PierreMesure/open-sfs huggingface dataset:
Lag (1966:78) om förbud i vissa fall mot rundradiosändning på öppna havet 

1 § Den som utför rundradiosändning från radioanläggning på öppna 
havet eller i luftrummet däröver dömes till böter eller fängelse i 
högst ett år, om sändningen är avsedd att mottagas eller kan mottagas 
i Sverige, Danmark, Finland eller Norge eller i annat land, som är 
anslutet till den europeiska överenskommelsen till förhindrande av 
rundradiosändningar från stationer utanför nationella territorier, 
eller om sändningen orsakar menlig störning för radiotrafik i något av 
dessa länder. 

Den som upprättar eller innehar radioanläggning för sådan 
rundradiosändning som avses i första stycket dömes till böter eller 
fängelse i högst ett år. 

2 § För medverkan till brott som avses i 1 § dömes den som främjar 
upprättande, vidmakthållande eller användning av radioanläggningen 
genom att 

1) lämna anläggningens ägare eller brukare tekniskt eller ekonomiskt 
bistånd, 

2) tillhandahålla utrustning eller förnödenheter för verksamheten, 

3) utföra transport till eller från fartyg, luftfartyg eller annan 
anordning där anläggningen finnes eller tillhandahålla transportmedel 
för sådan transport, 

4) deltaga i sändning, 

5) framställa program eller annat som är avsett att användas i 
sändning, 

6) lämna eller förmedla uppdrag för sändning, 

7) tillhandagå med reklam för verksamheten, eller 

8) driva rörelse med ändamål att på annat sätt främja verksamheten. 

3 § Förlag eller vederlag, vilket ägare eller brukare av 
radioanläggning som avses i 1 § mottagit för anläggningens 
upprättande, vikmakthållande eller användning eller för 
rundradiosändning från denna, skall förklaras förverkat till kronan, 
om det ej är uppenbart obilligt. 

Egendom, vilken använts såsom hjälpmedel vid eller frambragts genom 
eller varit föremål för brott som avses i 1 § eller 2 § 1, 2, 3, 5 
eller 8, kan, såvida egendomens ägare eller någon som var i hans 
ställe förövat gärningen, förklaras helt eller delvis förverkad till 
kronan, om det är påkallat till förebyggande av brott som anges i 
detta stycke eller särskilda skäl annars föreligga och det ej är 
uppenbart obilligt. 

Utgjordes egendom som avses i första eller andra stycket av annat än 
penningar och är den oåtkomlig, kan i stället värdet förklaras 
förverkat. 

Bestämmelserna i första och andra styckena äga ej tillämpning mot den 
som i god tro förvärvat egendomen eller särskild rätt till denna. 

4 § har upphävts genom lag (1968:169). 

5 § Den som utom riket begått brott som avses i 1 eller 2 § dömes, om 
han finnes här, efter denna lag och vid svensk domstol, även om 2 kap. 
2 eller 3 § brottsbalken ej är tillämplig och utan hinder av 2 kap. 
5 a § första och andra styckena nämnda balk. 

Åtal mot svensk för brott som rör sändning, vilken ej är avsedd att 
mottagas eller kan mottagas i Sverige och ej heller orsakar menlig 
störning för radiotrafik här, eller åtal mot utlänning får även i 
annat fall än som anges i 2 kap. 5 § brottsbalken väckas endast efter 
förordnande av Konungen eller den Konungen bemyndigar. Lag 
(1972:814).
Riksskattenämndens Kungörelse (1966:98) angående fastställelse av formulär till avräkningsnota på skatteavdrag för amerikansk källskatt

Med stöd av 4 § Kungl. kungörelsen den 29 januari 1965 (nr 40) om
uttagande i vissa fall av ogulden skatt på utdelning från företag i
Amerikas Förenta Stater fastställer riksskattenämnden härvid såsom
bilaga fogat formulär /n1/ till i nämnda paragraf omförmäld
avräkningsnota.

//n1// Bilagan är här utesluten; upplysning om dess innehåll kan,
förutom hos riksskattenämnden, erhållas hos kupongskattekontoret.
Cirkulär (1967:123) till samtliga statsmyndigheter om planering av den statliga byggnads- och anläggningsverksamheten i säsongutjämnande syfte 

1. Statlig myndighet, som driver byggnads- eller anläggningsverksamhet 
i egen regi eller på entreprenad, skall i planeringen av verksamheten  
främja säsongutjämning på arbetsmarknaden. Behovet av byggnads- och  
anläggningsarbetare skall i detta syfte begränsas under  
april--oktober. Igångsättning av nya arbeten och fullföljande av redan 
pågående arbeten skall i den utsträckning så kan ske utan avsevärda  
olägenheter genomföras på sådant sätt att det genomsnittliga antalet  
byggnads- och anläggningsarbetare som sysselsättes i den ifrågavarande 
verksamheten under denna tid ej överstiger det genomsnittliga antalet  
byggnads- och anläggningsarbetare i sådan verksamhet under de närmast  
föregående månaderna november--mars. 

Vid planeringen skall myndighet samråda med arbetsmarknadsstyrelsen  
angående den tid då byggnads- eller anläggningsarbete bör igångsättas  
med hänsyn till säsongutjämningen. 

2. Myndighet, som driver byggnads- och anläggningsverksamhet i egen  
regi eller på entreprenad, skall för varje län lämna uppgift till  
statistiska centralbyrån om antalet byggnads- och anläggningsarbetare  
som sysselsättes i verksamheten den 15 varje månad. Uppgifterna skall  
inges före månadens utgång. Centralbyrån äger meddela närmare  
föreskrifter om uppgiftsskyldighetens omfattning. 

3. Detta cirkulär träder i kraft dagen efter den, då cirkuläret enligt 
därå meddelad uppgift utkommit från trycket i svensk  
författningssamling. Samtidigt skall dels cirkuläret den 9 mars 1962  
(nr 65) angående planering av den statliga byggnads- och  
anläggningsverksamheten i säsongutjämnande syfte, m.m., dels  
cirkuläret den 4 mars 1966 (nr 46) om åtgärder i säsongutjämnande och  
konjunkturpolitiskt syfte upphöra att gälla. Kungörelse (1968:429).
Kungörelse (1967:134) om kvalitetsbenämning  på äpplen och päron 

1 § Färska äpplen och päron får ej saluhållas eller säljas under
benämningen "lyx", "extra prima" eller "prima" utan att varan vid
kvalitetskontroll som utförts enligt regler vilka fastställts av
lantbruksstyrelsen efter samråd med Svenska Fruktfrämjandet befunnits
ha den kvalitet att den kan åsättas sådan benämning. Förordning
(1975:79).

2 § Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot 1 § dömes till
böter.

