Skogsvårdsförordning (1979:791) 

Inledande bestämmelser

1 § Beteckningar som används i denna förordning har samma betydelse som
i skogsvårdslagen (1979:429).

Föreskrifter om gränserna för svårföryngrad skog och skyddsskog finns i
förordningen (SKSFS 1983:1) om svårföryngrad skog och skyddsskog.

Föreskrifter om gränserna för fjällnära skog finns i förordningen (SKSFS
1991:3) om gränserna för fjällnära skog. Förordning (1991:583).

Anläggning av skog på skogsmark

2 § Skogsmarkens virkesproducerande förmåga skall i fall som avses i 5 §
1 skogsvårdslagen (1979:429) inte anses tillvaratagen på ett godtagbart
sätt, när beståndets virkesförråd gått ned till under hälften av det
förråd som normalt bör finnas, om inte särskilda skäl föranleder annan
bedömning. Vid bedömningen skall hänsyn tas till boniteten samt
beståndets trädslag och ålder.

3 § I fall som avses i 5 § 3 skogsvårdslagen (1979:429) skall beståndets
tillväxt anses vara avsevärt lägre än den möjliga, när beståndets
virkesförråd är mindre än hälften av det förråd som normalt bör finnas
eller när tillväxten är mindre än hälften av tillväxten i ett lika
gammalt bestånd av ett för marken lämpligt trädslag och av
tillfredsställande beskaffenhet i övrigt. Förordning (1982:555).

4 § Föreligger enligt 5 § 1 eller 2 skogsvårdslagen (1979:429)
skyldighet att anlägga ny skog skall sådd, plantering eller åtgärder för
naturlig föryngring ha utförts senast under det tredje året räknat från
det år då skyldigheten uppkom.

I fall som avses i 5 § 3 skogsvårdslagen ankommer det på
skogsvårdsstyrelsen att med hänsyn till förhållandena i det enskilda
fallet föreskriva inom vilken tid åtgärder för anläggning av ny skog
senast skall vara utförda.

5 § Om skogsvårdsstyrelsen för särskilt fall medger undantag från
tidskravet i 4 § i fråga om outnyttjad mark, skall i beslutet anges den
tid inom vilken ny skog skall vara anlagd.

6 § har upphävts genom förordning (1991:583).

7 § Naturlig föryngring får användas som föryngringsmetod endast när
marken är lämplig för sådan föryngring och ett tillräckligt antal
frödugliga, stormfasta träd av lämpligt trädslag och god kvalitet kan
lämnas kvar för fröspridning på hela föryngringsytan.

8 § Ny skog skall vårdas genom hjälpplantering, plantröjning och andra
åtgärder som behövs för att den skall utvecklas tillfredsställande.

9 § Skogsstyrelsen meddelar föreskrifter om

1. det lägsta antal huvudplantor som med hänsyn till markens bonitet
skall finnas på en föryngringsyta och hur dessa plantor skall vara
fördelade för att kravet på en tillfredsställande återväxt skall vara
uppfyllt,

2. vid vilken tidpunkt detta krav skall vara uppfyllt vid användning av
olika föryngringsmetoder.

10 § Skogsstyrelsen meddelar föreskrifter om vilket skogsodlingsmaterial
som med avseende på trädslag och härkomst får användas inom olika
områden och om vilka villkor som skall gälla för sådan användning.

För fjällnära skog finns särskilda bestämmelser. Förordning (1991:583).

11 § Vid yrkesmässig handel med skogsodlingsmaterial skall detta i alla
handelsled vara försett med uppgift om härkomst, sort och kvalitet
enligt föreskrifter som meddelas av skogsstyrelsen.

Yrkesmässig överlåtelse av sticklingar för skogsodling får inte ske utan
skogsstyrelsens tillstånd.

12 § Skogsodlingsmaterial får inte införas till riket utan tillstånd av
skogsstyrelsen.

Meddelas tillstånd, får skogsstyrelsen föreskriva de villkor för
införseln som är påkallade från skogsvårdssynpunkt.

