PierreMesure/open-sfs huggingface dataset:
Lag (1928:280) angående införande av lagen om arv 

1 § Den nu antagna lagen om arv skall jämte vad här nedan stadgas
lända till efterrättelse från och med den 1 januari 1929.

Har arvlåtaren avlidit, innan nya lagen trätt i kraft, skall äldre lag
fortfarande äga tillämpning.

2 § Genom nya lagen upphävas:

1 -- 7 kap., 12 kap. 9 och 10 §§, 14 och 15 kap. samt 17 kap. 7 §
ärvdabalken;

lagen den 11 juni 1920 om makes arvsrätt;

12 § i lagen den 14 juni 1917 om barn utom äktenskap;

14, 15, 16 och 17 §§ i lagen den 14 juni 1917 om adoption;

§§ 1, 2 och 4 i förordningen den 21 december 1857 angående vad i
testamente givas må, så ock om gåva av fast egendom;

tillika med alla de särskilda stadganden, vilka innefatta ändring
eller förklaring av vad sålunda upphävda lagrum innehålla eller
tillägg därtill;

så ock vad i övrigt finnes i lag eller särskild författning stridande
mot nya lagens bestämmelser.

3 § Där i lag eller särskild författning förekommer hänvisning till
lagrum, som ersatts genom bestämmelse i nya lagen, skall denna i
stället tillämpas.

4 § Finnes ej arvinge jämlikt bestämmelserna i 1 -- 4 kap. av nya
lagen, skall vad äldre lag innehåller om arvsrätt för kusiner och
deras avkomlingar lända till efterrättelse, därest arvlåtaren vid
tiden för ikraftträdandet fyllt femtio år samt från nämnda tid intill
sin död oavbrutet varit i omyndighet försatt och på grund av rubbad
själsverksamhet oförmögen att göra testamente.

5 § Bestämmelserna i 2 kap. nya lagen skola ej äga tillämpning å den,
som har äkta makes rätt, ehuru fullkomnat äktenskap ej kommit till
stånd.

I fall, då äldre giftermålsbalken gällt i fråga om makars
förmögenhetsförhållanden, skall vad i 2 kap. 5 § nya lagen stadgas om
egendom, som under äktenskapet tillhört make, äga motsvarande
tillämpning i avseende å egendom, som tillhört make enskilt, så ock i
avseende å samfälld egendom, som i boet införts av make eller under
äktenskapet tillfallit make i arv, testamente eller gåva.

6 § Har äldre giftermålsbalken gällt i fråga om makars
förmögenhetsförhållanden, skall vad i 6 kap. 1 § andra stycket nya
lagen stadgas om avräkning för förskott å arv, som givits av
giftorättsgods, äga motsvarande tillämpning i avseende å förskott å
arv, som givits av samfälld egendom.

7 § Vad i 8 kap. 5 § nya lagen föreskrives om skyldighet för
bröstarvinge, som mottagit egendom i förskott eller eljest såsom gåva,
att utgiva underhållsbidrag, skall ej äga tillämpning i fråga om
egendom, som givits innan nya lagen trätt i kraft, ändå att arvfallet
inträffat först därefter. Beträffande skyldighet för den, som före nya
lagens ikraftträdande i gåva mottagit fast egendom, att utgiva
underhållsbidrag, skall äldre lag fortfarande lända till
efterrättelse.
Lag (1928:376) om skatt på lotterivinster 

1 § Skatt betalas enligt denna lag till staten för vinst i svenskt
lotteri.

Skatten utgör trettio procent av vinstens värde. För andra vinster än
vinst vid vinstdragning i vinstsparande anordnat av bank eller sparkassa
skall skatt dock inte betalas med högre belopp än att av vinsten
återstår etthundra kronor.

Skatt skall inte betalas för

1. vinst vid vadhållning genom totalisator vid hästtävlingar eller vinst
vid vinstdragning på här i riket utfärdade premieobligationer,

2. vinst i lotteri, när vinsten inte utgörs av pengar,

3. vinst i sådant spel som avses i lagen (1972:820) om skatt på spel,

4. vinst i pengar som utfallit på lott i lotteri som har anordnats av
sådan sammanslutning som avses i 11 § lotterilagen (1982:1011),

5. annan vinst i pengar som uppgår till högst etthundra kronor och som
inte utgör vinst vid vinstdragning i vinstsparande anordnat av bank
eller sparkassa.

Vid beräkning av skattebeloppet skall i vinstens värde inräknas den
skatt som belöper på vinsten.

Skatt skall inte betalas för vinster som utfallit på lotter som inte
sålts, eller för vinster som inte tagits ut av vinnaren. Lag (1991:321).

2 § Skattskyldig är den som anordnar lotteriet.

Skattskyldigheten inträder vid vinstdragningen eller, om denna har ägt
rum före lottförsäljningens början, vid utgången av den tid som har
bestämts för lottförsäljningen.

Med vinstdragning avses i fråga om vadhållning det förfarande, varigenom
vinsterna bestäms. Lag (1986:126).

3 § Om den skattskyldige visar att en vinnare inte har tagit ut sin
vinst inom föreskriven tid eller att vinst har utfallit på en osåld
lott, är den skattskyldige berättigad att få tillbaka den skatt som
erlagts för vinsten. Beskattningsmyndigheten beslutar om återbetalning
efter ansökan av den skattskyldige. Ränta utgår inte på återbetalat
belopp. Lag (1986:126).

3 a § har upphävts genom lag (1984:152).

4 § Regler för förfarandet vid beskattningen finns i lagen (1984:151) om
punktskatter och prisregleringsavgifter. Lag (1984:152).

5 § har upphävts genom lag (1984:152).

Övergångsbestämmelser

1982:1014

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1983.

Äldre bestämmelser gäller fortfarande i fråga om lotterier, som med stöd
av lotteriförordningen (1939:207) kunnat påbörjas före den 1 januari
1983.

1984:152

1. Denna lag träder i kraft den 1 juli 1984.

2. Äldre bestämmelser gäller fortfarande i fråga om lotterier som med
stöd av lotterilagen (1982:1011) kunnat påbörjas före den 1 juli 1984.

1985:964

1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1986.

2. Äldre bestämmelser gäller fortfarande i fråga om lotterier som med
stöd av lotterilagen (1982:1011) kunnat påbörjas före den 1 januari
1986.

1986:126

1. Denna lag träder i kraft den 1 april 1986.

2. De äldre bestämmelserna gäller i fråga om obligationer som har getts
ut före ikraftträdandet.
Kungörelse (1928:404) angående utbetalande av  staten påförda utskylder m.m. 