3 § Om förverkande med anledning av brott mot 1 § finns föreskrifter i
2 § lagen (1975:74) med bemyndigande att meddela vissa föreskrifter
för trädgårdsnäringen. Förordning (1975:79).
Förordning (1967:160) om frikallelse  från skattskyldighet av fond för avgångsbidrag 

Kungl. Maj:t har, i överensstämmelse med riksdagens beslut, funnit 
gott förordna, att sådan fond för avgångsbidrag, vars tillgångar den 
31 december 1966 lämnats som engångspremie för 
avgångsbidragsförsäkring, skall vara frikallad från skattskyldighet 
för all inkomst vid 1967 års taxering till statlig och kommunal 
inkomstskatt.
Cirkulär (1967:164) till nedre justitierevisionen, hovrätterna och de allmänna underrätterna om skyndsam handläggning av brottmål rörande våld mot polismän m.fl.

Antalet våldsbrott mot polisman under tjänsteutövning har under senare 
år ökat. Misshandel och annat våld av rå och hänsynslös art har 
förekommit. Denna utveckling är ägnad att väcka oro. Det är angeläget 
att samhället reagerar snabbt mot våldsbrott av detta slag. I enlighet 
härmed har riksåklagaren i cirkuär den 9 mars 1967 uppmanat de allmänna 
åklagarna att verka för att mål rörande våld mot polis handläggs med 
största möjliga skyndsamhet. Rikspolisstyrelsen har i skrivelse den 13 
mars 1967 uppmanat länspolischeferna och polismästarna att verka för en 
skyndsam handläggning av ärenden, där polismän eller andra 
befattningshavare som satts att fullgöra skydds- eller bevakningstjänst 
utsatts för angrepp i tjänsteutövning.

Med anledning av en framställning av rikspolisstyrelsen vill Kungl. 
Maj:t anbefalla nedre justitierevisionen, hovrätterna och de allmänna 
underrätterna att - även när detta ej följer av eljest gällande 
bestämmelser eller tillämpade grunder i fråga om förtursbehandling av 
vissa mål - eftersträva att brottmål rörande våld mot polisman och annan 
tjänsteman med skyddsfunktioner handlägges skyndsamt.
Lag (1967:185) om klinisk prövning av vissa medel för födelsekontroll 

För att finna lämpligt medel för födelsekontroll får efter särskilt 
tillstånd klinisk prövning företagas av medel som kan hindra 
utvecklingen av befruktat ägg hos kvinna. 

Tillstånd meddelas av Konungen efter framställning av 
medicinalstyrelsen. Verksamhet som bedrives med stöd av tillståndet 
står under tillsyn av styrelsen. 

Närmare bestämmelser för tillämpningen av denna lag meddelas av 
Konungen eller, efter Konungens bemyndigande, av medicinalstyrelsen.
Kungörelse (1967:31) om räntan på vissa lån med statlig kreditgaranti

Kungl. Maj:t har funnit gott förordna, att räntan på lån som avses i 
kungörelserna den 11 oktober 1946 (nr 676) angående statlig 
kreditgaranti för lån åt den, som avlagt akademisk eller därmed 
jämförlig examen, den 30 april 1948 (nr 210) angående statlig 
kreditgaranti för lån åt den som genomgått polisskola, den 16 juni 1950 
(nr 469) angående studielån med statlig kreditgaranti, den 30 juni 1952 
(nr 570) angående studielån med statlig kreditgaranti åt s.k. 
flyktingstudenter, den 31 maj 1957 (nr 276) med särskilda bestämmelser 
om studielån åt flyktingstudenter och den 30 juni 1959 (nr 436) med 
särskilda bestämmelser om studielån åt vissa utländska studerande, de 
båda sistnämnda kungörelserna i vad de avse studielån med statlig 
kreditgaranti, från och med den 1 mars 196t tills vidare skall utgöra 6 
procent.
Kungörelse (1967:419) med bestämmelser om  användning av spikmatta i polistjänsten 

1 § Spikmatta får användas som hjälpmedel i polistjänsten för att tvinga 
förare av bil att stanna bilen, 

1. om föraren genom sitt körsätt visat uppenbar likgiltighet för annans 
liv, 

2. om föraren av annan anledning kan antagas vara farlig för annan 
person eller 

3. om föraren vid en i förväg planerad trafikkontroll ej stannar bilen 
på polismans tecken. 

2 § Spikmatta får användas endast på plats som i förväg bedömts vara 
lämplig. Spikmatta får ej användas, om sikten är nedsatt genom dimma, 
kraftigt snöfall eller liknande förhållande eller om vägbana är särskilt 
hal. 

3 § Spikmatta får läggas ut endast om 

föraren uppmärksammats på att spikmatta kan komma att användas, 

tydligt stopptecken givits åt föraren på sådan plats att han kan stanna 
bilen innan denna når mattan, 

mattan utmärkes så att föraren kan se den tydligt, 

vägbanan är fri från mötande trafik. 

4 § Polischef eller, enligt polischefens bestämmande, annan tjänsteman i 
polisledningen beslutar om användande av spikmatta. Kan sådant beslut ej 
avvaktas i fall som avses i 1 § 1 eller 2, får vakthavande befäl 
besluta. Polisledningen skall underrättas om sådant beslut så snart det 
kan ske. 

5 § Har spikmatta använts, skall det anmälas till länsstyrelsen och 
rikspolisstyrelsen. 

6 § Rikspolisstyrelsen meddelar närmare anvisningar för tillämpningen av 
denna kungörelse.
Kungörelse (1967:448) om innehav och  användning inom svenskt territorium av radiosändare och mottagare på utländskt fartyg, luftfartyg eller motorfordon 

1 § I denna kungörelse förstås med svenskt territorium Sveriges
landområden och sjöterritorium samt luftrummet däröver.

2 § Radiosändare och mottagare på utländskt fartyg, luftfartyg, eller
motorfordon får innehas inom svenskt territorium utan särskilt
tillstånd.

Telestyrelsen får bestämma om avgift för innehav av mottagare på
utländskt motorfordon, om den icke införts för tillfälligt brukande
och ej är tullfri. Förordning (1992:907).

3 § Radiosändare på utländskt fartyg får användas i fall av nöd samt

a) inom svenskt hamnområde dels för radiotelefontrafik på frekvenser
i bandet 156 -- 162 megahertz över svensk kuststation eller i
hamnradiotrafik, dels för annat ändamål eller på andra frekvenser
efter tillstånd av Telestyrelsen,

b) inom svenskt territorium i övrigt, om telestyrelsen icke meddelat
förbud mot eller föreskrivit inskränkning i användningen. Förordning
(1992:907).

