Smittskyddslag (1988:1472) 

Inledande bestämmelser

1 § Med smittskydd avses i denna lag verksamhet till skydd mot att
smittsamma sjukdomar sprids bland människor.

2 § Utöver föreskrifterna i denna lag gäller om smittskydd vad som är
föreskrivet i annan författning.

Smittsamma sjukdomar

3 § Smittsamma sjukdomar indelas i samhällsfarliga sjukdomar och
övriga smittsamma sjukdomar.

De samhällsfarliga sjukdomarna och vissa av de övriga smittsamma
sjukdomarna skall anmälas enligt föreskrifterna i denna lag. Sådana
sjukdomar benämns anmälningspliktiga sjukdomar.

De samhällsfarliga sjukdomarna anges i bilaga till denna lag.
Regeringen meddelar föreskrifter om vilka övriga smittsamma sjukdomar
som skall anmälas. Lag (1995:1315).

4 § Om riksdagens beslut om ändring i bilagan inte kan avvaktas,
får regeringen föreskriva att bestämmelserna om samhällsfarliga
sjukdomar skall tillämpas från den tidpunkt som regeringen bestämmer
på en viss smittsam sjukdom som uppträder eller inom kort kan
uppträda här i landet, om sjukdomen bedöms dels ha hög smittsamhet
eller kunna få explosiv utbredning, dels medföra hög dödlighet eller
bestående skador bland de smittade. En sådan föreskrift får meddelas
endast om nämnda verkningar av sjukdomen inte var kända vid
tillkomsten av bilagan.

Föreskrifter som meddelas med stöd av första stycket skall snarast
underställas riksdagens prövning. Lag (1995:1315).

5 § Varje landsting svarar för att behövliga smittskyddsåtgärder
vidtas inom landstingsområdet, i den mån annat inte följer av 9-11 §§.

Vad som sägs i denna lag om landsting gäller också kommuner som inte
ingår i ett landsting. Lag (1995:1315).

6 § I varje landsting skall det finnas en smittskyddsläkare, som
utses av en sådan nämnd som avses i 10 § hälso- och sjukvårdslagen
(1982:763). I frågor som inte gäller smittskyddsläkarens
myndighetsutövning skall denne verka under nämnden. Lag (1995:1315).

7 § Smittskyddsläkaren skall, utöver vad som är särskilt föreskrivet
i denna lag,

1. planera, organisera och leda smittskyddet,

2. verka för samordning och likformighet av smittskyddet,

3. verka för att förebyggande åtgärder vidtas,

4. fortlöpande följa smittskyddsläget i landstinget,

5. hjälpa kommunala nämnder som fullgör uppgifter inom miljö- och
hälsoskyddsområdet, läkare och andra som är verksamma inom
smittskyddet i deras smittskyddsarbete,

6. undervisa berörd hälso- och sjukvårdspersonal samt
hälsoskyddspersonal i smittskyddsfrågor,

7. lämna allmänheten råd och upplysningar i smittskyddsfrågor, samt

8. även i övrigt verka för ett effektivt smittskydd. Lag (1995:1315).

8 § Smittskyddsläkaren skall få upplysningar från och få del av
uppgifter i handlingar hos kommunala nämnder som fullgör uppgifter
inom miljö- och hälsoskyddsområdet samt hos läkare och andra som är
verksamma inom hälso- och sjukvården, om han i ett enskilt fall begär
det och behöver det för att kunna fullgöra sina uppgifter enligt
denna lag och föreskrifter som meddelats med stöd av lagen.
Lag (1995:1315).

9 § Den nämnd som fullgör uppgifter inom miljö- och
hälsoskyddsområdet i en kommun svarar för att smittskyddsåtgärder
vidtas mot sådana djur, livsmedel, vattentäkter, avloppsvatten,
ventilationsanläggningar och andra objekt som sprider eller misstänks
sprida smittsamma sjukdomar. Lag (1995:1315).

10 § Varje läkare skall i sin hälso- och sjukvårdande verksamhet
vara uppmärksam på förekomsten av samhällsfarliga och andra
anmälningspliktiga sjukdomar och vidta de åtgärder som skäligen kan
krävas. Om läkaren har kompetens för uppgiften och inte är förhindrad
att utföra den, är läkaren skyldig att undersöka den som har
anledning anta att han har smittats av en samhällsfarlig sjukdom samt
att behandla den som för smitta av en sådan sjukdom. Undersöknings-
och behandlingsskyldigheten gäller dock för en läkare i privat
verksamhet endast om läkaren får ersättning enligt lagen (1993:1651)
om läkarvårdsersättning. Lag (1995:843).

