Förordning (1965:908) om säkerheten  på fartyg 

1 kap.

Allmänna bestämmelser

1 § Denna förordning äger, i den mån ej annat särskilt anges eller
följer av förordningen, tillämpning på svenska fartyg som nyttjas till
sjöfart. Förordning (1978:346).

2 § I sjöfartsverkets ställe utövar arbetarskyddsstyrelsen tillsyn av

a) mudderverk och pontonkran, som sakna framdrivningsmaskineri och
nyttjas i hamnar, kanaler, floder eller liknande skyddade farvatten
samt

b) pråm som användes antingen till upplagsplats eller logement och
endast undantagsvis förflyttas eller till annan transport i hamn vid
lastageplats eller på redd än personbefordran. Kungörelse (1970:161).

3 § Televerket utövar tillsyn av radioinstallation. Kungörelse
(1970:161).

4 § Om tillsyn av skeppsapotek förordnar socialstyrelsen i samråd med
sjöfartsverket. Kungörelse (1970:161).

5 § Tillsyn av skyddet mot ohälsa och olycksfall utövas även av
tjänsteman vid yrkesinspektionen.

Närmare föreskrifter om samverkan mellan sjöfartsverket och
yrkesinspektionen meddelas av sjöfartsverket i samråd med
arbetarskyddsstyrelsen. Kungörelse (1970:161).

6 § Sjöfartsverket meddelar de föreskrifter som behövas i fråga om
samordning av skyddsåtgärder på fartyg där flera arbetsgivare
samtidigt bedriva arbete.

I fråga om fartyg som intagits på varv i Sverige meddelar dock
arbetarskyddsstyrelsen efter samråd med sjöfartsverket erforderliga
föreskrifter. Detsamma gäller för fartyg i svensk hamn som är
gemensamt arbetsställe till följd av att fartyget är under lastning
eller lossning.

Fråga om överlåtelse på redaren av det ansvar som avses i 9 kap. 5 §
tredje stycket lagen (1965:719) om säkerheten på fartyg prövas av
yrkesinspektionen. Förordning (1978:346).

7 § Anmälan av läkare om sjukdom som kan ha samband med fartygsarbete
skall göras till sjöfartsverket, enligt föreskrifter som verket
meddelar. Förordning (1978:346).

8 § Det åligger förrättningsman att vid tillsynsförrättning på fartyg
sätta sig i förbindelse med befälhavaren och övrigt befäl ombord samt
med skyddsombud, när förrättningen avser eller eljest påkallar
åtgärder för sundhet och säkerhet i arbetet.

Tillsynsmyndighet skall kostnadsfritt tillställa skyddsombud avskrift
av råd, anvisning, föreläggande, förbud eller annat skriftligt
meddelande som gäller fartyget i skyddsfråga, om ej meddelandets
innehåll framgår av fartygets tillsynsbok. Avskrift av sådant
meddelande skall av skyddsombud förvaras under minst två år räknat
från meddelandets datum. Avgår skyddsombud, skall dylik avskrift
överlämnas till efterträdaren. Förordning (1978:346).

9 § Undersökning rörande fartyg och utrustning som företagits av någon
av följande klassificeringsanstalter, nämligen American Bureau of
Shipping, Bureau Veritas, Det Norske Veritas, Germanischer Lloyd,
Lloyd's Register of Shipping, Registro Italiano Navale eller
klassificeringsanstalten i De socialistiska rådsrepublikernas union
(Register of Shipping of the USSR), må tillsvidare godkännas som
tillsynsförrättning, verkställd av tillsynsmyndighet.

Tillsynsmyndigheten må uppställa som villkor för godkännande att den
får del av klassificeringsanstaltens åtgärder beträffande fartyget och
vad eljest förekommit av betydelse för bedömande av fartygets
sjövärdighet. Förordning (1978:346).

10 § Fartcertifikat skall utfärdas att gälla högst fem år. Tiden skall
räknas från dagen för sjövärdighetsbesiktningens avslutande.
Kungörelse (1970:161).

11 § För passagerarfartyg som nyttjas i internationell resa skall
sjöfartsverket utfärda säkerhetscertifikat för passagerarfartyg som
utvisar att fartyget vid företagen sjövärdighets- och
passagerarfartygsbesiktning befunnits uppfylla de fordringar som gälla
för erhållande av sådant certifikat på grund av internationell
överenskommelse rörande sjöfarten som biträtts av Sverige.
Certifikatet skall utfärdas att gälla högst ett år från dagen för
besiktningens avslutande. Kungörelse (1970:161).

12 § För lastfartyg med en bruttodräktighet av minst 500 som
nyttjas i internationell resa skall sjöfartsverket utfärda */kurs/
konstruktionssäkerhetscertifikat för lastfartyg*/slut kurs/  som
utvisar att fartyget vid företagen sjövärdighetsbesiktning befunnits
uppfylla de fordringar som gäller för erhållande av sådant certifikat
på grund av internationell överenskommelse rörande sjöfarten som
biträtts av Sverige. Certifikatet skall utfärdas att gälla högst fem
år från dagen för besiktningens avslutande. Giltighetstiden för sådant
certifikat får inte förlängas.

För fartyg som sägs i första stycket skall sjöfartsverket tillika
utfärda utrustningssäkerhetscertifikat för lastfartyg som utvisar
att fartyget vid företagen sjövärdighetsbesiktning,
mellanbesiktning eller årlig besiktning befunnits uppfylla de
fordringar som gäller för erhållande av sådant certifikat på grund av
internationell överenskommelse rörande sjöfarten som biträtts av
Sverige. Certifikatet skall utfärdas att gälla högst två år från dagen
för besiktningens avslutande. Förordning (1982:648).

13 § För lastfartyg, som nyttjas i internationell resa och är utrustat
med radiotelegrafinstallation enligt de fordringar som gälla för sådan
installation på grund av internationell överenskommelse rörande
sjöfarten som biträtts av Sverige, skall sjöfartsverket utfärda
radiotelegrafsäkerhetscertifikat för lastfartyg som utvisar
att fartyget vid sjövärdighetsbesiktning eller mellanbesiktning
befunnits vara utrustat med sådan installation. Certifikatet skall
utfärdas att gälla högst ett år från dagen för besiktningens
avslutande.

För lastfartyg, som nyttjas i internationell resa och är utrustat med
radiotelefoninstallation enligt de fordringar som gälla för sådan
installation på grund av internationell överenskommelse rörande
sjöfarten som biträtts av Sverige, skall sjöfartsverket utfärda
radiotelefonsäkerhetscertifikat för lastfartyg som utvisar
att fartyget vid sjövärdighetsbesiktning eller mellanbesiktning
befunnits vara utrustat med sådan installation. Certifikatet skall
utfärdas att gälla högst ett år från dagen för besiktningens
avslutande. Kungörelse (1970:161).

14 § Har eftergift meddelats från något som kräves för att erhålla
certifikat som sägs i 11-13 §§, skall fartyget vara försett med
dispenscertifikat som utfärdas av sjöfartsverket. Förordning
(1978:346).

15 § Fribordscertifikat skall utfärdas att gälla högst fem år
från dagen för utfärdandet.

För fartyg, som nyttjas i internationell resa, skall
fribordscertifikat utfärdas enligt lastlinjekonventionen den 5 april
1966, om fartygets fribordslängd, beräknad enligt artikel 2 moment 8 i
konventionen, är minst 24 meter. Har fartygets köl sträckts före den
21 juli 1968, gäller i stället, att sådant fribordscertifikat skall
utfärdas, om fartygets bruttodräktighet är minst 150.

Fribordscertifikat, som utfärdats av någon av de i 9 § angivna
klassificeringsanstalterna, äger samma giltighet som om det utfärdats
av tillsynsmyndighet.

Har eftergift meddelats enligt artikel 6 moment 2 eller 4 i 1966
års lastlinjekonvention, skall fartyget vara försett med
fribordsdispenscertifikat som utfärdas av sjöfartsverket.
Förordning (1982:648).

16 § Har sjöfartsverket medgett anstånd med påbörjande av förnyad
sjövärdighetsbesiktning, får giltighetstiden för fartcertifikat
förlängas motsvarande tid.

Är svenskt fartyg utom riket, då giltighetstiden i annat certifikat
än konstruktionssäkerhetscertifikatet för lastfartyg utgår, får
utlandsmyndighet efter bemyndigande av sjöfartsverket förlänga
giltighetstiden för att fartyget skall kunna fullborda resa till
svensk hamn eller annan hamn, där fartyget skall undergå
sjövärdighetsbesiktning. Giltighetstiden får dock förlängas med
högst fem månader. Förordning (1981:319).

17 § Har utländsk statsmyndighet på begäran av sjöfartsverket efter
besiktning av svenskt fartyg utfärdat certifikat som sägs i 10-15 §§
för fartyget och innehåller certifikatet förklaring att detsamma är
utfärdat på begäran av svenska regeringen, gäller certifikatet som om
det utfärdats av sjöfartsverket. Förordning (1978:346).

18 § Certifikat som utfärdas av tillsynsmyndighet skall avfattas
på svenska språket och utfärdas på formulär, som fastställes av
sjöfartsverket. Nyttjas fartyget i internationell resa, skall
certifikatet förses med översättning till engelska språket.
Förordning (1978:346).

19 § Certifikat skall förvaras i tillsynsboken. Duplett av
passagerarfartygscertifikat och certifikat som sägs i 10-14 och 17
§§ skola vara anslagna på väl synlig, lätt tillgänglig plats ombord.
Förordning (1978:346).

20 § Har passagerarfartyg på en resa mindre antal personer ombord
än det högsta antal som anges i dess passagerarfartygscertifikat
eller säkerhetscertifikat för passagerarfartyg, må sjöfartsverket
medge att mindre antal livbåtar och andra bärgningsredskap än som
angetts i certifikatet må medföras. Har sådant medgivande lämnats,
skall sjöfartsverket utfärda tilläggsbevis härom. Beviset gäller
endast för den resa, för vilken det utfärdats.