1 §. Utskylder, som skola erläggas av staten eller av fond, som av 
statsmyndighet förvaltas, skola av för ändamålet anvisade medel 
utbetalas till den det vederbör av den, som enligt 1 § kungörelsen den 
28 september 1928 (nr 382) med vissa föreskrifter rörande 
taxeringsförfarandet har att fullgöra deklarationsskyldighet beträffande 
den fastighet, den inkomst eller det virke, utskylderna avse.

2 §. Det åligger den myndighet, som enligt 1 § nyssnämnda kungörelse har 
eller enligt äldre författningar haft att fullgöra staten eller fond, 
som av statsmyndighet förvaltas, åliggande deklarations- eller 
uppgiftsskyldighet till ledning för taxering, att tillse, att det 
allmännas rätt vid debiteringen av utskylder på grund av berörda 
taxering varder iakttagen.

Härigenom sker ej inskränkning i den rätt och skyldighet att i 
förevarande avseende bevaka det allmännas intresse, som enligt eljest 
gällande föreskrifter kan tillkomma annan myndighet än ovan angivits.
Lag (1928:409) angående vad med uppskattning  till allmän bevillning av fast egendom i vissa fall skall förstås 

Vad i lag eller författning sägs om uppskattning till allmän  
bevillning av fast egendom eller om värde, som därvid åsatts sådan  
egendom, skall, såvitt fråga är om tid efter det kommunalskattelagen  
trätt i kraft, förstås om taxering av fastighet enligt nämnda lag  
eller därvid åsatt värde.
Lag (1929:164) om kronans  förmånsrätt för avdikningslån 

1 § har upphävts genom lag (1968:281).

2 §. Sedan beslut meddelats om ordningen för återbetalning av lån från
statens avdikningslånefond (avdikningslån) samt, där flera fastigheter
skola ansvara för återbetalningen, om lånets fördelning på dessa
fastigheter, äger kronan för de årliga avbetalnings- och räntebelopp,
som sålunda bestämts, lika rätt i fastighet, vilken lånet blivit påfört,
som för avgäld av fast egendom, varom i 17 kap. 6 § handelsbalken sägs.
Lag (1968:281).

3 § har upphävts genom lag (1968:281).

4 § har upphävts genom lag (1968:281).

5 § har upphävts geom lag (1968:281).

6 §. 1 mom. Denna lag träder i kraft den 1 juli 1929, då kungörelsen
den 13 juni 1845 (nr 20 s. 1) angående sättet för återbetalningen av
lån utav allmänna medel till korporationer eller menigheter för
beredande av odlingsföretag medelst utdikningar eller
vattenavtappningar ävensom kungörelsen den 3 november 1848 (nr 49
s. 2) angående sättet för återbetalningen av lån utav allmänna medel
för beredande av odlingsföretag samt förordningen den 20 juli 1855 (nr
82 s. 2) angående kronans rätt vid återbetalning av lån, som blivit i
jordebok antecknade, jämte de särskilda stadganden, som innefatta
ändring i eller tillägg till någon av dessa författningar, skola
upphöra att gälla.

2 mom. Om vid tiden för denna lags ikraftträdande kronan har fordran
för lån från odlings- eller avdikningslånefonden, vilket ej blivit
antecknat i jordeboken, skall för den fordran förmånsrätt, som i 2 §
sägs, uppkomma vid lagens ikraftträdande eller, därest beslut om
lånets återbetalning och fördelning då ännu ej meddelats, när så
sker.

3 mom. har upphävts genom lag (1968:281).
Kungörelse (1929:189) angående dispositionen av anslag till bestridande av staten åliggande kommunala och andra utskylder 

Kungl. Maj:t har funnit gott att beträffande dispositionen av anslag 
till bestridande av staten åliggande kommunala och andra utskylder 
förordna som följer:

1:o) Därest staten påförd allmän kommunalskatt eller övriga på grundval 
av taxeringen till sådan skatt utgående utskylder icke kunna bestridas 
av inkomsterna från den fasta egendom eller rörelse, utskylderna avse, 
eller av medel, som eljest stå till vederbörande myndighets förfogande 
och må för dylikt ändamål användas, eller om i varje fall nu nämnda 
medel icke förslå till sagda utskylders bestridande utan åsidosättande 
av andra ändamål för vilka samma medel äro beräknade, har myndigheten 
att, med företeende av erforderlig utredning, göra anmälan i ärendet hos 
statskontoret.

2:o) Har sådan anmälan blivit gjord skall statskontoret, om det finner 
de i punkt 1:o) angivna förutsättningar vara för handen av ovannämnda 
anslag till vederbörande myndighet utanordna erforderligt belopp.

3:o) Det åligger den myndighet, som skall utbetala utskylderna, att 
tillvarataga statens rätt i anledning därav, att kommun kommit i 
åtnjutande av understöd av skatteutjämningsmedel.

4:o) Restituerade belopp skola uppdelas å de anslag eller tillgodoföras 
de medel, av vilka utskylderna bestritts.
Brev (1929:29) till generalpoststyrelsen  angående visst undantag från § 1  förordningen den 9 november 1877 angående  förbud mot postbefordran av eldfarliga eller explosiva eller frätande ämnen 

På därom av generalpoststyrelsen i skrivelse den 18 december 1928
gjord framställning, varöver kommerskollegium avgivit utlåtande den 20
februari 1929, förordnar Kungl. Maj:t, att tändstickor, som endast
tända mot fosforplån (säkerhetständstickor), må, utan hinder av
stadgandet i § 1 c) förordningen den 9 november 1877 angående förbud
mot postbefordran av eldfarliga eller explosiva eller frätande ämnen
(senaste lydelse se 1917:858), med posten försändas under villkor, som
generalpoststyrelsen äger bestämma.
Kungörelse (1929:296) angående rätt för  administrerande präst till självkommunion  i vissa fall 

Kungl. Maj:t har i anledning av framställning av allmänna kyrkomötet
funnit gott att, med upphävande av kungörelsen den 11 mars 1904
angående rätt för administrerande präst till självkommunion i vissa
fall, förordna som följer:

Administrerande präst äger, då ingen annan tjänstgörande präst är
tillstädes, rätt till självkommunion; dock må han endast tillika
med församlingen åtnjuta sakramentet på ifrågavarande sätt.
Lag (1930:105) angående  införande av lagen om testamente 

1 § Den nu antagna lagen om testamente skall jämte vad här nedan
stadgas lända till efterrättelse från och med den 1 januari 1931.

Har testator avlidit, innan nya lagen trätt i kraft, skall äldre lag
fortfarande äga tillämpning.

2 § 16 kap. ärvdabalken 1 § första och andra punkterna samt tredje
punkten, såvitt angår testamente, ävensom 2 och 3 §§;

18 kap. samma balk 1 §, 3 § såvitt angår klandertalans anställande
inom viss tid, och 4 §;

2 kap. 9 § lagen om arv;

tillika med de särskilda stadganden, vilka innefatta ändring eller
förklaring av vad sålunda upphävda lagrum innehålla eller tillägg
därtill;

så ock vad i övrigt finnes i lag eller särskild författning stridande
mot nya lagens bestämmelser.