4 § Radiosändare på utländskt luftfartyg får användas under färd inom
svenskt territorium i fall av nöd samt i den mån det följer av avtal
med den stat där luftfartyget hör hemma och sändaren innehas med
tillstånd av myndighet i den staten. I övrigt får sändare användas
under sådan färd endast med tillstånd av Telestyrelsen.

Har luftfartyget landat inom svenskt territorium, får sändaren
användas endast i fall av nöd eller när det behövs för luftfartygs
säkerhet eller efter tillstånd av Telestyrelsen. Förordning (1992:907).

5 § Radiosändare på utländskt motorfordon får användas endast i fall
av nöd eller efter tillstånd av Telestyrelsen. Förordning (1992:907).

6 § När radiosändare på utländskt fartyg, luftfartyg eller motorfordon
användes inom svenskt territorium, skall bestämmelserna i gällande
internationella telekonvention och radioreglementen iakttagas.

För luftfartyg skall dessutom iakttagas de föreskrifter för
radioförbindelse som gäller vid luftfart inom svenskt territorium.

7 § Mottagare på utländskt fartyg, luftfartyg eller motorfordon får
användas inom svenskt territorium, om Telestyrelsen icke meddelat förbud
mot eller föreskrivit inskränkning i användningen. Förordning
(1992:907).

8 § Om försegling eller annan åtgärd i fråga om radiosändare eller
mottagare, som finns inom område, där den ej får användas, meddelas
föreskrifter av Telestyrelsen. Förordning (1992:907).

9 § Tillstånd, förbud eller föreskrift enligt 3, 4, 5 eller 7 §
meddelar Telestyrelsen efter samråd med överbefälhavaren.

Telestyrelsen skall kungöra förbud eller föreskrift som meddelats enligt
3, 7 eller 8 §. Förordning (1992:907).

10 § Om ansvar för brott mot denna kungörelse eller föreskrift som
meddelats med stöd av den, finns bestämmelser i 21 § radiolagen
(1966:755). Förordning (1991:1793).

11 § Har brott som avses i 10 § begåtts på fartyg, äger bestämmelserna
om domstol i 336 och 338 §§ sjölagen (1891:35 s. 1) motsvarande
tillämpning. Förordning (1985:91).
Kungörelse (1967:45) angående  tillämpningen av förordningen  den 24 februari 1967 (nr 44)  om investeringsavgift för vissa byggnadsarbeten 

1 § Om det enligt särskild lagstiftning fordras tillstånd för 
igångsättning av sådant byggnadsarbete som avses i 1 § förordningen om 
investeringsavgift för vissa byggnadsarbeten, bör länsstyrelsen höra den 
tillståndsgivande myndigheten innan särskilt beslut meddelas huruvida 
visst byggnadsarbete är avgiftsbelagt eller icke.

2 § Myndighet som meddelar byggnadslov eller igångsättningstillstånd för 
byggnadsarbete skall underrätta länsstyrelsen om sådant lov eller 
tillstånd. Underrättelsen skall docka icke lämnas, om det är uppenbart 
att arbetet icke är avgiftsbelagt.

3 § Deklaration för fastställande av preliminär avgift skall innehålla 
uppgift om byggnadsarbetets art och tidpunkten när arbetet skall 
igångsättas samt, förutom den beräknade byggnadskostnaden, sättet för 
beräkningen av denna. Deklaration för fastställande av slutlig avgift 
skall innehålla uppgift om tidpunkten när arbetet slutförts och, förutom 
den verkliga byggnadskostanden, sättet för beräkningen av denna.

Deklaration skall avges på heder och samvete.

Riksskattenämnden fastställer formulär till deklaration. Deklaration får 
dock avges utan att fastställt formulär användes.

4 § Beräknar länsstyrelsen avgift med avvikelse från deklaration eller 
utan att deklaration avgivits, skall länsstyrelsen bereda byggherren 
tillfälle att yttra sig över beräkningen innan avgiften fastställes.

5 § Sedan länsstyrelsen meddelat beslut i ärende rörande 
investeringsavgift, underrättar länsstyrelsen byggherren om beslutet i 
rekommenderat brev med mottagningsbevis. Meddelandet skall innehålla 
uppgifter om vad byggherren har att iakttaga om han önskar föra talan 
mot beslutet.

Innebär länsstyrelsens beslut att avgift skall erläggas underrättar 
länsstyrelsen byggherren om det belopp som skall inbetalas samt om 
betalningssätt och senaste tidpunkt för inbetalningen.

6 § Hos länsstyrelsen föres förteckning över beslut i ärenden rörande 
investeringsavgift. I förteckningen antecknas byggherrens namn och 
adress, deklarationens nummer och dagen då den inkom samt dagen för 
inbetalning av avgift. annan anteckning om deklarationen eller om dess 
innehåll får ej ske. Förteckningen upprättas på blankett enligt formulär 
som riksskattenämnden fastställer.

7 § Deklarationer och andra handlingar som ingivits eller upprättats för 
fastställande av avgift förvaras hos länsstyrelsen. De förstörs sedan 
sex år förlutit efter utgången av det år då de ingivits eller 
upprättats.
Kungörelse (1967:497) om vissa register hos folkbokföringsmyndighet över fastigheter  och skattskyldiga 

Register över fastigheter

1 § Skattemyndigheten för med hjälp av automatisk databehandling
register över fastigheterna i länet. För varje fastighet eller särskilt
redovisad del därav anges fastighetsbeteckning, identitetsnummer,
bestående av kod för det administrativa område inom vilket fastigheten
är belägen i förening med ett löpnummer (fastighetsnummer), samt ägarens
eller innehavarens namn och postadress. Förordning (1990:907).

2 § Hos skattemyndigheten förs register över fastigheterna inom varje
lokalt skattekontors verksamhetsområde. Förordning (1990:907).

3 § Skattemyndigheten för med hjälp av automatisk databehandling
register över skattskyldiga i länet. I registret införs även icke
skattskyldiga som är inskrivna i allmän försäkringskassa. För varje
registrerad person anges personnummer eller särskilt registreringsnummer
enligt vad i andra stycket sägs, namn och postadress, det administrativa
område inom vilket den registrerade är skattskyldig eller inskriven,
uppgift om preliminär och slutlig skatt samt i förekommande fall
pensionsförhållanden med avseende på allmän försäkring.

Personnummer anges för fysisk person utom i de fall personen inte har
hemortskommun i riket eller registreras i annan kommun än
hemortskommunen. För sistnämnda fall och för övriga skattskyldiga anges
särskilt registreringsnummer. Saknas personnummer fastställer
skattemyndigheten sådant nummer. Särskilt registreringsnummer fastställs
av skattemyndigheten. Förordning (1990:907).

4 § Över skattskyldiga med särskilt registreringsnummer och över icke
mantalsskrivna fysiska personer, som fått skattsedel på preliminär skatt
eller som är inskrivna i allmän försäkringskassa, förs särskilda
register hos skattemyndigheten. Förordning (1990:907).

