Lag (1957:132) med särskilda bestämmelser  angående domstolarna och rättegången vid  krig eller krigsfara m.m. 

1 § Befinner sig riket i krig, skola bestämmelserna i 2 -- 16 §§ äga 
tillämpning. Vid krigsfara, vari riket befinner sig, eller eljest 
under utomordentliga, av krig föranledda förhållanden äger Konungen 
förordna, att nämnda bestämmelser skola tillämpas. 

Förordnande som i första stycket sägs skall, vid äventyr att det 
eljest förfaller, inom en månad underställas riksdagen för dess 
prövning av frågan huruvida förordnandet skall bestå. Varder 
förordnandet icke inom två månader från det underställningen skett av 
riksdagen gillat, skall detsamma vara förfallet. 

Under tid, då bestämmelserna i 2 -- 16 §§ äga tillämpning, gälla 
icke i lag eller författning meddelade stadganden i den mån de strida 
mot samma bestämmelser eller vad med stöd av dem blivit föreskrivet. 

2 § Konungen äger bestämma, 

1) att domstol skall sammanträda å andra tider och ställen än som 
för vanliga fall är föreskrivet; 

2) att åligganden, som i fråga om rättskipningen eller rättsvården 
tillkomma viss underrätt eller lagfaren domare eller viss hovrätt, 
skola, helt eller delvis, övertagas av annan likställd domstol eller 
domare. 

Om högsta domstolens och hovrätternas tjänstgöring på avdelningar 
äger Konungen förordna efter omständigheterna. 

3 § Konungen äger bestämma, att lagfaren domare i eller 
befattningshavare vid underrätt, hovrätt eller högsta domstolen skall 
tjänstgöra i annan befattning vid någon av nämnda myndigheter, domare 
dock endast i domarbefattning. Vad nu sagts gäller icke justitieråd. 

Vad i lag finnes stadgat om att den som redan innehaft uppdrag som 
nämndeman eller uppnått viss ålder må avsäga sig uppdraget eller att 
nämndeman ej må hava uppnått viss ålder, skall ej äga tillämpning. 

Förordnande som tekniskt sakkunnig ledamot för patentmål, sakkunnig 
vid sjöförklaring eller sjöförhör eller särskild ledamot för mål om 
klander av dispasch skall, om tiden för förordnandet utgår, 
fortfarande gälla intill dess annat beslut meddelas. Lag (1972:149). 

4 § Till tjänstgöring såsom nämndeman må i sådant fall som avses i 4 
kap. 10 § rättegångsbalken kallas jämväl nämndeman eller till 
nämndeman valbar person utom domkretsen. 

Vid förfall för ledamot eller sakkunnig som avses i 3 § tredje 
stycket må, om så kräves, annan lämplig person med erforderlig 
sakkunskap tillkallas. Lag (1971:1063). 

5 § Möter på grund av förhållanden som avses i 1 § första stycket 
hinder eller särskild svårighet att vid laga domstol handlägga mål 
eller ärende, äger rätten förordna, att det skall överflyttas till 
annan likställd domstol som med hänsyn till utredningen och övriga 
omständigheter finnes lämplig. 

Är i tvistemål part på grund av förhållanden som nyss nämnts 
förhindrad att inställa sig personligen vid rätten, må saken, om den 
finnes kunna nöjaktigt utredas, handläggas och avgöras utan hinder av 
vad eljest gäller om sådan inställelse. Lag (1964:210. 

6 § Kan part på grund av förhållanden som avses i 1 § första stycket 
antagas vara ur stånd att i mål eller ärende bevaka sin rätt och 
finnes det med hänsyn till målets eller ärendets beskaffenhet vara av 
synnerlig vikt för honom eller motpart eller eljest ur allmän synpunkt 
angeläget att handläggningen främjas, skall rätten eller domaren 
förordna ombud för honom. Till ombud bör förordnas advokat, om sådan 
finnes att tillgå. Ombud skall entledigas så snart parten finnes kunna 
själv eller genom ett av honom utsett ombud bevaka sin rätt. 