3 § Där i lag eller särskild författning förekommer hänvisning till
lagrum, som ersatts genom bestämmelse i nya lagen, skall denna i
stälet tillämpas.

4 § Bestämmelserna i 4 kap. 9 och 10 §§ nya lagen skola lända till
efterrättelse, ändå att testator avlidit före lagens ikraftträdande.

5 § Förordnande, som enligt 2 kap. 2 § nya lagen skulle sakna laga
verkan eller som ej tillkommit i den i 2 kap. samma lag föreskrivna
formen, vare likväl giltigt, där det före lagens ikraftträdande
upprättats i enlighet med då gällande regler.
Lag (1930:106) om vissa  rättshandlingar till förmån för ofödda 

Det som sägs i 9 kap. 2 § ärvdabalken om förordnande genom
testamente till den som inte är född eller avlad vid testators
död gäller också för förordnande genom annan rättshandling till
förmån för den som inte är född eller avlad vid tiden för
förordnandet. Lag (2005:109).
Brev (1930:17) till Generaltullstyrelsen  angående sättet för offentliggörandet av statistisk varuförteckning 

Sedan Kungl. Maj:t genom beslut den 7 november 1929 bemyndigat
Generaltullstyrelsen att i Tullverkets författningssamling
kungöra bland annat tulltaxa med statistisk varuförteckning
ävensom att, i den mån ändringar framdeles kunde finnas
påkallade i förteckningen, i samråd med Kommerskollegium
verkställa och kungöra sådana ändringar, finner Kungl. Maj:t
gott förklara, att förteckningen samt de ändringar i densamma,
som framdeles kunna varda bestämda, icke komma att, på sätt
hittills skett, allmänneligen kungöras genom införande i
Svensk författningssamling.
Lag (1930:173) om beräkning av lagstadgad tid

1 §  Då enligt lag eller särskild författning tid skall räknas efter
vecka, månad eller år, varde den dag för slutdag ansedd som genom sitt
namn i veckan eller sitt tal i månaden motsvarar den, från vilken
tidräkningen börjas. Finnes ej motsvarande dag i slutmånaden, varde den
månadens sista dag ansedd för slutdag.

2 § Infaller den tid, då enligt lag eller särskild författning 
en åtgärd senast ska vidtas, på en söndag, annan allmän 
helgdag, lördag, midsommarafton, julafton eller nyårsafton, 
får åtgärden vidtas nästa vardag. 

Första stycket gäller inte i fråga om

1. de frister för häktningsframställning och 
häktningsförhandling som anges i 24 kap. 12 och 13 §§, 17 § 
fjärde stycket och 19 § rättegångsbalken,

2. den frist för sammanträde som anges i 19 § andra stycket 
lagen (1988:688) om kontaktförbud och som gäller

a) i ärende om kontaktförbud avseende gemensam bostad, och

b) i ärende om förbud enligt 3 kap. 5 § första stycket 2 lagen 
(2015:642) om europeisk skyddsorder, och 

3. den frist för övervakningsnämndens prövning av 
Kriminalvårdens beslut om tillfälligt omhändertagande som 
anges i 26 kap. 22 § och 28 kap. 11 § brottsbalken.
Lag (2022:931).


Övergångsbestämmelser

1930:173

Denna lag skall träda i kraft den 1 juli 1930.

Genom denna lag upphävas punkt 42 i förklaringen den 23 mars 1807 över
allmänna lagens stadganden i åtskilliga rum och vad i vissa ämnen, som
därmed äga gemenskap, blivit tid efter annan särskilt förordnat, lagen
den 28 maj 1897 (nr 51) om beräkning i vissa fall av tid, som avses i
förordningen angående patent och i lagen om skydd för varumärken, lagen
den 10 juli 1899 (nr 59 s. 7) om beräkning i vissa fall av tid, som
avses i lagen om skydd för vissa mönster och modeller, lagen den 14 juni
1901 (nr 38 s. 47) om beräknande av fatalietid i visst fall, så ock vad
i övrigt finnes i lag eller författning stridande mot denna lags
bestämmelser.

Där i lag eller särskild författning förekommer hänvisning till lagrum
som ersatts genom bestämmelse i nya lagen, skall denna i stället
tillämpas.
Lag (1931:152) med vissa bestämmelser mot illojal konkurrens 

1 § har upphävts genom lag (1970:413).

2 § har upphävts genom lag (1970:413).

Obehörigt användande eller yppande av yrkeshemligheter samt
liknande brott

3 § I näringsverksamhet anställd person, som under den tid,
tjänstavtalet är gällande, i avsikt att bereda sig eller annan fördel
eller att göra skada, obehörigen använder sig av eller yppar
fabrikationssätt, anordning, affärsförhållande eller annat, varom han
under samma tid erhållit kännedom och som han vet utgöra en
arbetsgivarens yrkeshemlighet, straffes med dagsböter eller med fängelse
i högst ett år; ersätte ock uppkommen skada.

Lag samma vare, om någon i annat fall, i avsikt varom i första stycket
förmäles, obehörigen använder sig av eller giver annan del av ritning,
mönster, modell, schablon eller dylik teknisk förebild, som han för
utförande av arbete eller eljest för affärsändamål fått sig anförtrodd.

I fråga om den som är anställd hos det allmänna tillämpas bestämmelserna
i sekretesslagen (1980:100) i stället för första stycket. Lag
(1980:881).

4 § Är gärning, som avses i 3 §, enligt (22 kap. strafflagen) att bedöma
såsom trolöshet mot huvudman, skall vad i sagda paragraf finnes stadgat
ej vinna tillämpning.

5 § Om någon i avsikt, som omförmäles i 3 §, obehörigen använder sig av
eller giver annan del av yrkeshemlighet eller i paragrafens andra stycke
avsedd förebild, varom han vunnit kännedom genom honom lämnat meddelande
av den i samma paragraf angivna art, varde, såframt han, då han mottog
meddelandet, ägde kännedom om de förhållanden, som gjorde detsamma
otillåtet, straffad på sätt i 3 § sägs ävensom förpliktad att gottgöra
uppkommen skada.

6-8 §§ har upphävts genom lag (1977:102).

9 § har upphävts genom lag (1974:161).

Allmänna bestämmelser

10 § Med näringsverksamhet förstås i denna lag varje huvudsakligen på
ekonomisk vinst för dess utövare riktad yrkesmässig verksamhet. Lag
(1942:246).

11 § Berättigad att anställa talan enligt denna lag är i de uti 3 och 5
§§ angivna fall den, vilkens yrkeshemlighet eller förebild obehörigen
använts eller röjts.