5 § Hos riksskatteverket föres i  den omfattning verket bestämmer
register över icke mantalsskrivna fysiska personer som erhållit
debetsedel på preliminär skatt eller som är inskrivna i allmän
försäkringskassa. Kungörelse (1971:329).

6 § har upphävts genom kungörelse (1968:594).

7 § har upphävts genom kungörelse (1990:907).


Övergångsbestämmelser

1990:907

Denna förordning träder i kraft, i fråga om 3 § den 1 oktober 1990, och
i övrigt den 1 januari 1991. Vad som i 3 § första stycket sägs om
skattemyndigheten skall till utgången av år 1990 gälla
länsskattemyndighet och vad som i 3 § andra stycket sägs om
skattemyndigheten skall till utgången av år 1990 gälla lokal
skattemyndighet.
Förordning (1967:502) om utdrag ur folkbokföringsdatabasen för utredning om brott

1 § Domstol, åklagarmyndighet, Polismyndigheten, 
Säkerhetspolisen, Kustbevakningen och Europeiska 
åklagarmyndigheten har rätt att för utredning om brott få 
utdrag ur folkbokföringsdatabasen om en viss person. 
Skatteverket utformar formulär för sådana utdrag efter samråd 
med Åklagarmyndigheten. Förordning (2024:633).
Kungörelse (1967:539) med förordnande enligt 5 § tredje stycket lagen den 9 juni 1967 (nr 531) om tryggande av pensionsutfästelse m.m.

Vad som sägs i 5 § andra stycket första punkten lagen
(1967:531) om tryggande av pensionsutfästelse m.m. ska
tillämpas även på Svenska bostadskreditkassan och
bostadskreditförening. Förordning (2011:464).
Kungörelse (1967:558) om tillämpning av svensk standard inom viss byggnadsverksamhet

1 § Med svensk standard avses i denna kungörelse standard som 
fastställts av Sveriges standardiseringskommission och som gäller i 
ursprunglig eller reviderad form. 

2 § Statlig myndighet som har befattning med byggnadsverksamhet skall 
verka för att svensk standard tillämpas i den mån rationalisering inom 
byggnadsverksamheten främjas därigenom. 

3 § När statlig myndighet uppför eller låter uppföra byggnad eller 
annan anläggning för statens räkning, skall myndigheten tillse att 
svensk standard tillämpas, om särskilt skäl för avvikelse från 
standarden icke föreligger. 

4 § I den mån rationalisering inom byggnadsverksamheten främjas 
därigenom får central förvaltningsmyndighet, som beviljar lån eller 
bidrag av statsmedel för byggnadsändamål, föreskriva att som villkor 
för sådant lån eller bidrag skall gälla att svensk standard tillämpas 
i fråga om byggnad eller annan anläggning som skall uppföras med stöd 
av lånet eller bidraget. 

I föreskrift enligt första stycket skall anges att underlydande 
myndighet som beviljar lån eller bidrag får medge avvikelse från 
standard som skall tillämpas på grund av föreskriften, om avvikelsen 

a) avser produkt som har stor utbredning på byggnadsmaterialmarknaden 
och tillverkas industriellt, 

b) avser produkt som ingår i en större byggnadsdel och avvikelsen har 
väsentlig betydelse för att byggnadsdelen skall kunna tillverkas på 
ett ekonomiskt ändamålsenligt sätt, 

c) avser experiment som gäller tekniskt utvecklingsarbete, 

d) innebär tillämpning av svensk standard som icke längre gäller men 
lämpligen bör få tillämpas under en övergångstid eller 

e) bör godtagas av annat särskilt skäl. 

Central förvaltningsmyndighet, som meddelat föreskrift enligt första 
stycket, får meddela föreskrifter i fråga om tillämpningen av 
bestämmelserna i andra stycket. Kungörelse (1973:159). 

5 § Statens planverk skall fortlöpande skaffa sig kännedom om svensk 
standard som har betydelse för byggnadsverksamheten. Verket skall 
underrätta berörd myndighet, om verket finner att viss svensk standard 
bör tillämpas för byggnader eller anläggningar inom myndighetens 
ämbetsområde. 

Innan myndighet enligt 3 eller 4 § föreskriver att svensk standard 
skall tillämpas, skall myndigheten vid behov samråda med statens 
planverk.
Kungörelse (1967:585) om garanti för obligationslån 

Kungl. Maj:t har funnit gott kungöra, att Kungl. Maj:t /k/ dels /-k/ 
fastställt fullmäktiges i riksgäldskontoret beslut att utfärda 
obligationer till svenska statens 6 % obligationslån den 18 mars 1965, 
svenska statens 7 1/4 % obligationslån den 17 augusti 1966, svenska 
statens 6 3/4 % obligationslån den 16 september 1966, 1966 års 
sparobligationslån samt 1967 års premieobligationslån, första och andra 
lånet, /k/ dels /-k/ meddelat garanti för dessa lån på sammanlagt 
nominellt två miljarder fyrahundrasjuttiofyra miljoner 
tvåhundrafyrtioniotusenniohundra kronor.
Förordning (1967:617) om uppgifter  beträffande personer som avses i 23 §  folkbokföringsförordningen (1967:198) 

1 § Föreståndare för ålderdomshem skall inom två veckor efter det en
person för vård eller tillsyn flyttat till hemmet underrätta
pastorsämbetet i personens kyrkobokföringsort om inflyttningen.

2 § har upphävts genom förordning (1981:663).

Övergångsbestämmelser

1981:663

Denna förordning träder i kraft den 1 juli 1981. Äldre bestämmelser
gäller fortfarande i fråga om den som före ikraftträdandet har dömts
till ungdomsfängelse eller internering.
Kungörelse (1967:642) om underrättelser  rörande försäkrade enligt lagen om allmän försäkring, m.m. 

1 § har upphävts genom förordning (1996:1302.

2 § har upphävts genom förordning (1996:1302).

3 § har upphävts genom förordning (1996:1302).

4 § har upphävts genom förordning (1996:1302).

5 § Skattemyndigheten skall, på tid och sätt som Riksskatteverket
bestämmer efter samråd med Riksförsäkringsverket, lämna underrättelse
till den allmänna försäkringskassan om beräknad pensionsgrundande
inkomst för försäkrade inom kassans område. Förordning (1996:1302).

6 § har upphävts genom förordning (1996:1302).

7 § har upphävts genom förordning (1991:766).

8 § har upphävts genom förordning (1996:1302).
Förordning (1967:666) om tillägg till vissa trafiklivräntor, som utgår av statsmedel, m.m. 