Bestämmelserna i 12 kap. rättegångsbalken om rättegångsombud, vars 
behörighet avser visst mål utan begränsning med avseende å domstol 
eller rättegångstillfälle, skola i tillämpliga delar gälla i fråga om 
ombud som i första stycket sägs, dock att ombudet icke äger mottaga 
delgivning av stämning i brottmål. 

Vad i 8 kap. 5 § rättegångsbalken är stadgat skall äga motsvarande 
tillämpning beträffande uppdrag såsom ombud enligt denna paragraf. 

7 § Ombud som avses i 6 § äger att av allmänna medel åtnjuta arvode så 
ock ersättning för kostnad och tidsspillan efter vad som prövas 
skäligt. Vid målets eller ärendets avgörande skall part eller annan 
förpliktas att till statsverket återgälda dess utgifter, såframt han 
enligt vad om rättegångskostnad är stadgat skola svara därför. Om den 
part för vilken ombudet förordnats åtnjuter fri rättegång, skall 
beträffande ersättning till ombudet och skyldighet att ersätta 
statsverket kostnaden härför gälla vad i lagen om fri rättegång är 
stadgat om ersättning till rättegångsbiträde; dock att, då 
ersättningsskyldighet gentemot statsverket ålägges annan än parten, 13 
§ nämnda lag ej äger tillämpning. Är fråga om ombud för tilltalad, 
skall i nämnda hänseenden så anses som hade ombudet förordnats till 
offentlig försvarare. 

Ej må ombudet av part förbehålla sig ersättning för uppdraget; har 
sådant förbehåll skett, vare det utan verkan. 

8 § Till offentlig försvarare eller rättegångsbiträde enligt lagen om 
fri rättegång må, om någon som äger föreskriven behörighet att 
fullgöra sådant uppdrag icke finnes att tillgå, förordnas annan 
lämplig person. 

9 § Konungen äger beträffande riket i dess helhet eller viss del därav 
förordna om förlängning av tidsfrist, som enligt lag eller författning 
skall iakttagas för ingivande av inlaga eller vidtagande av annan 
åtgärd för bevakande eller fullföljd av talan hos domstol eller domare 
annorledes än genom särskilt rättsmedel. Kungörelse om krigstillstånd 
skall anses innefatta dylikt förordnande för en tid av två veckor från 
kungörelsens utfärdande, om ej Konungen bestämmer annorlunda. Lag 
(1986:660). 

10 § Är någon skyldig att för bevakande av sin enskilda rätt inom viss 
i lag eller författning föreskriven tid väcka talan eller påkalla 
prövning i annan ordning eller inför domstol eller domare vidtaga 
annan åtgärd och finnes han på grund av förhållanden som avses i 1 § 
första stycket hava varit ur stånd att inom den föreskrivna tiden 
vidtaga åtgärden, skall vad i 58 kap. rättegångsbalken är stadgat 
angående återställande av försutten tid tillämpas även om åtgärden 
icke är av beskaffenhet som i 11 § nämnda kapitel sägs. Vad nu sagts 
äger motsvarande tillämpning beträffande ansökan om resning och besvär 
över domvilla. 

I fråga om återställande av försutten tid enligt första stycket i 
denna paragraf eller 58 kap. rättegångsbalken skall vad i 12 § nämnda 
kapitel är föreskrivet om att ansökan skall göras sist inom ett år 
från den dag då tiden utgick ej äga tillämpning, om sökanden på grund 
av förhållanden som avses i 1 § första stycket denna lag finnes hava 
varit ur stånd att inom sagda tid göra sådan ansökan. 

Ansökan om återställande av försutten tid skall göras inom tre 
veckor sedan förfallet upphörde eller inom den längre tid varom 
Konungen förordnat. 

11 § Under förundersökning enligt 23 kap. rättegångsbalken må den som 
finnes kunna utan avsevärd olägenhet inställa sig kallas till förhör 
vid äventyr att han hämtas utan hinder av att avståndet är större än i 
7 § sagda kapitel sägs. 