Bestämmelserna i 18 och 19 §§ skola äga motsvarande tillämpning i
fråga om tilläggsbevis. Förordning (1978:346).

21 § Sjöfartsverket må medge att fartyg må nyttjas till sjöfart utan
hinder av att det saknar certifikat vid

a) resa till plats för reparation eller upphuggning samt

b) provtur i samband med tillsynsförrättning. Förordning (1978:346).

22 § Ersättning åt sakkunnig som enligt 1 kap. 6 § andra stycket
lagen om säkerheten på fartyg anlitats för tillsynsförrättning utom
riket erlägges av redare eller den som i redarens ställe brukar
fartyget.

Har tjänsteman vid tillsynsmyndigheten företagit resa för tillsyn
av fartyg utom riket, skall redare eller den som i redarens ställe
brukar fartyget ersätta staten den resekostnads- och
traktamentsersättning som utgår till tjänstemannen. Förordning
(1978:346).

23 § För tillsynsförrättning och certifikat utgår avgift enligt taxa
som fastställes av sjöfartsverket. Förordning (1978:346).

24 § Avskrift av dom eller slutligt beslut i mål om ansvar enligt
lagen (1965:719) om säkerheten på fartyg eller med stöd därav
meddelade föreskrifter sändes till sjöfartsverket. Förordning
(1978:346).

2 kap.

Fartygs sjövärdighet

Inledande bestämmelser

1 § Bestämmelserna i detta kapitel gälla passagerarfartyg, oavsett
dräktighet, och annat fartyg med en bruttodräktighet av minst 20, om
annat ej föreskrives. Förordning (1982:648).

2 § Sjöfartsverket må såväl i allmänhet som för visst fall meddela
eftergift från bestämmelserna i detta kapitel, när skäl föreligga och
eftergiften ej strider mot internationell överenskommelse rörande
sjöfarten som biträtts av Sverige. Kungörelse (1970:161).

Skrov

3 § Skrov skall ha sådan konstruktion att det har tillräcklig styrka
för resa i den fart vari fartyget nyttjas eller är avsett att nyttjas.

4 § Fartyg skall vara indelat i vattentäta och brandsäkra rum, om det
fordras med hänsyn till fartygets längd och avsedda användning.

5 § Fartyg skall ha vattentäta kollisionsskott i för och akter, när
det är möjligt med hänsyn till fartygets storlek. Därjämte skall
fartyg vara försett med andra vattentäta skott omedelbart för och
akter om maskineriavdelning samt i övrigt med vattentäta skott i
erforderligt antal mellan maskinerirumsskotten och kollisionsskotten.
Är framdrivningsmaskineriet förlagt långt akterut, må sjöfartsverket
medge att aktra skottet uteslutes. Kungörelse (1970:161).

6 § Propellerhylsa skall vara innesluten i vattentätt rum, om det är
möjligt med hänsyn till fartygets storlek och byggnadssätt, och vara
betryggande tätad.

Axelledning skall utanför maskineriavdelning vara framdragen i
vattentät tunnel som är så rymlig att ledningen kan noggrant
undersökas. Tunnel erfordras dock ej, om axelledningen ändock är
åtkomlig för tillsyn under fartygets gång.

Roderhjärtstock genom rum under huvuddäck skall vara försedd med
tätningsanordning vid däcket och bordläggningen eller akterstäv eller
vara omgiven av stark och vattentät trumma.

7 § Fartyg skall ha dubbelbotten, om det fordras med hänsyn till
fartygets storlek, byggnadssätt och avsedda användning.

8 § I vattentäta skott må icke finnas flera öppningar än som betingas
av fartygets konstruktion och avsedda användning. De skola vara
försedda med tillfredsställande stängningsanordningar.

9 § I bordläggningen må icke finnas öppningar för avlopp till större
antal än som oundgängligen betingas av fartygets konstruktion och
avsedda användning. En och samma öppning bör tagas i anspråk för så
många sanitära avlopp och andra ledningar som möjligt.

Öppningarna skola vara försedda med tillförlitliga
stängningsanordningar så att vatten hindras att komma in i fartyget på
ej avsett sätt.

10 § Skottdäck eller ovan detta beläget däck skall vara så anordnat,
att vatten icke kan nedtränga genom detsamma. Öppningar i sådant däck
skola vara försedda med tillfredsställande stängningsanordningar.

Länsportöppningar och spygatt skola vara anbringade i sådan
omfattning, att väderdäcket kan tillfredsställande befrias från
vatten.

11 § Skrov, i konstruktionen ingående skott samt däck och
överbyggnader skola vara av stål eller av annat material som godkänts
enligt föreskrifter som sjöfartsverket meddelar. Kungörelse
(1970:161).

Maskineri

12 § Maskin av betydelse för fartygets säkerhet skall kunna tagas
hastigt i bruk och vara tillförlitlig.

Framdrivningsmaskineri skall ha sådan styrka och vara försett med
sådana anordningar att fartyget kan säkert manövreras.

13 § De fordringar som böra uppställas från säkerhetssynpunkt på
hjälporgan för framdrivningsmaskineriets drift samt tryckkärl med
armatur och deras anordning fastställas av sjöfartsverket. Kungörelse
(1970:161).

14 § På passagerarfartyg må fast anbragt förbränningsmotor ej vara
inrättad för bränsle med en flampunkt av 21o Celsius eller därunder
eller, om fartyget nyttjas i internationell resa eller i resa till
eller från Gotland, för bränsle med en flampunkt av 43o Celsius
eller därunder.

Flampunkt skall vara bestämd enligt förordningen den 1 december 1961
(nr 568) om brandfarliga varor.

15 § Fartyg skall medföra de reservdelar till maskineriet som fordras
för fartygets säkerhet.

Elektrisk anläggning

16 § Elektrisk anläggning på fartyg skall vara så utförd, att den
elektriska ström som fordras för tillgodoseende av säkerhetens krav är
att tillgå.

17 § Passagerarfartyg, i vilket framdrivningsmaskineriets
hjälpmaskiner ha elektrisk ström som enda drivkraft, skall ha minst
två huvudgeneratorer som var för sig kunna driva hjälpmaskinerna.
Därjämte skall fartyget ha en reservkraftkälla, som kan förse fartyget
med nödig ström, om huvudgeneratorerna sättas ur funktion.

Sådan reservkraftkälla skall även finnas i lastfartyg med en
bruttodräktighet av minst 5 000. För lastfartyg med mindre
bruttodräktighet, fiskefartyg, bogserfartyg och andra hjälpfartyg
fordras endast att reservkraftkällan lämnar ström för
alarmanordningar, lanternor och belysning av sjösättningsplats för
livbåtar och andra bärgningsredskap. Förordning (1982:648).

18 § Spänningen mellan en ledare och jord eller, vid icke direkt
jordat system, mellan två ledare må icke överstiga i ström för
kraftändamål 500 volt och för belysning 250 volt samt i ström för
uppvärmning 250 volt vid likström och 500 volt vid växelström. Ström
med högre spänning må förekomma endast efter medgivande av
sjöfartsverket.

Klenspänning må ej överstiga för likström 55 volt mellan ledare samt
för växelström 50 volt mellan ledare och 30 volt till jord. Kungörelse
(1970:161).

19 § Strömförande delar av den elektriska anläggningen skola vara
försedda med tillräcklig isolation eller annat betryggande skydd mot
oavsiktlig beröring.

Icke strömförande delar av anläggningen som äro av metall skola vara
metalliskt förbundna med skrovet.

20 § Begagnas fartygs skrov som återledare för elektrisk ström, skola
erforderliga försiktighetsåtgärder vara vidtagna.

Nyttjas fartyg för transport av brandfarlig gas eller brandfarlig
vätska, må fartygets skrov ej användas som återledare.

21 § I rum, där explosiva eller brandfarliga varor finnas, må
elektrisk maskin eller föremål som kan åstadkomma antändning
uppställas eller användas endast om betryggande skydd mot antändning
finnes där.

Vid uppställning och användning av maskiner och andra bruksföremål
samt framdragande av elektriska ledningar skall hänsyn tagas till
strömmens inverkan på nautiska instrument.

Styrinrättning

22 § Fartyg skall ha huvudstyrinrättning och reservstyrinrättning.
Finnas dubbla av varandra oberoende drivanordningar och anslutningar
för huvudstyrinrättningen, erfordras dock ej reservstyrinrättning.

23 § Huvudstyrinrättningen skall vara sådan att fartyget kan styras
tillfredsställande. Styrinrättning och roderhjärtstock skola vara så
konstruerade, att de ej skadas vid högsta fart back.

Reservstyrinrättningen skall kunna hastigt tagas i bruk och vara
tillförlitlig.

24 § Rodrets läge skall kunna konstateras på styrplatsen.

Anordning för meddelanden mellan kommandobrygga och maskinrum och
annan plats

25 § Fartyg skall ha särskilda anordningar för överbringande av
meddelande mellan kommandobrygga och maskinrum och annan plats, där
vakt hålles till sjöss.

Pejl- och luftrör

26 § Pejlrör skola i erforderlig omfattning finnas till lastrum under
lastvattenlinjen, till dubbelbottentank, vingtank, kofferdam och
vattenbarlasttank, pumprum och pikar samt till förvaringsrum för
vatten eller flytande bränsle för fartygets behov, om det ej på annat
sätt kan utrönas om och till vilken höjd vatten eller annan vätska
finnes i rummet. Är lastrummet tillika kylrum skall pejlrör finnas
anordnat på lämpligt sätt.

Till varje dubbelbottentank, kofferdam, vattenbarlasttank, torrtank,
lasttank och förvaringsutrymme för vatten eller flytande bränsle för
fartygets behov skola luftrör finnas i erforderlig omfattning.

Länsanordningar

27 § Fartyg skall ha tillförlitliga länsanordningar så dimensionerade
och placerade att länsning av fartyget kan ske även om fartyget har
slagsida.

