Förordning (2001:512) om deponering av avfall

1 § Syftet med denna förordning är att förebygga och minska de
negativa effekter deponering av avfall kan orsaka på människors
hälsa och på miljön, särskilt när det gäller förorening av
ytvatten, grundvatten, mark och luft, och på den globala
miljön, under en deponis hela livscykel.

Definitioner

2 § Med avfall, kommunalt avfall, hantera avfall, återvinna 
avfall, förbereda avfall för återanvändning, materialåtervinna 
avfall och bortskaffa avfall avses i denna förordning detsamma 
som i 15 kap. miljöbalken.

Med farligt avfall, icke-farligt avfall, avfallsproducent, 
mäklare, handlare, samla in separat, brännbart avfall, 
organiskt avfall, deponera avfall och deponi avses i denna 
förordning detsamma som i avfallsförordningen (2020:614).
Förordning (2020:698).

3 § I denna förordning avses med

biologiskt nedbrytbart avfall: allt avfall som kan brytas ned 
utan tillgång till syre (anaerobt) eller med tillgång till 
syre (aerobt), och

flytande avfall: allt avfall i flytande form, inbegripet 
spillvatten men med undantag för slam. Förordning (2020:698).

3 a § Med inert avfall avses i denna förordning avfall som

1. inte genomgår några väsentliga fysikaliska, kemiska eller
biologiska förändringar, löses upp, brinner eller reagerar
fysikaliskt eller kemiskt på något annat sätt,

2. inte bryts ned biologiskt eller inverkar på andra material
som det kommer i kontakt med på ett sätt som kan orsaka skador
på miljön eller människors hälsa, och

3. har en total lakbarhet, ett totalt föroreningsinnehåll och
en ekotoxicitet hos lakvattnet som är obetydlig och inte
äventyrar kvaliteten på yt- eller grundvatten.
Förordning (2012:371).

3 b § Med underjordsförvar avses i denna förordning en
permanent anläggning för lagring av avfall i en gruva eller
någon annan djup geologisk hålighet. Förordning (2012:371).

3 c § I denna förordning avses med
deponigas: gas som genereras från det deponerade avfallet,
geologisk barriär: jord- eller berglager med egenskaper som
förhindrar, bryter ned, fastlägger eller fördröjer transporten
av ämnen och föreningar från en deponi till en mottagare
(recipient),

lakvatten: vätska som efter att ha varit i kontakt med
avfallet lämnar en deponi eller som innehålls i en deponi, och

sluttäckning: samlande term för en permanent övertäckning som
kan bestå av utjämningsskikt, avjämningsskikt, tätskikt,
dräneringsskikt och skyddsskikt. Förordning (2012:371).

3 d § I denna förordning avses med

aktiv fas: tiden från första tillfället då avfall tas emot vid
en deponi till dess deponeringen upphört och aktiva åtgärder
för kontroll och utsläppsbegränsning inte längre behövs,

driftfas: del av den aktiva fasen som omfattar tiden från
första tillfället då avfall tas emot vid en deponi fram till
dess att deponin är sluttäckt, och

efterbehandlingsfas: del av den aktiva fasen som omfattar
tiden för aktiva åtgärder för utsläppsbegränsning och kontroll
efter driftfasen. Förordning (2012:371).

3 e § I denna förordning avses med 

direktiv 2008/98/EG: Europaparlamentets och rådets direktiv 
2008/98/EG av den 19 november 2008 om avfall och om upphävande 
av vissa direktiv, i lydelsen enligt Europaparlamentets och 
rådets direktiv (EU) 2018/851,

direktiv 1999/31/EG: rådets direktiv 1999/31/EG av den 
26 april 1999 om deponering av avfall, i lydelsen enligt 
Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2018/850, och 

förordning (EU) 2017/852: Europaparlamentets och rådets 
förordning (EU) 2017/852 av den 17 maj 2017 om kvicksilver och 
om upphävande av förordning (EG) nr 1102/2008.
Förordning (2020:698).