Allmän åklagare må ock väcka påstående om straff för brott, varom i
denna lag förmäles, i de uti 3 och 5 §§ nämnda fall dock endast efter
angivelse av den, som enligt första stycket äger anställa talan i
anledning av sådant brott. Lag (1977:102).

12 § har upphävts genom lag (1980:881).

13 § Var, som vill fordra skadestånd enligt denna lag, skall inom två år
från den dag, då skadan timade, anhängiggöra sin talan hos domstol.
Försummas det, have han förlorat sin talan.

14 § Böter, som ådömas enligt denna lag, tillfalla kronan. Lag
(1942:246).

Övergångsbestämmelser

1990:409

1. Denna lag träder i kraft den 1 juli 1990.

2. Genom lagen upphävs lagen (1931:152) med vissa bestämmelser mot
illojal konkurrens. Bestämmelserna om skadestånd i den lagen tillämpas
dock alltjämt i fråga om handlingar som har företagits före
ikraftträdandet.
Lag (1931:155) angående rätt för  Konungen att meddela bestämmelser  om internationella rättsförhållanden rörande äktenskaps rättsverkningar 

Vi GUSTAF, med Guds nåde, Sveriges, Götes och Vendes Konung, göra
veterligt: att Vi, med riksdagen, funnit gott förordna, att Konungen
skall äga, efter avtal med Danmark, Finland, Island och Norge eller
med en eller flera av dessa stater, meddela bestämmelser om
internationella rättsförhållanden rörande rättsverkningar av äktenskap
mellan undersåtar i fördragsslutande stat.
Skrivelse (1931:404) till domänstyrelsen  angåendefastställande av gränsen för Töfsingdalens nationalpark i Idre socken av Kopparbergs län 

I en till riksdagen den 7 februari 1930 avlåten proposition,
nr 79, föreslog Kungl. Maj:t riksdagen medgiva, att såsom
nationalpark, under benämning Töfsingdalens nationalpark, finge
avsättas ett i statsrådsprotokollet över jordbruksärenden för
samma dag närmare angivet, å kronoparken Idre i Kopparbergs län
beläget område.

Sedan riksdagen - - - omförmälda avseende.

Kungl. Maj:t finner gott att för ifrågavarande nationalpark
fastställa den gräns, som finnes angiven å härvid fogade, år 1924
upprättade karta.

Därjämte förklarar - - - med sjöar.
Lag (1932:212) om betalning på grund av  vissa obligationer 

Här i riket före den 28 september 1931 utfärdad obligation må, ändå  
att den lyder å kronor i guld eller guldmynt, av gäldenären inlösas i  
riksbankens sedlar. 

Lyder sådan obligation å både svenskt och utländskt mynt, må betalning 
ändock ej fordras annorledes än i svenskt mynt efter det å  
obligationen i sådant mynt utsatta beloppet, såvida icke obligationen  
den 20 maj 1932 eller i fråga om obligation, som den 14 december 1931  
underkastades exportförbud, sistnämnda dag tillhörde utländsk eller i  
utlandet bosatt svensk borgenär. 

Vad nu sagts om obligation skall äga motsvarande tillämpning å kupong, 
som hör till obligationen.
Lag (1932:242) om skyldighet i vissa fall att tillhandahålla förnödenheter m.m. för ordningsmaktens behov

1 § Polismyndigheten får, om det av särskilda skäl behövs då
polisstyrka dras samman för att upprätthålla ordningen,
förordna att ägare och inne-havare av förnödenheter,
transportmedel, rum för personal och annat som är absolut
nödvändigt för polisverksamheten och som inte tillräckligt fort
kan anskaffas på annat sätt, skall vara skyldiga att på begäran
av polisbefäl mot full ersättning tillhandahålla vad som
begärs. Polismyndigheten bestämmer vilket polisbefäl som får
framställa en sådan begäran.

Polismyndigheten skall ange den ort och den tid, för vilken
förordnandet gäller. Lag (1998:1553).

2 § Anfordran skall, där så lämpligen låter sig göra, i första hand
riktas till den, som å orten driver rörelse eller eljest mot ersättning
tillhandagår allmänheten med vad som är i fråga.

Då så påfordras, skall anfordran göras skriftligen och överlämnas av
polisman, försedd med vederbörligt tjänstetecken, samt kvitto lämnas å
vad som mottages.

3 § Transportmedel och rum tillhandahållas med nyttjanderätt. I övrigt
skall tillhandahållande ske med äganderätt, därest ej annat vid
anfordran bestämts eller får anses överenskommet.

4 § I de fall, då begärd ersättning icke betalas av vederbörande
polisbefäl, må framställning om ersättning göras hos länsstyrelsen, som
har att utbetala vad som finnes skäligt. Erhåller sökanden efter klagan
i vederbörlig ordning över länsstyrelsens beslut icke den ersättning han
begärt, må han hos domstol föra talan i saken.

5 § Vägrar eller försummar någon att fullgöra anfordran enligt denna
lag, äger vederbörande polisbefäl låta uttaga det begärda.

Den som gör sig skyldig till vägran eller försummelse, som nu sagts,
döms till böter. Lag (1991:249).

6 § har upphävts genom lag (1991:249).

7 § Vad i denna lag stadgats skall äga motsvarande tillämpning, då
militär personal enligt vad därom är föreskrivet tages i anspråk för
upprätthållande av allmän ordning.

8 § Närmare bestämmelser för tillämpning av denna lag meddelas av
Konungen.
Kungörelse (1932:452) angående prägel å minnesmynt å två kronor

Kungl. Maj:t har, sedan till hugfästande av trehundraårsminnet av  
Gustaf II Adolfs död mynt- och justeringsverket bemyndigats att gå i  
författning om utmyntning av högst 250,000 stycken silvermynt å två  
kronor, velat härmed kungöra, att ett minnesmynt av silver å två  
kronor, utgörande lagligt betalningsmedel under enahanda villkor som  
övriga två-kronestycken, inom kort kommer att i rörelsen utsläppas och 
genom Sveriges riksbanks huvudkontors och samtliga avdelningskontors  
försorg fördelas till spridning över hela riket, samt att det nya  
myntets prägel blivit fastställd sålunda: 

/k/ På myntets framsida: /-k/  Gustaf II Adolfs bröstbild, profil  
höger sida, med lagerkrans kring hjässan. Utefter kanten en ornerad  
list och därinom en smal rand. Bakom bilden Stockholms stadsmärke och  
däröver myntdirektörens märke, ett G. Under bilden gravörens signatur  
E. L. 