11 § En läkare som undersöker eller behandlar någon enligt denna lag
benämns behandlande läkare.

Om behandlande läkares åligganden enligt denna lag finns närmare
föreskrifter i 15-23, 25-27, 29, 32 och 36 §§.

Samverkan

12 § Smittskyddsläkaren och de kommunala nämnder som fullgör
uppgifter inom miljö- och hälsoskyddsområdet skall samverka med
varandra och med myndigheter, behandlande läkare och andra som
bedriver verksamhet av betydelse för smittskyddet. Särskilt skall
nämnderna informera smittskyddsläkaren om iakttagelser som kan vara
av betydelse för hans verksamhet och samråda med honom om beslut och
andra viktigare åtgärder som berör smittskyddet.

Smittskyddsläkarna skall samarbeta med varandra och med behandlande
läkare i smittskyddsfrågor och skall lämna de uppgifter som är
nödvändiga för verksamheten.

Ett smittskyddsärende får, om det är lämpligt och smittskyddsläkarna
är överens om det, överlämnas till en smittskyddsläkare i ett annat
landsting. Lag (1995:1315).

Skyldighet att söka läkare och lämna upplysningar

13 § Den som har anledning anta att han har smittats av en
samhällsfarlig sjukdom är skyldig att utan dröjsmål söka läkare samt att
låta läkaren göra de undersökningar och ta de prov som behövs för att
fastställa om han har smittats av en sådan sjukdom. Han är också skyldig
att följa de förhållningsregler som läkaren har meddelat honom.

Bestämmelserna i första stycket tillämpas också om en person som
smittats av en samhällsfarlig sjukdom uppger att han varit i kontakt med
någon annan person på sådant sätt att smitta kunnat överföras.

14 § Den som har smittats av en samhällsfarlig sjukdom skall lämna den
behandlande läkaren uppgift om den eller de personer som smittan kan ha
kommit från och förts vidare till samt lämna upplysningar i övrigt om
varifrån smittan kan ha kommit och vart den kan ha förts vidare.

Läkarundersökning och förhållningsregler

15 § Vid undersökning som avses i 13 § skall den behandlande läkaren ta
de prov som behövs för att fastställa om den undersökte smittats av en
samhällsfarlig sjukdom. Läkaren skall informera den undersökte om den
misstänkta sjukdomens art och smittsamhet.

16 § Den behandlande läkaren skall meddela den som undersöks för en
samhällsfarlig sjukdom de förhållningsregler som behövs för att hindra
smittspridning. Reglerna får avse den undersöktes kontakter med läkaren,
hygien, isolering i hemmet, arbete och skolgång samt livsföring i
övrigt. Förhållningsreglerna skall tas in i den undersöktes
patientjournal.

Läkaren skall så långt det är möjligt se till att förhållningsreglerna
följs.

17 § Om den undersökte begär det, skall smittskyddsläkaren pröva
förhållningsreglerna. Smittskyddsläkaren får ändra förhållningsreglerna
på det sätt han finner mest ändamålsenligt.

18 § Om den undersökte har smittats av en samhällsfarlig sjukdom, skall
den behandlande läkaren genom att fråga den smittade söka få veta av vad
eller vem han kan ha blivit smittad och vilka andra som kan ha blivit
smittade av samma smittkälla. Han skall också söka få reda på till vem
den smittade kan ha fört smittan vidare.

19 § Om den som undersökts för en samhällsfarlig sjukdom byter
behandlande läkare, skall den läkare som övertar behandlingsansvaret
omedelbart underrätta den tidigare behandlande läkaren om detta.

Anmälan om samhällsfarlig och annan anmälningspliktig sjukdom

20 § En läkare som i sin verksamhet konstaterar att någon har
smittats av en samhällsfarlig sjukdom skall anmäla detta till
smittskyddsläkaren och Smittskyddsinstitutet. Detta gäller även en
läkare som i samband med obduktion finner smitta av en samhällsfarlig
sjukdom. Sådan anmälan skall också göras av läkare vid
mikrobiologiskt laboratorium, som vid analys finner smittämne av
sådan samhällsfarlig sjukdom som avses i 1.1 och 1.2 bilagan till
denna lag.

Vid fall av samhällsfarlig sjukdom som avses i 1.2 bilagan till
denna lag skall anmälan göras även till den kommunala nämnd som
fullgör uppgifter inom miljö- och hälsoskyddsområdet. Lag (1995:1315).

