Resegarantilag (2018:1218)

Lagens tillämpningsområde

1 § Denna lag innehåller bestämmelser om resegaranti för 
paketresor och sammanlänkade researrangemang som omfattas av 
paketreselagen (2018:1217).

2 § Med resegaranti avses i denna lag ett skydd mot 
ekonomisk skada som kan drabba resenärer till följd av 
insolvens hos arrangörer av paketresor eller näringsidkare 
som genom förmedling eller på annat sätt underlättat 
uppkomsten av sammanlänkade researrangemang.

3 § De definitioner av resetjänst, paketresa, sammanlänkat 
researrangemang, resenär, näringsidkare, arrangör och 
återförsäljare som anges i 1 kap. 2–5 §§ paketreselagen 
(2018:1217) har samma innebörd i denna lag.

Skyldighet att ordna resegaranti 

4 § Den som är arrangör av en paketresa är skyldig att se 
till att paketresan omfattas av en resegaranti som är godkänd 
enligt denna lag. Skyldigheten ska fullgöras innan paketresan 
erbjuds till försäljning. 

Om paketresan har satts ihop av en arrangör som är etablerad 
i ett land utanför Europeiska ekonomiska samarbetsområdet 
(EES), är den återförsäljare som är etablerad i ett land inom 
EES och erbjuder paketresan till försäljning skyldig att se 
till att paketresan omfattas av en resegaranti som är godkänd 
enligt denna lag. 

Paketresor som inte innefattar någon passagerartransport och 
för vilka betalning inte heller görs förrän efter det att 
paketresan har genomförts behöver inte omfattas av 
resegaranti. 

5 § Den näringsidkare som genom förmedling eller på annat 
sätt underlättar uppkomsten av ett sammanlänkat 
researrangemang är skyldig att se till att researrangemanget 
omfattas av en resegaranti som är godkänd enligt denna lag. 
Skyldigheten ska fullgöras innan näringsidkaren vidtar 
åtgärder som möjliggör bokning av ett sammanlänkat 
researrangemang. 

Om näringsidkaren inte ansvarar för någon passagerartransport 
som ingår i det sammanlänkade researrangemanget och inte 
heller tar emot betalning förrän efter det att 
researrangemanget har genomförts, behöver researrangemanget 
inte omfattas av resegaranti. 

Resegarantins omfattning och villkor

6 § Resegarantin för en paketresa ska säkerställa att de 
betalningar som görs för paketresan betalas tillbaka till 
resenären i den utsträckning som paketreseavtalet inte 
fullgörs till följd av arrangörens insolvens. 

Om en passagerartransport ingår i paketresan ska resegarantin 
också säkerställa hemtransport, och inkvartering om det 
behövs i avvaktan på hemtransporten, i den utsträckning som 
passagerartransporten inte fullgörs till följd av arrangörens 
insolvens. 

7 § Resegarantin för ett sammanlänkat researrangemang ska 
säkerställa att de betalningar som görs till den 
näringsidkare som genom förmedling eller på annat sätt 
underlättar uppkomsten av det sammanlänkade researrangemanget 
betalas tillbaka till resenären i den utsträckning som de 
resetjänster som ingår i researrangemanget inte fullgörs till 
följd av näringsidkarens insolvens. 

Om näringsidkaren ansvarar för en passagerartransport som 
ingår i researrangemanget ska resegarantin också säkerställa 
hemtransport, och inkvartering om det behövs i avvaktan på 
hemtransporten, i den utsträckning som passagerartransporten 
inte fullgörs till följd av näringsidkarens insolvens. 

8 § Resegarantin enligt 6 och 7 §§ ska omfatta rimligt 
förutsebara kostnader. 

9 § Resegarantin ska ge resenären rätt till ersättning som 
utan onödigt dröjsmål betalas ut när det står klart att en 
resetjänst som ingår i paketresan eller det sammanlänkade 
researrangemanget inte kommer att fullgöras inom skälig tid 
och det framstår som sannolikt att det beror på insolvens hos 
arrangören eller den näringsidkare som genom förmedling eller 
på annat sätt har underlättat uppkomsten av det sammanlänkade 
researrangemanget.