/k/ På frånsidan: /-k/ I mittfältet inom en smal rand en rektangulär,  
ornerad tavla med inskriften: "Trehundraårsminne av Konung Gustaf II  
Adolfs död vid Lützen 6 nov. 1632". I tavlans nedre kant en sköld med  
tre kronor. Omskrift: "Gustaf V Sveriges Konung" samt nedtill på sidan 
om vapenskölden 2 Kr. 1932 med en sexuddig stjärna före  
valörbeteckningen och efter årtalet.
Lag (1932:55) om viktmärkning i vissa fall av gods som skall inlastas å fartyg

1 § Gods med en bruttovikt av ettusen kilogram eller mera, som är
avsett att inom eller utom riket för befordran inlastas å fartyg,
skall före inlastningen, eller, där denna skall ske i utländsk hamn,
före avsändandet från riket förses med uppgift om bruttovikten i
kilogram. Sådan uppgift skall på ett tydligt och varaktigt sätt
anbringas å godsets utsida.

Första stycket gäller även bunt, paket eller annan enhetslast vars
bruttovikt uppgår till ettusen kilogram eller mera.

Är det på grund av särskilda förhållanden svårt att bestämma vikten
noggrant, får i stället den ungefärliga vikten angivas.

Skyldighet att tillse, att godset förses med behörig viktuppgift,
åvilar avlastaren eller, där inlastningen skall ske i utländsk hamn,
avsändaren.

Arbetsmiljöverket kan medgiva undantag från skyldighet att
anbringa viktuppgift på enhetslast av massaved, om det är uppenbart
att viktuppgift är utan betydelse för skyddet mot olycksfall.
Lag (2000:768).

2 § Arbetsmiljöverket utövar tillsyn över att bestämmelserna i
1 § första-fjärde styckena följs. Därvid gäller i tillämpliga
delar vad som föreskrivs om tillsyn över att arbetsmiljölagen
(1977:1160) följs. Lag (2000:768).

3 § Saknas i fall, som avses i 1 § första--tredje styckena, viktuppgift,
eller är bruttovikten för lågt angiven, dömes den för viktmärkningen
ansvarige till böter; dock vare han från ansvar fri, där godset, då han
mottog detsamma, var försett med uppgift om bruttovikten och anledning
saknats till antagande, att uppgiften var oriktig.

Om viktuppgiften inte är anbragt på ett tydligt och varaktigt sätt på
godsets utsida, eller om uppgiften inte avser bruttovikten i kilogram,
döms den för viktmärkningen ansvarige till penningböter.

Följer å förseelse, som ovan nämnts, ansvar enligt brottsbalken, skall
straff enligt denna lag icke tillämpas. Lag (1991:247).

4 § har upphävts genom lag (1972:250).
Nyttjandeförordning (1932:570) 

Övergångsbestämmelser

1988:594

Denna förordning träder i kraft den 1 juli 1988.

Genom förordningen upphävs förordningen (1965: 908) om säkerheten på 
fartyg,

förordningen (1914:491) med närmare föreskrifter angående tillsyn å 
fartyg,

förordningen (1927:184) angående fartygs byggnad och utrustning,

förordningen (1932:570) angående vissa säkerhetsåtgärder vid nyttjande 
av fartyg (nyttjandeförordningen),

kungörelsen (1937:815) om skyddsåtgärder, som vid lastning och lossning 
av fartyg ankomma på befälhavaren m. fl.,

kungörelsen (1952:818) angående bostäder m. m. å fartyg för ombord 
anställda samt

kungörelsen (1959:408) om ständig vakthållning i vissa fall vid 
radiotelefon å fartyg.

En föreskrift eller ett beslut som har meddelats med stöd av de 
bestämmelser, som upphävs genom denna förordning och som gäller vid 
dennas ikraftträdande, skall fortfarande gälla och vid tillämpningen av 
den nya förordningen anses ha meddelats enligt denna. Den myndighet som 
meddelat föreskriften har bemyndigande att ändra eller upphäva den.
Brev (1933:132) till Generaltullstyrelsen  angående främmande länders anslutning till konventionen den 22 november 1928 angående  internationella utställningar 

Sedan Kungl. Maj:t denna dag utfärdat kungörelse (nr 131) om
tillägg till 7 kap. i kungörelsen den 29 november 1929 (nr 373)
med tillämpningsföreskrifter till tulltaxeförordningen,
innefattande vissa föreskrifter i fråga om främmande land som
är anslutet till konventionen den 22 november 1928 angående
internationella utställningar, vill Kungl. Maj:t tillkännagiva,
att enligt ingångna underrättelser följande länder, utom
Sverige, anslutit sig till konventionen, nämligen: Albanien,
Belgien, Danmark, Frankrike med Tunis, Grekland, Italien,
Marocko, Nederländerna, Polen, Portugal, Rumänien, Schweiz,
Spanien, Storbritannien och Norra Irland, Tjeckoslovakien samt
Tyskland.
Lag (1933:270) om säkerhet för utbekommande av viss ersättning enligt lagen om ägofred

Har vid betesreglering enligt lagen om ägofred blivit bestämt, att
ersättning jämlikt 16 § sagda lag skall årligen gäldas av ägare till
fastighet, äge den ersättningsberättigade, där hans fordran ej stått
inne längre än ett år efter förfallodagen, att ur fastigheten, ändå
att den kommit i annans hand, njuta betalning med enahanda
förmånsrätt, som enligt 17 kap. 6 § handelsbalken tillkommer enskild
ränteägare för avgäld av fast egendom.
Lag (1933:28) om ändrade bestämmelser  i vissa fall rörande fördelning av  böter m.m. 

Andel i böter, vite eller skadestånd eller i förbruten egendom, dess
värde eller dylikt, som enligt lag eller författning skall tillfalla
åklagare, beslagare, angivare eller upptäckare av förseelse, må ej
utgå med högre belopp än, böter och annat sammanlagt, femhundra
kronor, ändå att sådan begränsning eljest icke finnes stadgad. Lag
(1949:402).

Övergångsbestämmelser

1933:28

Denna lag träder i kraft dagen efter den, då lagen enligt därå
meddelad uppgift utkommit från trycket i Svensk författningssamling.
Vad i denna lag stadgas skall äga tillämpning jämväl i fall, då den
tilltalade sakfällts av första domstol efter den 30 november 1932
genom utslag, som ej vid lagens ikraftträdande vunnit laga kraft;
skolande, där dylikt utslag varder ståndande, i denna lag meddelade
föreskrifter iakttagas av myndighet, som jämlikt lag eller författning
har att redovisa på grund av utslaget inflytande medel.
Lag (1933:359) angående vad med fastighets  taxeringsvärde i vissa fall skall förstås 

Är enligt vad därom finnes stadgat för fastighet gällande särskilt
uppskattningsvärde, skall vad i lag eller författning föreskrives om
fastighets taxeringsvärde såsom grund för beräkning av belopp, intill
vilket inteckning i fastighet må godkännas såsom säkerhet vid utlåning
eller såsom täckning för fonder eller inlåning, i stället gälla om det
särskilda uppskattningsvärdet. Lag (1980:961).
Kungörelse (1933:421) angående skyldighet för länsstyrelse att utfärda bevis om laga kraft  å vissa beslut m.m.