Tillämpningsområde

4 § Denna förordning ska inte tillämpas på

1. användning av avfall för gödsel- eller 
jordförbättringsändamål såsom kompost, rötrest, avloppsslam, 
slam som kommer från muddringsverksamhet och liknande 
material,

2. användning av lämpligt inert avfall för byggnadsändamål i 
deponier, vid restaurering eller för mark-, väg- eller 
utfyllnadsarbete,

3. deponering av icke-farliga muddringsmassor på land längs 
små sund, kanaler eller vattenvägar som massorna har muddrats 
från och icke-farliga rensningsmassor från jordbruk och 
skogsbruk som läggs på land i anslutning till det vatten som 
har rensats,

4. avfall som omfattas av förordningen (2013:319) om 
utvinningsavfall,

5. lagring, slutförvaring och annat omhändertagande av

a) använt kärnbränsle och kärnavfall enligt lagen (1984:3) om 
kärnteknisk verksamhet, och

b) radioaktivt avfall enligt strålskyddslagen (2018:396), och

6. omhändertagande av djurkadaver i den mån inte annat följer 
av föreskrifter om omhändertagande av djurkadaver.
Förordning (2022:1303).

5 § Bestämmelserna i 19-23 §§ gäller inte vid underjordsförvar.
Förordning (2008:724).

6 § Om det vid tillståndsprövning enligt miljöbalken eller
äldre föreskrifter har meddelats villkor om skyddsåtgärder
eller andra försiktighetsmått som är strängare än vad som
följer av denna förordning, skall de strängare kraven gälla.

Deponiklasser

7 § Varje deponi skall hänföras till någon av följande klasser:
deponi för farligt avfall, deponi för icke-farligt avfall eller
deponi för inert avfall.

Avfall som inte får deponeras

8 § Följande avfall får inte deponeras: 

1. flytande avfall,

2. avfall som är explosivt, frätande, oxiderande, brandfarligt 
eller mycket brandfarligt enligt bilaga III till direktiv 
2008/98/EG,

3. sjukvårdsavfall och annat kliniskt avfall från medicinska 
eller veterinärmedicinska verksamheter som är smittfarligt 
enligt bilaga III till direktiv 2008/98/EG,

4. avfall som utgörs av kemiska ämnen från forskning och 
utveckling eller undervisning (laboratorierester) och som inte 
är identifierade eller vars effekt på hälsan eller miljön är 
okända,

5. hela begagnade däck som inte är cykeldäck och som har en 
diameter mindre än 1 400 millimeter,

6. utsorterat brännbart avfall,

7. organiskt avfall, och

8. avfall som har samlats in separat i syfte att förberedas 
för återanvändning eller materialåtervinning.
Förordning (2020:698).

9 § Deponeringsförbudet i 8 § 1 gäller inte metalliskt 
kvicksilver som är kvicksilveravfall enligt artikel 2 i 
förordning (EU) 2017/852. Förordning (2020:698).

10 § Deponeringsförbudet i 8 § 8 gäller inte avfall som har 
producerats vid behandling av separat insamlat avfall, 
inbegripet sådan beredning före behandling som avses i R 12 i 
bilaga 1 till avfallsförordningen (2020:614), om deponering är 
den lämpligaste behandlingen enligt 15 kap. 10 § miljöbalken.
Förordning (2020:698).

10 a § Länsstyrelsen får i det enskilda fallet ge dispens från 
förbuden enligt 8 § 6 och 7. Förordning (2020:698).

10 b § Naturvårdsverket får meddela föreskrifter om undantag 
från förbuden i 8 § 6 och 7 och om förutsättningar för 
dispenser enligt 10 a §. Förordning (2020:698).

11 § Avfall får inte deponeras, om det inte uppfyller de
förutsättningar som följer av14 och 15 §§.

12 § Bestämmelser om krav på förbehandling för att få deponera 
avfall som utgörs av eller innehåller elektriska eller 
elektroniska produkter finns i 4 kap. 2 § avfallsförordningen 
(2020:614). För batterier finns det i 4 kap. 4 § samma 
förordning en bestämmelse om förutsättningar för att få 
deponera avfall som innehåller eller utgörs av batterier.
Förordning (2020:698).