21 § En anmälan som avses i 20 § skall innehålla uppgifter om

1. den smittades namn, personnummer och adress,

2. den sannolika smittkällan,

3. de sannolika smittvägarna,

4. de förhållningsregler som läkaren har meddelat samt de
behandlingsåtgärder och andra åtgärder som han har vidtagit för att
hindra smittspridning,

5. andra uppgifter av betydelse för smittskyddet.

Om anmälan gäller en sjukdom som avses i 1.3 bilagan till denna lag,
skall uppgifter som avses i första stycket 1 och 2 inte lämnas i
anmälan.

22 § En läkare som i sin verksamhet konstaterar att någon har
smittats av en annan anmälningspliktig sjukdom än en samhällsfarlig
sjukdom skall anmäla detta till smittskyddsläkaren och
Smittskyddsinstitutet. Anmälan skall göras även beträffande annan
sjukdom som är eller som misstänks vara smittsam, om sjukdomen har
fått en anmärkningsvärd utbredning inom ett område eller uppträder i
en elakartad form.

Anmälningsskyldighet enligt första stycket första meningen gäller
även för en läkare som i samband med obduktion finner smitta av en
annan anmälningspliktig sjukdom än en samhällsfarlig sjukdom.
Motsvarande gäller för en läkare vid mikrobiologiskt laboratorium,
som vid analys finner smittämne av en sådan sjukdom.

Regeringen får meddela föreskrifter om att anmälan om förhållande
som avses i första eller andra stycket även skall göras till den
kommunala nämnd som fullgör uppgifter inom miljö- och
hälsoskyddsområdet. Lag (1995:1315).

23 § En anmälan enligt 22 § skall innehålla uppgift om den smittades
identitet samt de övriga uppgifter som behövs för att kunna följa
sjukdomens utbredning. På begäran av smittskyddsläkaren eller den
kommunala nämnd som fullgör uppgifter inom miljö- och
hälsoskyddsområdet är den läkare som gjort anmälan skyldig att lämna
smittskyddsläkaren eller nämnden även andra uppgifter av betydelse
för deras smittskyddsarbete. Lag (1995:1315).

24 § En anmälan enligt 20 eller 22 § skall göras till
smittskyddsläkaren i det landsting där den anmälande läkaren har sin
yrkesverksamhet. Om smittskyddsläkaren efter att ha fått en sådan
anmälan finner att ytterligare åtgärder behövs för att hindra
smittspridning, skall han se till att sådana åtgärder vidtas.
Lag (1995:1315).

24 a § Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande,
Socialstyrelsen får meddela föreskrifter om undantag för läkare vid
mikrobiologiskt laboratorium från skyldigheten att göra anmälan
såvitt avser viss sjukdom, viss uppgift i anmälan eller till vilka
anmälan skall göras. Lag (1995:1315).

Särskilda åtgärder vid befarad smittspridning

25 § Om en behandlande läkare har anledning anta att en patient, som för
eller misstänks föra smitta av en samhällsfarlig sjukdom, inte kommer
att följa eller inte följer meddelade förhållningsregler, skall han
skyndsamt underrätta smittskyddsläkaren. Detta gäller ockå då en sådan
patient avbryter pågående behandling utan att den behandlande läkaren är
införstådd med det.

26 § Om den behandlande läkaren i sitt arbete med smittspårning enligt
18 § finner anledning anta att en person har smittats av en
samhällsfarlig sjukdom och denne inte utan dröjsmål låter sig undersökas
av läkaren själv eller av en annan läkare, skall den behandlande läkaren
underrätta smittskyddsläkaren om detta.

27 § I en underrättelse enligt 25 eller 26 § skall den behandlande
läkaren ange den smittades eller misstänkt smittades namn, personnummer
och adress samt andra uppgifter som bedöms kunna vara av betydelse för
smittskyddsläkarens fortsatta åtgärder. En underrättelse enligt 26 §
skall alltid innehålla uppgift om de omständigheter på vilka den
behandlande läkaren grundar sin misstanke om smitta.

28 § Efter att ha fått en underrättelse enligt 25 eller 26 § skall
smittskyddsläkaren vidta de åtgärder som behövs för att hindra vidare
smittspridning eller för att få till stånd läkarundersökning av den som
misstänks vara smittad. Innan smittskyddsläkaren tillgriper en
tvångsåtgärd bör han söka nå rättelse på frivillig väg, om det kan ske
utan risk för smittspridning.

