Förordning (2006:1273) om producentansvar för förpackningar 

1 § Förordningen är meddelad

1. med stöd av 15 kap. 6 § miljöbalken i fråga om 29 och
34 §§,

2. med stöd av 15 kap. 7 § miljöbalken i fråga om 22–24, 26,
31 och 34 §§,

3. med stöd av 15 kap. 7 a § miljöbalken i fråga om 25 och
34 §§,

4. med stöd av 15 kap. 9 § miljöbalken i fråga om 28, 29 och
34 §§,

5. med stöd av 15 kap. 11 § andra stycket miljöbalken i fråga
om 32 §,

6. med stöd av 15 kap. 16 § miljöbalken i fråga om 35 §,

7. med stöd av 15 kap. 21 § andra stycket miljöbalken i fråga
om 30 §,

8. med stöd av 15 kap. 26 § miljöbalken i fråga om 26 och
27 §§,

9. med stöd av 15 kap. 27 § miljöbalken i fråga om 27 §,
och
10. i övrigt med stöd av 8 kap. 7 § regeringsformen.
Förordning (2013:757)

Syfte

2 § Syftet med denna förordning är att

1. förpackningar ska framställas på ett sådant sätt att deras
volym och vikt begränsas till den nivå som krävs för att
upprätthålla en god säkerhets- och hygiennivå,

2. producenter ska ordna system för insamling av allt
förpackningsavfall som uppkommer och som är hänförligt till
producenterna,

3. förpackningsavfall ska tas om hand på ett miljömässigt
godtagbart sätt, och

4. nå de återvinningsmål för insamlat förpackningsavfall som
anges i denna förordning. Förordning (2013:757).

Återvinningsmål

3 § Återvinningsmålen för insamlat förpackningsavfall är att
av

1. allt förpackningsavfall 60 procent ska återvinnas varav
minst 55 procentenheter utgör materialutnyttjande,

2. förpackningar av metall, dock inte dryckesförpackningar,
70 procent ska utgöra materialutnyttjande,

3. förpackningar av papp, papper, kartong och wellpapp 65
procent ska utgöra materialutnyttjande,

4. förpackningar av plast, dock inte dryckesförpackningar, 70
procent ska återvinnas varav minst 30 procentenheter utgör
materialutnyttjande tillbaka till plast,

5. förpackningar av glas 70 procent ska utgöra
materialutnyttjande,

6. dryckesförpackningar av metall 90 procent ska utgöra
materialutnyttjande,

7. dryckesförpackningar av polymera material 90 procent ska
utgöra materialutnyttjande,

8. förpackningar av trä 70 procent ska återvinnas varav minst
15 procentenheter utgör materialutnyttjande, och

9. förpackningar av övriga material 30 procent ska återvinnas
per materialslag, varav minst 15 procentenheter utgör
materialutnyttjande. Förordning (2013:757).

Definitioner

4 §    Med förpackning avses i denna förordning en produkt
som har framställts för att

1. innehålla, skydda eller presentera en vara eller för att
användas för att leverera eller på annat sätt hantera en
vara, från råmaterial till slutlig produkt och från producent
till användare, om produkten är en

a) konsumentförpackning genom att den på försäljningsstället
utgör en säljenhet för den slutliga användaren eller
konsumenten av varan,

b) gruppförpackning genom att den på försäljningsstället
omfattar en grupp av ett visst antal säljenheter och kan tas
bort utan att det påverkar varan eller varorna, oavsett om
säljenheterna säljs som en sådan grupp till den slutliga
användaren eller konsumenten eller om produkten endast
används som komplement till hyllorna på försäljningsstället,
eller

c) transportförpackning genom att den underlättar hantering
och transport av ett antal säljenheter eller
gruppförpackningar för att förhindra skador vid fysisk
hantering eller transportskador, eller

2. som engångsartikel användas i ett sådant syfte som anges i
1. Förordning (2013:757).