13 § Har upphävts genom förordning (2020:698).

Förutsättningar som avfall måste uppfylla för att få deponeras

14 § Endast avfall som har behandlats får deponeras. Med
behandling avses användning av fysikaliska, termiska, kemiska
eller biologiska metoder, inklusive sortering, som ändrar
avfallets egenskaper så att dess mängd eller farlighet minskas,
hanteringen underlättas eller återvinning gynnas.

Kravet på behandling gäller inte inert avfall där behandling
inte är tekniskt genomförbar eller annat avfall där behandling
inte medför minskade negativa effekter på människors hälsa
eller miljön.

15 § Naturvårdsverket får meddela föreskrifter om 
förutsättningar som avfall måste uppfylla för att få deponeras 
i de olika deponiklasserna enligt

1. artikel 6 i direktiv 1999/31/EG,

2. punkt 8 i bilaga 1 till direktiv 1999/31/EG,

3. bilaga 2 till direktiv 1999/31/EG, och

4. punkt 6 i bilaga 3 till direktiv 1999/31/EG.
Förordning (2020:698).

15 a § Om Naturvårdsverket inte har föreskrivit annat med stöd 
av 15 §, får på deponier 

1. för inert avfall endast inert avfall deponeras, och 

2. för icke-farligt avfall endast icke-farligt avfall och 
inert avfall deponeras. Förordning (2020:698).

15 b § Avfall får inte spädas ut eller blandas enbart i syfte 
att uppfylla förutsättningar för att få deponeras.
Förordning (2020:698).

15 c § Tillsynsmyndigheten får i det enskilda fallet ge 
dispens från föreskrifter om gränsvärden som meddelats med 
stöd av 15 §. Förordning (2020:698).

15 d § Tillsynsmyndigheten ska lämna uppgifter till 
Naturvårdsverket om hur många dispenser som getts varje år.
Förordning (2020:698).

15 e § Naturvårdsverket får meddela föreskrifter om 
förutsättningar för dispenser enligt 15 c § och om 
uppgiftslämnande enligt 15 d §. Förordning (2020:698).

Skyldigheter i samband med att avfall tas emot för deponering

16 § Innan avfall deponeras skall verksamhetsutövaren ha
skaffat sig så goda kunskaper som möjligt om avfallets
sammansättning, lakbarhet och dess övriga egenskaper och
effekter allmänt och på lång sikt.

Verksamhetsutövaren skall kontrollera att avfallet får
deponeras på deponin.

17 § Naturvårdsverket får meddela föreskrifter om vilka
åtgärder som verksamhetsutövaren måste vidta enligt artikel 11
i direktiv 1999/31/EG i samband med att avfall tas emot för
deponering. Förordning (2012:371).

Lokalisering och utformning av deponier

18 § En deponi skall vara lokaliserad så att den inte utgör
någon allvarlig risk för miljön med beaktande av

1. avståndet från deponin till tätbebyggelse, bostadsområden,
rekreations-områden, jordbruksområden, vattenområden och
vattenleder,

2. förekomst av ytvatten, grundvatten, kustvatten och skyddade
naturområden,

3. de geologiska och hydrogeologiska förhållandena på och
omkring platsen,

4. risken för översvämningar, sättningar, jordskred eller
snöskred på platsen, samt

5. skyddet av natur- och kulturvärden på och omkring platsen.

19 § En deponi skall vara lokaliserad så att allt lakvatten
efter driftfasen och ej uppsamlat lakvatten under driftfasen
passerar genom en geologisk barriär som uppfyller följande
krav. Transporttiden för lakvattnet genom barriären får inte
vara kortare än 200 år för deponier för farligt avfall, 50 år
för deponier för icke-farligt avfall och 1 år för deponier för
inert avfall.

Om de naturliga förhållandena på platsen inte innebär att
kraven i första stycket uppfylls i fråga om en viss del av
lakvattnet, får kompletteringar ske så att mark och vatten
skyddas genom en geologisk barriär som uppfyller kraven i 20 §
andra stycket.