Uppgiftsskyldighet

29 § Regeringen får meddela föreskrifter beträffande en viss
samhällsfarlig sjukdom om att följande personer och myndigheter är
skyldiga att på begäran av smittskyddsläkaren lämna honom de
uppgifter om smittbäraren som smittskyddsläkaren behöver för att
kunna fullgöra sina åligganden enligt denna lag:

1. myndigheter som genom sin verksamhet får kännedom om uppgifter av
betydelse för smittskyddet och

2. personal inom enskild hälso- och sjukvård som i sin yrkesutövning
står under tillsyn av Socialstyrelsen. Lag (1995:1315).

30 § Om smittskyddsläkaren har fått en underrättelse från en behandlande
läkare om att en patient som för smitta av infektion av HIV inte har
följt eller misstänks inte ha följt meddelade förhållningsregler, skall
smittskyddsläkaren underrätta socialnämnden, polismyndigheten och
frivårdsmyndigheten. Därvid skall han lämna uppgift om vem
förhållningsreglerna gäller och innebörden av dessa. Underrättelse skall
inte lämnas om smittskyddsläkaren bedömer att den inte behövs för att
tillse att förhållningsreglerna följs eller att den annars saknar
betydelse för smittskyddet. Lag (1990:1017).

31 § Uppmärksammar socialnämnden, polismyndigheten eller
frivårdsmyndigheten, efter att ha fått underrättelse enligt 30 §, i sin
verksamhet förhållanden som tyder på att förhållningsreglerna inte
följs, skall detta anmälas till den smittskyddsläkare som har lämnat
underrättelsen. Om denne har överlämnat ärendet till en
smittskyddsläkare i en annan landstingskommun, skall anmälan i stället
göras till den smittskyddsläkaren.

När smittskyddsläkaren anser att socialnämndens, polismyndighetens eller
frivårdsmyndighetens medverkan inte längre behövs, skall han meddela
myndigheten detta. Lag (1990:1017).

32 § Om någon som för smitta av infektion av HIV tas in på en
kriminalvårdsanstalt eller med tvång på en annan vårdinrättning, skall
den läkare som där ansvarar för hälso- och sjukvården underrättas av den
behandlande läkaren om smittan och om de förhållningsregler som gäller
för den intagne.

Kan den intagne inte tas om hand på ett sådant sätt att smittspridning
kan förhindras, skall den ansvarige läkaren underrätta den behandlande
läkaren om detta.

Tvångsåtgärder

33 § En kommunal nämnd som fullgör uppgifter inom miljö- och
hälsoskyddsområdet får meddela de förelägganden och förbud som behövs
i enskilda fall för att hindra spridning av en samhällsfarlig
sjukdom.

Ett föreläggande eller förbud får förenas med vite.

Om någon inte följer ett föreläggande eller förbud, får nämnden
förordna om rättelse på hans bekostnad. Ett sådant beslut får också
meddelas utan föregående föreläggande eller förbud, om nämnden med
hänsyn till risken för smittspridning finner att rättelse bör ske
utan dröjsmål. Lag (1995:1315).

34 § En kommunal nämnd som fullgör uppgifter inom miljö- och
hälsoskyddsområdet får låta förstöra gång- och sängkläder, husgeråd,
möbler och andra föremål av personlig natur samt låta avliva
sällskapsdjur, om det är nödvändigt för att hindra spridning av
samhällsfarlig sjukdom. Nämnden skall betala skälig ersättning till
den som har drabbats av ett beslut om förstöring. Lag (1995:1315).

35 § För att kunna fullgöra sina uppgifter enligt denna lag har en
kommunal nämnd som fullgör uppgifter inom miljö- och
hälsoskyddsområdet rätt till tillträde till områden, lokaler och
andra utrymmen varifrån smitta kan spridas och får där göra
undersökningar och ta prov. För uttaget prov betalas inte ersättning.
Lag (1995:1315).

Tvångsundersökning

36 § Om någon som enligt 13 § är skyldig att söka läkare inte utan
dröjsmål gör det, får smittskyddsläkaren besluta att han skall
undersökas av en läkare som smittskyddsläkaren bestämmer. Vid
undersökningen får inte förekomma ingrepp som kan förorsaka annat än
obetydligt men.

Läkaren skall underrätta smittskyddsläkaren om resultatet av
undersökningen.