28 § Maskindrivet fartyg skall ha maskinell länsanordning.

Som länspump må godtagas barlastpump eller annan lämplig pump som är
fast ansluten till länssystemet.

Piktank, vilken ej användes som barlasttank, må länsas med fast
anordning för handlänsning.

29 § Fartyg som ej är maskindrivet skall ha fast anordning för
handlänsning eller maskinell länsanordning som må vara flyttbar.

Brandskydd

30 § Skrov, överbyggnader och däckshus skola vara så konstruerade och
byggda att största möjliga säkerhet vinnes för de ombordvarande och
fartyget i händelse av brand ombord.

31 § Trappor, lejdare och andra utrymningsanordningar från bostäder
och arbetsrum samt ramar till fönster och fönsterventiler skola vara
av stål eller annat från brandskyddssynpunkt godtagbart material.

Vägg- och takbeklädnad, durk och isolering skola, i den mån det är
lämpligt, vara av godtagbart material från brandskyddssynpunkt.
Målarfärg, fernissa eller liknande preparat, i vars tillredning
nitrocellulosa eller annat lättantändligt ämne ingår, må ej användas
ombord.

32 § Huvudtrummor till ventilationssystem skola kunna stängas vid
brand. Mekaniskt drivet ventilationssystem skall kunna stoppas från
två platser ombord belägna på lämpliga ställen och med tillräckligt
avstånd från varandra.

33 § Om det fordras med hänsyn till fartygs storlek och användning,
skall fartyget ha brandalarmsystem så utfört, att detsamma varnar för
brandfara och att faran kan omedelbart lokaliseras.

34 § Maskindrivet fartyg skall ha maskinell brandsläckningsanordning.

Som brandpump må godtagas barlast-, läns- eller spolvattenpump, om den
ej användes till att pumpa brandfarlig vätska.

När flera brandpumpar fordras, skola de vara placerade så att de ej
samtidigt kunna sättas ur funktion.

35 § Brandposter skola finnas till sådant antal och vara så placerade,
att varje del av fartyget kan nås med minst en vattenstråle medelst en
enda slanglängd.

36 § Fartyg som nyttjas i internationell resa skall ha minst en
internationell landanslutning för att från land mottaga vatten till
brandsläckning. Sjöfartsverket äger medge undantag härifrån.
Kungörelse (1970:161).

37 § Fartyg skall i erforderlig omfattning ha av sjöfartsverket
godkända, fasta och flyttbara brandsläckningsapparater samt
brandmansutrustning och annan brandskyddsmateriel. Kungörelse
(1970:161).

38 § Om förvaring av explosivt eller brandfarligt gods gälla särskilda
bestämmelser.

Bärgningsredskap

39 § Fartyg skall ha livbåtar, livflottar och andra bärgningsredskap i
den omfattning som fordras för att de ombordvarande skola kunna rädda
sig i händelse av nöd.

Livbåtar och livflottar skola vara så placerade, att de lätt och
säkert kunna sjösättas. I vilken omfattning fartyg skall ha dävertar
eller andra anordningar för sjösättning av livbåtar och livflottar
bestämmer sjöfartsverket. Kungörelse (1970:161).

40 § Livbåt skall vara till typ eller på annat sätt godkänd av
sjöfartsverket. Livbåt skall vara av tillfredsställande konstruktion
och material samt ha sådan utformning att den äger god stabilitet i
sjögång och tillräckligt fribord med högsta tillåtna antal personer
och föreskriven utrustning ombord. Den skall ha fasta sidor och
invändiga flytanordningar.

Om sjöfartsverket ej bestämmer annorlunda, må livbåt ej vara mindre än
4,9 meter lång och ej heller så stor att dess vikt med högsta tillåtna
antal personer och föreskriven utrustning ombord överstiger 20300
kilogram eller att antalet personer ombord uppgår till mer än 150.
Sjöfartsverket äger bestämma att en eller flera av fartygs livbåtar
skola vara motordrivna. Livbåt må ej godkännas för flera än 60
personer, om den ej är motordriven.

Livbåt skall ha tillräcklig styrka för att utan fara kunna sjösättas
med högsta tillåtna antal personer och föreskriven utrustning ombord.

Livbåts dimensioner och högsta tillåtna antal personer som båten kan
bära samt fartygets namn skola på tydligt och varaktigt sätt vara
utmärkta på båten.

I livbåt skall i den omfattning sjöfartsverket bestämmer medföras
bärbar livbåtsradiostation och annan livbåtsutrustning. Kungörelse
(1970:161).

41 § Livflotte skall vara till typ eller på annat sätt godkänd av
sjöfartsverket.

Livflotte må vara uppblåsbar eller av hårt material. Livflotten skall
vara stabil i sjögång och så konstruerad, att sjösättning kan ske
utan att flotten och dess utrustning skadas.

På livflotte skall på tydligt och varaktigt sätt finnas utmärkt högsta
tillåtna antal personer som flotten kan bära. Uppblåsbar flotte skall
därjämte vara försedd med serienummer och tillverkarens namn samt
hård flotte med fartygets namn och hemort.

På livflotte skall utrustning finnas i den omfattning som
sjöfartsverket bestämmer.

42 § På fartyg skall medföras minst ett livbälte för varje person
ombord samt livbojar till det antal som sjöfartsverket bestämmer.

Livbältena och livbojarna skola vara av typ som sjöfartsverket
godkänt.

Annan utrustning

43 § Fartyg skall ha ankare och ankarkätting samt förtöjningsgods,
om det ej är uppenbart obehövligt.

På fiskefartyg må dock i stället för ankarkätting användas stållina.

44 § Fartyg skall ha ankarspel eller annan anordning för ankares
upphivande och ombordtagning, om det ej är uppenbart obehövligt.

45 § Fartyg skall ha signalapparater, lanternor, kompasser och andra
nautiska instrument samt sjökort och publikationer i den omfattning
sjöfartsverket bestämmer.

46 § Fartyg, som huvudsakligen användes för bogsering, skall ha minst
en bogserkrok eller annan fästanordning så konstruerad att fartyget
ej kantrar vid dragning tvärskepps och att bogserlinan i alla lägen
snabbt kan lösgöras.

Lösgörandet skall kunna manövreras såväl från plats i närheten av
styrinrättningen som vid fästanordningen.

Radiotelegrafi och radiotelefoni

47 § Passagerarfartyg som nyttjas i internationell resa skall ha
radiotelegrafstation. Detsamma gäller lastfartyg med en
bruttodräktighet av minst 1600 som nyttjas i internationell resa.
Lastfartyg med en bruttodräktighet av minst 300 men ej 1600 skall ha
radiotelefonstation. Förordning (1982:648).

48 § På fartyg som skall ha radiotelegraf- eller radiotelefonstation
skall föras radiodagbok.

Närmare föreskrifter om radiodagboken meddelas av televerket som
också fastställer formulär till dagboken.

49 § Det ankommer på televerket att meddela närmare föreskrifter om
utförande och skötsel av radiotelegraf- och radiotelefoninstallation
på fartyg ävensom om radiotelegrafinstallation i livbåt och bärbar
livbåtsradiostation för sådan båt.

3 kap.

Åtgärder till förebyggande av ohälsa och olycksfall m.m.

Allmänna bestämmelser

1 § Ledningen av arbete som är förbundet med fara för ohälsa eller
olycksfall må icke anförtros åt en med arbetet oerfaren person.

2 § Med arbete, i fråga om vilket bristande kunskap eller färdighet
kan medföra fara för ohälsa eller olycksfall, må den som saknar nödig
erfarenhet icke sysselsättas utan att ha fått erforderlig undervisning
och ledning.

Om villkor beträffande hälsotillstånd för vinnande av anställning
ombord gälla särskilda bestämmelser.

Arbetsrum och vissa skyddsåtgärder vid fartygs nyttjande

3 § Om så lämpligen kan ske, skall slutet rum ombord på fartyg, vari
arbete regelmässigt utföres, vara försett med tillfredsställande
anordningar för uppvärmning, skydd mot väder och sjö, isolering mot
hetta, köld och starkare buller och dylikt samt i mån av behov
särskilt skydd mot insekter.

Utföres arbete annorstädes ombord skola tjänliga anordningar vara
vidtagna för att arbetet skall kunna äga rum under rimliga
temperaturförhållanden, om så fordras och lämpligen kan ske.

4 § Slutet rum, vari arbete utföres, skall tillföras erforderlig
mängd frisk luft på sätt med hänsyn till behovet av luftväxling i
varje särskilt fall befinnes lämpligast.

Där ånga, gas, rök eller dylik luftförorening sprides i farlig eller
besvärande mängd, skola tillfredsställande anordningar vara vidtagna
för att bortföra eller oskadliggöra sådan förorening.

5 § Innan någon börjar arbeta i lastrum, kolrum, tank, tunnel, trumma
eller dylikt slutet rum, skola sådana åtgärder vara vidtagna att
beträdande kan ske utan fara.

6 § Varje del av fartyget, dit tillträde erfordras, skall vara försedd
med lämpligt anordnade in- och utgångar i tillräckligt antal, så
att största möjliga säkerhet vinnes mot instängning.

Arbetsrum skall, om så är möjligt, äga minst två utgångar. En av dessa
må vara lucka eller ventil, om annan utgång ej lämpligen kan anordnas.
Ugångarna böra vara så placerade att ej båda samtidigt blockeras
vid kantring eller stark slagsida eller vid brand.

7 § Framdrivningsmaskineri, hjälpmaskin, motor, transmission,
arbetsmaskin och annan därmed jämförlig anordning (maskin) skola
vara försedda med erforderliga skydd samt vara uppställda så att
med desamma förbunden risk för ohälsa eller olycksfall i görligaste
mån undanröjes.

Maskin må icke ges större belastning eller hastighet än att den
erbjuder tillräcklig säkerhet. Uppgift om största belastning eller
hastighet skall finnas väl synligt och på varaktigt sätt anbragt
på eller invid maskinen.