20 § Om en deponi inte lokaliseras så att kraven i 19 §
uppfylls, skall deponin anläggas på eller förses med en
geologisk barriär som uppfyller kraven i denna paragraf.

Under deponin och på de sidor om deponin där lakvatten kan
förorena mark eller vatten skall barriären vara minst 0,5 meter
tjock samt i fråga om genomtränglighet (permeabilitet) och
tjocklek (mäktighet) ge ett skydd som är minst likvärdigt med
effekten av följande krav:

Deponi för              Permeabilitet                   Mäktighet

farligt avfall          < 1,0 x 10-9 meter per sekund   > 5 meter
icke-farligt avfall     < 1,0 x 10-9 meter per sekund   > 1 meter
inert avfall            < 1,0 x 10-7 meter per sekund   > 1 meter

21 § Om det finns risk för att lakvatten svämmar över eller
läcker vid sidan av den geologiska barriär som krävs enligt 19
och 20 §§, skall det i lakvattnets strömningsriktning anläggas
ett skydd mot att lakvattnet förorenar mark eller vatten.
Skyddet skall innebära att lakvattnet tas om hand eller inte
förorenar mark eller vatten i större utsträckning än vad som
följer av kraven i 19 och 20 §§.

22 § Deponier för farligt avfall och deponier för icke-farligt
avfall skall under driftfasen vara försedda med en
bottentätning, ett dränerande materialskikt som är minst 0,5
meter tjockt och ett uppsamlingssystem för lakvatten.

Tätningen, materialskiktet och uppsamlingssystemet skall
konstrueras så att lakvatten inte läcker med mer än 5 liter per
kvadratmeter och år från en deponi för farligt avfall och 50
liter per kvadratmeter och år från en deponi för icke-farligt
avfall.

Insamlat lakvatten skall behandlas så att det kan släppas ut
utan att utsläppet strider mot gällande bestämmelser om skydd
för människors hälsa och miljön eller mot villkor som gäller
för verksamheten.

23 § Deponier för farligt avfall och deponier för icke-farligt
avfall skall genom avledning och dränering skyddas mot att
ytvatten och grundvatten tränger in i deponin.

24 § En tillståndsmyndighet får i det enskilda fallet medge
avsteg eller undantag från kraven i 19-22 §§, om det kan ske
utan risk för skada eller olägenhet för människors hälsa eller
miljön.

Deponigashantering

25 § Verksamhetsutövaren skall se till att deponigas samlas in
från deponier som tar emot biologiskt nedbrytbart avfall för
deponering.

Naturvårdsverket meddelar närmare föreskrifter om insamling och
omhändertagande av deponigas.

Övriga försiktighetsmått

26 § En verksamhetsutövare skall särskilt beakta behovet av
åtgärder för att förebygga, hindra eller motverka de
olägenheter som deponin orsakar eller kan komma att orsaka
genom bildande av aerosoler, utsläpp av lukt och damm, material
som transporteras med vinden, buller och trafikrörelser,
fåglar, skadedjur och insekter samt bränder.

27 § Avfall skall deponeras på sådant sätt att ojämna
sättningar, skred eller ras undviks som kan skada tätskikt
eller andra skyddsåtgärder.

28 § Verksamhetsutövaren skall under driftfasen se till att

1. okontrollerat tillträde till deponin förhindras,

2. grindar är låsta när deponin är obemannad, och

3. det finns system för kontroll och tillträde som är ägnat att
upptäcka och förhindra illegal deponering.

Registrering av avfall

29 § Verksamhetsutövaren ska föra ett register med uppgifter om 

1. det deponerade avfallets

a) vikt i kilogram, 

b) egenskaper, 

c) ursprung, och 

d) leveransdatum, 

2. avfallsproducentens identitet eller, när det är fråga om 
kommunalt avfall som transporteras bort av kommunen eller den 
som kommunen anlitar, avfallstransportörens identitet, och 

3. i vilken del av deponin som avfallet har placerats och i 
fråga om farligt avfall ska avfallets exakta placering i 
deponin registreras.