1 § Tillägg enligt denna förordning utgår till livränta som i anled  
ning av skada, vilken uppkommit till följd av trafik med motorfordon, 
utges av statsmedel eller på grund av en av staten tagen ansvarighets  
försäkring (trafiklivränta), om den händelse som föranlett livräntan 
inträffat före utgången av år 1973. Har skadan uppkommit utomlands, 
utgår dock tillägg endast om livräntetagaren vid tiden för den 
händelse som föranlett livräntan var svensk medborgare eller utlänning 
med hemvist i Sverige. Med motorfordon förstås vid tillämpning av 
denna förordning sådant fordon som avses i 2 § lagen den 10 maj 1929 
(nr 77) om trafikförsäkring å motorfordon. Lag (1973:217). 

2 § Tillägg utgår i form av allmänt tillägg, särskilt tillägg, extra 
tillägg och indextillägg enligt lagen den 1 december 1967 (nr 663) om 
tillägg till vissa trafiklivräntor. 

3 § Tillägg enligt denna förordning tillkommer livräntetagaren som en 
särskild förmån utöver det skadestånd, för vilket staten är ansvarig, 
och utgår även om därigenom det belopp överskrides till vilket statens 
ansvar är begränsat. 

4 § Tillägg utges genom försorg av den myndighet som utbetalar 
trafiklivräntan eller är ansvarig för dess erläggande. 

5 § Kostnad, som uppstår till följd av att tillägg till trafiklivränta 
utgår enligt denna förordning, betalas av statsmedel. 

6 § Fordran hos staten eller försäkringsinrättning på tillägg enligt 
denna förordning får ej utmätas. 

Bestämmelsen i första stycket hindrar ej utmätning av livräntebelopp 
enligt vad som föreskrives i 7 kap. utsökningsbalken. 

I fråga om förbud mot utmätning sedan tillägg har betalats ut gäller 
5 kap. 7 § andra stycket utsökningsbalken. Lag (1981:822).
Kungörelse (1967:668) med tillämpningsföreskrifter  till förordningen den 1 december 1967 (nr 666) om  tillägg till vissa trafiklivräntor, som utgår av statsmedel, m.m. 

1 § Försäkringsinspektionen fastställer det procenttal med vilket 
indextillägg skall utgå enligt lagen den 1 december 1967 (nr 663) om 
tillägg till vissa trafiklivräntor.

Inspektionen lämnar omedelbart underrättelse om procenttalet till 
riksförsäkringsverket och till annan myndighet som har att utge tillägg 
samt offentliggör procenttalet på lämpligt sätt.

Finner inspektionen sådana omständigheter föreligga att tillämpning av 
11 § nämnda lag kan komma i fråga, anmäler inspektonen detta med eget 
yttrande till Kungl. Maj:t.

2 § Tillägg till trafiklivränta utges utan föregående ansökan och om 
möjligt i samma ordning som trafiklivräntan.

3 § I fråga om särskilt tillägg eller extra tillägg inhämtar 
riksförsäkringsverket eller annan myndighet, som har att utge sådant 
tillägg, yttrande från trafikförsäkringsanstalternas nämnd, om 
överenskommelse ej kan nås med livräntetagaren.

4 § Har annan myndighet än riksförsäkringsverket att utge tillägg, skall 
myndigheten samråda med verket i den omfattning som behövs.
Kungörelse (1967:68) angående undantag från investeringsavgift enligt förordningen den 24 februari 1967 (nr 44) om investeringsavgift för vissa byggnadsarbeten (obsolet)

Investeringsavgift utgår icke för

kommunalt eller enskilt beredskapsarbete för vilket statsbidrag utgår
enligt arbetsmarknadskungörelsen den 3 juni 1966 (nr 368),

byggnadsarbete för vilket ersättning utgår enligt kungörelsen den 10
april 1964 (nr 99) om ersättning av statmedel för kostnader till följd
av övergången till högertrafik,

byggnadsarbete som är föranlett av skada för vilken ersättning utgår
enligt försäkringsavtal,

byggnadsarbete för vilket byggnadskostnaden icke överstiger 50 000
kronor eller, om arbetet utgör del av byggnadsföretag eller eljest har
samband med annant byggnadsarbete, de3n sammanlagda byggndaskostnaden
icke överstiger 50 000 kronor,

annat byggnadsarbete i Värmlands, Kopparbergs, Gävleborgs,
Västernorrlands, Jämtlands, Västerbottens eller Norrbottens län, om
byggnadskostnaden icke uppgår till 5 000 000 kronor. Kungörelse
(1968:101).


Övergångsbestämmelser

1968:101

Denna kungörelse träder i kraft dagen efter den, då kungörelsen
enligt därpå meddelad uppgift utkommit från trycket i Svensk
författningssamling, och gäller byggnadsarbete som igångsatts
den 5 april 1968 eller senare.
Kungörelse (1967:704) om bevarande av deklarationer och andra till ledning vid 1957 års allmänna fastighetstaxering avgivna uppgifter 

Kungl. Maj:t har funnit gott förordna, dels att vad som 
föreskrives i 63 § taxeringskungörelsen den 27 juni 1957 (nr 513) om 
förstörande av deklarationer och andra till ledning vid allmän 
fastighetstaxering avgivna uppgifter icke skall tillämpas på 
deklarationer och andra uppgifter, som avgivits till ledning vid 1957 
års allmänna fastighetstaxering, dels att dessa handlingar skall 
bevaras för framtiden.
Förordning (1967:721) om förfarandet  rörande eftergift av arvsskatt eller  gåvoskatt vid dubbelbeskattning 

1 § Ansökan om befrielse från eller nedsättning av arvsskatt
eller gåvoskatt för undvikande av eller lindring i
dubbelbeskattning prövas av Skatteverket utom i fall som
avses i andra stycket.

Om ett ärende är av särskild betydelse eller annars sådant att
det bör avgöras av regeringen, skall Skatteverket med eget
yttrande överlämna ärendet till regeringen.
Förordning (2003:910).

2 § Ansökan om befrielse från eller nedsättning av skatt ges
in skriftligen till Skatteverket.

När slutligt beslut föreligger i ärendet delges sökanden
beslutet. Om regeringen avgjort ärendet skall dessutom
Skatteverket underrättas om beslutet. Förordning (2003:910).

3 § Bestämmelser om anstånd med betalning av skatten finns i 17
kap. skattebetalningslagen (1997:483). Förordning (2001:410).

4 § Har upphävts genom förordning (2001:410).

5 § Har ansökan om befrielse från eller nedsättning av skatt
helt eller delvis bifallits, återbetalar Skatteverket för
mycket betald skatt.

Åtgärderna antecknas i Skatteverkets beslutsförteckning.
Förordning (2003:910).

6 § Finner domstol eller annan myndighet att dess beslut i
ärende om arvsskatt eller gåvoskatt kan komma att påverka
frågan om eftergift av sådan skatt i ärende om tillämpning av
skatteavtal, skall myndigheten anmäla detta till
Skatteverket.