Vid arbete på eller invid maskin som är i gång skola erforderliga
åtgärder vara vidtagna till skydd för de med arbetet sysselsatta
personerna övensom för andra vilka vistas i maskinens närhet.

Vid tillämpning av första, andra och tredje styckena skall särskilt
iakttagas följande.

a) Rem, lina, kedja eller kätting må, såvitt maskinen icke lämpligen
kan stannas, icke påläggas eller avtagas med mindre lämplig
skyddsåtgärd vidtagits eller skyddsåtgärd är obehövlig med hänsyn
till maskinens låga hastighet eller ringa effekt.

b) Maskin skall, om så skäligen kan påfordras, vara utrustad med
tillfredsställande anordning för att hindra att den oavsiktligt eller
eljest obehörigen sättes i gång.

c) Maskin skall, om så skäligen kan påfordras, vara försedd med
lämplig och tydligt utmärkt anordning, varigenom den kan hastigt
stoppas. Anordningen skall om möjligt vara lätt tillgänglig från
den plats med maskinen, där den som utför arbetet avses skola vanligen
uppehålla sig.

8 § Ångpannor och andra tryckkärl med tillhörande rörledningar skola
erbjuda betryggande säkerhet samt vara på lämpligt sätt anordnade
och uppställda.

Tryckkärl må ej brukas med högre tryck än det för kärlet högsta
tillåtna. Uppgift om högsta tillåtna tryck skall finnas väl synligt
och på varaktigt sätt anbragt på kärlet.

9 § Elektrisk anläggning med tillhörande utrustning skall vara så
utförd att den erbjuder betryggande säkerhet och så anordnad att
dess delar utan fara äro tillgängliga för underhåll och tillsyn.

Huvudströmbrytare skall i den omfattning skäligen kan påfordras vara
utrustad med tillfredsställande anordning för att hindra att strömmen
oavsiktligt eller eljest obehörigen slutes eller brytes.

10 § Hissar, kranar, bommar, traverser, spel, vinschar och andra
lyftinrättningar samt rull- och spårbanor, truckar och andra
transportinrättningar jämte till desamma hörande fast utrustning
skola med hänsyn till material, konstruktion, uppställning och
anordnande i övrigt erbjuda betryggande säkerhet samt vara försedda
med erforderliga skydd.

Lyft- eller transportinrättning må icke begagnas med högre belastning
än den för inrättningen föreskrivna högsta tillåtna och ej heller
i strid med förbud mot eller villkor för personbefordran. På lämplig
plats på eller invid inrättningen skola finnas väl synligt och på
varaktigt sätt angivna såväl högsta tillåtna belastning som i
förekommande fall uppgift angående förbud mot eller villkor för
personbefordran i den mån sjöfartsverket så föreskriver.

11 § Redskap och verktyg av olika slag skola vara av lämpligt material
och utförande.

12 § Vid skeppstjänst skall tillses att arbetet utföres på betryggande
sätt och i erforderlig mån under särskild ledning och övervakning
samt att lämpliga redskap och andra hjälpmedel användas vid arbetet.
Om så erfordras, skall lämplig person avdelas för signalering. Gods
må ej lämnas hängande i lyftinrättning, såvida ej denna effektivt
övervakas av pålitlig person under hela den tid som godset förblir
hängande.

Vid lastning eller annat transportarbete ombord skall såvitt möjligt
tillses att den som sysselsättes med arbetet icke utsättes för fara
att skadas av det transporterade godset eller på annat sätt. Då
däckslast föres skall denna inlastas på sådant sätt, att säkerheten
icke äventyras under arbetet med fartygets fortsatta lastning.

Vid transport av tyngre gods skall på godsets eller emballagets utsida
finnas tydlig viktuppgift i den mån så finnes påkallat.

I fråga om viktmärkning i vissa fall av gods som skall inlastas i
fartyg gälla särskilda bestämmelser.

13 § Tillfredsställande anordningar för belysning skola finnas ombord
i erforderlig omfattning. Belysningsanordningarna skola vara sådana,
att de icke äventyra ombordvarandes säkerhet. Lämpliga åtgärder skola
vara vidtagna till skydd mot bländning.

14 § För att undanröja fara för skada genom fall, nedstörtande föremål
eller ras skall tillses att erforderliga skyddsåtgärder äro vidtagna
och att arbetet ordnas och bedrives på betryggande sätt.

Däck, durkar, ställningar och tak samt gångar, trappor, lejdare och
andra förbindelser skola med hänsyn till material och utförande
erbjuda betryggande säkerhet och vara försedda med erforderliga
skyddsräcken eller andra säkerhetsanordningar. Nedgångar till lastrum
skola ligga fristående från lastluckorna, om så är möjligt med hänsyn
till fartygets storlek och användning.

Inlastat gods och andra föremål må icke onödigtvis uppläggas på däck,
durkar eller förbindelser och icke heller så att uppsikt över eller
tillträde till lastrum försvåras.

Öppningar i fartygssida, däck eller durk skola med hänsyn till storlek
och läge vara kringgärdade eller täckta eller försedda med annat
betryggande skydd mot fall. Skydd erfordras dock ej, då arbete pågår
vid öppningen eller densamma eljest är betryggande bevakad.

15 § Vid arbete till väders eller på fartygssida utombord eller eljest
då så erfordras skall ombordanställd utrustas med säkerhetsbälte
med lina av fullgod beskaffenhet, om betryggande skydd icke kan
annorledes åstadkommas. Saknas effektiv anordning för linans fästande
eller är det eljest erforderligt, skall lämplig person hålla fast
linan på betryggande sätt.

Äger arbete rum utombords eller eljest under sådana förhållanden,
att risk finnes för drunkning, skola livräddningsredskap finnas lätt
tillgängliga i omedelbar närhet av arbetsstället. Utföres arbete
i farlig närhet av fartygets propeller skall betryggande åtgärder
vara vidtagna för att hindra att propellern baxas eller sättes igång,
innan arbetet avbrutits.

Innefattar arbete rengöring av lastrum, vari förts farligt gods,
skola de skyddsåtgärder vara vidtagna som betingas av godsets farliga
egenskaper.

16 § Arbete som icke har samband med fartygs navigering eller de
ombordvarandes eller fartygs säkerhet skall i skälig omfattning
avbrytas, då så påkallas med hänsyn till hårt väder, isbildning eller
liknande förhållanden.

17 § Personlig skyddsutrustning, speciellt avsedd att förhindra
olycksfall och ohälsa i arbete, skall, såvida ej annan överenskommelse
träffas, bekostas av redare samt förvaras ombord. Dylik utrustning,
såsom andnings- och ögonskydd, skyddskläder, skyddshandskar eller
skyddsskodon, skall i den mån sjöfartsverket så föreskriver, vara
godkänd av verket.

Personlig skyddsutrustning skall tillhandahållas, ändå att arbete är
av tillfällig natur och till följd därav skyddsåtgärd, som eljest bort
vidtagas, av praktiska skäl ej lämpligen kan ifrågakomma.

18 § Användning av frätande, giftigt eller eljest hälsofarligt ämne
skall begränsas i möjligaste mån. Om sådant ämne kommer till
användning, skall skyddsutrustning användas och skall om det fordras
annan betryggande skyddsåtgärd vara vidtagen.

19 § Föreligger fara för förgiftning under arbete ombord skall
särskilt tillses att vid arbetsplatsen finnes person som kan föra den
förgiftade till lokal med frisk luft eller ut på öppet däck och
föranstalta om att han får lämlig behandling.

Om skyldighet att på fartyg medföra utrustning för syrgasbehandling
och konstgjord andning meddelar sjöfartsverket föreskrifter.

Bostadsrum m.m.

20 § I fråga om bostadsrum samt tillträdesanordningar till dessa
och förbindelser mellan dem och andra delar av fartyget skola i
tillämpliga delar gälla bestämmelserna i 3, 4, 6, 9, 13 och 14 §§.

Bostadsrum som är beläget över maskinrum, lastrum eller tankar, där
låg eller hög temperatur kan förekomma, skall ha tillfredställande
golvisolering.

21 § Rum som nyttjas till bostadsrum må ej användas för annat
ändamål.

22 § Bor på fartyg såväl manlig som kvinnlig personal, skola sovrum
och toalettrum samt badrum eller duschrum vara skilda för män och
kvinnor.

23 § Rum som nyttjas till sjukrum må ej användas för annat ändamål.

I sjukrumsavdelning eller annat lämpligt utrymme skola finnas
läkemedel, förbandsartiklar, läkarbok och annan sjukvårdsutrustning
(skeppsapotek).

Närmare föreskrifter om skeppsapotek meddelas av socialstyrelsen
i samråd med sjöfartsverket.

24 § På fartyg som har ombordanställda med vitt skilda nationella
bruk och sedvänjor skola, i den mån det är behövligt för att
tillgodose en eller flera gruppers behov, för dessa grupper vara
anordnade särskilda därefter lämpade bostadsrum.

25 § Sjöfartsverket äger att, i den omfattning som finnes skäligt
med hänsyn till besättningens storlek, övriga ombordvarandes antal
samt fartygets användning och andra särkilda förhållanden, medge
undantag från vad som sägs i 20-24 §§ och därvid föreskriva vilka
anordningar som i stället skola anses tillfyllest med hänsyn till
de ombordanställda. Innan undantag meddelas skall sjöfartsverket
lämna organisationer representerande redare och ombordanställda
tillfälle att yttra sig i saken.

Vissa sanitära förhållanden

26 § Bostadsrum och arbetsrum med därtill hörande
tillträdesanordningar och förbindelser skola rengöras och vädras
i erforderlig omfattning, när de nyttjas för sitt ändamål. Grundligare
rengöring skall ske på regelbundet återkommande tider och i övrigt,
när så påkallas på grund av sjukdom, ohyra eller annan särskild
omständighet.

