Förordning (2002:1060) om avfallsförbränning  

1 § Syftet med denna förordning och föreskrifter meddelade med
stöd av förordningen är att förhindra eller så långt som
möjligt begränsa den negativa inverkan som avfallsförbränning
kan ha på människors hälsa och miljön. Det gäller särskilt
föroreningar genom utsläpp till luft, mark, ytvatten och
grundvatten.

Definitioner

2 § Ordet avfall har i denna förordning samma betydelse som i
15 kap. 1 § miljöbalken.

Uttrycket farligt avfall har i denna förordning samma
betydelse som i avfallsförordningen (2011:927).
Förordning (2011:1241).

3 § Vid tillämpningen av denna förordning och föreskrifter som
meddelats med stöd av förordningen skall följande termer och
beteckningar ha följande betydelse.

Direktiv 2000/76/EG: Europaparlamentets och rådets direktiv
2000/76/EG av den 4 december 2000 om förbränning av avfall, i
dess vid varje tid gällande lydelse.

Avfallsförbränning: Värmebehandling av avfall genom oxidation
eller andra värmebehandlingsprocesser som pyrolys, förgasning
eller plasmaprocess, i den mån som ämnena från behandlingen
sedan förbränns.

Avfallsförbränningsanläggning: Anläggning som avses i artikel
3.4 i direktiv 2000/76/EG, dvs. en stationär eller mobil
anläggning avsedd för avfallsförbränning med eller utan
återvinning av alstrad energi. Denna definition omfattar hela
anläggningen och det område som hör till anläggningen med
samtliga förbränningslinjer, utrymmen, utrustning och system
som hör samman med avfallets behandling.

Samförbränningsanläggning: Anläggning som avses i artikel 3.5 i
direktiv 2000/76/EG, dvs. en stationär eller mobil anläggning
vars huvudsakliga ändamål är produktion av energi eller
material där avfall utnyttjas som normalt bränsle eller
tillskottsbränsle, eller där avfall värmebehandlas i syfte att
bortskaffas. Denna definition omfattar hela anläggningen och
det område som hör till anläggningen med samtliga
förbränningslinjer, utrymmen, utrustning och system som hör
samman med avfallets behandling. Om förbränning sker på ett
sådant sätt att det huvudsakliga ändamålet med anläggningen
inte kan anses vara produktion av energi eller material, skall
anläggningen anses vara en avfallsförbränningsanläggning.

Förbränningsanläggning: Avfallsförbränningsanläggning eller
samförbränningsanläggning.

Tillämpningsområde

4 § Bestämmelserna i denna förordning eller i föreskrifter som
meddelats med stöd av förordningen gäller inte anläggningar där
endast följande slag av avfall behandlas:

1. vegetabiliskt jord- och skogsbruksavfall,

2. vegetabiliskt avfall från livsmedelsindustrin, om den energi
som alstras återvinns,

3. vegetabiliskt fiberhaltigt avfall som uppstått vid
produktion av nyfiberpappersmassa eller vid pappersproduktion,
om avfallet förbränns på produktionsplatsen och den energi som
alstras återvinns,

4. träavfall, med undantag för träavfall som till följd av
ytbehandling eller behandling med träskyddsmedel kan innehålla
organiska halogenföreningar eller tungmetaller inklusive sådant
träavfall från bygg- och rivningsverksamheter,

5. korkavfall,

6. radioaktivt avfall,

7. djurkroppar i den mån inte annat följer av andra
föreskrifter om djurkroppar,

8. avfall som uppkommer vid prospektering eller utvinning av
olje- och gasfyndigheter från offshoreplattformar och som
förbränns på dessa, och

9. kasserade sprängämnen som av säkerhetsskäl inte kan
förbrännas i förbränningsanläggning som uppfyller kraven i
denna förordning eller föreskrifter meddelade med stöd av
förordningen.

Bestämmelserna i denna förordning eller i föreskrifter som
meddelats med stöd av förordningen gäller inte heller
experimentanläggningar som används för forskning, utveckling
och provning i syfte att förbättra förbränningsprocessen och
som behandlar mindre än 50 ton avfall per år.
Förordning (2006:1113).

