Lag (1989:225) om ersättning till smittbärare 

Inledande bestämmelser

1 § Denna lag innehåller föreskrifter om ersättning av allmänna
medel till smittbärare.

Med en smittbärare förstås i lagen

1. den som har eller kan antas ha en smittsam sjukdom utan att
ha förlorat sin arbetsförmåga till följd av sjukdomen,

2. den som för eller kan antas föra smitta utan att vara sjuk i
en smittsam sjukdom, och

3. den som i annat fall än som avses i 1 eller 2 har eller kan
antas ha varit utsatt för smitta av en samhällsfarlig sjukdom
enligt smittskyddslagen (2004:168) utan att vara sjuk i en
sådan sjukdom. Lag (2004:879).

2 § Ersättning utges i form av smittbärarpenning och
resekostnadsersättning.

Frågor om ersättning handhas av Försäkringskassan.
Lag (2004:819).

Smittbärarpenning

3 § En smittbärare har rätt till smittbärarpenning, om han
måste avstå från förvärvsarbete på grund av

1. beslut enligt smittskyddslagen (2004:168) eller
livsmedelslagen (2006:804) eller föreskrifter som har meddelats
med stöd av sistnämnda lag, eller

2. läkarundersökning eller hälsokontroll som smittbäraren
genomgår utan att beslut enligt 1 har fattats men som syftar
till att klarlägga om han är smittad av en allmänfarlig sjukdom
eller har en sjukdom, en smitta, ett sår eller en annan skada
som kan göra livsmedel som han hanterar otjänligt till
människoföda.

Första stycket gäller inte när fråga är om hälsokontroll vid
inresa enligt 3 kap. 8 § smittskyddslagen eller beslut som
avser avspärrning enligt 3 kap. 10 § smittskyddslagen.
Lag (2006:821).

4 § Smittbärarpenning utges med ett belopp som motsvarar
smittbärarens sjukpenning enligt lagen (1962:381) om allmän
försäkring. Vid tillämpning av 3 kap. 4 § första stycket och
10 a § första stycket lagen om allmän försäkring ska dock
gälla att smittbärarpenning utges även för den första dagen,
eller för en försäkrad med inkomst av annat förvärvsarbete,
för de första sju dagarna i ersättningsperioden och alltid
med det belopp som anges i 3 kap. 4 § första stycket 2
respektive 10 a § första stycket 2 nämnda lag.

Om smittbäraren inte är sjukpenningförsäkrad enligt lagen om
allmän försäkring och inte heller skulle ha varit det om
Försäkringskassan känt till samtliga förhållanden, bestäms
smittbärarpenningen till det belopp sjukpenningen skulle
ha utgjort om den hade beräknats enligt föreskrifterna i den
lagen. Vid tillämpning av 3 kap. 4 § första stycket lagen om
allmän försäkring ska dock gälla att smittbärarpenning utges
även för den första dagen, eller för en försäkrad med inkomst
av annat förvärvsarbete, för de första sju dagarna i
ersättningsperioden och alltid med det belopp som motsvarar
vad som anges i 2. Smittbärarpenning enligt detta stycke
beräknas alltid utan hänsyn till föreskrifterna i 3 kap.
10–10 b §§ nämnda lag. Som inkomst av anställning får i
fall som avses nu räknas även ersättning för eget arbete från
en arbetsgivare som är bosatt utomlands eller som är en
utländsk juridisk person, när arbetet har utförts i
arbetsgivarens verksamhet utomlands. Lag (2010:420).

5 § Hel smittbärarpenning utges till en smittbärare som måste
avstå helt från förvärvsarbete. En fjärdedels, halv eller tre
fjärdedels smittbärarpenning utges till en smittbärare som
arbetar högst tre fjärdedelar, hälften respektive en fjärdedel
av den tid han annars skulle ha arbetat.

Vid tillämpning av första stycket ska som förvärvsarbete inte
betraktas sådant förvärvsarbete som utförs under tid då
smittbäraren förvärvsarbetar med stöd av 16 a kap. 2 § lagen
(1962:381) om allmän försäkring. Om det inte går att avgöra
under vilken tid smittbäraren avstår från förvärvsarbete ska
frånvaron i första hand anses som frånvaro från sådant
förvärvsarbete som avses i 16 a kap. 2 § lagen om allmän
försäkring. Lag (2008:864).

6 § Smittbärarpenningen skall minskas med följande förmåner i
den utsträckning förmånerna utges för samma tid:

1. sjukpenning enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring,
lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring, lagen (1977:265) om
statligt personskadeskydd eller motsvarande äldre lagstiftning
samt rehabiliteringspenning enligt lagen om allmän försäkring,

2. havandeskapspenning och föräldrapenningförmåner enligt lagen
om allmän försäkring samt ersättning enligt lagen (1988:1465)
om ersättning och ledighet för närståendevård,

3. livränta enligt lagen om arbetsskadeförsäkring eller lagen
om statligt personskadeskydd eller motsvarande äldre
författning som smittbäraren får på grund av att han är
smittbärare,

4. sjuklön eller annan ersättning enligt lagen (1991:1047) om
sjuklön.