På begäran av Naturvårdsverket ska verksamhetsutövaren ge 
verket möjlighet att ta del av den information som anges i 
första stycket. Förordning (2020:698).

Provtagning och mätning

30 § Under deponins aktiva fas ska verksamhetsutövaren mäta
deponins struktur, sammansättning och sättningsbeteende samt
provta och mäta lakvatten, grundvatten, ytvatten och
deponigas.

Naturvårdsverket får meddela närmare föreskrifter om
provtagning och mätning samt om sådana riktvärden eller
gränsvärden som anges i punkt 4 c i bilaga 3 till direktiv
1999/31/EG. Förordning (2012:371).

Samråd om föreskrifter

30 a § Innan Naturvårdsverket meddelar sådana föreskrifter som
avses i 13 §, 15 § första stycket, 15 a § tredje stycket, 17 §
eller 30 § andra stycket ska verket höra

1. Havs- och vattenmyndigheten, om föreskrifterna har betydelse
för havs- eller vattenmiljön, och

2. Sveriges geologiska undersökning, om föreskrifterna har
betydelse för grundvattenmiljön. Förordning (2011:631).

Sluttäckning

31 § Verksamhetsutövaren skall se till att en deponi som
avslutas förses med sluttäckning. Sluttäckningen skall vara så
konstruerad att mängden lakvatten som passerar genom täckningen
inte överskrider eller kan antas komma att överskrida 5 liter
per kvadratmeter och år för deponier för farligt avfall och 50
liter per kvadratmeter och år för deponier för icke-farligt
avfall.

En tillståndsmyndighet får i det enskilda fallet medge avsteg
eller undantag från kraven på genomsläpplighet i första
stycket, om det kan ske utan risk för skada eller olägenhet för
människors hälsa eller miljön.

32 § En deponi, eller en del av den, anses avslutad först när
sluttäckningen har inspekterats genom tillsynsmyndighetens
försorg och tillsynsmyndigheten har godkänt den.

Efterbehandling

33 § Under deponins efterbehandlingsfas ska 
verksamhetsutövaren se till att det i minst 30 år eller den 
längre tid som tillsynsmyndigheten bestämmer vidtas de 
åtgärder för underhåll, övervakning och kontroll som behövs 
med hänsyn till skyddet för människors hälsa och miljön.

Bestämmelser om säkerställande av att de skyldigheter som 
gäller för deponeringsverksamhet fullgörs finns i 15 kap. 
35 § miljöbalken. Förordning (2016:801).

Förenlighet med avfallsplaner

34 § En deponi och den verksamhet som bedrivs vid en deponi 
ska vara förenlig med kommunens avfallsplan enligt 15 kap. 
41 § miljöbalken. Förordning (2016:801).

Tillståndsprövning

35 § Bestämmelser om tillståndsprövning av miljöfarlig
verksamhet finns i 9 kap. miljöbalken, förordningen
(1998:899) om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd samt
miljöprövningsförordningen (2013:251).
Förordning (2013:264).

36 § En ansökan om tillstånd till deponeringsverksamhet skall,
utöver vad som anges i 22 kap. 1 § miljöbalken, alltid
innehålla

1. uppgift om verksamhetsutövarens identitet,

2. en beskrivning av vilka avfallsslag och de totala mängder
avfall som skall deponeras,

3. en beskrivning av platsen, inklusive dess geologiska och
hydrogeologiska egenskaper,

4. en plan för avslutning och efterbehandling, och

5. en redovisning av hur verksamhetsutövaren avser att
säkerställa att de skyldigheter som följer av denna förordning
eller de föreskrifter som meddelats med stöd av förordningen
kommer att uppfyllas.

Kontroll innan deponering påbörjas

37 § En verksamhetsutövare skall se till att deponering inte
påbörjas innan tillsynsmyndigheten har kontrollerat att deponin
uppfyller villkoren i tillståndet.