Tillfälligt omhändertagande

37 § Om det av särskilda skäl behövs för att förhindra befarad
smittspridning, får smittskyddsläkaren besluta att den som kan antas ha
blivit smittad av sjukdom som avses i 1.1 och 1.2 bilagan till denna lag
tillfälligt skall tas om hand på sjukhus. Omhändertagandet skall bestå
till dess det klarlagts huruvida denne har smittats, dock högst sju
dagar, den dag då omhändertagandet verkställdes medräknad.

Den omhändertagne får hindras att lämna sjukhusets område eller den del
av sjukhuset där han skall vistas.

Beslut om tvångsisolering

38 § Länsrätten skall, på ansökan av smittskyddsläkaren, besluta om
tvångsisolering av den som för smitta av en samhällsfarlig sjukdom,
om den smittade inte frivilligt medverkar till de åtgärder som behövs
för att hindra smittspridning. Ett sådant beslut skall också fattas
om det finns grundad anledning anta att den smittade inte följer
meddelade förhållningsregler och underlåtenheten innebär en uppenbar
risk för smittspridning.

Tvångsisolering skall ske på sjukhus som drivs av ett landsting.
Lag (1995:1315).

39 § Om länsrättens beslut om tvångsisolering inte kan avvaktas utan
fara, skall smittskyddsläkaren meddela ett sådant beslut som avses i
38 § första stycket. Smittskyddsläkaren beslut skall omedelbart
underställas länsrättens prövning.

Tvångsisoleringens varaktighet

40 § Tvångsisolering får pågå under högst tre månader från den dag den
smittade på grund av beslutet om isolering togs in på sjukhus.

41 § Efter ansökan av smittskyddsläkaren får länsrätten besluta att
tvångsisoleringen skall fortsätta utöver den längsta tiden enligt 40 §.
Ett sådant beslut får avse högst sex månader åt gången.

En ansökan om fortsatt tvångsisolering skall ha kommit in till
länsrätten innan tiden för gällande beslut om tvångsisolering har löpt
ut. Tvångsisoleringen skall fortgå i avvaktan på att länsrätten beslutar
med anledning av ansökan.

42 § När det inte längre finns skäl för tvångsisolering skall
smittskyddsläkaren ofördröjligen besluta att tvångsisoleringen skall
upphöra.

Om den tvångsisolerade begär att tvångsisoleringen skall upphöra, är
smittskyddsläkaren skyldig att ofördröjligen besluta i frågan.

Omhändertagandet under tvångsisoleringen

43 § Den som är tvångsisolerad skall tas väl om hand. Han skall få
det stöd och den hjälp som behövs och motiveras att ändra sin
inställning och livsföring så, att tvångsisoleringen kan upphöra. Den
tvångsisolerade får inte utan stöd i denna lag underkastas någon
annan inskränkning i sin frihet än som påkallas av ändamålet med
isoleringen.

Den tvångsisolerade skall ges tillfälle till sysselsättning och
sådan fysisk träning som är lämplig med hänsyn till hans ålder och
hälsotillstånd.

Den tvångsisolerade skall ges möjlighet att dagligen vistas utomhus
under minst en timme, om det inte finns synnerliga hinder mot detta.
Lag (1995:1315).

43 a § Den som är tvångsisolerad har rätt att föra telefonsamtal och
ta emot besök i den utsträckning det kan ske med hänsyn till vården
eller ordningen på sjukhuset. Besök kan förvägras, om ändamålet med
tvångsisoleringen skulle motverkas därav. Besök skall ske under
sådana former att risk för smittspridning och införsel av sådan
egendom som avses i 45 § motverkas.

Den som är tvångsisolerad har rätt att sända och, med den
begränsning som följer av 47 §, ta emot brev och andra försändelser.
Lag (1995:1315).

43 b § Beslut om inskränkningar i rättigheterna enligt 43 § andra
och tredje styckena eller 43 a § meddelas av chefsöverläkaren efter
samråd med smittskyddsläkaren. Lag (1995:1315).

Särskilda befogenheter vid tvångsisoleringen

44 § Den som är tvångsisolerad får hindras att lämna sjukhusets område
eller den del av sjukhuset där han skall vistas och får i övrigt
underkastas den begränsning av rörelsefriheten som är nödvändig för att
genomföra tvångsisoleringen. Hans rörelsefrihet får också inskränkas när
det behövs av hänsyn till hans egen eller andras säkerhet.

45 § Den som är tvångsisolerad får inte inneha

1. narkotika, alkoholhaltiga drycker eller andra berusningsmedel,

2. injektionssprutor eller kanyler som kan användas för insprutning i
människokroppen,

3. andra föremål som är särskilt ägnade att användas för missbruk av
eller annan befattning med narkotika, eller

4. annan egendom som kan skada honom själv eller annan eller vara till
men för ordningen på sjukhuset.