10 § Resegarantin får innehålla villkor som innebär att 

1. ersättningen får betalas ut till den som erbjuder en 
fortsättning på paketresan eller tillhandahåller inkvartering 
eller hemtransport åt resenären,

2. ersättningen ska minskas med det belopp som resenären har 
fått i ersättning på annat sätt för att resetjänsten inte 
fullgjorts, 

3. ersättningen får krävas tillbaka i den utsträckning 
resenären genom att lämna oriktiga uppgifter har fått högre 
ersättning än vad som annars skulle ha betalats ut, och 

4. rätten till ersättning från resegarantin upphör om begäran 
om ersättning inte har framställts inom en viss tid, dock 
inte kortare än tre månader från det att det står klart att 
den resetjänst som avses med begäran inte kommer att 
fullgöras. 

Skyldighet att anmäla verksamhet

11 § En näringsidkare ska anmäla sin verksamhet till den 
myndighet som avses i 12 §, om näringsidkaren avser att 

1. bedriva verksamhet som arrangör, 

2. genom förmedling eller på annat sätt underlätta uppkomsten 
av sammanlänkade researrangemang, eller 

3. bedriva verksamhet som återförsäljare för en arrangör som 
är etablerad i ett land utanför EES. 

Näringsidkaren ska lämna de uppgifter om sin verksamhet som 
är nödvändiga för att frågan om skyldighet att ordna 
resegaranti ska kunna prövas. 

Uppgifterna i anmälan ska lämnas på heder och samvete. 

Prövning av skyldighet att ordna resegaranti

12 § Den myndighet som regeringen bestämmer prövar om det 
finns en skyldighet att ordna resegaranti enligt denna lag. 
Myndigheten ska också pröva om det utifrån de krav som 
föreskrivs i denna lag och föreskrifter som har meddelats i 
anslutning till lagen finns förutsättningar för att godkänna 
en ordnad resegaranti. 

Vid prövningen ska hänsyn tas till 

1. storleken på de sammanlagda betalningar som gjorts av 
resenärer för paketresor respektive sammanlänkade 
researrangemang, 

2. tidsperioden mellan delbetalning och slutbetalning och 
fullgörandet av resetjänsten, och 

3. i förekommande fall, den uppskattade kostnaden för 
hemtransporter. 

Myndigheten får bestämma att ett beslut om resegaranti ska 
gälla omedelbart. 

13 § En resegaranti ska bestå av 

1. en betalningsutfästelse som har utfärdats av en bank, ett 
kreditmarknadsföretag eller ett försäkringsbolag och som 
fullgörs efter uppmaning, 

2. en försäkring, 

3. deponerade medel, eller 

4. något annat liknande åtagande. 

Vid bedömningen av om en resegaranti kan godkännas enligt 
12 § ska det beaktas vilka krav på soliditet, likviditet, 
riskhantering och tillsyn som gäller för den som står för 
resegarantin. 

14 § En resegaranti som en näringsidkare har ordnat i 
enlighet med de bestämmelser som gäller för skydd vid 
insolvens i det land inom EES där näringsidkaren är etablerad 
ska erkännas som en godkänd resegaranti enligt denna lag.

15 § Regeringen eller den myndighet som regeringen 
bestämmer får meddela ytterligare föreskrifter om de 
förutsättningar som ska gälla för att en resegaranti ska 
godkännas. 

Skyldighet att anmäla ändrade förutsättningar

16 § Om de förutsättningar som legat till grund för ett 
beslut att godkänna resegaranti enligt 12 § ändras, ska 
näringsidkaren utan dröjsmål underrätta den myndighet som 
meddelat beslutet. Näringsidkaren ska lämna de uppgifter som 
är nödvändiga för att frågan ska kunna prövas på nytt.

Ersättning från resegarantin

17 § Om inte annat följer av de villkor som gäller för en 
resegaranti, ska den myndighet som regeringen bestämmer pröva 
begäran om ersättning från resegarantin. 

18 § När en begäran om ersättning från en resegaranti ska 
prövas av en myndighet enligt 17 §, ska resegarantin tas i 
anspråk för att ersätta resenären i den utsträckning som 
framgår av 6–9 §§. Om inte annat följer av de villkor som 
gäller för resegarantin, ska de villkor som framgår av 10 § 
tillämpas. 

Tillsyn

19 § Den myndighet som regeringen bestämmer utövar tillsyn 
över att denna lag och föreskrifter som har meddelats i 
anslutning till lagen följs. 

20 § Tillsynsmyndigheten har rätt att göra inspektion hos 
näringsidkaren och ta del av de handlingar som behövs för 
tillsynen. Näringsidkaren ska lämna de upplysningar om 
verksamheten som begärs för tillsynen. 