Kungl. Maj:t har funnit gott förordna, att då, i anledning av 
konventionen mellan Sverige, Danmark, Finland, Island och Norge den 16 
mars 1932 om erkännande och verkställighet av domar/n1/, fråga uppstår 
om verkställighet i någon av nämnda främmande stater av beslut, som 
meddelats av domstol eller överexekutor här i riket, eller av 
förlikning som ingåtts inför svensk domstol, sådant bevis som enligt 
art. 6 i konventionen skall bifogas ansökning om verkställighet skall 
utfärdas av länsstyrelse. 

//n1//Konventionen finnes intagen i publikationen Sveriges 
överenskommelser med främmande makter, 1933, sid. 15.//
Kungörelse (1933:518) med vissa bestämmelser i anledning av lagen den 2 juni 1933 (nr 269) om ägofred

1 § Det åligger länsstyrelse, hos vilken ansökan gjorts om förordnande
av förrättningsman enligt lagen om ägofred, att, där den sökta
förrättningen angår fastighet jämväl i annat län, före ärendets
prövning hos länsstyrelsen i sistnämnda län inhämta upplysning,
huruvida ansökan om enahanda förrättning tidigare gjorts i detta län
och sådan ansökan fortfarande är på prövning beroende. I sådant fall
skall förstnämnda ansökan förklaras vilande i avbidan på meddelande av
slutligt beslut i anledning av den andra ansökningen. Den länsstyrelse,
hos vilken den tidigare ansökningen gjorts, är pliktig att, då sådant
beslut meddelats, därom ofördröjligen underrätta den andra
länsstyrelsen. Varder genom beslutet förrättningsman förordnad, vare
den vilande ansökningen förfallen.

2 § Uppkommer under handläggningen av särskilda förrättningar rörande
betesreglering fråga, huruvida viss mark bör omfattas av den ena eller
den andra förrättningen, och äro vederbörande synenämnder av olika
meningar härutinnan, gälle den mening, som hävdas av synenämnden vid
den förrättning, beträffande vilken förordnande först meddelats. I
förordnande om förrättning rörande betesreglering skall intagas erinran
om vad sålunda gäller.

3 § Vid underrätt och hovrätt, må sådan utskrift av utslag som avses i
33 § andra stycket lagen om ägofred ej expedieras förrän tiden för
fullföljd av talan utgått. Utskriften skall förses med bevis, huruvida
talan rätteligen fullföljts eller ej. Kungörelse (1947:854).

4 § Sedan förrättningsakt jämlikt 33 § lagen om ägofred insänts till
lantmäterikontoret i vederbörande län, åligger det överlantmätaren, där
förrättningen angår fastighet i annat län, att till lantmäterikontoret
i detta län ofördröjligen översända avskrift av akten ävensom, i
förekommande fall, avskrift av domstols utslag över klander av
förrättningen samt, där förrättningen angår fastighet i stad eller i
samhälle, där byggnadslagens bestämmelser för stad äga tillämpning, att
till byggnadsnämnden i staden eller samhället översända avskrifter som
nyss sagts. Vad nu stadgats i fråga om förrättningsakt äge motsvarande
tillämpning beträffande sådant utdrag av avhandlingsprotokollet, som
jämlikt 36 eller 37 § lagen om ägofred genom rättens försorg översänts
till länets lantmäterikontor.

Myndighet, till vilken avskrift enligt första stycket översänts, har
att på lämpligt sätt förvara densamma. Kungörelse (1947:854).
Kungörelse (1933:520) angående rese- och traktamentsklass i vissa fall för förrättningsman och sakkunnigt biträde vid förrättning enligt lagen om ägofred

Kungl. Maj:t, som i denna dag utfärdad kungörelse (nr 519) bestämt,
att, där annan än i statens tjänst anställd lantmätare förordnas att
företaga förrätting enligt lagen om ägofred eller tillkallas såsom
sakkunnigt biträde vid sådan förrättning, denne äger åtnjuta
resekostnads- och traktamentsersättning enligt gällande allmänna
resereglemente, har funnit gott förordna, att förrättningsman och
sakkunnigt biräde, som nu sagts, skola hänföras till rese- och
traktamentsklass II E i allmänna resereglementet.
Kungörelse (1933:521) med vissa föreskrifter i fråga om redovisning av förrättningsakt rörande förrättning enligt lagen om ägofred

1 §  Har förrättning enligt lagen om ägofred verkställts av annan än
distriktslantmätare eller sådan extra lantmätare, som avses i 55 §
lantmäteriinstruktionen den 11 november 1927 (nr 107), och underlåter
förrättningsmannen att inom stadgad tid insända förrättningsakten till
den myndighet, hos vilken akten skall förvaras, äge, på framställning
av denna myndighet, lantmäteristyrelsen genom lämpligt vite tillhålla
förrättningsmannen att fullgöra honom åliggande redovisningsskyldighet.

Vite, som av lantmäteristyrelsen ådömes, tillfaller kronan. Saknas
tillgång till gäldandet av vite, skall förvandling ske enligt allmänna
strafflagen.

2 § Den, som icke åtnöjes med lantmäteristyrelsens beslut enligt 1 §,
äger att hos Kungl. Maj:t söka ändring genom besvär, vilka skola hava
inkommit till jordbruksdepartementet före klockan tolv å trettionde
dagen efter den, då klaganden erhållit del av beslutet.
Cirkulär (1933:614) till  statsmyndigheterna om tillämpningen  av föreskrifterna i kungörelsen  den 3 juli 1916 (nr 338) angående sättet  för skriftväxling mellan domstolar, civila, militära och ecklesiastika ämbetsmyndigheter samt ämbets- och tjänstemän i tjänsten rörande ärenden 

Med anledning av en av statens organisationsnämnd gjord framställning 
vill Kungl. Maj:t erinra statsmyndigheterna om angelägenheten av att 
föreskrifterna i kungörelsen den 3 juli 1916 (nr 338) angående sättet 
för skriftväxling mellan domstolar, civila, militära och ecklesiastika 
ämbetsmyndigheter samt ämbets- och tjänstemän i tjänsten rörande ärenden 
noggrant iakttagas, så att icke vid delgivning av beslut, tillställande 
av handlingar, införskaffande av upplysningar m.m. länsstyrelse eller 
annan ämbetsmyndighet anlitas såsom mellanhand i andra fall än då sådant 
med hänsyn till bestämmelserna i nämnda kungörelse prövas påkallat. 

