Lag (1991:2041) om särskild personutredning i brottmål, m.m.

1 § När det i ett brottmål för att avgöra påföljdsfrågan eller
annars behövs en särskild utredning om en misstänkts personliga
förhållanden eller om åtgärder som kan antas bidra till att han
eller hon avhåller sig från fortsatt brottslighet, skall ett
yttrande inhämtas från Kriminalvården.

Ett sådant yttrande behöver dock inte inhämtas, om den
utredning som behövs ändå finns tillgänglig för rätten eller om
den inhämtas på annat sätt. Lag (2005:980).

2 § Ett beslut att inhämta yttrande från Kriminalvården 
meddelas av rätten. Innan allmänt åtal har väckts, får beslut 
meddelas av undersökningsledaren eller åklagaren. Beslutet ska 
meddelas så snart det lämpligen kan ske.

Om allmänt åtal inte har väckts, får beslut att inhämta 
yttrande meddelas endast under förutsättning att den 
misstänkte har erkänt gärningen eller det annars finns 
sannolika skäl för misstanken att han eller hon har begått 
brottet. Lag (2022:1534).

3 § Kriminalvården ska ombesörja den utredning som behövs för
yttrandet. Om det behövs för yttrandet, får Kriminalvården
förordna en särskild personutredare att bistå med
utredning.
En misstänkt som inte är häktad är skyldig att
inställa sig för utredning på tid och plats som
Kriminalvården bestämmer. Om den misstänkte uteblir, får
Polismyndigheten lämna handräckning för inställelsen.
Lag (2014:646).

4 § Visar det sig under utredningen att den misstänkte behöver
personligt stöd eller annan hjälp, får Kriminalvården förordna
en förtroendeman för honom, om han samtycker till det. Om den
misstänkte begär det, skall förtroendemannen entledigas.

Ett uppdrag som förtroendeman upphör när

1. förundersökningen avslutas utan att åtal väcks,

2. åtalet läggs ned,

3. dom meddelas varigenom den misstänkte frikänns eller förklaras
fri från påföljd eller påföljd efterges,

4. dom meddelas varigenom den misstänkte döms till böter eller
villkorlig dom, eller

5. verkställbar dom rörande annan påföljd föreligger mot den
misstänkte. Lag (2005:980).

5 § Om det behövs för yttrandet och om inte särskilda skäl
talar mot det, får Kriminalvården eller den person som
myndigheten utsett att bistå med personutredningen, ta del av
anteckningar och andra handlingar från förundersökningen samt
vara närvarande vid förhör som hålls med den misstänkte.
Lag (2005:980).

6 § En socialnämnd skall på begäran av rätten, åklagaren eller
Kriminalvården lämna upplysningar om den misstänkte och
föreslå de åtgärder som nämnden anser behövs för att främja
hans anpassning i samhället.

Om det kan bli fråga om utvisning av en utlänning på grund av
brott, skall socialnämnden på begäran av rätten, åklagaren
eller Kriminalvården lämna upplysningar om huruvida utlänningen
har barn i Sverige och, om så är fallet, om barnets behov av
kontakt med utlänningen, hur kontakten har varit och hur den
skulle påverkas av att utlänningen utvisas. Lag (2005:980).

7 § Rätten får, när det finns skäl till det, förordna en
läkare att avge läkarintyg om en misstänkt, under
förutsättning som anges i 2 § andra stycket. Om rätten
särskilt anger det i förordnandet, ska intyget omfatta de
medicinska förutsättningarna för att överlämna den misstänkte
till rättspsykiatrisk vård utan särskild
utskrivningsprövning.

Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer
meddelar föreskrifter om avfattningen av läkarintyget. Endast
en läkare som får avge utlåtande över en rättspsykiatrisk
undersökning får förordnas att avge ett sådant intyg som
avses i första stycket andra meningen.

En misstänkt som inte är häktad är skyldig att inställa sig
för läkarundersökning på tid och plats som läkaren bestämmer.
Om den misstänkte inte inställer sig, får Polismyndigheten
lämna handräckning för att han eller hon ska komma till
undersökningen. Lag (2014:646).

7 a § Ett urin-, utandnings-, saliv-, svett-, blod- eller 
hårprov får tas på en person som genomgår en läkarundersökning 
enligt 7 § om det behövs för att kunna bedöma personens 
psykiska eller kroppsliga tillstånd. 

En urinprovtagning får inte utföras eller bevittnas av någon 
av motsatt kön som inte är läkare eller legitimerad 
sjuksköterska. Lag (2023:283).

8 § Den som bedriver verksamhet där det gäller sekretess 
enligt 25 kap. 1-5 §§ eller 26 kap. 1 § offentlighets- och 
sekretesslagen (2009:400) eller tystnadsplikt enligt 29 § 
lagen (1993:387) om stöd och service till vissa 
funktionshindrade, 15 kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453) 
eller 6 kap. 12 § patientsäkerhetslagen (2010:659) ska trots 
sekretessen eller tystnadsplikten lämna ut sådana uppgifter om 
en misstänkt som behövs för ett läkarintyg enligt 7 §.
Lag (2023:283).

9 § I ett ärende om nåd får Justitiedepartementet och Högsta
domstolen inhämta yttrande från Kriminalvården, upplysningar
från en socialnämnd enligt 6 § eller förordna om läkarintyg
enligt 7 §.

I ett ärende om uppehållstillstånd för den som av allmän
domstol har utvisats på grund av brott eller om upphävande av
ett sådant utvisningsbeslut får Migrationsverket, en
migrationsdomstol och Migrationsöverdomstolen inhämta
yttrande från Kriminalvården eller upplysningar från en
socialnämnd enligt 6 § andra stycket. Lag (2013:652).

10 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddelar
föreskrifter om ersättning för uppdrag som särskild personutredare
enligt 3 §, förtroendeman enligt 4 § och undersökningsläkare enligt 7 §.

Övergångsbestämmelser

1991:2041

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1992, då lagen (1964:542) om
personundersökning i brottmål upphör att gälla. I fråga om förordnande
om personundersökning och läkarundersökning som har meddelats före
ikraftträdandet skall bestämmelserna i den gamla lagen fortfarande
tillämpas.