningar som nämns i de föreskrifter i 16 kap.
brottsbalken som avser brott av krigsman eller i 21 kap.
brottsbalken eller i lagen (1994:1809) om totalförsvarsplikt
får utlämning inte medges, om inte annat följer av en
internationell överenskommelse som är i kraft mellan Sverige
och den ansökande staten.

Detta utgör inte hinder mot att, om gärningen även innefattar
brott för vilket utlämning annars får ske, utlämna personen för
det brottet. Lag (2004:1001).

6 § Utlämning får inte beviljas för ett politiskt brott.

Innefattar gärningen även ett brott som inte är politiskt, får
utlämning beviljas för det brottet, om gärningen i det
särskilda fallet övervägande har karaktären av ett icke
politiskt brott.

Första stycket gäller inte om ett avslag på denna grund skulle
strida mot en internationell överenskommelse som gäller mellan
Sverige och den ansökande staten. Lag (2003:1158).

7 §  Ej må den utlämnas, som på grund av sin härstamning, tillhörighet
till viss samhällsgrupp, religiösa eller politiska uppfattning eller
eljest på grund av politiska förhållanden löper risk att i den
främmande staten utsättas för förföljelse, som riktar sig mot hans liv
eller frihet eller eljest är av svår beskaffenhet, eller ock där icke
åtnjuter trygghet mot att bliva sänd till stat, i vilken han löper
sådan risk.

8 §  Utlämning må ej beviljas, om den i särskilt fall på grund av den
avsedda personens ungdom, hälsotillstånd eller personliga förhållanden
i övrigt, med beaktande jämväl av gärningens beskaffenhet och den
främmande statens intresse, finnes uppenbart oförenlig med
humanitetens krav.

9 §  Har den som begäres utlämnad dömts för gärningen i den främmande
staten, må utlämning ej beviljas, med mindre domen stödjes av
utredningen och ej heller eljest föranleder allvarlig erinran.

Om dom angående gärningen ej meddelats i den främmande staten, skall
framställningen om utlämning grundas på beslut om häktning, som
meddelats av behörig myndighet i den främmande staten. I fråga om
gärning, för vilken utlämning kan ske enligt 4 § andra stycket, må
dock framställningen grundas på annan utredning. Framställningen må ej
bifallas, med mindre sannolika skäl äro, att personen begått
gärningen.

Genom överenskommelse med främmande stat må bestämmas, att i
förhållande till den staten fällande dom eller sådant beslut om
häktning som meddelats av domstol eller domare skall godtagas, om det
ej i särskilt fall framgår, att domslutet eller häktningsbeslutet är
uppenbart oriktigt. I sådan överenskommelse kan föreskrivas att dom,
som har meddelats utan att den dömde har varit personligen närvarande
vid förhandling i saken inför domstol, skall godtagas endast om den
dömdes rättighet att försvara sig likväl kan anses ha blivit nöjaktigt
tillgodosedd eller den dömde, enligt försäkran som den främmande
staten lämnar i utlämningsärendet, har möjlighet att påkalla ny
domstolsprövning som tillgodoser nämnda rättighet. Lag (1979:98).

10 § /Upphör att gälla U:2025-04-01/
Har i fråga om den som begärs utlämnad här i riket 
meddelats dom beträffande det uppgivna brottet eller med stöd 
av 20 kap. 7 § rättegångsbalken eller motsvarande bestämmelse 
i annan författning meddelats beslut att inte åtala för 
brottet, får utlämning för det brottet inte beviljas.

Utlämning får inte heller beviljas, om straff för brottet 
skulle vara förfallet enligt svensk lag.