Tillika anbefaller Kungl. Maj:t envar statsmyndighet att tillse, att 
föreskrifterna i berörda kungörelse samt Kungl. Maj:ts nu givna erinran 
iakttagas av samtliga de befattningshavare hos myndigheten, vilka hava 
att ägna förberedande eller slutlig handläggning åt ärenden, i vilka 
tillämpning av bestämmelserna i kungörelsen kan ifrågakomma.
Kungörelse (1933:618) angående biträde av Justitiedepartementet för delgivning av handlingar i utlandet

Den som vill påkalla utrikesdepartementets biträde för handlings
delvigning med någon, som vistas utom riket, skall till departementet
ingiva eller insända skriftlig framställning därom med uppgift om
adressen å den, med vilken delgivning skall ske, och, såvitt möjligt,
om hans medborgarskap samt, i förekommande fall, huruvida delgivning
önskas verkställd endast under förutsättning att det kan ske före viss
tid. Vid framställningen skola fogas två exemplar, i huvudskrift eller
besannad avskrift, av den handling som skall delgivas.

Enskild sökande skall dessutom förbinda sig att svara för
delgivningskostnaden. Där det särskilt äskas av utrikesdepartementet,
vare han ock pliktig antingen att nedsätta det belopp, vartill nämnda
kostnad skäligen kan beräknas, eller att avlämna löftesskrift av två
vederhäftiga inom riket bosatta svenska medborgare, vilka en för båda
och båda för en borga för kostnaden såsom för egen skuld.

Den som vill påkalla Justitiedepartementets biträde för handlings
delvigning med någon, som vistas utom riket, skall till departementet
ingiva eller insända skriftlig framställning därom med uppgift om
adressen å den, med vilken delgivning skall ske, och, såvitt möjligt,
om hans medborgarskap samt, i förekommande fall, huruvida delgivning
önskas verkställd endast under förutsättning att det kan ske före viss
tid. Vid framställningen skola fogas två exemplar, i huvudskrift eller
besannad avskrift, av den handling som skall delgivas.

Enskild sökande skall dessutom förbinda sig att svara för
delgivningskostnaden. Där det särskilt äskas av Justitiedepartementet,
vare han ock pliktig antingen att nedsätta det belopp, vartill nämnda
kostnad skäligen kan beräknas, eller att avlämna löftesskrift av två
vederhäftiga inom riket bosatta svenska medborgare, vilka en för båda
och båda för en borga för kostnaden såsom för egen skuld.
Förordning (2000:707).
Kungörelse (1933:668) om beskaffenheten av laggillt stängsel i vissa delar av riket m.m.

Kungl. Maj:t har, med stöd av 5 § andra stycket och 6 § andra stycket lagen den
2 juni 1933 (nr 269) om ägofred, efter hörande av vederbörande
landsting och hushållningssällskap funnit gott förordna som följer:

1. Stängsel, varom i sagda lag förmäles, skall i nedan angivna delar
av riket freda, förutom mot större hemdjur (hästar och nötkreatur),
jämväl mot följande slag av mindre hemdjur, nämligen i Fårö socken
av Gotlands län och i Tjörns härad av Göteborgs och Bohus län mot
får samt i Västernorrlands län ävensom i de inom skyddsskogsgränsen
belägna delarna av Jämtlands län mot får och getter.

2. Stängsel, som i sagda lag avses, skall om våren vara i fredgillt
stånd i  Skåne län den 15 april, i Stockholms,
Jönköpings, Blekinge och Hallands län den 1 maj, i Västerbottens och
Norrbottens län med undantag av länens lappmarker den 1 juni samt i
nämnda lappmarker den 15 juni. Förordning (1996:1245).

3. Där föreskrift, som enligt denna kungörelse gäller för visst
område, avser, att stängsel inom området skall om våren hållas
fredgillt tidigare dag än den, som i 6 § första stycket lagen om
ägofred eller denna kungörelse i sådant avseende stadgats för
angränsande område, skall föreskriften äga tillämpning jämväl i fråga om
stängsel, som skall hållas i gränsen mellan områdena. I annat fall
skall beträffande sådant stängsel vad härutinnan är stadgat för det
senare området gälla. Kungörelse (1946:178).
Förordning (1933:78) angående  beteckning för vissa slag av vin 

1 § Vid utbjudande eller försäljning av dryck, som jämlikt 1 §  
förordningen den 14 juni 1917 angående försäljning av rusdrycker, sådant 
detta författningsrum lyder enligt förordning den 11 juni 1926 (nr 208), 
är att anse såsom vin men icke är framställd av saft av färska druvor, 
skall för drycken användas beteckning, varav tydligt framgår att den är 
framställd av annat än sådan druvsaft, såsom "fruktvin" eller dylikt, 
och må icke såsom beteckning för drycken användas ordet vin eller 
motsvarande ord å främmande språk annat än i ordsammanställning av det 
slag som ovan avses. 

2 § Den som bryter mot vad i 1 § föreskrivits döms till böter. 

Har någon under tid, då han är ställd under åtal för förseelse mot denna 
förordning, fortsatt samma förseelse, skall han för varje gång åtal 
därför väcks fällas till särskilt ansvar. Lag (1991:250).

3 § Förseelse mot denna förordning åtalas av allmän åklagare vid allmän 
domstol. Lag (1991:250).
Förordning (1934:328) om stämpelfrihet  vid utbyte av lottbrev mot aktiebrev i  anledning av solidariskt bankbolags ombildning till bankaktiebolag

Vad i 8 § förordningen den 19 november 1914 (nr 383) angående  
stämpelavgiften är stadgat därom, att aktiebrev i inländskt aktiebolag 
skall, innan det av bolaget utgives, förses med stämpel, skall icke  
hava avseende å aktiebrev, som jämlikt 4 § lagen den 16 februari 1934  
(nr 18) angående solidariskt bankbolags ombildning till bankaktiebolag 
lämnas i utbyte mot lottbrev, som utgivits av solidariskt bankbolag.

