Kungl. Maj:ts Förordning (1934:105) om blindhetsersättning 

1 § Den som saknar synförmåga eller vars synförmåga, sedan  
ljusbrytningsfel rättats, är så nedsatt att han saknar ledsyn, anses i 
denna förordning som blind och är, där ej nedan annorlunda stadgas, 
berättigad till blindhetsersättning. Ersättningen utgår med ett belopp 
av femhundra kronor för år räknat. 

2 § Från rätt till blindhetsersättning äro undantagna: 

a) utländsk medborgare samt svensk medborgare, som författningsenligt 
icke skall vara mantalsskriven i riket; 

b) den som icke fyllt sexton år; 

c) den som enligt gällande bestämmelser om blindundervisning är  
skolpliktig; 

d) den som blivit blind efter fyllda sextio år; 

e) den som uppsåtligen ådragit sig blindhet; 

f) den som utan giltig anledning vägrar att efterkomma förordnande om 
läkarbehandling eller behandling å sjukvårdsanstalt, som i 5 § sägs; 

g) den som uppenbarligen icke efter förmåga söker ärligen bidraga till 
sin försörjning eller är hemfallen åt alkoholmissbruk; 

h) den som undergår omedelbart för brott ådömt frihetsstraff eller är 
intagen å interneringsanstalt för återfallsförbrytare, vårdanstalt för 
förminskat tillräkneliga förbrytare, allmän  uppfostringsanstalt, 
tvångsarbetsanstalt, alkoholistanstalt eller skyddshem; 

i) den som är eller uppenbarligen bör vara intagen å anstalt för blinda 
med komplicerat lyte, sinnessjuka, sinnesslöa, fallandesjuka eller 
kroniskt sjuka eller å fattigvårdsanstalt; 

k) den som i annat fall än ovan sagts å anstalt eller eljest åtnjuter 
kostnadsfri vård på statens bekostnad; 

l) den vars egen eller vars försörjningspliktiga anhörigas ekonomiska 
ställning är sådan att blindhetsersättning rimligen icke bör till honom 
utgå. 

Från rätt till blindhetsersättning må för viss tid uteslutas: 

a) den som genom grov vårdslöshet ådragit sig blindhet; 

b) den som i avsikt att erhålla blindhetsersättning avhänt sig eller 
undandolt inkomst eller egendom av betydelse att kunna inverka på frågan 
om dylik ersättning. 

Utan hinder av vad i första stycket under a) stadgas äger Konungen, 
under förutsättning av ömsesidighet, träffa överenskommelse med 
främmande stat, att dess medborgare skola i avseende å tillämpningen av 
denna förordning likställas med svensk medborgare, som 
författningsenligt skall vara i riket mantalsskriven. 

3 § Ansökan om blindhetsersättning skall ingivas till pensionsnämndens 
ordförande i det pensionsdistrikt, där sökanden är mantalsskriven eller, 
om han icke är mantalsskriven i riket, där han författningsenligt skall 
vara mantalsskriven. 

Ansökningen skall innehålla nödiga upplysningar för bedömande av  
sökandens rätt till blindhetsersättning samt en av sökanden på heder och 
samvete avgiven förklaring att de lämnade upplysningarna äro med 
sanningen överensstämmande. Är sökanden ur stånd att själv avgiva sådan 
förklaring, skall riktigheten av upplysningarna intygas av två 
trovärdiga, med sökandens förhållanden förtrogna personer. Vid 
ansökningen skall fogas prästbevis. 

Där så prövas nödigt, skall sökanden jämväl förete läkarintyg. 

4 § Det åligger pensionsnämnden att snarast möjligt till  
pensionsstyrelsen avgiva utlåtande rörande sökandens rätt till  
blindhetsersättning samt därvid översända handlingarna i ärendet och, om 
skiljaktiga meningar förekommit, utdrag av nämndens protokoll. Ett 
exemplar av nämndens utlåtande skall samtidigt genom ordförandens 
försorg med allmänna posten tillställas sökanden. 

I övrigt skola bestämmelserna om pensionsnämnder i 22-25 §§, 26 § första 
och andra styckena samt 27 § lagen om allmän pensionsförsäkring i 
tillämpliga delar gälla. 