27 § Förekommer ohyra ombord, skola snarast möjligt lämpliga åtgärder
vidtgas för dess förgörande. Vid fall av smittsam sjukdom skola
erforderliga åtgärder vidtagas för att hindra dess spridning. Närmare
föreskrifter om sådana åtgärder meddelas av socialstyrelsen i samråd
med sjöfartsverket.

28 § På fartyg som inköpes från utlandet och som icke är nybyggt,
skola bostadsrum med inredning och inventarier desinfekteras och
rengöras, innan rummen tagas i bruk.

29 § Förvaringsutrymmen för proviant, dricksvatten och vatten för
matlagning och diskning skola noggrant rengöras.

Kosthållet

30 § Kost som tillhandahålles de ombordanställda skall ha lämplig
sammansättning efter rådande klimatförhållanden. Den skall serveras
i tillräckliga kvantiteter och fördelas på de särskilda måltiderna
så att tillfredsställande omväxling erhålles.

Vid tillredning och utspisning av kost skall i den mån så är möjligt
och lämpligt skilda nationella bruk och sedvänjor bland de
ombordanställda beaktas.

31 § proviant skall förvaras i härför avsedda utrymmen av tjänlig
beskaffenhet.

32 § Dricksvatten och vatten till matlagning och diskning skola tagas
från vattenverk, källa eller brunn av god beskaffenhet.
Färskvattengenerator må användas, om vatten till generatorn tages
på betryggande avstånd från land och underkastas erforderlig rening.

33 § Närmare föreskrifter om proviantens förvaring och om kosten
meddelas av sjöfartsverket i samråd med statens livsmedelsverk.
Förordning (1978:346).

Godkännande

34 § Ha utrustningsdetaljer, maskinella anordningar, inrättningar
och redskap funnits erbjuda betryggande säkerhet mot ohälsa och
olycksfall, må sjöfartsverket eller den verket bemyndigar därtill
utfärda bevis om godkännande på sätt verket bestämmer.

4 kap.

Fartygs lastning

Däckslast

1 § På öppet däck må last (däckslast) icke föras, med mindre fartyget
har härför lämplig konstruktion.

2 § Däckslast skall vara behörigen stuvad, surrad och säkrad för
resan. Om det fordras med hänsyn till lastens beskaffenhet, skola
stöttor av tillräcklig styrka anbringas.

Däckslast må icke uppläggas så att den hindrar eller försvårar
fartygets navigering, användandet av pejl- eller länsanordning,
brandsläckningsanordning, bärgningsredskap eller ankarspel eller
så att den blockerar tillträdesanordning till bostadsrum eller annat
rum, till vilket tillträde erfordras under resa.

3 § Öppningar till rum under däck skola vara behörigen tillslutna
och skalkade, innan däckslast upplägges på täckluckorna.

4 § Består däckslast av gods som upptager vatten, må lasten icke
uppläggas i sådan mängd att fartygets stabilitet och bärighet
äventyras, även om däckslasten under resan upptar maximal väta.

Barlast

5 § Fartyg skall ha barlasttankar i erforderlig omfattning.

Barlast skall vara tjänlig för sitt ändamål.

6 § Består barlast av rörligt material, skola anordningar vara
vidtagna för att hindra dess rörelse. Om det ej är uppenbart
obehövligt, skall barlasten vara delad i fartygets långskeppslinje
med barlasttätt skott. I barlasttankar må icke förekomma fria
vätskeytor av sådan omfattning att fartygets stabilitet äventyras.

7 § Användes som barlast ämne som innehåller vätska, skall avlopp
för vätskan finns till pumparna. Avloppet skall vara försett med
lämplig anordning för att avskilja barlasten från vätskan.

Rörlig last

8 § I fartyg, vari spannmål, slig eller annan rörlig last
transporteras, skall lastrum eller avdelning för sådan last vara
delat av skott eller annan lämplig åtgärd vidtagas för att förebygga
att lasten förskjuter sig.

Last av farligt gods

9 § Om transport till sjöss av farligt gods gälla särskilda
bestämmelser.

Fribord och lastmärken

10 § Minsta tillåtna fribord för lastfartyg med en bruttodräktighet av
20 men ej 50 är 150 millimeter.

Är större fribord nödvändigt med hänsyn till fartygets ålder och
byggnadssätt samt den fart, vari fartyget nyttjas, skall fartyget ha
det fribord som sjöfartsverket bestämmer. Sjöfartsverket äger tillåta
den minskning av fribordet, som fartygets form, språng, överbyggnad
och stabilitet medge.

Passagerarfartyg skall ha det fribord som sjöfartsverket bestämmer med
hänsyn till fartygets byggnadssätt och den fart, vari det nyttjas.
Förordning (1982:648).

11 § Fartyg med en bruttodräktighet av lägst 50 skall ha det fribord
som sjöfartsverket bestämmer med ledning av reglerna i 1966 års
lastlinjekonvention.

Nyttjas fartyget till sjöfart uteslutande i hamnar, kanaler, floder
och insjöar, på Vänern och Vättern dock endast inomskärs, samt
inomskärs vid rikets kuster, äger sjöfartsverket fastställa det mindre
fribord som är betryggande med hänsyn till fartygets byggnad och
användning. Förordning (1982:648).

12 § Fartygs fribord skall utmärkas midskepps på fartyget enligt
reglerna i 1966 års lastlinjekonvention, därvid storleken av lastmärke
på fartyg med en bruttodräktighet under 50 bestämmes av
sjöfartsverket. Förordning (1982:648).

5 kap.

Passagerarfartyg

1 § Högsta tillåtna antalet personer ombord på passagerarfartyg skall,
utom i fall som avses i 4 §, beräknas genom delning av den fria
däcksyta, som upplåtits åt passagerare. Av denna yta skall för varje
person ombord beräknas på fartyg, som nyttjas i stor kustfart eller
vidsträcktare fart 0,8 m2 samt på fartyg, som nyttjas i inre fart
0,55 m2, eller, om sjöfartsverket medger det, 0,4 m2 när fartyget
gör endast korta resor och 0,3 m2 om fartyget dessutom har sådan
vattentät indelning, att det äger tillfredsställande flytbarhet i
skadat skick. I fråga om fartyg utan eget framdrivningsmaskineri
skall verket fastställa däcksytedelens storlek med beaktande av
fartygets konstruktion och den fart, vari det nyttjas.

2 § Högsta tillåtna antalet passagerare fastställes, sedan det enligt
1 § beräknade högsta antalet personer ombord minskats med antalet
ombordanställda, under beaktande av att fartyg, som nyttjas i stor
kustfart eller vidsträcktare fart vilken under vanliga förhållanden
kräver mera än tjugofyra timmars oavbruten gång, skall ha sovplats
åt varje passagerare och tillräcklig golvyta för sådan sovplats.

För passagerare som är yngre än åtta år må i fråga om sovplats
beräknas hälften av det utrymme som eljest erfordras för passagerare.

3 § Vid uppmätning av den fria, åt passagerare upplåtna däcksytan
medräknas ej yta, där ombordvarande lämpligen icke kan stå eller
sitta. Av lodrätt över varandra belägna ytor av olika däck må endast
en yta medräknas.

Saknar fartyg helt eller delvis fast däck, beräknas däcksytan efter
lämplig projektion.

4 § Sjöfartsverket äger medge att däckat fiskefartyg vid resa inom
rikets skärgård medför följande antal passagerare, som utgöras av
personer ur den bofasta befolkningen i skärgården och som färdas till
sammankomst av gemensamt intresse och icke betala för färden, nämligen
om fartygets längd är

 7 till  9 meter          15 passagerare
 9 till 11 meter          35 passagerare
11 till 13 meter          55 passagerare
13 till 15 meter          70 passagerare
15 meter och däröver      90 passagerare

Medgivande enligt första stycket gäller dock endast om fartyget under
resan är försett med brädgång eller räcke till en höjd av minst en
meter över däcket och den utrustning i övrigt sjöfartsverket
föreskriver.

6 kap.

Fartygs bemanning

Allmänna bestämmelser

1 § Befälhavaren på handelsfartyg och på fiskefartyg med en
bruttodräktighet av minst 20 skall vara svensk medborgare och
ha uppnått 20 års ålder. Sjöfartsverket får medge undantag
härifrån om det finns särskilda skäl.

Vad som avses med handelsfartyg och fiskefartyg finns angivet i
förordningen (1982: 892) om behörigheter för sjöpersonal.
Förordning (1982:893).

2 § Radiotelegrafist skall vara svensk medborgare. Sjöfartsverket får
medge undantag härifrån efter samråd med överbefälhavaren och telever
ket. Förordning (1980:299).

3 § Besättningen på sådana fartyg som avses i 1 § skall ha tillräcklig
syn- och hörselförmåga enligt de föreskrifter som utfärdas med stöd av
förordningen (1979:38) om läkarintyg för sjöfolk.

Att fordringarna på tillräcklig syn- och hörselförmåga är uppfyllda
skall styrkas med läkarintyg. Intyget får inte vara äldre än fyra år.
Förordning (1980:299).

4 § Under fartygs gång skall vakt hållas på kommandobryggan och i
maskinrummet. Sjöfartsverket meddelar närmare föreskrifter rörande
omfattningen av sådan vakt och behörighetskrav för den personal som
fullgör vakt.

Vakt i maskinrummet får ersättas med sådan vakttjänstgöring som
innebär att personalen inte behöver uppehålla sig där ständigt.
Sjöfartsverket meddelar föreskrifter om de villkor som skall vara
uppfyllda för att vakt i maskinrummet skall få ersättas med sådan
tjänstgöring.

Under fartygs uppehåll i hamn skall vakt hållas ombord. Sjöfartsverket
meddelar närmare föreskrifter rörande omfattningen av sådan vakt.
Förordning (1983:767).

5 § På varje fartyg som skall vara utrustat med en radiotele
grafstation eller en radiotelefonstation skall hållas vakt på
nödfrekvenserna. Sjöfartsverket meddelar närmare föreskrifter om sådan
vakt. Förordning (1980:299).