Har fråga om ansvar för brottet prövats genom en dom som har 
fått laga kraft och som meddelats i en annan stat än den som 
gjort framställning om utlämning, och brottet har begåtts i 
den först nämnda staten eller har denna stat tillträtt den 
europeiska utlämningskonventionen den 13 december 1957 eller 
en överenskommelse som avses i 2 kap. 9 § andra stycket 
brottsbalken eller har den staten slutit särskilt avtal med 
Sverige om utlämning för brott, får den som begärs utlämnad 
inte utlämnas för det brottet,

1. om han eller hon har frikänts från ansvar,

2. om han eller hon har förklarats skyldig till brottet utan 
att påföljd har ådömts,

3. om ådömd påföljd har verkställts i sin helhet eller 
verkställigheten pågår, eller

4. om ådömd påföljd har bortfallit enligt lagen i den stat där 
domen meddelats.

Tredje stycket gäller inte i fråga om brott, som har förövats 
i den stat som gjort framställning om utlämning eller mot 
denna stat eller menighet eller allmän inrättning i den 
staten, såvida inte lagföringen har skett på begäran av den 
stat som gjort framställning om utlämning eller efter det att 
den som begärs utlämnad har utlämnats från denna stat för 
lagföring. Lag (2021:1019).

10 § /Träder i kraft I:2025-04-01/
Om det i fråga om den som begärs utlämnad här i Sverige 
har meddelats dom beträffande det uppgivna brottet eller har 
meddelats beslut att inte åtala för brottet med stöd av 
20 kap. 7 § rättegångsbalken eller motsvarande bestämmelse i 
annan författning, får utlämning för det brottet inte 
beviljas.

Utlämning får inte heller beviljas, om brottet skulle vara 
preskriberat enligt svensk lag.

Om fråga om ansvar för brottet har prövats genom en dom som 
har fått laga kraft och som meddelats i en annan stat än den 
som gjort framställning om utlämning, och brottet har begåtts 
i den först nämnda staten eller om denna stat har tillträtt 
den europeiska utlämningskonventionen den 13 december 1957 
eller en överenskommelse som avses i 2 kap. 9 § andra stycket 
brottsbalken eller om den staten har slutit särskilt avtal med 
Sverige om utlämning för brott, får den som begärs utlämnad 
inte utlämnas för det brottet,

1. om han eller hon har frikänts från ansvar,

2. om han eller hon har förklarats skyldig till brottet utan 
att påföljd har dömts ut,

3. om utdömd påföljd har verkställts i sin helhet eller 
verkställigheten pågår, eller

4. om utdömd påföljd har bortfallit enligt lagen i den stat 
där domen meddelats.

Tredje stycket gäller inte i fråga om brott som har förövats i 
den stat som gjort framställning om utlämning eller mot denna 
stat eller menighet eller allmän inrättning i den staten, om 
inte lagföringen har skett på begäran av den stat som gjort 
framställning om utlämning eller efter det att den som begärs 
utlämnad har utlämnats från denna stat för lagföring.
Lag (2025:152).

11 §  Den som här i riket är åtalad för annat brott, för vilket är
stadgat fängelse, eller som enligt dom mot honom skall undergå
fängelse eller eljest omhändertagas på anstalt , må ej utlämnas så
länge hindret betstår. Samma lag vare, om förundersökning inletts för
brott som nyss nämnts.

Utan hinder av vad i första stycket sägs må utlämning äga rum för
rättegång om den gärning som avses med den främmande statens begäran,
på villkor att den utlämnade senare överlämnas till svensk myndighet
enligt vad regeringen bestämmer. Lag (1975:292).

12 §  Vid beviljande av utlämning skola i tillämpliga delar uppställas
följande villkor:

1. Den som utlämnas må icke, utan särskilt medgivande enligt 24 §, i
den främmande staten åtalas eller straffas för annat brott som begåtts
före utlämningen eller, utom i fall som avses i 13 § andra stycket,
utlämnas till annan stat, med mindre han underlåtit att, oaktat hinder
ej mött, lämna landet inom fyrtiofem dagar efter rättgång och
undergående av straff eller annan påföljd som må hava ådömts honom
för brott, varför utlämning ägt rum, eller återvänt dit sedan han
lämnat landet.