Vad som föreskrivs i första stycket gäller även beträffande
motsvarande förmån som utges till smittbäraren på grundval av
utländsk lagstiftning. Lag (2007:1003).

7 § Om smittbäraren har inkomst av anställning från en
arbetsgivare som avses i 1 eller 2 § lagen (1994:260) om offentlig
anställning för tid som avses i 3 § utges smittbärarpenning endast
till den del denna överstiger inkomsten. Lag (1994:265).

8 § Smittbärarpenning får sättas ned eller dras in om
smittbäraren

1. inte följer förhållningsregler som har getts med stöd av
smittskyddslagen (2004:168) eller överträder förbud enligt 3
kap. 9 § nämnda lag, eller

2. åsidosätter särskilda villkor i samband med ett beslut
enligt livsmedelslagen (2006:804) eller föreskrifter som har
meddelats med stöd av sistnämnda lag. Lag (2006:821).

9 § I fråga om smittbärarpenning tillämpas även följande
föreskrifter i lagen (1962:381) om allmän försäkring, nämligen

3 kap. 3 § om ersättning när sjukersättning eller
aktivitetsersättning utges m.m.,

3 kap. 6 § om anmälan av inkomstförhållanden m.m.,

3 kap. 10 § tredje stycket om tid som skall jämställas med tid
för förvärvsarbete,

3 kap. 15 § första stycket a)–d) samt andra och tredje
styckena om ersättning vid tjänstgöring enligt lagen
(1994:1809) om totalförsvarsplikt m.m.,

3 kap. 16 § om arbetsgivarinträde,

3 kap. 17 § om indragning eller nedsättning av ersättning.

I fråga om den som uppbär smittbärarpenning tillämpas även
föreskrifterna om åtgärder för rehabilitering i 22 kap. 5 och
6 §§ lagen om allmän försäkring. Lag (2002:197).

Resekostnadsersättning

10 § En smittbärare har rätt till skälig ersättning för
resekostnader i samband med läkarundersökning, hälsokontroll,
vård, behandling eller annan motsvarande åtgärd som sker på
grund av bestämmelserna i smittskyddslagen (2004:168) eller
livsmedelslagen (2006:804) eller föreskrifter som har meddelats
med stöd av sistnämnda lag.

Ersättning enligt första stycket utges inte till den del
ersättning för resan kan utges enligt lagen (1962:381) om
allmän försäkring, lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring,
lagen (1977:265) om statligt personskadeskydd eller motsvarande
äldre lagstiftning. Lag (2006:821).

Ansökan och beslut om ersättning

11 § En ansökan om ersättning skall göras skriftligen hos
Försäkringskassan.

Till en ansökan om smittbärarpenning som grundas på beslut
enligt 3 § 1 skall fogas en kopia av beslutet eller ett intyg
med uppgift om beslutets innehåll.

Till en ansökan om smittbärarpenning som grundas på förhållande
som anges i 3 § 2 eller en ansökan om resekostnadsersättning
skall fogas ett intyg om den företagna åtgärden.
Lag (2004:819).

12 § Har upphävts genom lag (2004:819).

Återbetalningsskyldighet

13 § Försäkringskassan ska besluta om återbetalning av
ersättning, om den som tagit emot ersättning genom oriktiga
uppgifter eller genom underlåtenhet att fullgöra en uppgifts-
eller anmälningsskyldighet eller på annat sätt har förorsakat
att ersättning har utgetts felaktigt eller med för högt
belopp. Detsamma gäller om ersättning i annat fall har
utgetts felaktigt eller med för högt belopp och mottagaren
skäligen borde ha insett detta. Om det finns särskilda skäl,
får Försäkringskassan medge befrielse helt eller delvis från
återbetalningsskyldighet.

Om återbetalningsskyldighet har ålagts någon enligt första
stycket, får Försäkringskassan vid senare utbetalning till
denne hålla inne ett skäligt belopp i avräkning på vad som
har utgetts för mycket.

Avdrag på en ersättning enligt denna lag får vidare göras om
någon enligt beslut av Försäkringskassan är
återbetalningsskyldig för en ersättning som har utgetts på
grund av en annan författning.

Om en person som har befunnits återbetalningsskyldig enligt
första stycket har träffat avtal med Försäkringskassan om en
avbetalningsplan eller har medgetts anstånd med betalningen
av det återkrävda beloppet, ska ränta tas ut på beloppet.
Räntan ska tas ut efter en räntesats som vid varje tidpunkt
överstiger statens utlåningsränta med två procentenheter.
Räntan ska beräknas från den dag då avtalet om
avbetalningsplanen träffades eller anstånd medgavs, dock inte
för tid innan återkravet förfallit till betalning.