Påträffas sådan egendom som avses i första stycket, får den omhändertas.

46 § Om det anses påkallat, får den tvångsisolerade kroppsvisiteras
eller ytligt kroppsbesiktigas, när han kommer till sjukhuset, för
kontroll av att han inte bär på sig egendom som avses i 45 §. Detsamma
gäller om det under vistelsen på sjukhuset uppkommer misstanke att sådan
egendom skall påträffas hos den tvångsisolerade,

Chefsöverläkaren beslutar om kroppvisitation eller ytlig
kroppsbesiktning.

Kroppsvisitation och ytlig kroppsbesiktning får inte göras mer ingående
än vad ändamålet med åtgärden kräver. All den hänsyn som
omständigheterna medger skall iakttas. Om möjligt skall ett vittne
närvara. Lag (1990:607).

47 § Chefsöverläkaren får besluta att försändelser till den
tvångsisolerade får undersökas för kontroll av att de inte innehåller
egendom som avses i 45 §. Om en försändelse innehåller sådan egendom,
får den omhändertas. Lag (1990:607).

48 § Har narkotika, alkoholhaltiga drycker eller andra berusningsmedel
omhändertagits enligt 45 eller 47 § eller har sådan egendom påträffats
där någon är tvångsisolerad utan att det finns någon känd ägare till
egendomen, skall chefsöverläkaren låta förstöra eller försälja egendomen
enligt bestämmelserna om beslagtagen egendom i 2 § 1 första stycket
lagen (1958:205) om förverkande av alkoholhaltiga drycker m.m. Detsamma
gäller i fråga om injektionssprutor eller kanyler, som kan användas för
insprutning i människokroppen, eller i fråga om andra föremål som är
särskilt ägnade att användas för missbruk av eller annan befattning med
narkotika.

Belopp som har erhållits vid försäljning tillfaller staten. Lag
(1990:607).

Vistelse utanför sjukhuset vid tvångsisolering

49 § Den som är tvångsisolerad får ges tillstånd att under viss tid
vistas utanför sjukhusets område. Tillståndet får förenas med särskilda
villkor.

50 § Tillstånd att vistas utanför sjukhusets område meddelas av
smittskyddsläkaren efter samråd med chefsöverläkaren.
Smittskyddsläkaren får återkalla tillståndet om förhållandena kräver
det.

Smittskyddsläkaren får överlåta åt chefsöverläkaren att pröva frågor
om tillstånd att tillfälligt vistas utanför sjukhusets område.
Lag (1995:1315).

Förordnande att fullgöra chefsöverläkares uppgifter

50 a § Landstinget får förordna någon inom hälso- och sjukvården
legitimerad befattningshavare, som har tillräcklig kompetens och
erfarenhet, att i chefsöverläkares ställe fullgöra de uppgifter som
chefsöverläkaren har enligt 43-50 §§ vid tvångsisolering av den som
för smitta av infektion av HIV.

Vad som sägs i denna lag om chefsöverläkaren gäller också den som
förordnats enligt första stycket. Lag (1995:1315).

Överklagande

51 § Beslut enligt denna lag av en kommunal nämnd som fullgör
uppgifter inom miljö- och hälsoskyddsområdet får överklagas hos
allmän förvaltningsdomstol. Lag (1995:1315).

52 § Smittskyddsläkarens beslut enligt denna lag får överklagas hos
allmän förvaltningsdomstol om beslutet gäller

1. förhållningsregler enligt 17 §,

2. tillfälligt omhändertagande enligt 37 §,

3. avslag på en begäran att tvångsisoleringen skall upphöra,

4. avslag på en begäran om tillstånd att vistas utanför sjukhusets
område enligt 49 § eller meddelande av villkor i samband med en sådan
vistelse,

5. återkallelse av tillstånd att vistas utanför sjukhusets område
enligt 50 §.

Chefsöverläkarens beslut enligt 48 och 50 §§ får överklagas hos
allmän förvaltningsdomstol. Detsamma gäller beslut enligt 43 b § om
beslutet innebär inskränkningar i särskilt fall för en
tvångsisolerad.

Andra beslut enligt denna lag av smittskyddsläkaren eller annan
läkare får inte överklagas. Lag (1995:1315).

53 § Socialstyrelsens beslut om föreläggande enligt 67 § får
överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Lag (1995:1315).