2. Den som utlämnas må icke för brottet åtalas vid domstol, som endast
för tillfället eller för särskilda undantagsförhållanden erhållit
befogenhet att pröva mål av sådan beskaffenhet. Regeringen äger dock
medgiva undantag från vad nu sagts, om det finnes förenligt med
rättssäkerheten.

3. Den som utlämnas må ej för brottet straffas med döden.

I fall som avses i 5 eller 6 § skall särskilt angivas, att den som
utlämnas icke må straffas enligt bestämmelse som avser brott av
krigsman eller såsom för politiskt brott.

I övrigt uppställer regeringen de villkor som prövas erforderliga.
Lag (1975:292).

12 a § När det följer av en internationell överenskommelse som
är bindande för Sverige, får den som har utlämnats, utöver vad
som följer av 12 § första stycket 1, åtalas eller straffas för
annat brott som han eller hon har begått före utlämningen, om
han eller hon har lämnat sitt samtycke till det.
Lag (2003:1158).

13 §  Om två eller flera stater begära utlämning av samma person, 
skall, med hänsyn till beskaffenheten av brottet eller brotten, 
tiden och platsen därför, framställningarnas tidsföljd, hans 
nationlitet och hemvist samt övriga omständigheter, prövas till 
vilken stat utlämning bör ske.

När framställningarna avse olika brott, må föreskrivas, att den som
utlämnas till en stat skall från den staten vidare utlämnas till annan
stat på villkor som besätmts enligt 12 §.

Förfarandet

14 § En framställning om utlämning skall göras skriftligen.
Den får översändas per telefax eller, efter överenskommelse i
det enskilda fallet, på annat sätt. Framställningen skall ges
in till Justitiedepartementet.

Vid framställningen skall fogas avskrift av häktningsbeslut
eller dom som åberopas eller, i fall som avses i 4 § andra
stycket, annan utredning på vilken framställningen grundas. I
den mån det inte framgår av nämnda handlingar, skall uppgift
lämnas om personens nationalitet och hemvist, brottets
beskaffenhet, tid och plats för brottet samt i den ansökande
staten tillämpliga straffbestämmelser. Signalement skall om
möjligt lämnas. Lag (2001:612).

15 §  Innan regeringen meddelar beslut i anledning av framställningen,
skall yttrande avges av riksåklagaren. Har inte den som avses med
framställningen samtyckt till att han utlämnas, skall ärendet dessutom
prövas av högsta domstolen. Är det uppenbart att framställningen ej
bör bifallas, skall den dock omedelbart avslås. Lag (1981:1090).

16 § Riksåklagaren skall till grund för sitt yttrande
verkställa erforderlig utredning enligt vad som gäller vid
förundersökning i brottmål.

Riksåklagaren eller åklagare som verkställer utredningen får
under utredningen begära kompletterande information av behörig
myndighet i en annan stat om den andra staten tillåter det.

Om tvångsmedel gäller vad som i allmänhet är föreskrivet för
brottmål. Beslut av rätten gäller tills vidare intill dess
ärendet har avgjorts eller, om utlämning beviljas, intill dess
denna har verkställts. Finner Högsta domstolen att det finns
hinder mot utlämning enligt 1-10 §§, upphör dock beslutet
genast att gälla. Föreligger sådant hinder mot utlämning som
avses i 11 § första stycket, gäller beslutet inte under tid då
personen med anledning av misstanke om brott som där avses är
berövad friheten som anhållen eller häktad eller undergår
fängelsestraff eller på annat sätt är omhändertagen på anstalt.

Beslut om tvångsmedel kan meddelas även efter det att utlämning
har beviljats.

Rättens beslut i fråga om tvångsmedel överklagas till Högsta
domstolen utan inskränkning till viss tid.

Den som hålls häktad i utlämningsärendet kan begära att ny
förhandling skall äga rum inom tre veckor från det att beslut
senast har meddelats. Lag (2003:1158).

17 §  Sedan utredningen avslutats, överlämnar riksåklagaren ärendet
jämte sitt yttrande till högsta domstolen. Har den som avses med
framställningen samtyckt till att han utlämnas, skall ärendet jämte
yttrande i stället överlämnas till regeringen. Lag (1981:1090).