5 §    Med producent avses i denna förordning den som
yrkesmässigt tillverkar, säljer eller till Sverige för in en
förpackning eller en vara som är innesluten i en förpackning.
Förordning (2011:1243).

6 §    I denna förordning avses med

förpackningsavfall: förpackningar eller förpackningsmaterial
som är avfall enligt 15 kap. 1 § miljöbalken, och

hantering av förpackningsavfall: sådan hantering som avses i
15 kap. 3 § miljöbalken och som avser förpackningsavfall.
Förordning (2011:1243).

7 §    Med återanvändning, återvinning och bortskaffande
avses i denna förordning detsamma som i avfallsförordningen
(2011:927). Förordning (2011:1243).

8 §    Med biologisk behandling avses i denna förordning en
aerob (syrekrävande) eller anaerob (icke syrekrävande)
behandling av de biologiskt nedbrytbara delarna av ett
förpackningsavfall, om behandlingen

1. sker under kontrollerade förhållanden och med användning
av mikroorganismer, och

2. innebär att stabiliserade organiska restprodukter eller
metan produceras.

Vid tillämpningen av denna förordning ska deponering av
avfallet inte anses vara en biologisk behandling. Förordning
(2011:1243).

9 §    Med energiutvinning avses i denna förordning en
användning av brännbart förpackningsavfall för att generera
energi genom direkt förbränning, med eller utan annat avfall,
men med utnyttjande av värme. Förordning (2013:757).

10 §    Med materialutnyttjande avses i denna förordning en
upparbetning i en produktionsprocess av ett avfallsmaterial
till materialets ursprungliga ändamål eller till andra
ändamål. En sådan upparbetning med biologisk behandling ska
vid tillämpningen av förordningen anses vara ett
materialutnyttjande.

Vid tillämpningen av denna förordning ska energiutvinning
inte anses vara ett materialutnyttjande. Förordning
(2011:1243).

Tillämpningsområde

11 §    Denna förordning ska

1. inte tillämpas på vägcontainrar, järnvägscontainrar,
fartygscontainrar eller flygfraktcontainrar,

2. i fråga om 2 § 1–3 samt i fråga om 11–30 och 32–35 §§ inte
tillämpas på sådana flaskor eller burkar som omfattas av
förordningen (2005:220) om retursystem för plastflaskor och
metallburkar, och

3. i fråga om 25–30 §§ inte tillämpas på förpackningar som på
grund av sitt tidigare eller resterande innehåll utgör
farligt avfall enligt avfallsförordningen (2011:927).
Förordning (2013:757).

Bedömningen av om en produkt är en förpackning

12 § En produkt ska anses vara en förpackning enligt denna
förordning även om produkten också har andra funktioner än de
som anges i 4 §.

Första stycket gäller inte om produkten är en fast del av den
vara som den omsluter, skyddar eller presenterar och om
produkten behövs för att omfatta, stödja eller bevara varan
under hela dess livslängd och alla delar är avsedda att
användas, konsumeras eller bortskaffas tillsammans.
Förordning (2013:757).

13 § Vid tillämpningen av 12 § ska följande slag av produkter
anses vara förpackningar:

1. blomkrukor som är avsedda endast för försäljning och
transport av växter och inte är avsedda att följa med växten
under hela dess livstid,

2. cd-spindlar som saluförs med cd-skivor och inte är avsedda
för förvaring,

3. glasflaskor för injektionslösningar,

4. kapslar för kaffe-, kakao- eller mjölkdryckessystem eller
andra dryckessystem och som lämnas tomma efter användning,

5. klädhängare som saluförs med ett klädesplagg,

6. konfektaskar,

7. plastfolier kring cd-fodral,

8. postpåsar som är avsedda för kataloger och tidskrifter och
som innehåller en tidskrift,

9. rullar, tuber och cylindrar som böjligt material är
upprullat på, dock inte rullar, tuber eller cylindrar som är
avsedda som delar i en tillverkningsutrustning och som inte
används för att presentera en vara som en säljenhet,

10. sterilbarriärsystem i form av påsar, brickor eller annat
material som krävs för att bevara varans sterilitet,

11. tårtpapper som saluförs med ett bakverk,

12. tändsticksaskar,

13. återfyllbara stålcylindrar för gas, dock inte
brandsläckare, och

14. andra produkter än de som anges i 1–13, om produkterna
uppfyller kriterierna för att anses som förpackningar.
Förordning (2013:757).