Om påföljd för olovlig införsel av skogsodlingsmaterial och försök
därtill finns bestämmelser i lagen (1960:418) om straff för
varusmuggling.

Avverkning av skog på skogsmark

Allmänna bestämmelser

13 § Skogsstyrelsen meddelar föreskrifter om

1. den tidigaste slutavverkningsålder som skall gälla för olika trädslag
inom skilda delar av landet på mark av olika bonitet,

2. hur stor andel av en brukningsenhets skogsmarksareal som årligen
eller under andra perioder högst får slutavverkas.

Den andel av en brukningsenhets skogsmarksareal som enligt 14 § andra
stycket skogsvårdslagen (1979:429) måste slutavverkas under en viss
period är hälften av den andel som under samma period får slutavverkas.
Skogsstyrelsen meddelar föreskrifter om de perioder inom vilka
avverkningsskyldigheten skall vara fullgjord.

Skyldigheten att slutavverka gäller inte när den slutavverkningsbara
skogen på en brukningsenhet tillsammans med den skog som blir
slutavverkningsbar inom tio år utgör mindre än 30 procent av enhetens
skogsmarksareal. Med slutavverkningsbar skog avses skog som har uppnått
den tidigaste slutavverkningsåldern.

Skogsstyrelsen får meddela föreskrifter om undantag från skyldigheten
att avverka slutavverkningsbar skog som inte har uppnått viss ålder
eller som är av särskild betydelse från naturvårdssynpunkt. Föreskrifter
som avser naturvården meddelas efter samråd med statens naturvårdsverk.
Förordning (1983:430).

14 § Föreskrifterna enligt 13 § 2 skall gälla för brukningsenheter på
vilka det enligt vedertagna bedömningsnormer kan produceras en större
virkesmängd än 1 000 kubikmeter om året. För brukningsenheter vars
produktionsförmåga överstiger 200 kubikmeter om året får dock
skogsstyrelsen meddela föreskrifter ifråga om slutavverkningen i syfte
att begränsa andelen kalmark och ungskog på brukningsenheterna.
Förordning (1986:559).

15 § Undantag från sådana föreskrifter som meddelats med stöd av 13 § 2
får av andra skäl än skogliga medges endast för att möjliggöra
rationella avverkningar i samverkan mellan olika fastighetsägare eller
större investeringar som har varaktig betydelse för jord- eller
skogsbruket på brukningsenheten.

16 § Medges för ett särskilt fall undantag från sådana föreskrifter som
meddelats med stöd av 13 § 2, får det i beslutet föreskrivas att i
första hand glesa och lågproducerande bestånd skall avverkas.

17 § Om det är lämpligt med hänsyn till behovet av sysselsättning inom
olika arbetskraftsområden, får skogsvårdsstyrelsen på begäran av
skogsmarkens ägare medge

1. att hans skogsmarksinnehav inom en kommun betraktas som två eller
flera brukningsenheter, eller

2. att hans skogsmarksinnehav inom två eller flera kommuner betraktas
som en brukningsenhet.

Första stycket 2 gäller inte skogsmarksinnehav inom fjällnära skog.

Om det finns särskilda skäl, får skogsvårdsstyrelsen i det enskilda
fallet besluta att ett skogsmarksinnehav inom en kommun skall betraktas
som två eller flera brukningsenheter. Förordning (1991:583).

18 § Skogsmarkens ägare skall enligt de föreskrifter som efter samråd
med statens naturvårdsverk meddelas av skogsstyrelsen till
skogsvårdsstyrelsen anmäla

1. avverkning som föranleder skyldighet att anlägga ny skog,

2. avverkning som är föranledd av att skogsmark skall tas i anspråk för
annat ändamål än virkesproduktion,

3. sådan dikning efter avverkning som inte kräver tillstånd enligt
18 c § naturvårdslagen (1964:822). Förordning (1991:1104).

19 § Skogsvårdsstyrelsen skall översända en avskrift av anmälan enligt
18 § 1 och 3 till länsstyrelsen i de fall anmälan avser avverkning eller
dikning inom områden som länsstyrelsen anger. Förordning (1991:1104).