18 § Högsta domstolen prövar, huruvida utlämning kan lagligen
beviljas enligt vad i 1-10 §§ sägs.

Om det finnes erforderligt, skall förhandling hållas. Förhandling må
ej vägras, med mindre tidigare förhandling måste anses tillfyllest
eller saken finnes uppenbar. Oaktat ärendet anmälts hos högsta
domstolen, skall fråga om tvångsmedel prövas av underrätt, om ej
högsta domstolen förordnar annat. I övrigt gäller om ärendets
handläggning vad om brottmål i allmänhet är stadgat. Ersättning åt
offentlig försvarare, vittne eller annan som hörts i ärendet skall
stanna på staten, om det inte finns särskilda skäl för att den skall
återbetalas av den som begärs utlämnad. Lag (1996:1628).

19 § Har upphävts genom lag (1980:182).

20 § När Högsta domstolen har meddelat beslut ska ärendet 
anmälas för regeringen. Om Högsta domstolen funnit att det 
finns hinder mot utlämning enligt 1-10 §§, får framställningen 
inte bifallas. Genom överenskommelse med en främmande stat får 
det dock bestämmas att, om det anses finnas hinder enligt 8 
eller 9 §, frågan ska kunna hänskjutas till internationell 
skiljedom. 

När utlämning beviljas ska det bestämmas inom vilken tid den 
ansökande staten ska hämta den som ska utlämnas. Tiden får 
inte utan synnerliga skäl överstiga en månad från det att den 
ansökande staten har fått del av beslutet.

Beslutet om utlämning verkställs av Polismyndigheten. Om den 
som ska utlämnas inte är frihetsberövad får han eller hon, om 
det är nödvändigt för att utlämningen ska kunna genomföras, 
omhändertas och tas i förvar av Polismyndigheten, dock längst 
under 96 timmar. Lag (2024:45).

21 §  Vid beviljande av utlämning må regeringen förordna, att föremål
som tagits i beslag skall överlämnas till den främmande staten; och må
därvid stadgas de förbehåll som av hänsyn till enskild rätt eller ur
allmän synpunkt finnas påkallade. Lag (1975:292).

22 § Regeringen eller justitiedepartementet beslutar om ersättning av
allmänna medel till offentlig försvarare för arbete hos regeringen. Lag
(1992:109).

Tvångsmedel i avvaktan på en framställning om utlämning

23 § Den som i främmande stat är misstänkt, tilltalad eller
dömd för brott, vilket enligt denna lag kan föranleda
utlämning, får på begäran av behörig myndighet i den
främmande staten eller med anledning av en där utfärdad
efterlysning omedelbart anhållas eller åläggas reseförbud
eller anmälningsskyldighet av åklagare enligt vad som i
allmänhet gäller om brottmål. Beslag får också ske i sådant
fall.

Beslut om användning av tvångsmedel ska utan uppskov anmälas
hos rätten, som skyndsamt efter förhandling enligt
rättegångsbalkens bestämmelser om brottmål prövar åtgärden.
Om rätten kommer fram till att anhållande eller reseförbud
eller anmälningsskyldighet ska bestå, ska den genast
underrätta ansvarigt statsråd om det. Om det ansvariga
statsrådet anser att det finns hinder mot utlämning eller att
utlämning annars inte bör ske, ska regeringen upphäva
åtgärden. I annat fall ska den främmande staten genom
Justitiedepartementets försorg underrättas om åtgärden. Det
ansvariga statsrådet ska då ange en viss bestämd tid inom
vilken framställning om utlämning ska göras. Denna tid får
inte vara längre än fyrtio dagar från den dag personen
anhölls eller reseförbud eller anmälningsskyldighet
meddelades enligt första stycket. När en framställning om
utlämning kommer in, ska Justitiedepartementet genast
underrätta den myndighet som först meddelat beslut om
åtgärden. Sådan underrättelse ska även lämnas, om en
framställning om utlämning inte kommer in inom utsatt tid.