Efter anmälan enligt första stycket kan Skatteverket ändra
tidigare beslut i ärendet. I fråga om ärende enligt 1 § andra
stycket, skall verket med eget yttrande överlämna anmälan till
regeringen. Förordning (2003:910).

Övergångsbestämmelser

2001:410

1. Denna förordning träder i kraft den 1 juli 2001.

2. Ansökan om eftergift som getts in före ikraftträdandet skall
överlämnas till Riksskatteverket för handläggning.

2004:1351

Regeringen föreskriver att förordningen (1967:721) om
förfarandet rörande eftergift av arvsskatt eller gåvoskatt vid
dubbelbeskattning1 skall upphöra att gälla vid utgången av
2004. Den upphävda förordningen gäller dock fortfarande i fall
skattskyldighet enligt lagen (1941:416) om arvsskatt och
gåvoskatt har inträtt före utgången av 2004.
Kungörelse (1967:723) om tillämpning av avtal den 20 november 1936 mellan Sverige och Ungern för undvikande av dubbelbeskattning beträffande arvsskatt

1 § Avtalet den 20 november 1936 mellan Sverige och Ungern för  
undvikande av dubbelbeskattning beträffande arvsskatt skall lända till 
efterrättelse för Sveriges del. 

2 § Anstånd enligt 3 § kungörelsen den 1 december 1967 (nr 721) om  
förfarandet rörande eftergift av arvsskatt eller gåvoskatt vid  
dubbelbeskattning får medges med högst så stor del av skatten, som vid 
proportionell fördelning av hela det beräknade skattebeloppet på den  
egendom, som enligt avtalet skall beskattas i Sverige, och den  egendom, 
som enligt avtalet skall beskattas i Ungern, kan antagas  belöpa på 
sistnämnda egendom (jfr art. 1--5). 

3 § Dödsbo efter svensk medborgare eller delägare i sådant dödsbo, som 
på grund av bestämmelserna i avtalet vill erhålla befrielse från  
skattskyldighet i Ungern, kan hos Kungl. Maj:t ansöka om att åtgärd  
vidtages för att utverka sådan befrielse (jfr art. 6). 

Övergångsbestämmelser 

1967:723 

Denna kungörelse träder i kraft den 1 januari 1968. 

Kungörelsen och bestämmelserna i avtalet tillämpas på dödsbo efter den 
som avlidit efter den 31 december 1937. 

Genom denna kungörelse upphäves kungörelsen den 17 december 1937 (nr  
1009) om tillämpning av ett mellan Sverige och Ungern den 20 november  
1936 ingånget avtal för undvikande av dubbelbeskattning beträffande  
arvsskatt.
Kungörelse (1967:724) om tillämpning  av avtal den 24 december 1936 mellan  Sverige och Frankrike för undvikande  av dubbelbeskattning och fastställande  av bestämmelser angående handräckning  beträffande arvsskatt 

1 § Avtalet den 24 december 1936 mellan Sverige och Frankrike för  
undvikande av dubbelbeskattning och fastställande av bestämmelser  
angående handräckning beträffande arvsskatt, vilket avtals lydelse  
ändrats genom tilläggsavtal den 8 april 1949 och den 1 juli 1963,  skall 
lända till efterrättelse för Sveriges del. /n1/

//n1// Ang. gällande lydelse av avtalet och till detta fogat protokoll 
se bilaga fogad till 1964:711.
 
2 § Anstånd enligt 3 § kungörelsen den 1 december 1967 (nr 721) om  
förfarandet rörande eftergift av arvsskatt eller gåvoskatt vid  
dubbelbeskattning får medges med högst så stor del av skatten som vid  
proportionell fördelning av hela det beräknade skattebeloppet på den  
egendom, som enligt avtalet skall beskattas i Sverige, och den  egendom, 
som enligt avtalet skall beskattas i Frankrike, kan antagas  belöpa på 
sistnämnda egendom (jfr art. 1--6). 

3 § Om åtgärd av beskattningsmyndighet i Frankrike medfört beskattning 
som strider mot avtalets principer, kan den som träffats av  
beskattningen hos Kungl. Maj:t ansöka om att åtgärd vidtages från  
svensk sida för att undvika sådan beskattning under förutsättning  
antingen att han själv uppfyller de krav som bestämmelserna i artikel 4 
i avtalet uppställer för att någon skall anses vara bosatt i Sverige 
eller att den avlidne enligt avtalet skall anses ha varit bosatt i  
Sverige vid sin död (jfr art. 7). 

Ansökan bör göras inom två år efter utgången av det kalenderår, då  
sökanden fick kännedom om beskattningen. 

4 § Om handräckning i beskattningsärende på grund av avtalet gäller  
särskilda bestämmelser (jfr art. 8). 

Övergångsbestämmelser 

1967:724 

Denna kungörelse träder i kraft den 1 januari 1968. 

Kungörelsen och bestämmelserna i avtalet tillämpas på dödsbo efter den 
som avlidit efter den 1 oktober 1964 och på gåvor för vilka  
skattskyldighet inträtt efter nämnda dag. 

Genom denna kungörelse upphäves kungörelsen den 29 oktober 1964 (nr  
711) om tillämpning av avtal den 24 december 1936 mellan Sverige och  
Frankrike för undvikande av dubbelbeskattning och fastställande av  
bestämmelser angående handräckning beträffande arvsskatt. 

Avtalet den 24 december 1936 i dess ändrade lydelse genom  tilläggsavtal 
den 8 april 1949 tillämpas alltjämt på dödsbo efter den  som avlidit 
under tiden den 9 februari 1951--den 1 oktober 1964.  Bestämmelserna i 
2--4 §§ i denna kungörelse äger därvid motsvarande  tillämpning.
Kungörelse (1967:726) om tillämpning av avtal den 17 december 1949 mellan Sverige och Norge för undvikande av dubbelbeskattning beträffande skatter på kvarlåtenskap

1 § Avtalet den 17 december 1949 mellan Sverige och Norge för  
undvikande av dubbelbeskattning beträffande skatter på kvarlåtenskap  
skall lända till efterrättelse för Sveriges del. /n1/

//n1// Ang. avtalets lydelse se bilaga fogad till 1950:504.  

2 § Anstånd enligt 3 § kungörelsen den 1 december 1967 (nr 721) om  
förfarandet rörande eftergift av arvsskatt eller gåvoskatt vid  
dubbelbeskattning får medges med högst så stor del av skatten, som  
överskjuter vad som beräknas enligt artikel VII i avtalet högst kunna  
uttagas i Sverige eller, om den avlidne enligt avtalet skall anses ha  
varit bosatt i Norge vid sin död, som överskjuter vad som beräknas  
skola ha uttagits såsom arvsskatt, om hänsyn tagits endast till den  
egendom som enligt avtalet skall beskattas i Sverige. 