53 a § I andra mål än sådana som avser tvångsisolering eller
upphörande av tvångsisolering krävs prövningstillstånd vid
överklagande till kammarrätten. Lag (1995:1315).

Handläggningen av mål och ärenden

54 § Mål och ärenden enligt denna lag skall handläggas skyndsamt.

55 § Frågor som ankommer på länsrätt enligt denna lag prövas av
den länsrätt inom vars domkrets den som har beslutat i frågan
eller ansökt om åtgärden har sin verksamhet. Lag (1997:1098).

56 § Länsrätten skall ta upp mål om tvångsisolering enligt 39 eller 41 §
till avgörande inom en vecka från den dag då ansökan kom in eller
underställning skedde. Om beslutet om tvångsisolering inte är verkställt
när det underställs, skall målet tas upp till avgörande inom en vecka
från den dag beslutet verkställs. Länsrätten får dock förlänga dessa
tider om det behövs ytterligare utredning eller om det på grund av någon
annan särskild omständighet är nödvändigt.

I mål om tvångisolering enligt 38, 39 eller 41 § får länsrätten förordna
rörande saken i avvaktan på målets avgörande.

57 § I mål om tvångsisolering eller om upphörande av
tvångsisolering skall länsrätten och kammarrätten hålla muntlig
förhandling, om detta inte är uppenbart obehövligt. Muntlig
förhandling skall alltid hållas i sådana mål om någon part begär det.
Parterna skall upplysas om sin rätt att begära muntlig förhandling.

Om en enskild part som har kallats vid vite att inställa sig
personligen till en förhandling uteblir, får rätten förordna att han
skall hämtas till rätten antingen omedelbart eller till en senare
dag. Lag (1995:1315).

58 § Vid handläggning i kammarrätt av andra mål enligt denna lag än som
avser 33-35 eller 37 § skall nämndemän ingå i rätten.

59 § I mål i allmän förvaltningsdomstol angående tillfälligt
omhändertagande enligt 37 §, tvångsisolering enligt 38, 39 eller 41 §
eller upphörande av tvångsisolering enligt 42 §, skall offentligt
biträde förordnas för den som åtgärden avser, om det inte måste antas
att behov av biträde saknas. Lag (1996:1646).

60 § Vid delgivning med enskild i mål och ärenden enligt denna lag
gäller inte 12 och 15 §§ delgivningslagen (1970:428).

61 § Ett beslut enligt denna lag gäller omedelbart, om inte annat
förordnas i beslutet.

Biträde av polismyndighet

62 § Polismyndighet skall lämna biträde på begäran av

1. smittskyddsläkaren för att genomföra läkarundersökning enligt
36 §,

2. smittskyddsläkaren för att till sjukhus föra den som tillfälligt
skall tas om hand enligt 37 § eller som skall tvångsisoleras enligt
38 eller 39 §,

3. smittskyddsläkaren eller chefsöverläkaren för att återföra den
som har avvikit från ett sjukhus, där han enligt beslut skall vara
tillfälligt omhändertagen eller tvångsisolerad, eller den som inte
har återvänt till sjukhuset sedan hans tillstånd att vistas utanför
sjukhusets område har gått ut eller återkallats,

4. en kommunal nämnd som fullgör uppgifter inom miljö- och
hälsoskyddsområdet för att bereda nämnden tillträde till områden,
lokaler och andra utrymmen som avses i 35 §,

5. Socialstyrelsen vid styrelsens tillsyn. Lag (1995:1315).

Kostnader

63 § All undersökning, vård och behandling som behövs från
smittskyddssynpunkt vid en samhällsfarlig sjukdom skall vara gratis
för patienten inom landstingets hälso- och sjukvård.

En undersökning som utförs av en läkare i privat verksamhet för att
utreda om någon har smittats av en samhällsfarlig sjukdom är gratis
för patienten, om läkaren får ersättning enligt lagen (1993:1651) om
läkarvårdsersättning.

De läkemedel som behövs från smittskyddssynpunkt vid behandling av
en samhällsfarlig sjukdom skall vara gratis för patienten.

Bestämmelserna i denna paragraf om gratis förmåner för patienter
gäller den som är sjukförsäkrad enligt lagen (1962:381) om allmän
försäkring. Lag (1995:843).

64 § Landstinget svarar för kostnader för åtgärder som avses i 63 §
första och andra styckena samt för kostnader för läkemedel som
avses i 63 § tredje stycket och som förordnas inom den egna
verksamheten.

Staten svarar för övriga kostnader som följer av 63 §.
Lag (1993:1657).