14 § Vid tillämpningen av 12 § ska följande slag av produkter
inte anses vara förpackningar:

1. blomkrukor avsedda för att följa med växten under hela
dess livstid,

2. cd-, dvd- och videofilmfodral som saluförs innehållande
cd-skivor, dvd-skivor eller videofilmer,

3. cd-spindlar som saluförs tomma och är avsedda för
förvaring,

4. gravlyktor som är behållare för ljus,

5. kaffekapslar för dryckessystem, foliepåsar för kaffe och
kaffekuddar av filterpapper som slängs tillsammans med den
använda kaffeprodukten,

6. klädhängare som saluförs separat,

7. korvskinn,

8. mekaniska kvarnsystem som är integrerade i återfyllbara
behållare som återfyllbara pepparkvarnar,

9. skrivarpatroner,

10. tepåsar,

11. vattenlösliga påsar för rengöringsmedel,

12. vaxskikt som exempelvis finns runt ost,

13. verktygslådor, och

14. andra produkter än de som anges i 1–13, om produkterna
inte uppfyller kriterierna för att anses som förpackningar.
Förordning (2013:757).

15 § En produkt ska anses vara en förpackning enligt denna
förordning om produkten är utformad och avsedd att fyllas vid
försäljningsstället och fyller en förpackningsfunktion.

Om en engångsartikel är fylld när den säljs vid
försäljningsstället, ska även den anses vara en förpackning
enligt denna förordning. Förordning (2013:757).

16 § Vid tillämpningen av 15 § ska följande slag av produkter
anses vara förpackningar:

1. aluminiumfolier,

2. bärkassar av papper eller plast,

3. engångstallrikar och engångskoppar,

4. plastfolier,

5. plastfolier för tvättade kläder i tvätterier,

6. smörgåspåsar, och

7. andra produkter än de som anges i 1–6, om produkterna
uppfyller kriterierna för att anses som förpackningar.
Förordning (2013:757).

17 § Vid tillämpningen av 15 § ska följande slag av produkter
inte anses vara förpackningar:

1. bakformar av papper som saluförs utan innehåll,

2. engångsbestick,

3. omrörare,

4. omslagspapper som saluförs separat,

5. tårtpapper som saluförs utan bakverk, och

6. andra produkter än de som anges i 1–5, om produkterna inte
uppfyller kriterierna för att anses som förpackningar.
Förordning (2013:757).

18 § Förpackningskomponenter och underordnade element som är
integrerade i förpackningar ska räknas som en del av den
förpackning i vilken de är integrerade. Underordnade element
som är hängda på eller fästa vid en produkt och som fyller en
förpackningsfunktion ska anses vara förpackningar enligt
denna förordning.

Första stycket gäller inte förpackningskomponenter eller
underordnade element som är fasta delar av produkten, om alla
delar är avsedda att konsumeras eller bortskaffas
tillsammans. Förordning (2013:757).

19 § Vid tillämpningen av 18 § ska följande slag av produkter
anses vara del av förpackningar:

1. doseringsmått som utgör en del av tillslutningen på
förpackningen för rengöringsmedel,

2. häftklamrar,

3. mascaraborstar som utgör en del av förpackningens
tillslutning,

4. mekaniska kvarnsystem som är integrerade i fyllda
engångsbehållare som pepparkvarnar fyllda med peppar,

5. plastmanschetter,

6. självhäftande etiketter fästa på annat
förpackningsföremål, och

7. andra produkter än de som anges i 1–6, om produkterna
uppfyller kriterierna för att anses som del av förpackningar.
Förordning 2013:757).

