Lag (1922:382) angående ansvarighet för skada i följd av luftfart

1 § För skada, som i följd av luftfartygs begagnande i 
luftfart tillfogas person eller egendom, som inte befordras 
med luftfartyget, är luftfartygets ägare ansvarig, även om 
ägaren inte är vållande till skadan.

Om vållande på den skadelidandes sida har medverkat till 
skadan, gäller 6 kap. 1 § skadeståndslagen (1972:207).

Särskilda bestämmelser om radiologisk skada finns i lagen 
(2010:950) om ansvar och ersättning vid radiologiska olyckor.
Lag (2010:969).

2 § Har i följd av luftfart med två eller flera luftfartyg uppstått
skada, för vilken deras ägare svara enligt denna lag, åligge
ansvarighet dem en för alla och alla för en; och skola de sinsemellan
taga del i ersättningens gäldande efter ty rätten med hänsyn till
omständigheterna prövar skäligt.

Uppstår i följd av sådan luftfart skada å någotdera luftfartyget eller
å person eller egendom, som befordras med någotdera luftfartyget,
skall vad i 1 § stadgas icke äga tillämpning å sådan skada.

3 § Brukar någon utan lov annans luftfartyg, svare brukaren i ägarens
ställe för skada, som därunder inträffar.

3 a § När ett luftfartyg innehas på grund av kreditköp med förbehåll
om återtaganderätt, är köparen ansvarig enligt denna lag.

När ett luftfartyg innehas med nyttjanderätt, är nyttjanderättshavaren
i stället för ägaren ansvarig, om

1. ägaren och nyttjanderättshavaren har träffat avtal om att ansvaret
skall vila på nyttjanderättshavaren,

2. nyttjanderätten avser en bestämd tid om minst ett år,

3. nyttjanderättshavaren enligt avtalet har rätt att skaffa förare
eller befälhavare eller att använda fartyget för luftfart i
förvärvssyfte, och

4. anteckning om nyttjanderätten har gjorts i luftfartygsregistret.
Lag (1986:167).

4 § När ett luftfartyg innehas med nyttjanderätt men 3 a § andra
stycket inte är tillämpligt, är nyttjanderättshavaren solidariskt med
ägaren ansvarig enligt denna lag, om han

1. enligt nyttjanderättsavtalet har rätt att skaffa förare eller
befälhavare, eller

2. trots att han saknar sådan rätt använder sig av en annan förare
eller befälhavare än den som ägaren har anställt och skador inträffar
vid ett sådant tillfälle.

Den ersättning ägaren kan ha gett ut i ett sådant fall som avses i
första stycket får han kräva åter av nyttjanderättshavaren. Lag
(1986:167).

5 § Skadestånd, som enligt denna lag skall utgå i fall, där någon
ljutit döden eller lidit kroppsskada, skall bestämmas enligt de i 6
kap. 2 och 4 §§ strafflagen stadgade grunder.

6 § Talan å skadestånd enligt denna lag skall anhängiggöras inom två
år från det skadan timade. Vill den, mot vilken anspråk på skadestånd
gjorts gällande, mot annan föra talan, som i 2 eller 4 § sägs, skall
denna anhängiggöras inom ett år från det skadeståndet blev guldet,
därest detta skett utan rättegång, men i annat fall från det han genom
dom, som mot honom vunnit laga kraft, förpliktats att gälda
skadestånd.

Försummas vad nu är sagt, vare rätt till talan förlorad; dock må, där
på grund av samma olycksfall ömsesidiga skadeståndsanspråk föreligga,
det ena anspråket, utan hinder av sådan försummelse, kvittas mot det
andra.

7 § Rätt domstol för upptagande av tvist, varom ovan förmäles, vare
allmän underrätt i den ort, där olycksfallet inträffat eller där den,
som sökes, har sitt bo och hemvist.

8 § Vad ägare eller annan utgivit enligt denna lag äge han söka åter
av den, som vållat skadan.