12 § Förordnande enligt 27 kap. 9 § rättegångsbalken om kvarhållande 
av försändelse må, där det kan befaras att inhämtande av rättens 
beslut skulle medföra sådan tidsutdräkt eller annan olägenhet, som är 
av väsentlig betydelse för utredningen, meddelas av 
undersökningsledaren eller åklagaren. I sådant fall skall anmälan som 
avses i tredje stycket av samma paragraf göras hos den som meddelat 
förordnandet; denne har jämväl den prövningsskyldighet som där 
omförmäles. 

13 § Finnes det vara av synnerlig vikt för utredningen rörande brott, 
för vilket ej är stadgat lindrigare straff än fängelse i två år, att 
expedieringen av samtal till och från telefonapparat, som innehaves av 
den som skäligen misstänkes för brottet eller eljest kan antagas komma 
att begagnas av honom, inställes eller fördröjes eller att 
telefonapparaten avstänges för samtal eller att uppgift från 
telefonanstalt lämnas å samtal, som expedierats eller beställts till 
och från nämnda telefonapparat, äger rätten, på yrkande av 
undersökningsledaren eller åklagaren, meddela tillstånd till sådan 
åtgärd. 

Giltighetstiden för tillstånd till avhörande av telefonsamtal eller 
till åtgärd som avses i första stycket må bestämmas till högst en 
månad från den dag då tillståndet delgavs telefonanstaltens 
föreståndare. 

Kan det befaras att inhämtande av rättens tillstånd till avhörande 
av telefonsamtal eller till åtgärd som avses i första stycket skulle 
medföra sådan tidsutdräkt eller annan olägenhet, som är av väsentlig 
betydelse för utredningen, må förordnande om åtgärden meddelas av 
undersökningsledaren eller åklagaren. Lag (1964:210). 

14 § Har undersökningsledare eller åklagare meddelat förordnande 
jämlikt 12 eller 13 §, skall skriftlig anmälan därom, med angivande av 
skälen, ofördröjligen göras hos rätten, som har att skyndsamt upptaga 
ärendet till prövning. Finner rätten att förordnandet icke bör äga 
bestånd, skall rätten upphäva förordnandet. 

15 § Delgivning med den som fullgör tjänstgöring vid krigsmakten skall 
ske genom militär myndighets försorg. Intyg av sådan myndighet skall 
gälla såsom fullt bevis att delgivning blivit så verkställd som 
intyget innehåller. Avser delgivning stämning eller kallelse att 
eljest infinna sig vid domstol, skall intyget tillika innehålla 
uppgift, huruvida den kallade på grund av sin tjänstgöring är hindrad 
att inställa sig. Har delgivning verkställts annorledes än genom 
militär myndighet, vare den gällande; dock må delgivning ej ske på 
sätt i 12 eller 15 § delgivningslagen (1970:428) sägs. Lag 
(1970:449). 

16 § Befogenhet, som enligt 2 § första stycket 1) och 3 § första 
stycket tillkommer Konungen, må på uppdrag av Konungen utövas av annan 
myndighet. Kan under krig förbindelsen mellan någon del av riket och 
riksstyrelsen icke eller allenast med avsevärd svårighet upprätthållas 
eller föreligger eljest under krig trängande behov av omedelbara 
åtgärder, äger hovrätt i vad angår dess domkrets även utan sådant 
uppdrag utöva befogenhet, som enligt denna lag tillkommer Konungen. 

17 § När krigstillstånd upphör eller förordnande enligt 1 § första 
stycket upphäves, skall iakttagas, att den som på grund av 3 § andra 
eller tredje stycket eller 4 § deltagit i handläggning av mål eller 
ärende alltjämt skall vara behörig i det målet eller ärendet samt att 
förordnande av ombud enligt 6 § skall gälla till dess ombudet enligt 
vad där sägs blivit entledigat. Förordnanden enligt 9 § första stycket 
skall fortfarande tillämpas i fråga om åtgärd, för vars vidtagande tid 
börjat löpa före förordnandets upphörande. Har för vidtagande av 
åtgärd varom i 10 § sägs förelegat förfall som där avses, skall med 
avseende å återställande av försutten tid för åtgärden lagrummet 
alltjämt tillämpas. 

18 § Konungen meddelar de närmare föreskrifter, som erfordras för 
tillämpningen av denna lag.