Svårföryngrad skog

19 a § Inom den svårföryngrade skogen i Norrbottens, Västerbottens,
Jämtlands och Kopparbergs län får inte tillstånd ges

1. till slutavverkning på mark som i genomsnitt producerar mindre än en
kubikmeter virke om året per hektar,

2. till avverkning för byggande av skogsbilväg om nyttan av vägen för
skogsbruket inte motsvarar kostnaden för den eller om vägen inte kan
passas in i en vägnätsplan.

Om det finns särskilda skäl, får skogsvårdsstyrelsen medge tillstånd i
fall som avses i första stycket 1.

För att tillgodose naturvårdens, kulturmiljövårdens eller rennäringens
intressen får skogsvårdsstyrelsen medge undantag från det båtnadskrav
som avses i första stycket 2. Förordning (1991:583).

Fjällnära skog

19 b § Innan tillstånd till slutavverkning ges i de områden av den
fjällnära skogen där naturvärdena inte är fullständigt kända men antas
vara höga, kan skogsvårdsstyrelsen genomföra en särskild inventering för
att klarlägga naturvärdena. En sådan inventering bekostas av staten.
Förordning (1991:583).

19 c § Den redovisningsskyldighet som avses i 19 b § första stycket
skogsvårdslagen (1979:429) gäller för brukningsenheter med mer än 500
hektar skogsmark inom området för fjällnära skog. Förordning (1991:583).

19 d § Skogsvårdsstyrelsen får inte tillåta större hyggen än 20 hektar
inom samma brukningsenhet, om det inte finns särskilda skäl.

Föryngringen på ett hygge skall vara säkerställd innan tillstånd ges
till slutavverkning av ett angränsande bestånd inom brukningsenheten.

Vid hyggesutläggningen skall skogsvårdsstyrelsen vid tillståndsgivningen
ta hänsyn till sådana mindre mark- eller vattenområden som utgör
livsmiljö för hotade djur- eller växtarter eller som annars är särskilt
skyddsvärda på grund av ringa förekomst eller sällsynt beskaffenhet.
Förordning (1991:583).

19 e § Skogsvårdsstyrelsens beslut om tillstånd till avverkning får
innehålla villkor om fjällskogsblädning och beståndsföryngring. Ett
sådant villkor får meddelas när föryngringsförhållandena medger det och
villkoret samtidigt innebär att naturvårdens och andra allmänna
intressen tillgodoses på ett bättre sätt än om någon annan metod skulle
tillämpas. Förordning (1991:583).

19 f § I den fjällnära skogen får hyggesplöjning inte ske. Andra
ingripande markberedningsmetoder får användas i sådan skog endast om
återväxten inte kan tryggas på annat sätt.

I fjällnära skog får skogsodlingsmaterial inte användas som med avseende
på trädslag är av utländskt ursprung.

Skogsstyrelsen får medge undantag från andra stycket, om det behövs för
något vetenskapligt ändamål. Förordning (1991:583).

Renskötselns året-runt-marker

19 g § Skogsstyrelsen får meddela föreskrifter om samråd före
slutavverkning inom renskötselns året-runt-marker. Förordning
(1991:583).

Insektshärjning

20 § Skogsstyrelsen meddelar föreskrifter om

1. bekämpningsåtgärder när insektshärjning av större omfattning
uppkommit i skog eller när fara föreligger för sådan insektshärjning,

2. åtgärder för att förebygga att yngelhärdar uppkommer, såsom i fråga
om upparbetning av skadad skog, åtgärder vid röjning eller annan
avverkning, utforsling av virke och lagring av virke i eller i närheten
av skog.

Naturvårds- och kulturmiljöhänsyn vid skötsel av skog

21 §  Föreskrifter som avses i 21 § skogsvårdslagen (1979:429) om den
hänsyn som vid skötseln av skog skall tas till naturvårdens och
kulturmiljövårdens intressen meddelas av skogsstyrelsen efter samråd med
statens naturvårdsverk, riksantikvarieämbetet och annan central
förvaltningsmyndighet som kan beröras.