3 § Om åtgärd av beskattningsmyndighet i Norge medfört beskattning som 
strider mot avtalets principer, kan den som träffats av beskattningen  
hos Kungl. Maj:t ansöka om att åtgärd vidtages från svensk sida för  att 
undvika sådan beskattning under förutsättning att den avlidne  enligt 
avtalet skall anses ha varit bosatt i Sverige vid sin död (jfr  art. 
IX). 

Ansökan bör göras inom två år efter utgången av det kalenderår, då  
sökanden fick kännedom om beskattningen. 

Övergångsbestämmelser 

1967:726 

Denna kungörelse träder i kraft den 1 januari 1968. 

Kungörelsen och bestämmelserna i avtalet tillämpas på dödsbo efter den 
som avlidit efter den 12 juli 1950. 

Genom denna kungörelse upphäves kungörelsen den 8 september 1950 (nr  
504) om tillämpning av ett mellan Sverige och Norge den 17 december  
1949 ingånget avtal för undvikande av dubbelbeskattning beträffande  
skatter å kvarlåtenskap. 

1992:945 

3. De upphävda kungörelserna skall dock fortfarande tillämpas 
beträffande arvsskatt på person som avlidit före den 18 oktober 1992 och 
beträffande gåvoskatt på gåva som omfattas av avtalet mellan Sverige och 
Danmark och för vilken skattskyldighet uppkommit före nämnda tidpunkt.
Kungörelse (1967:727) om tillämpning av avtal den 31 mars 1950 mellan Sverige och Finland för undvikande av dubbelbeskattning beträffande skatter på kvarlåtenskap

1 § Avtalet den 31 mars 1950 mellan Sverige och Finland för undvikande 
av dubbelbeskattning beträffande skatter på kvarlåtenskap skall lända  
till efterrättelse för Sveriges del.

2 § Anstånd enligt 3 § kungörelsen den 1 december 1967 (nr 721) om  
förfarandet rörande eftergift av arvsskatt eller gåvoskatt vid  
dubbelbeskattning får medges med högst så stor del av skatten, som vid 
proportionell fördelning av hela det beräknade skattebeloppet på den  
egendom, som enligt avtalet skall beskattas i Sverige, och den  egendom, 
som enligt avtalet skall beskattas i Finland, kan antagas  belöpa på 
sistnämnda egendom (jfr art. 3--8). 

3 § Om åtgärd av beskattningsmyndighet i Finland medfört beskattning  
som strider mot avtalets principer, kan den som träffats av  
beskattningen hos Kungl. Maj:t ansöka om att åtgärd vidtages från  
svensk sida för att undvika sådan beskattning under förutsättning  
antingen att han själv uppfyller de krav som bestämmelserna i artikel  6 
i avtalet uppställer för att någon skall anses vara bosatt i Sverige 
eller att den avlidne enligt avtalet skall anses ha varit bosatt i  
Sverige vid sin död (jfr art. 10). 

Ansökan bör göras inom två år efter utgången av det kalenderår, då  
sökanden fick kännedom om beskattningen. 

Övergångsbestämmelser 

1967:727 

Denna kungörelse träder i kraft den 1 januari 1968. 

Kungörelsen och bestämmelserna i avtalet tillämpas på dödsbo efter den 
som avlidit efter den 7 augusti 1950. 

Genom denna kungörelse upphäves kungörelsen den 8 september 1950 (nr  
505) om tillämpning av ett mellan Sverige och Finland den 31 mars 1950 
ingånget avtal för undvikande av dubbelbeskattning beträffande skatter å 
kvarlåtenskap.

1992:945

3. De upphävda kungörelserna skall dock fortfarande tillämpas 
beträffande arvsskatt på person som avlidit före den 18 oktober 1992 och 
beträffande gåvoskatt på gåva som omfattas av avtalet mellan Sverige och 
Danmark och för vilken skattskyldighet uppkommit före nämnda tidpunkt.
Kungörelse (1967:728) om tillämpning av avtal den 25 april 1952 mellan Sverige och Nederländerna för undvikande av dubbelbeskattning och fastställande av bestämmelser angående ömsesidig handräckning beträffande skatter på kvarlåtenskap 

1 § Avtalet den 25 april 1952 mellan Sverige och Nederländerna för  
undvikande av dubbelbeskattning och fastställande av bestämmelser  
angående ömsesidig handräckning beträffande skatter på kvarlåtenskap  
skall lända till efterrättelse för Sveriges del. /n1/

//n1// Ang. lydelsen av avtalet och därtill fogat protokoll se bilaga 
fogad till 1953:48. 

2 § Anstånd enligt 3 § kungörelsen den 1 december 1967 (nr 721) om  
förfarandet rörande eftergift av arvsskatt eller gåvoskatt vid  
dubbelbeskattning får medges med högst så stor del av skatten, som  
överskjuter vad som beräknas enligt artikel 8 § 1 i avtalet högst  kunna 
uttagas i Sverige eller, om den avlidne enligt avtalet skall  anses ha 
varit bosatt i Nederländerna vid sin död, som överskjuter vad som 
beräknas skola ha uttagits såsom arvsskatt, om hänsyn tagits  endast 
till den egendom som enligt avtalet skall beskattas i Sverige. 

3 § Om åtgärd av beskattningsmyndighet i Nederländerna medfört  
beskattning som strider mot avtalets principer, kan den som träffats  av 
beskattningen hos Kungl. Maj:t ansöka om att åtgärd vidtages från  
svensk sida för att undvika sådan beskattning under förutsättning  att 
den avlidne enligt artikel 4 § 2 i avtalet skall anses ha varit  bosatt 
i Sverige vid sin död (jfr art. 13). 

Ansökan bör göras inom två år efter utgången av det kalenderår, då  
sökanden fick kännedom om beskattningen. 

1967:728 

kungörelse träder i kraft den 1 januari 1968. 

Kungörelsen och bestämmelserna i avtalet tillämpas på dödsbo efter den 
som avlidit efter den 4 februari 1953. 

Genom denna kungörelse upphäves kungörelsen den 13 februari 1953 (nr  
48) om tillämpning av ett mellan Sverige och Nederländerna den 25  
april 1952 undertecknat avtal för undvikande av dubbelbeskattning och  
fastställande av bestämmelser angående ömsesidig handräckning  
beträffande skatter å kvarlåtenskap.
Kungörelse (1967:729) om tillämpning av avtal den 27 oktober 1953 mellan Sverige och Danmark för undvikande av dubbelbeskattning beträffande skatter på kvarlåtenskap

1 § Avtalet den 27 oktober 1953 mellan Sverige och Danmark för  
undvikande av dubbelbeskattning beträffande skatter på kvarlåtenskap  
skall lända till efterrättelse för Sveriges del. /n1/

//n1// Ang. avtalets lydelse se bilaga fogad till 1953:778.  