5 § De bestämmelser i denna förordning eller i föreskrifter som
har meddelats med stöd av förordningen som endast gäller
farligt avfall ska inte tilllämpas på

1. brännbart flytande avfall inklusive spillolja enligt
definitionen i avfallsförordningen (2011:927), om

a) massainnehållet av polyklorerade aromatiska kolväten, t.ex.
polyklorerade bifenyler (PCB) eller pentaklorfenol (PCP), inte
överstiger 2 milligram per kilogram,

b) det i avfallet inte finns kadmium, nickel, krom, koppar,
vanadin, bly, klor eller fluor i mängder eller i
koncentrationer som kan medföra risk för skada på miljön eller
fara för människors hälsa, och

c) det effektiva värmevärdet uppgår till minst 30 megajoule
per kilogram, och

2. brännbart flytande avfall, om det i rökgasen från
förbränningen av avfallet inte släpps ut andra ämnen eller
ämnen i högre koncentrationer än vad som på samma sätt skulle
släppas ut vid förbränning av sådan gasolja som avses i
förordningen (1998:946) om svavelhaltigt bränsle.
Förordning (2011:1241).

6 § Om det vid tillståndsprövning enligt miljöbalken eller
äldre föreskrifter meddelas eller har meddelats villkor om
skyddsåtgärder eller andra försiktighetsmått som är strängare
än vad som följer av denna förordning eller föreskrifter
meddelade med stöd av förordningen, skall de strängare kraven
gälla.

6 a § Bestämmelser om krav på förbehandling för att få bränna
avfall som utgörs av eller innehåller elektriska eller
elektroniska produkter finns i 28 § avfallsförordningen
(2011:927). För batterier finns det i 26 § samma förordning en
bestämmelse om förutsättningar för att få bränna avfall som
innehåller eller utgörs av batterier. Förordning (2011:1241).

Skyldigheter i samband med att avfall tas emot för förbränning

7 § Den som bedriver verksamhet med förbränning av avfall i en
förbränningsanläggning ska skaffa sig kunskap om vilka mängder
av varje slag av avfall som tas emot för förbränning. Detta
ska göras innan avfallet definitivt har tagits emot.

Verksamhetsutövaren ska se till att uppgifter om mängden i
varje slag av avfall antecknas. Om det är möjligt, ska
uppgifterna avse de avfallstyper som anges i bilaga 4 till
avfallsförordningen (2011:927). Anteckningarna ska bevaras i
minst två år och ska på begäran lämnas till
tillsynsmyndigheten. Förordning (2011:1241).

8 § Den som bedriver verksamhet med förbränning av avfall i en
förbränningsanläggning ska i fråga om farligt avfall som tas
emot för förbränning

1. kontrollera de handlingar som krävs enligt

a) avfallsförordningen (2011:927),

b) Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1013/2006
av den 14 juni 2006 om transport av avfall, och

c) lagen (2006:263) om transport av farligt gods och
föreskrifter som har meddelats med stöd av den lagen,

2. skaffa sig information om den fysikaliska och, så långt det
är möjligt, den kemiska sammansättningen av avfallet samt den
information som i övrigt behövs för att bedöma avfallets
lämplighet för den avsedda förbränningsprocessen,

3. skaffa sig information om avfallets farliga egenskaper, om
de ämnen med vilka avfallet inte får blandas och om de
försiktighetsåtgärder som behöver vidtas vid hanteringen av
avfallet,

4. ta representativa prover, om det inte är olämpligt, för att
säkerställa att avfallet överensstämmer med den information
som avses i 2 och 3.

Dessa skyldigheter ska fullgöras innan avfallet definitivt har
tagits emot. Prover som avses i första stycket 4 ska bevaras i
minst en månad efter det att avfallet har bränts och ska på
begäran lämnas till tillsynsmyndigheten.
Förordning (2011:1241).

9 § Den myndighet som prövar frågan om tillstånd till en
förbränningsanläggning får i det enskilda fallet ge dispens
från kraven i 7 och 8 §§ i fråga om verksamheter som förbränner
enbart sitt eget avfall på samma plats som avfallet uppkommer.
Om frågan inte prövats av tillståndsmyndigheten, får
tillsynsmyndigheten ge sådan dispens.

Drift- och utsläppskrav

10 § Den som bedriver verksamhet med förbränning av avfall i en
förbränningsanläggning skall se till att den energi som alstras
i anläggningen återvinns så långt det är praktiskt möjligt.

11 § Naturvårdsverket får meddela de föreskrifter om drift- och
utsläppskrav som behövs till följd av artiklarna 6, 7 och 8
samt bilagorna I, II, IV och V i direktiv 2000/76/EG.

Den myndighet som prövar frågan om tillstånd till en
förbränningsanläggning får i det enskilda fallet ge dispens
från drift- och utsläppskrav som avses i första stycket.
Tillsynsmyndigheten får ge sådan dispens, om dispensfrågan inte
har prövats av tillståndsmyndigheten. Dispens får endast ges i
den mån en sådan dispensmöjlighet uttryckligen framgår av
Naturvårdsverkets föreskrifter.