Om ett belopp som har återkrävts enligt första stycket inte
betalas i rätt tid, ska dröjsmålsränta tas ut på beloppet.
För uttag av dröjsmålsränta gäller i tillämpliga delar
räntelagen (1975:635).

Om det finns särskilda skäl, får Försäkringskassan medge
befrielse helt eller delvis från kravet på ränta enligt
fjärde och femte styckena. Lag (2009:993).

Överklagande m. m.

14 § Föreskrifterna i 20 kap. 10-13 §§ lagen (1962:381) om
allmän försäkring om omprövning och ändring av
Försäkringskassans beslut samt om överklagande av
Försäkringskassans och domstols beslut tillämpas även i ärende
om ersättning enligt denna lag.

Ett beslut i ärende om ersättning enligt denna lag skall gälla
omedelbart, om inte något annat anges i beslutet eller bestäms
av en domstol som har att pröva beslutet. Lag (2004:819).

Övriga bestämmelser om ersättning m. m.

15 § I fråga om ersättning enligt denna lag tillämpas även
följande föreskrifter i lagen (1962:381) om allmän försäkring,
nämligen

20 kap. 2 a § om provisoriskt beslut,

20 kap. 3 § om indragning eller nedsättning av ersättning,

20 kap. 5 § om preskription,

20 kap. 6 § om förbud mot utmätning och om överlåtelse,

20 kap. 7 § om skadestånd,

20 kap. 8 § första-tredje styckena och 9 § om skyldighet att
lämna uppgifter,

20 kap. 8 § fjärde stycket om utredningsåtgärder,

20 kap. 9 a § om undantag från sekretess,

20 kap. 16 § om verkställighetsföreskrifter.
Lag (2004:819).

Övergångsbestämmelser

1989:225

1. Denna lag träder i kraft den 1 juli 1989, då lagen (1956:293) om
ersättning åt smittbärare skall upphöra att gälla.

2. Äldre föreskrifter om rätt till ersättning och ersättningens
beräknande tillämpas fortfarande på ersättningsfall som inträffat före
ikraftträdandet.

1990:160

1. Denna lag träder i kraft den 1 juli 1990.

2. Äldre föreskrifter skall fortfarande gälla i fråga om
smittbärarpenning som avser tid före ikraftträdandet.

1990:1469

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1992. Har en kommun och en
landstingskommun med stöd av övergångsbestämmelserna till lagen
(1990:1402) om övertagande av vissa sjukhem och andra vårdinrättningar
kommit överens om att under år 1991 föra över en vårdinrättning till
kommunen tillämpas den nya bestämmelsen i vad den hänvisar till 3 kap.
4 a § lagen (1962:381) om allmän försäkring från och med den dag
övertagandet skedde för dem som vistas vid vårdinrättningen. Lag
(1991:1043).

1992:1706

Denna lag träder i kraft den 1 april 1993. Äldre bestämmelser tillämpas
fortfarande i fråga om ersättning som avser tid före ikraftträdandet.

1995:1483

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1996.

Äldre bestämmelser tillämpas på ersättning som avser tid före
ikraftträdandet.

1998:95

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1998. I fråga om omprövning
av beslut som meddelats före ikraftträdandet gäller 14 § i sin
äldre lydelse.

2004:180

1. Denna lag träder i kraft den 1 juli 2004.

2. Äldre bestämmelser skall fortfarande gälla såvitt avser
beslut enligt smittskyddslagen (1988:1472).

2004:819

1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 2005.

2. Beträffande omprövning eller överklagande av beslut som har
meddelats av en allmän försäkringskassa tillämpas
föreskrifterna i punkt 4 ikraftträdande- och
övergångsbestämmelserna till lagen (2004:781) om ändring i
lagen (1962:381) om allmän försäkring. Vidare tillämpas
föreskriften i punkt 5 samma ikraftträdande- och
övergångsbestämmelser om avvisningsbeslut har meddelats av en
allmän försäkringskassa.

2007:199

1. Denna lag träder i kraft den 1 juli 2007.

2. De nya bestämmelserna tillämpas första gången på sådana
återkrav som har beslutats av Försäkringskassan efter
ikraftträdandet.

2007:1003

1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 2008.

2. Äldre föreskrifter gäller fortfarande i de fall som
ersättningsärenden enligt 21 kap. lagen (1962:381) om allmän
försäkring alltjämt pågår.

2009:993

1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 2010.

2. Under åren 2010 och 2011 ska de äldre bestämmelserna
fortfarande gälla. Det som sägs om Premiepensionsmyndigheten
ska därvid i stället gälla Pensionsmyndigheten.