20 § Etiketter hängda direkt på eller fästa på en vara ska
vid tillämpningen av 18 § anses vara förpackningar.
Förordning (2013:757).

21 § Radiofrekvensidentifieringsetiketter (RFID-taggar) ska
vid tillämpningen av 18 § inte anses vara förpackningar.
Förordning (2013:757).

Krav på producenter

22 § För de syften som anges i 2 § ska en producent se till
att de förpackningar som producenten tillverkar, för in till
Sverige eller säljer utformas, framställs och saluförs på ett
sådant sätt att de är återanvändbara eller återvinningsbara
så att

1. utsläppen av skadliga ämnen minimeras när förpackningarna,
förpackningsavfallet eller restprodukter från hanteringen
deponeras eller förbränns, och

2. inverkan i övrigt på miljön begränsas när
förpackningsavfallet eller restprodukter från hanteringen av
förpackningsavfallet bortskaffas. Förordning (2013:757).

23 § Vid tillämpningen av 22 § ska en förpackning anses
återanvändbar om dess fysiska egenskaper och utformning gör
det möjligt att

1. under normalt förutsebara användningsförhållanden
återanvända förpackningen flera gånger,

2. behandla den använda förpackningen i enlighet med hygien-
och säkerhetskrav för arbetstagare, och

3. återvinna förpackningen när den inte längre används.
Förordning (2013:757).

24 § Vid tillämpningen av 22 § ska en förpackning anses
återvinningsbar genom

1. materialutnyttjande, om förpackningen är framställd på ett
sådant sätt att det är möjligt att utnyttja en viss
viktprocent av de material som används vid framställningen av
säljbara produkter,

2. energiutvinning, om förpackningsavfallet har ett lägsta
värmevärde för att ge optimal energiutvinning, eller

3. kompostering, om förpackningsavfallet är biologiskt
nedbrytbart i sådan grad att det inte hindrar separat
insamling eller hindrar den komposteringsprocess eller
komposteringsaktivitet som avfallet underkastas samt är av
sådan art att det kan underkastas fysisk, kemisk, termisk
eller biologisk nedbrytning på ett sådant sätt att det mesta
av den färdiga komposten slutligen bryts ned till koldioxid,
biomassa och vatten. Förordning (2013:757).

25 § En producent ska se till att det finns ett lämpligt
insamlingssystem för förpackningar som är hänförliga till
producenten.

Ett insamlingssystem ska anses som lämpligt om det är
lättillgängligt, underlättar för den som innehar
förpackningsavfall att lämna ifrån sig detta och i övrigt ger
god service åt dem som ska lämna förpackningsavfall till
systemet.

Vid bedömningen av om insamlingssystemet är att anse som
lämpligt ska särskild hänsyn tas till det som vid samråd
enligt 26 § framkommit om förhållandena i kommunen.
Förordning (2013:757).

26 § En producent som ska tillhandahålla ett insamlingssystem
enligt 25 § ska samråda med berörd kommun i frågor som rör
insamlingssystemet. Med berörd kommun avses en kommun där
skyldigheten enligt 25 § att genom insamlingssystem ta hand
om förpackningar ska fullgöras.

Samrådet ska syfta till att med hänsyn till de lokala
förhållandena i kommunen samordna producentens ansvar med
kommunens renhållningsskyldighet i frågor om

1. hur kommunen kan underlätta uppbyggnaden av producentens
insamlingssystem, exempelvis genom att anvisa platser för
insamling av förpackningsavfall,

2. vilka åtgärder mot nedskräpning runt platserna för
insamling som bör vidtas, och

3. hanteringen av förpackningar som lämnas i producentens
insamlingssystem men som inte är hänförliga till producenten.
Förordning (2013:757).

27 § Producenten ska fullgöra sin samrådsskyldighet genom att
självmant eller på kommunens begäran

1. lämna en utförlig redogörelse till kommunen för hur
producenten fullgör eller avser att fullgöra de skyldigheter
som följer av 25 §, och

2. ge kommunen tillfälle att överlägga med producenten om de
förändringar eller den samordning som kommunen anser behövs.
Förordning (2013:757).