Restprodukter som uppkommer i en förbränningsanläggning

12 § Den som bedriver verksamhet med förbränning av avfall i en
förbränningsanläggning skall se till att

1. uppkomsten av restprodukter från driften av anläggningen
minimeras,

2. restprodukternas skadlighet begränsas så långt det är
möjligt,

3. restprodukterna återvinns om det är lämpligt,

4. transport och mellanlagring av torra restprodukter i form av
stoft sker på ett sådant sätt att spridning i miljön
förhindras,

5. innan restprodukterna återvinns eller bortskaffas, de
analyser görs som behövs för att få kunskap om de
föroreningsrisker som är förenade med innehållet i
restprodukterna.

Kontroll och övervakning

13 § Den som bedriver verksamhet med förbränning av avfall i en
förbränningsanläggning skall se till att den mätutrustning
finns i anläggningen och att den teknik används som behövs för
att övervaka att verksamheten efterlever de krav som följer av
bestämmelserna i denna förordning eller bestämmelser som
meddelats med stöd av förordningen.

14 § Naturvårdsverket får meddela de föreskrifter om
provtagning och mätning som behövs till följd av artiklarna 10
och 11 samt bilaga III i direktiv 2000/76/EG.

Den myndighet som prövar frågan om tillstånd till en
förbränningsanläggning får i det enskilda fallet ge dispens
från provtagnings- och mätningskrav som avses i första stycket.
Tillsynsmyndigheten får ge sådan dispens, om dispensfrågan inte
har prövats av tillståndsmyndigheten. Dispens får endast ges i
den mån en sådan dispensmöjlighet uttryckligen framgår av
Naturvårdsverkets föreskrifter.

Onormala driftförhållanden

15 § Naturvårdsverket får meddela de föreskrifter om onormala
driftförhållanden som behövs till följd av artikel 13.2-4 i
direktiv 2000/76/EG.

Tillståndsprövning

16 § Bestämmelser om tillståndsprövning av miljöfarlig
verksamhet finns i 9 och 16-25 kap. miljöbalken samt i
förordningen (1998:899) om miljöfarlig verksamhet och
hälsoskydd.

17 § En ansökan om tillstånd till en verksamhet med förbränning
av avfall skall, utöver vad som anges i 22 kap. 1 §
miljöbalken, alltid innehålla en redogörelse för hur
verksamhetsutövaren avser att säkerställa att de skyldigheter
som följer av denna förordning eller av föreskrifter som har
meddelats med stöd av förordningen kommer att uppfyllas.

Tillsyn och ansvar

18 § Bestämmelser om tillsyn finns i 26 kap. miljöbalken och i
miljötillsynsförordningen (2011:13). Bestämmelser om det
operativa tillsynsansvar som hör samman med denna förordning
finns i 26 kap. 3 § tredje stycket miljöbalken samt 2 kap. 4,
29 och 30 §§ miljötillsynsförordningen.

Bestämmelser om straff finns i 29 kap. miljöbalken.
Förordning (2011:36).

Avgifter

19 § Bestämmelser om avgifter finns i 27 kap. miljöbalken och i
förordningen (1998:940) om avgifter för prövning och tillsyn
enligt miljöbalken.

Överklagande

20 § Bestämmelser om överklagande finns i 19 kap. 1 § och 23
kap. 1 § miljöbalken.

Övergångsbestämmelser

2002:1060

Denna förordning träder i kraft den 3 januari 2003 då
förordningen (1997:692) om förbränning av farligt avfall upphör
att gälla. Äldre bestämmelser skall dock tillämpas till och med
den 28 december 2005 i fråga om anläggningar som

1. är i drift och omfattas av ett tillstånd som getts före den
28 december 2002,

2. har anmälts före den 28 december 2002 eller omfattas av ett
tillstånd som getts före den 28 december 2002, om anläggningen
tas i drift senast den 28 december 2003,

3. omfattas av en tillståndsansökan som är så fullständig att
tillståndsmyndigheten före den 28 december 2002 påbörjat
tillståndsprövningen, om tillstånd ges och anläggningen tas i
drift senast den 28 december 2004, eller

4. är en samförbränningsanläggning där avfallsförbränning
påbörjas senast den 28 december 2004, om anläggningen
dessförinnan varit i drift som en stationär eller mobil
anläggning avsedd för produktion av energi eller material och
omfattats av de tillstånd som eventuellt har krävts för
anläggningen innan förbränningen av avfall påbörjades.