Beslut om minimibesättning

6 § Sjöfartsverket får bestämma att beslut om minimibesättning skall
fastställas för enskilda fartyg i andra fall än dem som avses i 6 kap.
3 § första stycket lagen (1965:719) om säkerheten på fartyg.
Förordning (1980:299).

7 § Beslutet om minimibesättning för ett fartyg skall framgå av en
särskild handling.

Handlingen eller en bestyrkt avskrift av denna skall förvaras på
fartyget. Innehållet i beslutet om minimibesättning skall tillkännages
genom anslag på en lämplig plats ombord. Förordning (1980:299).

8 § Av beslutet om minimibesättning skall framgå för vilket fartområde
som det gäller. Om fartyget skall användas i flera fartområden, skall
minimibesättning fastställas för varje sådant område. Förordning
(1980:299).

9 § På fartyg med beslut om minimibesättning skall det finnas en
aktuell förteckning över besättningen på fartyget. Sjöfartsverket får
i enskilda fall medge undantag härifrån. Förordning (1980:299).

Minimibesättningens storlek och sammansättning

10 § Minimibesättningen skall ha en sådan storlek och sammansättning
att fartyget får tillräcklig personal

 1. för dess manövrering och navigering,

 2. för driften och övervakningen av dess framdrivningsmaskineri och
hjälpmaskiner,

 3. för sådant nödvändigt underhåll av fartyget och dess utrustning
som har betydelse för säkerheten,

 4. för brandskydds- och livräddningstjänsten,

 5. för radiotjänsten, samt

 6. för intendenturtjänsten. Förordning (1980:299).

11 § När minimibesättningen bestäms, skall det beaktas

om arbetet ombord är organiserat så, att en befattningshavare kan
utföra arbetsuppgifter inom flera av de arbetsområden som avses i 10
§,

om underhållsarbetet skall utföras av en särskild, landbaserad
organisation, och

om fartyget har en sådan utrustning att vakt i maskinrummet får
ersättas med vakttjänstgöring som avses i 4 § andra stycket.
Förordning (1980:299).

12 § När minimibesättningen för ett fartyg med
passagerarfartygscertifikat bestäms, skall särskilt beaktas behovet av
personal för att sköta livbåtar, livflottar och annan
livräddningsutrustning. Förordning (1980:299).

13 § För varje befattning som ingår i minimibesättningen skall anges
den utbildning och den praktiska erfarenhet som fordras för att utöva
befattningen (behörighet). Därutöver får ställas upp särskilda
behörighetsfordringar som skall uppfyllas av någon eller några bland
personalen (specialbehörighet).

Bestämmelser om behörigheter och specialbehörigheter finns i
förordningen (1982:892) om behörigheter för sjöpersonal. Om det finns
särskilda skäl, får dock ställas andra krav än som sägs där.

Kraven på behörighet hos personalen skall bestämmas så, att fartyget
och dess nautiska, maskinella och övriga utrustning och last handhas
av personal som är lämpad därför och på ett sätt som är betryggande
från säkerhetssynpunkt. Förordning (1984:142).

14 § Om det finns synnerliga skäl för det, får undantag medges från
kraven på behörighet för viss befattning på ett visst fartyg eller på
specialbehörighet bland personalen på ett visst fartyg. Undantag får
dock medges endast om det inte finns anledning att anta annat än att
det är förenligt med säkerhetens krav och det inte strider mot någon
internationell överenskommelse, som har biträtts av Sverige. Undantag
från behörighetskrav får endast medges en person som är behörig att
inneha närmaste lägre befattning. Om det inte finns några
behörighetskrav för den lägre befattningen eller om någon lägre
befattning inte finns, får undantag medges en person som är
tillräckligt kvalificerad och erfaren.

För en befattning på fartyg i vidsträcktare fart än inre fart får
undantag endast medges för viss tid, längst sex månader.

Beslut om undantag meddelas av den myndighet som har fastställt
minimibesättningen. Beslutet får förses med villkor. När det finns
skäl till det, får medgivandet återkallas.

Innan myndigheten medger undantag skall den, om det inte är fråga om
endast en viss resa eller i övrigt en tillfällig avvikelse, ge berörda
organisationer för redare och ombordanställda tillfälle att yttra
sig. Förordning (1984:142).

Särskilt om passagerarfartyg

15 § För varje livbåt, som skall finnas på ett passagerarfartyg i stor
kustfart eller vidsträcktare fart, skall det i besättningen finnas det
antal befattningshavare med specialbehörighet för båtman som
sjöfartsverket bestämmer.

Fartygets befälhavare skall utse en befattningshavare med
specialbehörighet för båtman eller med motsvarande kunskaper och
färdigheter till befälhavare för varje livbåt samt en ställföreträdare
för denne.

För varje motorlivbåt skall det finnas en person som kan sköta
motorn.

För varje livbåt som har radiotelegrafstation, radiotelefonstation
eller strålkastare skall det finnas en person som kan sköta denna
utrustning. Förordning (1980:299).

16 § För livflottar skall det finnas minst en person som är väl
förtrogen med handhavandet och skötseln av sådana flottar. Förordning
(1980:299).

Last av farligt gods

17 § På ett oljetankfartyg, kemikalietankfartyg och gastankfartyg
skall befälhavaren, maskinchefen, överstyrman, förste maskinisten och
varje annan person med direkt ansvar för lastning, lossning eller
annan lasthantering ha specialbehörighet för oljelasthantering,
kemikalielasthantering respektive gaslasthantering.

Annan personal med särskilda arbetsuppgifter och ansvar i fråga om
last och lastutrustning på tankfartyg skall ha genomgått lämplig
utbildning för dessa arbetsuppgifter.

På ett torrlastfartyg skall det finnas befattningshavare med
specialbehörighet för torrlasthantering, om sjöfartsverket med hänsyn
till lastens farlighet och mängd föreskriver det. Förordning
(1984:142).

18 § Bestämmelserna i 17 § tillämpas också på fartyg som släpar eller
skjuter farlig last. Förordning (1980:299).

19 § I beslutet om minimibesättning skall anges, om befattningshavare
med specialbehörighet att handha visst slag av last skall finnas på
fartyget. Förordning (1984:142)

*/k/ Bemanningsföreskrifter*/-k/

20 § Sjöfartsverket får meddela bemanningsföreskrifter för sådana
fartyg för vilka minimibesättning inte skall fastställas.

Beträffande fartyg som ägs eller brukas av svenska staten meddelas
bemanningsföreskrifter av den myndighet under vars förvaltning
fartyget står i stället för av sjöfartsverket. Myndigheten skall före
beslutet samråda med sjöfartsverket. Sådant samråd behövs dock inte
när bemanningsföreskrifter i enskilda fall meddelas för tullverkets
fartyg. Förordning (1980:299).

21 § Genom bemanningsföreskrifter behöver behörigheten hos
befattningshavare av ett visst slag och antalet sådana
befattningshavare bestämmas endast i den mån detta är nödvändigt
från sjösäkerhetssynpunkt. Härvid gäller bestämmelserna i 10, 11,
13, 14 och 19 §§ i tillämpliga delar. Förordning (1980:299).

22 § Bestämmelserna i 7 § skall tillämpas också på sådana
bemanningsföreskrifter som inte skall kungöras i författningssamling.
Förordning (1980:299).

Avgifter för dispenser

23 § Sjöfartsverket fastställer avgifter för dispens enligt detta
kapitel att utöva vissa slags befattningar eller att fullgöra
funktioner för vilka specialbehörighet fordras. Förordning
(1982:236).

7 kap.

Tillsynsförrättningar m.m.

Sjövärdighetsbesiktning

1 § Första sjövärdighetsbesiktning på fartyg som bygges för svensk be
ställare skall omfatta en fullständig undersökning av att fartyget
byggts och utrustats i enlighet med ingivna ritningar, att material
och materialdimensioner som föreskrivits av sjöfartsverket eller den
klassificeringsanstalt enligt vars bestämmelser fartyget byggts kommit
till användning samt att arbetet utförts på ett betryggande sätt från
sjösäkerhetssynpunkt.

Undersökningen skall särskilt avse

a) skrov med fasta delar;

b) framdrivningsmaskineri med hjälpmaskiner;

c) ångpannor och andra tryckkärl;

d) startanordningar för framdrivningsmaskineri och hjälpmaskiner;

e) styranordningar;

f) elektrisk anläggning;

g) pumpar med erforderliga säkerhetsanordningar;

h) rörledningssystem med kranar och ventiler;

i) brandsläckningsanordningar;

j) bärgningsredskap samt dessas ändamålsenliga placering;

k) ankringsdon och ankarspel;

l) signalapparater, lanternor, kompasser och andra nautiska instrument
samt publikationer;

m) master och rigg;

n) radioinstallation.

Vid besiktningen skall företagas provtryckning av skott, tankar,
tryckkärl och rörledningar med tillbehör samt andra anordningar som
arbeta under tryck. Därjämte skola företagas prov för att utröna om
fartyget har betryggande stabilitet samt under gång med fartyget om
framdrivningsmaskineriet har tillfredsställande styrka och om fartyget
har effektiv manövrerings- och backningsförmåga. Prov skola också
verkställas med pumpar, länsningsanordningar,
brandsläckningsanordningar och bärgningsredskap.

Bestämmelserna i denna paragraf skola i tillämpliga delar gälla även
vid den första sjövärdighetsbesiktningen efter det utländskt fartyg
övergått i svensk ägo. Kungörelse (1970:161).

2 § För förnyad sjövärdighetsbesiktning skall fartyget torrsättas,
skrovet rengöras utvändigt och lämpliga ställningar uppsättas för att
undersöka fartyget utvändigt. Köl, rum, pikar, kolboxar och tankar
skola tömmas och rengöras väl samt förses med ställningar för invändig
besiktning om så erfordras. Sido- och bottengarnering skall öppnas i
erforderlig omfattning. Propelleraxel skall dragas in eller skjutas
ut, roder lättas, bottenkranar tagas isär och deras fästen i
bordläggningen göras åtkomliga för besiktningen.