Skyldighet för innehavare av avfall att sortera ut
förpackningar

28 § Hushåll och andra förbrukare ska sortera ut
förpackningar från hushållsavfall och annat avfall och lämna
dem för borttransport i de insamlingssystem som producenterna
eller kommunen tillhandahåller för sådant avfall. Förordning
(2013:757).

Hanteringen av utsorterade förpackningar

29 § En producent ska se till att utsorterade förpackningar
som hushållen och andra förbrukare har lämnat i producentens
insamlingssystem transporteras bort samt återanvänds,
återvinns eller tas om hand på ett annat miljömässigt
godtagbart sätt. Förordning (2013:757).

30 § När utsorterade förpackningar enligt 29 § ska
transporteras genom en producents försorg, får inte någon
annan än producenten eller den producenten anlitar för
ändamålet ta befattning med transporten. Förordning
(2013:757).

Producentens uppgiftsskyldighet

31 § En producent ska till Naturvårdsverket lämna

1. uppgift om resultatet av insamlingsverksamheten,
återanvändningen, återvinningen och materialutnyttjandet samt
andra förhållanden som rör bortskaffandet av utsorterade
förpackningar,

2. de uppgifter om tillverkning, införsel till Sverige,
utförsel från Sverige till ett land utanför Europeiska
unionen, försäljning och andra förhållanden som
Naturvårdsverket behöver för att

a) beräkna uppfyllelsen av målen i denna förordning, och

b rapportera till Europeiska kommissionen i enlighet med
artikel 12 i och bilaga 3 till Europaparlamentets och rådets
direktiv 94/62/EG av den 20 december 1994 om förpackningar
och förpackningsavfall, senast ändrat genom
Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 219/2009.

När det gäller uppfyllelse av målen i denna förordning för
sådant förpackningsavfall som förs ut från Sverige till ett
land utanför Europeiska unionen ska producenten kunna visa
att återvinning och materialutnyttjande skett på det sätt som
anges i denna förordning.

I fråga om förpackningar för konsumtionsfärdig dryck
tillverkade av polymera material eller metall gäller
uppgiftsskyldigheten den som yrkesmässigt tappar eller till
Sverige för in konsumtionsfärdig dryck i plastflaska eller
metallburk. Förordning (2013:757).

Ett särskilt avsnitt om förpackningar i kommunala
avfallsplaner

32 § En kommunal avfallsplan ska innehålla ett särskilt
avsnitt om förpackningar och platser för insamling av
förpackningsavfall. Planen ska även innehålla uppgifter om
åtgärder för att förebygga att förpackningsavfall uppstår och
åtgärder för att främja återanvändning av förpackningar.
Förordning (2013:757).

Tillsyn

33 § Bestämmelser om tillsyn finns i 26 kap. miljöbalken och
i miljötillsynsförordningen (2011:13). Bestämmelser om det
operativa tillsynsansvar som hör samman med denna förordning
finns i 26 kap. 3 § tredje stycket miljöbalken samt 2 kap. 4,
29 och 30 §§ miljötillsynsförordningen. Förordning
(2011:43).

Bemyndiganden

34 § Naturvårdsverket får meddela närmare föreskrifter om de
skyldigheter som avses i 25, 29 och 31 §§.

Naturvårdsverket får meddela föreskrifter om särskilt
omhändertagande i fråga om vissa slag av förpackningar, om
det finns särskilda skäl för det från miljö- och
hälsoskyddssynpunkt. Förordning (2013:757).

35 § En kommun får meddela föreskrifter om att en producent
ska lämna de uppgifter i fråga om förpackningsavfallets art,
sammansättning, mängd och hantering som behövs som underlag
för kommunens renhållningsordning. Förordning (2013:757).

Bilaga 1 Har upphävts genom förordning (2013:757).

Bilaga 2 Har upphävts genom förordning (2013:757).

Bilaga 3 Har upphävts genom förordning (2013:757).