5 § Pensionsstyrelsen äger, när särskilda skäl därtill äro, föreskriva, 
att sökanden skall undersökas av ögonläkare. Styrelsen må ock förordna, 
att sökanden skall undergå läkarbehandling eller behandling å 
sjukvårdsanstalt, såframt synförmågan därigenom kan antagas bliva 
förbättrad. 

6 § Finner pensionsstyrelsen sökanden berättigad till  
blindhetsersättning, skall styrelsen utfärda bevis att ersättning blivit 
honom tillerkänd. Sådant bevis översändes av styrelsen till 
pensionsnämndens ordförande och tillställes sökanden genom dennes 
försorg. 

7 § Inträffar sådant förhållande att den som tillerkänts  
blindhetsersättning icke vidare bör komma i åtnjutande därav, ankommer 
det på pensionsstyrelsen att, sedan denne och pensionsnämnden eller dess 
ordförande beretts tillfälle att yttra sig, förordna om indragning av 
ersättningen. 

Finnes grundad anledning antaga att ersättning bör indragas, äger 
pensionsstyrelsen, innan beslut därom i vederbörlig ordning fattats, 
förordna att ersättningen tillsvidare icke skall utbetalas. 

Det åligger pensionsnämnd, pensionsnämnds ordförande och ombud, varom i 
27 § lagen om allmän pensionsförsäkring förmäles, att till 
pensionsstyrelsen ofördröjligen anmäla förhållande, som kan antagas böra 
föranleda indragning av ersättning. 

Undergår någon som åtnjuter blindhetsersättning omedelbart för brott 
ådömt frihetsstraff eller har någon som åtnjuter sådan ersättning blivit 
intagen å anstalt eller hem, som i 2 § h)-k) avses, åligger det 
straffinrättningens, anstaltens eller hemmets föreståndare att 
ofördröjligen göra anmälan därom till pensionsstyrelsen. 

8 § Över pensionsstyrelsens beslut må klagan ej föras av enskild  
sakägare. Justitiekanslern eller efter justitiekanslerns medgivande 
kommun, pensionsnämnds ordförande och i 27 § lagen om allmän 
pensionsförsäkring omförmält ombud må söka ändring i pensionsstyrelsens 
beslut hos Konungen genom besvär, vilka, vid talans förlust, skola före 
klockan tolv å trettionde dagen från den dag, beslutet gavs, ingivas 
till socialdepartementet. 

9 § Blindhetsersättning utgår från och med den månad, varunder  
ersättningen söktes, dock tidigast från och med den dag, då blindheten 
inträtt, samt till och med den månad, varunder den blinde avlidit eller 
ersättningens indragning beslutats. 

10 § Angående sättet och tiden för utbetalning av blindhetsersättning 
förordnar Konungen. 

Ersättningsbelopp, som ej lyftats före utgången av året näst efter det, 
under vilket beloppet förfallit till betalning, vare förverkat. 

11 § Kostnaden för blindhetsersättning samt för undersökning och  
behandling, varom i 5 § förmäles, bestrides av staten. 

12 § Rätt till blindhetsersättning kan ej överlåtas och må förty ej för 
gäld tagas i mät. 

13 § Ansökan, prästbevis och läkarintyg samt utlåtande, varom i 4 § 
förmäles, skola avfattas enligt formulär, som fastställas av Konungen 
eller myndighet, som Konungen bestämmer. 

Konungen eller myndighet, som Konungen bestämmer, fastställer jämväl 
taxa för läkarintyg och läkarundersökning, som i 3 och 5 §§ avses, 
ävensom det belopp, varmed ersättning skall utgå för behandling enligt 5 
§, såframt behandlingen skall äga rum å sjukvårdsanstalt. 

I statens eller kommuns tjänst anställd läkare är skyldig att utfärda 
läkarintyg och verkställa undersökning mot ersättning, som bestämts i 
taxan. Har pensionsstyrelsen jämlikt 5 § förordnat om behandling å 
sjukvårdsanstalt, som drives av staten, landsting, kommun eller 
sammanslutning, vari landsting eller kommun deltager, eller till vars 
drift statsbidrag utgår, skall den som förordnandet avser där emottagas, 
såvitt plats kan beredas å allmän avdelning för behandling av 
ögonsjukdomar. 

14 § De närmare föreskrifter, som, utöver vad denna förordning  
innehåller, finnas erforderliga för dess tillämpning, meddelas av 
Konungen.