Rättens beslut får inte överklagas. Den som anhållits eller
meddelats reseförbud eller anmälningsskyldighet får dock för
prövning av om åtgärden ska bestå begära ny förhandling inom
tre veckor från det att beslut senast meddelats.

Har en framställning om utlämning av den som är anhållen
eller har meddelats reseförbud eller anmälningsskyldighet
inte gjorts inom den enligt andra stycket bestämda tiden, ska
den anhållne friges eller beslutet om reseförbud eller
anmälningsskyldighet hävas. Detsamma gäller när en
framställning avslås enligt 15 §. Om den anhållne i annat
fall inte friges, ska en framställning om häktning lämnas
till rätten senast på åttonde dagen efter den då
riksåklagaren fick del av utlämningsframställningen. Görs
inte det, ska den anhållne omedelbart friges. Lag (2015:104).

Övriga bestämmelser

24 §  Utan hinder av villkor som uppställts för utlämning äger
regeringen på framställning av den främmande staten medgiva, att den
som utlämnats må ställas till ansvar för annan före utlämningen
förövad gärning än den, för vilken utlämning skett, eller utlämnas
till annan stat. I fråga om sådan framställning skall i tillämpliga
delar gälla vad som är stadgat angående framställning om utlämning.

Medgivande må lämns allenast om, såvitt handlingarna visa, utlämning
för gärningen kunnat lagligen äga rum.

Framgår av inkomna handlingar, att framställningen icke kan lagligen
bifallas, eller finner regeringen eljest anledning att icke villfara
framställningen, skall den omedelbart avslås. I annat fall prövas
frågan av högsta domstolen, om inte den som avses med framställningen
har medgivit denna. Finner högsta domstolen att hinder möter, får
framställningen inte bifallas. Lag (1981:1090).

25 §  Sedan framställning om utlämning gjorts, må ej åtal för det
uppgivna brottet väckas, såvida icke framställningen avslagits.

Beviljas utlämning sedan åtal väckts, skall detta förhållande anses
utgöra rättegångshinder i brottmålet. Lag (1975:292).

26 § Ansvarigt statsråd får medge, att den som av en stat
utlämnas till en annan stat får föras genom riket, om han
eller hon inte är svensk medborgare och det inte heller
annars finns synnerliga skäl mot det. Framställning om detta
ges in till Justitiedepartementet.

Har tillstånd meddelats enligt första stycket får
Polismyndigheten, om det är nödvändigt för att transporten
ska kunna genomföras, omhänderta och ta i förvar den som
utlämnas, dock längst under 48 timmar.

När tillstånd till transport begärs i fråga om någon som
utlämnas till en medlemsstat i Europeiska unionen, Island
eller Norge tillämpas 8 kap. 2 § lagen (2003:1156) om
överlämnande från Sverige enligt en europeisk
arresteringsorder i stället för första och andra styckena.
Lag (2015:104).

26 a § Har utlämning till Sverige skett för lagföring här i 
landet, på villkor att den som utlämnats senare återförs till 
den andra staten, ska Polismyndigheten se till att den som har 
utlämnats återförs.

Om den som ska återföras inte är frihetsberövad får han eller 
hon, om det är nödvändigt för att återförandet ska kunna 
genomföras, hållas i förvar av Polismyndigheten, dock längst 
under 96 timmar. Lag (2024:45).

26 b § Om det vid en transport som avses i 26 § sker en
oplanerad mellanlandning i Sverige, ska tillstånd till
transport enligt den paragrafen begäras, för det fall
transporten inte fortsätter inom tjugofyra timmar från
landningen. Tillstånd till transport ska begäras inom
nittiosex timmar från landningen.

Polismyndigheten får, om det är nödvändigt för att transporten
ska kunna genomföras, omhänderta och ta i förvar den som
utlämnas, dock längst till dess en begäran om tillstånd till
transport har prövats. Om tillstånd till transport inte begärs
inom den tid som anges i första stycket, ska personen
omedelbart friges.