Tillsyn

65 § Socialstyrelsen har tillsynen över smittskyddet i landet.

66 § Socialstyrelsen har rätt att på begäran få de upplysningar och ta
del av de handlingar som behövs för tillsynen.

67 § Socialstyrelsen får i sin tillsynsverksamhet meddela de
förelägganden som behövs för att denna lag eller föreskrifter som har
meddelats med stöd av lagen skall efterlevas.

Ett föreläggande får förenas med vite. Lag (1995:1315).

68 § Socialstyrelsen har rätt att inspektera smittskyddsverksamhet
som bedrivs av smittskyddsläkare, kommunala nämnder med uppgifter
inom miljö- och hälsoskyddsområdet och hälso- och sjukvårdspersonal.
Den vars verksamhet inspekteras är skyldig att lämna det biträde som
behövs vid inspektionen. Lag (1995:1315).

Ytterligare föreskrifter

69 § Regeringen får meddela ytterligare föreskrifter om frågor inom
smittskyddet som inte gäller vaccination.

Regeringen får meddela föreskrifter om undantag från lagens tillämpning
på försvarsmakten, i den mån föreskrifterna inte gäller tvångsåtgärd mot
enskild.

Regeringen får överlåta åt myndighet att meddela föreskrifter som avses
i denna paragraf. Lag (1989:291).

Smittskyddet i krig m.m.

70 § Regeringen får meddela särskilda föreskrifter om smittskyddet
enligt denna lag, om landet kommer i krig eller krigsfara eller om det
råder sådana utomordentliga förhållanden som är föranledda av krig eller
av krigsfara som landet har befunnit sig i.

Övergångsbestämmelser

1988:1472

1. Denna lag (nya lagen) träder i kraft den 1 juli 1989, då
smittskyddslagen (1968:231) (gamla lagen) skall upphöra att gälla.

2. Föreskrifter som har meddelats enligt 7 § gamla lagen om isolering
och om inskränkning i någons verksamhet och enligt 12 § gamla lagen om
åtgärder för att hindra spridning av smitta skall anses ha meddelats
enligt 16 § nya lagen.

3. Den som vid ikraftträdandet är intagen på sjukhus enligt 7 eller 14 §
gamla lagen skall anses intagen enligt 38 § eller, efter ett beslut om
omedelbar tvångsisolering fattat av en läkare som avses i 2 § andra
stycket gamla lagen, 39 § nya lagen. Vid tillämpning av den nya lagen
skall beslutet om intagning anses ha fattats vid ikraftträdandet.

4. Om ett mål om intagning på sjukhus inte är slutligt avgjort vid
ikraftträdandet skall rätten pröva förutsättningarna för tvångsisolering
enligt nya lagen.

5. Beslut som miljö- och hälsoskyddsnämnden har meddelat enligt den
gamla lagen skall anses meddelade enligt den nya lagen, i den mån det
enligt den nya lagen ankommer på nämnden att meddela sådana beslut.

6. Ärenden enligt 7, 10, 14 eller 15 § gamla lagen, som skall överprövas
av länsstyrelsen men inte har avgjorts av länsstyrelsen före
ikraftträdandet prövas av länsrätten i länet.

7. Om det i en lag eller i en författning som har beslutats av
regeringen hänvisas till den gamla lagen, skall hänvisningen i stället
avse den nya lagen. Hänvisas det till en föreskrift som har ersatts
genom en föreskrift i den nya lagen, tillämpas i stället den nya
föreskriften.

1993:1657

1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1994.

2. Äldre bestämmelser gäller fortfarande för kostnader som har
uppkommit före ikraftträdandet.

1995:843

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1996. Äldre föreskrifter
gäller fortfarande för tiden före ikraftträdandet.


Bilaga

Samhällsfarliga sjukdomar

1.1 difteri
    fläckfeber
    gula febern
    hepatit B
    hepatit C
    hepatit D
    hepatit non A non B non C non D non E
    meningokockinfektion
    polio
    svår akut respiratorisk sjukdom (SARS)
    tuberkulos
    virala hemorragiska febrar exkl. nefropathia epidemica
    återfallsfeber

1.2 hepatit A
    hepatit E
    kolera
    mjältbrand
    paratyfoidfeber
    pest
    rabies
    salmonellainfektion
    shigellainfektion
    tyfoidfeber

1.3 gonorré
    infektion av HIV (humant immunbristvirus)
    klamydiainfektion
    syfilis
    ulcus molle
Lag (2003:421).