Sedan de i första stycket angivna åtgärderna vidtagits, skall
undersökas huruvida säkerhetens krav äro uppfyllda med avseende på

a) skrovet utvändigt, roder, rodertappar, propeller med axelledning
och hylsa, utvändiga bärlager och utvändig tätningsbox samt
bottenkranar med fästen;

b) bordläggningen invändigt, bottenstockar, spant, vägare, skott och
tanktak;

c) däck, öppningar i däck, skott och fartygssida jämte tillslutnings
anordningar, master och mastkilar samt rigg och övriga fasta delar.
Provborrning skall ske i erforderlig omfattning.

Framdrivningsmaskineri med hjälpmaskiner, ångpannor och andra
tryckkärl, styranordningar, pumpar, länsanordningar, rörledningar och
ankarspel samt kranar, ventiler och annan armatur skola öppnas och
rengöras i erforderlig omfattning. Förslitna delar skola sättas istånd
eller ersättas med nya.

Vidare skall undersökas huruvida säkerhetens krav äro tillgodosedda
med avseende på

a) elektrisk anläggning;

b) brandsläckningsanordningar;

c) bärgningsredskap;

d) ankringsdon och ankarspel;

e) signalapparater, lanternor, kompasser och andra nautiska instrument
samt publikationer;

f) master och rigg;

g) radioinstallation.

Vid besiktningen skall i den omfattning sjöfartsverket bestämmer
företagas prov som sägs i 1 § tredje stycket. Kungörelse (1970:161).

3 § Vid den första förnyade sjövärdighetsbesiktning som äger rum sedan
fartyg blivit åtta år gammalt skola, utöver de åtgärder som anges i 2
§, följande åtgärder vidtagas.

Ångpanna och annat tryckkärl samt ångrör med kranar, ventiler och
andra tillbehör skola friläggas från sin isolering i tillräcklig
omfattning för noggrann undersökning av förekomst av farlig korrosion.
Tryckkärl med tillbehör skola provtryckas till tryck som
sjöfartsverket bestämmer, och kopparrör till tryckkärl skola glödgas
enligt verkets föreskrifter. Kungörelse (1970:161).

4 § Vid den första förnyade sjövärdighetsbesiktning som äger rum sedan
fartyg blivit 16 år gammalt och därefter vid varannan
sjövärdighetsbesiktning skola, utöver de åtgärder som anges i 2 §,
vidtagas dels de åtgärder som anges i 3 § och dels följande åtgärder.

Skrovet skall provborras systematiskt samt sido- och bottengarneringen
öppnas. I fråga om träfartyg skola inspektionsluckor upptagas i
bordläggning och garnering, varjämte bultar skola utdrivas i
erforderlig omfattning.

I fråga om elektrisk anläggning skall företagas en fullständig
undersökning av isolationsmotståndet.

5 § Beträffande fartyg med en bruttodräktighet under 100 äger
sjöfartsverket eller den verket förordnat därtill medge de lättnader i
sjövärdighetsbesiktning som skäligen föranledas av fartygets
användning, den fart vari det nyttjas eller avses att nyttjas eller
andra särskilda omständigheter. Förordning (1982:648).

6 § Visar det sig vid förnyad sjövärdighetsbesiktning att fartyget på
grund av särskilda omständigheter bör i viss eller vissa delar bli
föremål för en mer ingående undersökning än som sägs i 2 §, äger
sjöfartsverket eller den verket förordnat därtill besluta om sådan
undersökning. Kungörelse (1970:161).

Mellanbesiktning

7 § Mellanbesiktning skall verkställas för att utröna huruvida
säkerhetens krav äro iakttagna beträffande

a) skrovet utvändigt;

b) propeller med axelledning och hylsa och utvändiga bärlager;

c) roder, rodertappar och styrledning;

d) bottenkranar med fästen;

e) brandsläckningsanordningar och bärgningsredskap, med undantag av
radiotelegrafinstallation i motorlivbåt och bärbar livbåtsradiostation
för livbåt och livflotte;

f) signalapparater, lanternor och kompasser.

Mellanbesiktning skall också ske en gång var tolfte månad i fråga om
radioinstallation i fartyget eller i motorlivbåt ävensom i fråga om
bärbar livbåtsradiostation för livbåt eller livflotte.

Passagerarfartygsbesiktning

8 § Passagerarfartygsbesiktning må verkställas utom riket endast efter
medgivande av sjöfartsverket. Sådant medgivande må lämnas endast om
synnerliga skäl föreligga. Kungörelse (1970:161).

9 § Däckat fiskefartyg med en längd av minst sju meter må utan att
undergå passagerarfartygsbesiktning nyttjas som passagerarfartyg,
om passagerarna utgöras av personer ur den bofasta befolkningen i
någon rikets skärgård och medfölja på resa inom skärgården till
sammankomst av gemensamt intresse samt icke betala för färden.

Fribordsbesiktning

10 § Vid fribordsbesiktning skola de undersökningar företagas i fråga
om fartygs stabilitet och bärighet som fordras för att åsätta
lastmärken.

Fribordsbesiktningen skall även omfatta inspektion av att säkerhetens
krav äro uppfyllda i fråga om skydd för öppningar samt i fråga om
räcken, brädgångar, länsportöppningar och tillträde till besättningens
bostäder.

Inspektion

11 § Vid inspektion skall undersökning äga rum särskilt i följande
hänseenden, nämligen

a) om fartyget är i den omfattning som fordras försett med certifikat
som utfärdats med stöd av lagen om säkerheten på fartyg;

b) om fartyget nyttjas i överensstämmelse med villkor i certifikat och
mätbrev;

c) om fartyget är lastat djupare än som anges av tillämpligt lastmärke
eller eljest är lastat eller barlastat så att dess stabilitet och
manövreringsförmåga kan ifrågasättas;

d) om fartyget samt dess utrustning, maskiner, tryckkärl, elektriska
anläggningar, lyft- och transportinrättningar, redskap och verktyg äro
så inrättade och anordnade, att de erbjuda tillräckligt skydd mot
ohälsa och olycksfall;

e) om bostadsrum, kost och sanitära förhållanden motsvara gällande
bestämmelser;

f) om de för fartyget gällande bestämmelserna angående arbetstid äro
iakttagna;

g) om fartyget är bemannat på betryggande sätt;

h) om tillsynsbok och oljedagbok finnas ombord och om fartygets
oljedagbok föres enligt gällande bestämmelser samt om fel och brister
som anmärkts i tillsynsboken blivit avhjälpta;

i) om fartyget eljest är i behörigt skick.

Bestämmelserna i första stycket under a) och f) och under h) i vad
avser tillsynsbok gälla ej i fråga om utländskt fartyg.

12 § Fartyg som omfattas av 1966 års lastlinjekonvention skall varje
år inom en tidsperiod av tre månader före eller efter den dag som
motsvarar den kalenderdag då fribordscertifikatet utfärdades
underkastas inspektion beträffande förhållanden som avses i 10 §
andra stycket. Kungörelse (1968:443).

Ritningar och tillsynsbok

13 § Ritningar beträffande bostäder och ekonomilokaler skall granskas
och godkännas av sjöfartsverket. Ritningarna skall ges in innan det
arbete som ritningarna avser har påbörjats eller, i trängande fall,
snarast därefter. Av handlingarna skall framgå att fackliga
företrädare för de ombordanställda inom rederiet har lämnats tillfälle
att yttra sig i saken. Förordning (1980:299).

14 § Sjöfartsverket äger meddela erforderliga föreskrifter om vilka
fartygsritningar som skola inges samt medge lättnad i fråga om
skyldigheten att ge in ritningar till viss typ av fartyg och till
fartyg som innehar klass i klassificeringsanstalt som anges i 1 kap. 9
§. Förordning (1980:299).

15 § Tillsynsbok skall innehålla de uppgifter om fartyget och dess
maskineri samt om utrustningen och bemanningen som sjöfartsverket
finner erforderliga för tillsynen.

Tillsynsbok för fartyg med en bruttodräktighet under 100 upprättas i
förenklad form enligt vad sjöfartsverket bestämmer.

Ytterligare bestämmelser om tillsynsbok meddelas av sjöfartsverket.
Förordning (1982:648).

8 kap.

Förbud om nyttjande

1 § har upphävts genom förordning (1978:346).

9 kap.

Åligganden för redare, befälhavare m.fl. till tryggande av
säkerheten

1 § Redare eller den som i redarens ställe brukar fartyget skall förse
befälhavaren med erforderliga skriftliga uppgifter om fartygets
stabilitet under olika förhållanden och tillställa sjöfartsverket en
avskrift därav.

Göres sådan ändring med avseende på fartyget som påverkar dess
stabilitet, äger första stycket motsvarande tillämpning. Kungörelse
(1970:161).

2 § Upphör fartyg att inneha klass i klassificeringsanstalt som anges
i 1 kap. 9 §, skall detta av redare eller den som i redarens ställe
brukar fartyget genast anmälas till sjöfartsverket eller, om fartyget
är utomlands, till verket eller till svensk utlandsmyndighet i den
hamn som fartyget beräknas närmast anlöpa. Förordning (1978:346).

3 § Redare eller den som i redarens ställe brukar fartyget skall
tillse att på väl synliga, lätt tillgängliga platser ombord ritningar
finnas varaktigt anslagna, vilka för varje däck tydligt utvisa
indelningen i vattentäta avdelningar och rum, öppningar i dessa,
stängningsanordningar samt placeringen av manöverorgan till sådana.

Han skall också tillse att på samma sätt finnas anslagna
sammanställningsritningar som för varje däck tydligt utvisa
belägenheten av kontrollstationer för brandalarm, olika avdelningar
inom brandsäkra och branfördröjande skott, system för upptäckande av
brand och för brandalarm, sprinklerinstallation och andra
brandsläckningsanordningar, länsanordningar, elektriskt
ledningssystem, anordningar för tillträde till olika avdelningar och
däck samt ventilationssystem med tillhörande kontrollorgan.