Om tillstånd till transport meddelas, gäller därefter 26 §
andra stycket. Tidsfristen ska räknas från det att tillstånd
meddelats.

När transporten avser någon som utlämnas till en medlemsstat i
Europeiska unionen, Island eller Norge tillämpas 8 kap. 2 §
lagen (2003:1156) om överlämnande från Sverige enligt en
europeisk arresteringsorder i stället för denna paragraf.
Lag (2011:1166).

26 c § Vid utlämning till Sverige ska Polismyndigheten ansvara för 
transporten i Sverige. Lag (2017:141).

27 § Har upphävts genom lag (2020:386).

28 § Har upphävts genom lag (2003:1158).

29 § Har upphävts genom lag (2003:1158).

30 § Har upphävts genom lag (2003:1158).

31 § Har upphävts genom lag (2003:1158).

32 § Har upphävts genom lag (2003:1158).

33 § Har upphävts genom lag (2003:1158).

34 § Har upphävts genom lag (2003:1158).

35 § Har upphävts genom lag (2003:1158).

36 § Har upphävts genom lag (2003:1158).

37 § Har upphävts genom lag (2003:1158).

38 § Har upphävts genom lag (2003:1158).

39 § Har upphävts genom lag (2003:1158).

40 § Har upphävts genom lag (2001:612).

Övergångsbestämmelser

1957:668

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1958. Genom lagen upphäves
lagen den 4 juni 1913 (nr 68) angående utlämning av förbrytare.

Har framställning om utlämning gjorts före nya lagens ikraftträdande
men ej blivit dessförinnan slutligen prövad, skall frågan prövas
enligt nya lagen. Beträffande förfarandet i ärendet må dock äldre lag
tillämpas.

Bestämmelser i överenskommelse med främmande stat, som för Sveriges
del är gällande vid nya lagens ikraftträdande, skola lända till
efterrättelse även om de avvika från vad lagen stadgar.

1975:292

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1975.

Bestämmelser i överenskommelse med främmande stat, som för Sveriges
del är gällande vid lagens ikraftträdande, skall lända till
efterrättelse även om de avviker från vad lagen föreskriver.

1982:227

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1983. För fall då en framställning
om utlämning har kommit in före ikraftträdandet tillämpas dock 16 §
i sin äldre lydelse.

1997:209

Denna lag träder i kraft den dag regeringen bestämmer. Lagen får
sättas i kraft i förhållande till någon eller några av Europeiska
unionens medlemsstater.

1999:746

Denna lag träder i kraft den 1 oktober 1999 i förhållande till
Tyskland och Spanien.

2000:701

Denna lag träder i kraft den 27 september 2000 i förhållande till
Österrike och Nederländerna.

2001:758

Denna lag träder i kraft den 6 november 2001 i förhållande till
Luxemburg.

2002:234

Denna lag träder i kraft den 13 maj 2002 i förhållande till
Storbritannien och Nordirland.

2002:722

Denna lag träder i kraft den 14 oktober 2002 i förhållande till
Belgien.

2003:1158

1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 2004.

2. Äldre bestämmelser gäller fortfarande för ärenden om
utlämning som har inletts vid ikraftträdandet.

3. Äldre bestämmelser gäller i förhållande till en stat som den
1 januari 2004 var medlem i Europeiska unionen och som när
ärendet inleds inte har genomfört rådets rambeslut 2002/584/RIF
av den 13 juni 2002 om en europeisk arresteringsorder och
överlämnande mellan medlemsstaterna13, dock endast om ärendet
har inletts före den 1 januari 2005.

2011:1166

1. Denna lag träder i kraft den dag regeringen bestämmer. De
nya bestämmelserna får sättas i kraft vid olika tidpunkter.

2. Äldre bestämmelser gäller för ärenden om utlämning som har
inletts före ikraftträdandet.

2024:45

1. Denna lag träder i kraft den 1 mars 2024.

2. Äldre bestämmelser gäller för ärenden som har inletts före 
ikraftträdandet.