Skogsvårdsstyrelsen skall samråda med kommunen i frågor av särskild vikt
med hänsyn till de lokala förhållandena. Förordning (1991:583).

Skogsbruksplan

22 § Skogsstyrelsen meddelar föreskrifter om på vilket sätt och inom
vilken tid sådana skogsbruksplaner som avses i 21 b § skogsvårdslagen
(1979:429) skall upprättas.

Skogsstyrelsen får meddela föreskrifter om undantag från 21 b § första
stycket skogsvårdslagen.

Inom renskötselns året-runt-marker skall av skogsbruksplanen framgå den
hänsyn till rennäringens intressen som skall iakttas vid planerade
avverkningar. För brukningsenheter med mer än 500 hektar skogsmark inom
den fjällnära skogen skall dessutom framgå den hänsyn som skall iakttas
för att tillgodose naturvårdens och kulturmiljövårdens intressen.
Förordning (1991:583).

22 a § För områden som är av utpräglat intresse för naturvården och
kulturmiljövården eller det rörliga friluftslivet och som angetts av
länsstyrelsen i samråd med skogsvårdsstyrelsen kan naturvårdsinriktade
skogsbruksplaner upprättas. Sådana planer upprättas av
skogsvårdsstyrelsen och bekostas av staten.

Inom områden av den fjällnära skogen där skogsbruket är särskilt utsatt
för konkurrens av andra markanvändningsintressen kan i stället
fördjupade verksamhetsplaner upprättas. Sådana planer upprättas av
skogsvårdsstyrelsen efter samråd med länsstyrelsen.

Skogsstyrelsen får meddela föreskrifter om avgiftsskyldighet för den som
begärt att planen skall upprättas. Förordning (1991:583).

Övriga bestämmelser

23 § Uppkommer kostnader för tillsynsmyndigheten i anledning av begäran
enligt 16 § skogsvårdslagen (1979:429) om förhandsbeslut skall i den
utsträckning skogsstyrelsen föreskriver kostnaderna betalas av den som
begärt beslutet.

23 a § I ärende om ersättning eller inlösen enligt 19 b §
skogsvårdslagen (1979:429) åligger det skogsvårdsstyrelsen att på
statens vägnar söka träffa uppgörelse med sakägare som gör anspråk på
ersättning eller fordrar inlösen av fastighet.

I fråga om ersättning eller inlösen enligt första stycket gäller 30 och
31 §§ naturvårdsförordningen (1976:484) i tillämpliga delar. Vad som
sägs om statens naturvårdsverk skall i stället gälla skogsstyrelsen och
vad som sägs om länsstyrelsen skall i stället gälla skogsvårdsstyrelsen.
Förordning (1991:583).

23 b § Avgift tas ut för prövning av ansökan om tillstånd enligt 12 § första
stycket. För ansökningsavgiftens storlek m. m. gäller bestämmelserna i
9--14 §§ avgiftsförordningen (1992:191), varvid avgiftsklass 2 tillämpas.
Varje parti som ansökan avser skall anses som ett avgiftsbelagt ärende.

Med ett parti avses en viss mängd skogsodlingsmaterial bestående av endera
fröer, plantor, sticklingar eller något annat förökningsmaterial av

-- samma trädslag,

-- samma ålder och

-- samma härkomst. Förordning (1993:170).

24 § Ytterligare föreskrifter för verkställigheten av skogsvårdslagen
(1979:429) meddelas av skogsstyrelsen.

Övergångsbestämmelser

1983:430

Denna förordning träder i kraft den 1 juli 1983.

Skogsstyrelsen meddelar föreskrifter om de avvikelser från 9 § tredje
stycket skogsvårdslagen (1979:429) som behövs med hänsyn till de
övergångssvårigheter som kan föranledas av den gallringsskyldighet som
införts genom lagen (1983:427) om ändring i skogsvårdslagen.