4 § Redare eller den som i redarens ställe brukar fartyget skall
tillse att ombordanställd får kännedom om de särskilda risker för
ohälsa och olycksfall som äro förbundna med arbete av visst slag för
fartygets räkning samt meddela de förhållningsregler som den
ombordanställde har att iakttaga för att undgå riskerna.

Redare eller den som i redarens ställe brukar fartyget skall tillse
att föreskrifter om vad de ombordanställda ha att iakttaga i
förevarande avseende finnas anslagna på lämpliga platser ombord. Där
risken för ohälsa eller olycksfall är påtaglig, skall han vidare
tillse att varning härför meddelas genom iögonenfallande anslag, skylt
eller påmålning på maskin, apparat eller dylikt.

5 § Den som leder arbete skall tillse att ombordanställd erhåller
föreskriven skyddsutrustning för arbetet.

6 § Befälhavaren skall underrätta skyddsombud om till vem ombord som
framställning skall ske i skyddsfrågor. Redaren eller den som i
redarens ställe brukar fartyget skall meddela de ombordanställda till
vem inom rederiet som framställning skall ske i frågor om fartygets
skyddsförhållanden.

Finner skyddsombud att åtgärder behöva vidtagas för att få till stånd
tillfredsställande skyddsförhållanden skall ombudet göra framställning
därom. Skyddsombud kan också begära att viss undersökning skall göras
för kontroll av förhållanden inom skyddsområdet. Sådan framställning
av skyddsombud skall antecknas i fartygets skeppsdagbok. På begäran
skall skriftligt bevis om framställningen genast lämnas till
skyddsombudet.

Har skyddsombud gjort framställning om viss skyddsåtgärd, skall besked
i frågan lämnas utan dröjsmål. Sker ej detta, får skyddsombud påkalla
ingripande av sjöfartsverket eller annan berörd tillsynsmyndighet.
Motsvarande gäller om framställningen icke beaktas inom skälig tid. Om
skyddskommitté finnes, får skyddsombud direkt påkalla kommitténs
behandling av skyddsfråga.

Säkerheten ombord bör övervakas genom regelbundna skyddsronder.
Förordning (1978:346).

7 § Antalet ledamöter i skyddskommitté bestämmes med hänsyn till
antalet ombordanställda och arbetsförhållandena på fartyget.
Befälhavaren eller annan ansvarig arbetsledare, som särskilt utsetts
att handlägga skyddsfrågor, bör ingå i kommittén. I kommittén bör
ingå ledamot, som tillhör styrelse för facklig organisation av
ombordanställda som verkar på fartyget. Vidare skall i kommittén ingå
skyddsombud.

Ordförande och sekreterare i skyddskommittén utses av redaren, om ej
annat överenskommes.

Skyddskommittén bör sammanträda minst en gång varannan månad.
Förordning (1978:346).

8 § Kunna i skyddskommitté företrädare för redare och ombordanställda
ej ena sig om beslut, skall på begäran av ledamot frågan hänskjutas
till sjöfartsverket eller annan berörd tillsynsmyndighet, som har att
pröva denna i den mån den faller inom området för myndighetens
befogenhet.

I beslut av skyddskommitté bör angivas den tid inom vilken beslutet
skall vara verkställt. Förordning (1978:346).

9 § Uppgift om skyddsombuds namn, dennes skyddsområde och den tid för
vilken ombudet utsetts skall snarast möjligt efter förrättat val
skriftligen lämnas till sjöfartsverket. Om nytt skyddsombud
efterträder tidigare utsett skyddsombud, skall angivas vilken person
som det nya skyddsombudet efterträder. Uppgifterna skola lämnas av
befälhavaren eller, för fartyg som står under tillsyn av annan
myndighet än sjöfartsverket, av tillsynsmyndigheten.

Uppgift om namn på den person inom rederi som utsetts att mottaga
framställning i frågor om fartygens skyddsförhållanden skall av
redaren eller den som i redarens ställe brukar fartyget lämnas till
sjöfartsverket. Underrättelse till sjöfartsverket skall också lämnas
om skyddskommitte' har utsetts på fartyg. Förordning (1978:346).

10 § Vid tillsynsförrättning bör skyddsombud vara tillstädes och
hålla sig beredd att lämna förrättningsmannen önskade upplysningar.
Förordning (1978:346).

11 § Beträffande redskap och verktyg som användas i skeppstjänst
åligger det ombordanställd att till närmaste förman eller skyddsombud
anmäla av honom iakttagen felaktighet som kan medföra risk för ohälsa
eller olycksfall. Förordning (1978:346).

12 § Befälhavaren skall uppdraga åt en eller flera av befälet att
utöva tillsyn över livbåtar och andra bärgningsredskap. Förordning
(1978:346).

13 § Befälhavaren skall tillse att livbåtsövningar hållas med
besättningen en gång i veckan på passagerarfartyg. På annat fartyg
skola sådana övningar hållas en gång i månaden. Har fartyget till mer
än en fjärdedel erhållit ny besättning för resa i stor kustfart eller
vidsträcktare fart, skola övningarna äga rum senast inom ett dygn
efter resans början.

14 § Maskinchefen ansvarar för att brandövningar hållas i erforderlig
omfattning och att regelbunden brandrond äger rum på fartyget.

Utföres lastning, lossning eller annat arbete under sådana
förhållanden att risk föreligger för brand skall den som ombord leder
arbetet göra brandrond efter arbetets slut.

15 § Befälhavaren skall se till att certifikat förvaras och dubbletter
av certifikat anslås enligt 1 kap. 19 §. Han skall också se till att
beslutet om minimibesättning eller, i de fall som avses i 6 kap. 22 §,
bemanningsföreskrifterna förvaras på fartyget och att innehållet i dem
tillkännages på det sätt som anges i 6 kap. 7 § andra stycket.
Förordning (1980:299).

16 § Den som enligt 9 kap. 5 § lagen (1965:719) om säkerheten på
fartyg är ansvarig för samordning av skyddsåtgärder skall sätta upp
anslag med uppgift härom på väl synlig plats på fartyget. Förordning
(1978:346).

17 § Sjöfartsverket meddelar föreskrifter om anmälningsskyldighet
enligt 9 kap. 18 § andra stycket lagen (1965:719) om säkerheten på
fartyg. Förordning (1980:299).

10 kap.

Påföljd för överträdelse av denna förordning

1 § Den som bryter mot 9 kap. 1, 2 eller 12-14 §§ dömes till böter.
Förordning (1978:346).

2 § Försummar befälhavare vad som åligger honom enligt 9 kap. 15 §
dömes till böter, högst femhundra kronor. Förordning (1978:346).

11 kap.

Syn på fartyg m.m.

1 § Syn på fartyg i anledning av besvär enligt 11 kap. 2 § lagen om
säkerheten på fartyg skall utföras av tre ojäviga personer som
sjöfartsverket utser bland sådana som äga god utbildning och
omfattande erfarenhet inom det fackområde besvären avse. Verket utser
en av dem till ordförande vid synen.

Ordföranden bestämmer, efter samråd med redare eller den som i
redarens ställe brukar fartyget och annan som påkallat synen samt den
som utfört den överklagade förrättningen, tid och plats för synen och
underrättar dem därom i god tid före synen.

Vid synen skall den som utfört den överklagade förrättningen vara
närvarande. Redare eller den som i redarens ställe brukar fartyget
skall komma tillstädes personligen eller genom ombud, vid äventyr att,
om han påkallat synen, han eljest förlorar sin talan. Kungörelse
(1970:161).

2 § Vid synen skall föras protokoll.

I protokollet skall anges

a) tid och plats för synen;

b) dem som utföra synen;

c) redare eller den som i redarens ställe brukar fartyget, dennes
ombud eller biträde, annan som påkallat synen, den som utfört den
överklagade förrättningen, sakkunniga och vittnen samt utsagor av dem;

d) anmärkta fel och brister;

e) utlåtande; samt

f) skiljaktig mening bland dem som utfört synen.

Protokollet skall underskrivas av dem som utfört synen. Protokollet
skall snarast efter synens avslutande insändas till sjöfartsverket.
Kungörelse (1970:161).

3 § Föreskriver denna förordning att inrättning, material, redskap
eller apparat eller viss typ därav skall anbringas eller finnas på
fartyg eller att anordning skall vidtagas, må sjöfartsverket efter
särskild prövning medge att inrättning, material, redskap eller
apparat av annat slag eller annan typ må anbringas eller finnas eller
annan anordning vidtagas. Förordning (1978:346).

3 a § Beslut i ärende om undantag enligt 6 kap. 1, 2 eller 14 §
får överklagas hos kammarrätten genom besvär. Förordning (1982:893).

4 § Ytterligare föreskrifter för verkställigheten av denna förordning
meddelas av sjöfartsverket. Förordning (1978:346).

Övergångsbestämmelser

1988:594

Denna förordning träder i kraft den 1 juli 1988.

Genom förordningen upphävs förordningen (1965: 908) om säkerheten på
fartyg,

förordningen (1914:491) med närmare föreskrifter angående tillsyn å
fartyg,

förordningen (1927:184) angående fartygs byggnad och utrustning,

förordningen (1932:570) angående vissa säkerhetsåtgärder vid nyttjande
av fartyg (nyttjandeförordningen),

kungörelsen (1937:815) om skyddsåtgärder, som vid lastning och lossning
av fartyg ankomma på befälhavaren m. fl.,

kungörelsen (1952:818) angående bostäder m. m. å fartyg för ombord
anställda samt

kungörelsen (1959:408) om ständig vakthållning i vissa fall vid
radiotelefon å fartyg.

En föreskrift eller ett beslut som har meddelats med stöd av de
bestämmelser, som upphävs genom denna förordning och som gäller vid
dennas ikraftträdande, skall fortfarande gälla och vid tillämpningen av
den nya förordningen anses ha meddelats enligt denna. Den myndighet som
meddelat föreskriften har bemyndigande att ändra eller upphäva den.