Aktiebrev, som sålunda är fritt från stämpel, skall vid utfärdandet av 
bolaget förses med anteckning om orsaken härtill. Angående skyldighet  
att svara för aktiebrevs förseende med sådan anteckning ävensom i  
fråga om ansvar för underlåtenhet att verkställa anteckning, åtal för  
sådan förseelse samt förvandling och fördelning av böter, som härför  
ådömas, skall vad i förordningen angående stämpelavgiften i nämnda  
avseenden föreskrives beträffande aktiebrev i inländskt aktiebolag,  
som utfärdas i utbyte mot aktiebrev i samma bolag, äga motsvarande  
tillämpning.
Kungörelse (1934:36) om betesreglering i Uppsala län

Kungl. Maj:t har, med stöd av 12  § lagen den 2 juni 1933 (nr 269) om
ägofred, på framställning av landstinget och hushållningssällskapet i
Uppsala län funnit gott förordna, att inom nämnda län betesreglering å
skogs- eller utmark, som i sagda paragraf omförmäles, må äga rum på
sätt och under villkor, som i 13-19  §§ lagen om ägofred stadgas.
Brev (1934:447) till socialstyrelsen  angående bestämmelser i anledning av överenskommelse mellan Sverige och Frankrike rörande lättnader i avseende å främlingskontrollen för vissa svenska och franska medborgare 

Mellan Sverige och Frankrike har den 9 juni 1934 avslutats en 
överenskommelse rörande lättnader i avseende å främlingskontrollen för 
medborgare från nämnda länder, som för en begränsad tid begiva sig från 
hemlandet till det andra landet i syfte att i sistnämnda land under 
innehavande av anställning i ett industri- eller handelsföretag utbilda 
sig i landets språk samt i dess handels- och yrkesmetoder. Denna 
överenskommelse, som träder i kraft den 9 juli 1934, innehåller i 
huvudsak följande bestämmelser.

Oavsett situationen på arbetsmarknaden i vederbörande yrke lämnas 
årligen tillstånd till arbetsanställning åt högst 50 sådana manliga 
eller kvinnliga medborgare från det andra landet, vilka avses i 
överenskommelsen. I regel böra de icke hava överskridit en ålder av 30 
år. Tillståndet lämnas i allmänhet för en tid av ett år men kan 
undantagsvis förlängas för en tid av sex månader. Den, som önskar komma 
i åtnjutnade av de förmåner överenskommelsen bereder, bör därom göra 
ansökan till den myndighet i hemlandet, vilken har till uppgift att 
handlägga ansökningar av sådana svenska och franska medborgare, vilka 
avses i överenskommelsen. I ansökningen bör lämnas alla erforderliga 
upplysningar och särskilt uppgivas det industri- eller handelsföretag, i 
vilket anställning erhållits, samt de avtalade lönevillkoren. Det 
tillkommer nämnda myndighet att pröva, huruvida anledning föreligger att 
under åberopande av örenskommelsen översända ansökningen till 
motsvarande myndighet i det andra landet. Vid denna prövning skall 
hänsyn tagas till den årliga kontingent, som är fastställd, samt till 
olika yrkesgruppers intresse. Den ifrågavarande myndigheten i det andra 
landet prövar därefter ansökningen med hänsyn till bland annat de 
avtalade lönevillkoren.

Med skrivelser den 20 juni 1934 till justitiedepartementet och 
socialdepartementet har utrikesdepartementet överlämnat bland annat 
avskrift av överenskommelsen för den åtgärd, som kunde ankomma på 
vederbörande departement. Jämlikt Kungl. Maj:ts beslut den 22 juni 1934 
har socialstyrelsen i skrivelse den 2 juli 1934 avgivit förslag till de 
bestämmelser, som borde av Kungl. Maj:t utfärdas med anledning av 
ifrågavarande överenskommelse.
Lag (1934:53) om rätt för Konungen att meddela föreskrift om utländsk bevakningspersonals likställdhet i vissa fall med svenska tulltjänstemän 

Kungl. Maj:t har, med riksdagen, funnit gott förordna, att Konungen 
efter  avtal med främmande stat må föreskriva, att i vad rör visst 
bestämt vattenområde utanför Sveriges kust bevakningspersonal 
från den främmande staten skall, i den utsträckning Konungen 
bestämmer, äga samma befogenhet och åtnjuta samma skydd och rätt till 
beslagarandel eller motsvarande förmåner, som tillkomma svenska 
tulltjänstemän vid bekämpande av olovlig införsel till Sverige av 
spritdrycker och vin.
Lag (1934:69) om erkännande och verkställighet av vissa, i anledning av  konkurs meddelade utländska domar

Har domstol i Danmark, Finland, Island eller Norge meddelat dom 
rörande rättshandlings ogiltighet eller återgång på grund av konkurs, 
som inträffat i någon av nämnda stater eller här i riket, eller har i 
någon av staterna förlikning i sådan fråga ingåtts inför förlik  
ningskommission eller domstol, skola i avseende å erkännande och 
verkställighet av domen eller förlikningen lända till efterrättelse 
föreskrifterna i lagen (1977:595) om erkännande och verkställighet av 
nordiska domar på privaträttens område. 

Vad sålunda är stadgat äger dock ej tillämpning, där av konkursbe  
slutet framgår, att gäldenären ej har hemvist i någon av staterna. Lag 
(1977:596). 

Övergångsbestämmelser 

1977:1001 

Regeringen föreskriver att lagen (1977:596) om ändring i lagen 
(1934:69) om erkännande och verkställighet av vissa, i anledning av 
konkurs meddelade utländska domar skall träda i kraft i förhållande 
till Danmark, Finland och Norge den 1 januari 1978. 

1981:9 

Lagen (1934:69) om erkännande och verkställighet av vissa, i anledning 
av konkurs meddelade utländska domar skall upphöra att gälla den dag 
regeringen bestämmer. 

Denna lag får sättas i kraft i förhållande till två eller tre av de 
övriga nordiska länderna. Sätts lagen i kraft i förhållande till 
endast två eller tre av dem, gäller den gamla lagen fortfarande i för  
hållande till de övriga länderna. 

1983:159 

Regeringen föreskriver att lagen (1981:9) om upphävande av lagen 
(1934:69) om erkännande och verkställighet av vissa, i anledning av 
konkurs meddelade utländska domar skall träda i kraft i förhållande 
till Danmark och Finland den 1 maj 1983.
Förordning (1935:103) om utsträckt tillämpning av de i kungörelsen den 3 februari 1888 (nr 1 sid. 3) samt 4 § lagen den 2 december 1892 (nr 106) meddelade bestämmelser angående ersättning av statsmedel för gulden frälseränta 

Kungl. Maj:t har, i överensstämmelse med riksdagens beslut, funnit gott 
förordna, att vad i kungörelsen den 3 februari 1888 (nr 1 sid. 3) samt 4 
§ lagen den 2 december 1892 (nr 106) är stadgat angående rätt för ägare 
av skattefrälsehemman att i fall, där hemmanet åvilande 
skattefrälseränta av beskaffenhet som avses i förordningen den 11 
september 1885 (nr 55) icke blivit av statsverket inlöst, uppbära 
ersättning av statsmedel för gulden frälseränta skall äga motsvarande 
tillämpning beträffande en var som eljest har att utgiva frälseränta av 
beskaffenhet att kunna inlösas enligt lagen den 12 april 1935 (nr 101) 
om inlösen av vissa frälseräntor.