Deponier som finns eller som omfattas av tillstånd den 16 juli
2001

38 § En verksamhetsutövare skall senast den 1 juli 2002 till
tillsynsmyndigheten ge in en plan för anpassning eller
avslutning av deponin, om deponin omfattas av gällande
tillstånd den 16 juli 2001 eller inte har avslutats före den 16
juli 2001.

Av anpassningsplanen skall framgå vilka åtgärder som behöver
vidtas för att så snart som möjligt och senast vid utgången av
år 2008 följa bestämmelserna i 7, 8, 11, 14-17 och 19-37 §§ och
i föreskrifter som meddelats med stöd av förordningen.

Av avslutningsplanen skall framgå vilka åtgärder som behöver
vidtas för att så snart som möjligt avsluta deponin i enlighet
med bestämmelserna i denna förordning och en tidsplan för
avslutningen.

39 § I fråga om deponier för farligt avfall skall
bestämmelserna i 7, 8, 16 och 17 §§ följas fr.o.m. den 1 juli
2002 och bestämmelserna i 14 § följas fr.o.m. den 1 juli 2004.
Vid utformningen av anpassningsplaner och avslutningsplaner
skall hänsyn tas till detta.

40 § Om tillsynsmyndigheten bedömer att de åtgärder som anges
i anpassningsplanen eller avslutningsplanen är tillräckliga
för att följa bestämmelserna i denna förordning och
föreskrifter som meddelats med stöd av förordningen, ska
myndigheten godkänna planen. Det som sägs i 31 § andra
stycket om tillståndsmyndighet ska här i stället avse
tillsynsmyndigheten.

Om tillsynsmyndigheten bedömer att en åtgärd enligt planen
kräver ett sådant tillstånd som avses i 9 kap. 6 §
miljöbalken, ska myndigheten ange detta i sitt beslut. Om
åtgärderna inte bedöms vara tillståndspliktiga, ska
tillsynsmyndigheten i sitt beslut ange när åtgärderna ska
vara genomförda. Förordning (2013:264).

41 § Om tillsynsmyndigheten godkänner anpassningsplanen enligt
40 §, skall verksamheten uppfylla de krav som följer av 7, 8,
11, 14-17 och

19-37 §§ senast vid utgången av år 2008 eller vid den tidigare
tidpunkt som tillsynsmyndigheten eller tillståndsmyndigheten
bestämt.

42 § Om någon plan för anpassning eller avslutning inte ges in
eller inte kan godkännas, skall deponin avslutas så snart som
möjligt.

Rapportering

42 a § Naturvårdsverket ska rapportera till Europeiska 
kommissionen i enlighet med direktiv 1999/31/EG.
Förordning (2020:820).

Tillsyn och ansvar

43 § Bestämmelser om tillsyn finns i 26 kap. miljöbalken och i 
miljötillsynsförordningen (2011:13). Bestämmelser om det 
tillsynsansvar som hör samman med denna förordning finns i 
26 kap. 3 § tredje stycket miljöbalken samt 2 kap. 4, 29 och 
30 §§ miljötillsynsförordningen. 

Bestämmelser om straff finns i 29 kap. miljöbalken.
Förordning (2020:698).

Avgifter

44 § Bestämmelser om avgifter finns i 27 kap. miljöbalken och i
förordningen (1998:940) om avgifter för prövning och tillsyn
enligt miljöbalken.

Överklagande

45 § Bestämmelser om överklagande finns i 19 kap. 1 § och 23
kap. 1 § miljöbalken.

Naturvårdsverket och Havs- och vattenmyndigheten får överklaga
länsstyrelsens beslut om dispens enligt 13 §.
Förordning (2011:631).

Övergångsbestämmelser

2001:512

1. Denna förordning träder i kraft, i fråga om 9 § den 1
januari 2002, i fråga om 10 § den 1 januari 2005, och i övrigt
den 16 juli 2001.

2. Förordningen skall inte tillämpas på deponier där
verksamhetsutövaren före den 16 juli 2001 har slutat lägga
avfall på deponin och har vidtagit de åtgärder som i övrigt
krävts för att avsluta den.