Om näringsidkaren inte tillhandahåller handlingarna eller 
lämnar upplysningarna, får tillsynsmyndigheten förelägga 
näringsidkaren att fullgöra sin skyldighet. 

Ett beslut om föreläggande får förenas med vite. 

21 § Sådana uppgifter som anges i 16 och 20 §§ ska lämnas 
av näringsidkaren på heder och samvete.

22 § Om en näringsidkare som är skyldig att se till att 
resegaranti ordnas enligt denna lag inte gör det, får 
tillsynsmyndigheten förelägga denne att fullgöra sin 
skyldighet. 

Ett beslut om föreläggande får förenas med vite. 

23 § Tillsynsmyndigheten får bestämma att beslut enligt 
20 eller 22 § ska gälla omedelbart.

Sanktioner

24 § Om en näringsidkare, i strid med 4 eller 5 §, inte 
ser till att en paketresa eller ett sammanlänkat 
researrangemang omfattas av en resegaranti enligt denna lag, 
ska en sanktionsavgift tas ut. 

En sanktionsavgift ska också tas ut av en näringsidkare som 
inte har underrättat myndigheten enligt 16 § om att de 
förutsättningar som legat till grund för beslutet att 
godkänna resegarantin har ändrats. 

Sanktionsavgiften tillfaller staten. 

25 § Sanktionsavgiften ska bestämmas till lägst femtusen 
kronor och högst tio miljoner kronor. 

Avgiften får inte överstiga tio procent av näringsidkarens 
omsättning närmast föregående räkenskapsår. Om överträdelsen 
har skett under näringsidkarens första verksamhetsår, eller 
om uppgifter om omsättningen annars saknas eller är 
bristfälliga, får omsättningen uppskattas. 

När avgiftens storlek bestäms ska hänsyn tas till hur 
allvarlig överträdelsen är. 

26 § Hel eller delvis befrielse från en sanktionsavgift 
ska beslutas om det är oskäligt att ta ut avgiften med fullt 
belopp. Vid denna bedömning ska det särskilt beaktas 

1. om överträdelsen har berott på sjukdom som medfört att den 
avgiftsskyldige inte kunnat göra det som ålegat honom eller 
henne och inte heller kunnat uppdra åt någon annan att göra 
det, 

2. om överträdelsen annars berott på en omständighet som den 
avgiftsskyldige varken förutsåg eller borde ha förutsett 
eller inte kunnat påverka, eller 

3. vad den avgiftsskyldige har gjort för att undvika 
överträdelsen. 

27 § En sanktionsavgift får inte tas ut för en 
överträdelse som omfattas av ett föreläggande som har 
förenats med vite enligt denna lag om överträdelsen ligger 
till grund för en ansökan om utdömande av vitet.

28 § Tillsynsmyndigheten prövar frågor om 
sanktionsavgifter. 

En sanktionsavgift får inte beslutas senare än fem år från 
den tidpunkt då överträdelsen upphörde.

29 § Sanktionsavgiften ska betalas till 
tillsynsmyndigheten inom trettio dagar från det att beslutet 
fick laga kraft eller inom den längre tid som anges i 
beslutet. 

Om avgiften inte betalas inom den tid som anges i första 
stycket, ska tillsynsmyndigheten lämna den obetalda avgiften 
för indrivning. Bestämmelser om indrivning finns i lagen 
(1993:891) om indrivning av statliga fordringar m.m.

Avgiften faller bort i den utsträckning som verkställighet 
inte har skett inom fem år från det att beslutet fick laga 
kraft.

Överklagande

30 § Beslut enligt denna lag får överklagas till allmän 
förvaltningsdomstol. 

Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. 


Övergångsbestämmelser

2018:1218

1. Denna lag träder i kraft den 1 augusti 2018.

2. Genom lagen upphävs resegarantilagen (1972:204). 

3. Den upphävda lagen gäller dock fortfarande för resor där 
reseavtalet har ingåtts före ikraftträdandet. Ärenden om 
ianspråktagande av säkerhet enligt 9 § och 15 § fjärde 
stycket i den lagen ska dock prövas av Kammarkollegiet. Det 
som föreskrivs i 15 § tredje stycket i den lagen om 
överklagande av sådana ärenden ska även gälla 
Kammarkollegiets beslut.