2 § Anstånd enligt 3 § kungörelsen den 1 december 1967 (nr 721) om  
förfarandet rörande eftergift av arvsskatt eller gåvoskatt vid  
dubbelbeskattning får medges med högst så stor del av skatten, som  
överskjuter vad som beräknas enligt artikel 6 i avtalet högst kunna  
uttagas i Sverige eller, om den avlidne enligt avtalet skall anses ha  
varit bosatt i Danmark vid sin död, som överskjuter vad som beräknas  
skola ha uttagits såsom arvsskatt, om hänsyn tagits endast till den  
egendom som enligt avtalet skall beskattas i Sverige. 

3 § Om åtgärd av beskattningsmyndighet i Danmark medfört beskattning  
som strider mot avtalets principer, kan den som träffats av  
beskattningen hos Kungl. Maj:t ansöka om att åtgärd vidtages från  
svensk sida för att undvika sådan beskattning under förutsättning  
antingen att han själv uppfyller de krav som bestämmelserna i artikel  4 
i avtalet uppställer för att någon skall anses vara bosatt i Sverige 
eller att den avlidne enligt avtalet skall anses ha varit bosatt i  
Sverige vid sin död (jfr art. 8). 

Ansökan bör göras inom två år efter utgången av det kalenderår, då  
sökanden fick kännedom om beskattningen. 

Övergångsbestämmelser 

1967:729 

Denna kungörelse träder i kraft den 1 januari 1968. 

Kungörelsen och bestämmelserna i avtalet tillämpas på dödsbo efter den 
som avlidit efter den 17 december 1953. 

Genom denna kungörelse upphäves kungörelsen den 30 december 1953 (nr  
778) om tillämpning av ett mellan Sverige och Danmark den 27 oktober  
1953 ingånget avtal för undvikande av dubbelbeskattning beträffande  
skatter å kvarlåtenskap. 

1992:945

3. De upphävda kungörelserna skall dock fortfarande tillämpas 
beträffande arvsskatt på person som avlidit före den 18 oktober 1992 och 
beträffande gåvoskatt på gåva som omfattas av avtalet mellan Sverige och 
Danmark och för vilken skattskyldighet uppkommit före nämnda tidpunkt.
Kungörelse (1967:730) om tillämpning av avtal den 18 januari 1956 mellan Sverige och Belgien för undvikande av dubbelbeskattning och för reglering av vissa andra frågor beträffande skatter på kvarlåtenskap 

1 § Avtalet den 18 januari 1956 mellan Sverige och Belgien för  
undvikande av dubbelbeskattning och för reglering av vissa andra frågor 
beträffande skatter på kvarlåtenskap skall lända till  efterrättelse för 
Sveriges del /n1/. 

//n1// Ang. lydelsen av avtalet och därtill fogat protokoll se bilaga 
fogad till 1958:180.

2 § Anstånd enligt 3 § kungörelsen den 1 december 1967 (nr 721) om  
förfarandet rörande eftergift av arvsskatt eller gåvoskatt vid  
dubbelbeskattning får medges med högst så stor del av skatten, som  
överskjuter vad som enligt avtalet beräknas högst kunna uttagas i  
Sverige (jfr art. 2--4). 

3 § Om åtgärd av beskattningsmyndighet i Belgien medfört beskattning  
som strider mot avtalets principer, kan den som träffats av  
beskattningen hos Kungl. Maj:t ansöka om att åtgärd vidtages från  
svensk sida för att undvika sådan beskattning under förutsättning att 
den avlidne enligt artikel 3 § 2 i avtalet skall anses ha varit bosatt i 
Sverige vid sin död (jfr art. 9). 

Ansökan bör göras inom fem år räknat från den 1 januari det år, då  
skatten i Belgien betalats. 

Övergångsbestämmelser 

1967:730 

Denna kungörelse träder i kraft den 1 januari 1968. 

Kungörelsen och bestämmelserna i avtalet tillämpas på dödsbo efter den 
som avlidit efter den 31 mars 1958. 

Genom denna kungörelse upphäves kungörelsen den 11 april 1958 (nr 180) 
om tillämpning av ett mellan Sverige och Belgien den 18 januari 1956  
ingånget avtal för undvikande av dubbelbeskattning och för reglering  av 
vissa andra frågor beträffande skatter å kvarlåtenskap.
Kungörelse (1967:731) om tillämpning av avtal den 20 december 1956 mellan Sverige och Italien för undvikande av dubbelbeskattning beträffande skatter på kvarlåtenskap

1 § Avtalet den 20 december 1956 mellan Sverige och Italien för  
undvikande av dubbelbeskattning beträffande skatter på kvarlåtenskap  
skall lända till efterrättelse för Sveriges del. /n1/

//n1// Ang. avtalets lydelse se bilaga fogad till 1958:313. 

2 § Anstånd enligt 3 § kungörelsen den 1 december 1967 (nr 721) om  
förfarandet rörande eftergift av arvsskatt eller gåvoskatt vid  
dubbelbeskattning får medges med högst så stor del av skatten, som vid 
proportionell fördelning av hela det beräknade skattebeloppet på den  
egendom, som enligt avtalet skall beskattas i Sverige, och den  egendom, 
som enligt avtalet skall beskattas i Italien, kan antagas  belöpa på 
sistnämnda egendom (jfr art. 3--7). 

3 § Om åtgärd av beskattningsmyndighet i Italien medfört beskattning  
som strider mot avtalets principer, kan den som träffats av  
beskattningen hos Kungl. Maj:t ansöka om att åtgärd vidtages från  
svensk sida för att undvika sådan beskattning under förutsättning  
antingen att han själv uppfyller de krav som bestämmelserna i artikel 5 
i avtalet uppställer för att någon skall anses vara bosatt i Sverige 
eller att den avlidne enligt avtalet skall anses ha varit bosatt i  
Sverige vid sin död (jfr art. 9). 

Ansökan skall göras inom tre år efter utgången av det kalenderår, då  
sökanden fick kännedom om beskattningen. 

Övergångsbestämmelser 

1967:731 

Denna kungörelse träder i kraft den 1 januari 1968. 

Kungörelsen och bestämmelserna i avtalet tillämpas på dödsbo efter den 
som avlidit efter den 2 juni 1958. 

Genom denna kungörelse upphäves kungörelsen den 6 juni 1958 (nr 313)  om 
tillämpning av ett mellan Sverige och Italien den 20 december 1956  
ingånget avtal för undvikande av dubbelbeskattning beträffande skatter å 
kvarlåtenskap.