PierreMesure/open-sfs huggingface dataset:
Kyrkolag (1686:0903) 

2 kap.

3 § har upphävts genom lag (1988:1556).

4 § har upphävts genom lag (1988:1556).

8 § har upphävts genom lag (1988:1556).

13 § har upphävts genom lag (1989:882).

11 kap.

12 § har upphävts genom lag (1988:1556).

14 kap.

1 § har upphävts genom lag (1989:273).

19 kap.

2 § har upphävts genom lag (1982:989).

6 § har upphävts genom lag (1988:1556).

18 § har upphävts genom lag (1988:1556).

21 kap. har upphävts genom lag (1988:1556).

22 kap.

1 § har upphävts genom lag (1988:1556).

2 § har upphävts genom lag (1988:1556).

23 kap.

1 § har upphävts genom lag (1988:1556).

26 kap.

6 § har upphävts genom lag (1988:1556).

8 § har upphävts genom lag (1988:1556).

27 kap.

1 § har upphävts genom lag (1988:1556) till den del dessa avser
skyldighet att underrätta regeringen om uppförandet av kyrkobyggnader.
Resolution (1757:0119) på städernas allmänna besvär 

/Författningens text finns bara i tryckt version/
Kungörelse (1821:1205) angående vad genom  konvention mellan Kungl. Maj:t samt Hans  Maj:t kejsaren av Ryssland blivit överenskommet angående brottmålens behandling å ömse sidor  om riksgränsen 

Wi CARL JOHAN, med Guds Nåde, Sweriges, Norriges, Göthes och Wendes 
Konung: Göre weterligt: att wid den emellan Oss samt Hans Maj:t 
Kejsaren af Ryssland den 17. Januarii innewarande år slutne 
Convention, hafwe Wi samt Hans Maj:t Kejsaren af Ryssland, genom en 
särskild Artikel öfwerenskommit och stadgat som följer: 

Brott större eller mindre som af endera Magtens undersåte begås inom 
den andre Magtens område, bör, enär den brottslige å sistnämnde ställe 
ertappas, dömas och straffas efter det Lands Lagar och af Dess 
Domstolar, der förbrytelsen skett. 

Skulle den ena Magtens undersåte på den andra Magtens territorium, uti 
någon af de wid gränsen emellan Swerige och Ryssland belägne Socknar, 
begå sådant brott som uti Sjunde artikeln af Gränse-Reglerings- 
Tractaten den Tjugonde November Ettusende Åttahundrade Tio upräknas, 
nemligen: mord, mordbrand, stråtröfweri eller stöld, och sedermera 
taga sin tillflygt i sitt eget Land, har den förolämpade eller allmän 
Åklagare, att hos Länets Landshöfding, der brottet blifwit begångit, 
göra anmälan om undersökning, då denna Auctoritet bör, efter erhållen 
uplysning om brottets werklighet genom brefwexling med Landshöfdingen 
i det Län, hwarunder den anklagade lyder, begära undersökning. 

Sistnämnde Landshöfding tillkommer då föranstalta, ej allenast, att 
undersökning warder utsatt wid den Domstol inom den anklagades 
Fädernesland, som är belägen närmast det ställe, der brottet blifwit 
föröfwadt, utan ock, att den anklagade wid Domstolen warder instäld, 
samt om den till undersökningen bestämde dag, lämna underrättelse åt 
den Landshöfding som undersökningen begärt, hwilken bör sådant 
wederbörande målsägande eller Åklagare tillkännagifwa. 

Målsäganden och Åklagaren åligger det att å den för undersökningen 
bestämda tid och ort sig inställa, försedd med de wittnen eller andra 
bewis som kunna wara att tillgå; ägandes de om inkallande af sådane 
wittnen som icke äro wistande inom det Rikets gränsor der 
undersökningen hålles begära handräckning af Landshöfdingen i det 
Land, under hwars styrelse nämnde personer lyda. 

Domstolen der målet sålunda blifwit anhängigt bör så wäl wid 
undersökningen som i afseende på straffets bestämmande förfara efter 
Landets gällande Lagar. 

Begås mindre förbrytelser wid Swenska och Ryska gränsen af den ena 
Magtens undersåte inom den andra Magtens område och har han till sitt 
Land återkommit, må den förolämpade sjelf eller genom fullmägtig, äga 
omedelbarligen wända sig till närmast wid gränsen warande Domare i det 
Land hwartill förbrytaren hörer och sin talan emot honom efter det 
Landets Lagar utföra, skolandes derstädes all laga handräckning honom 
meddelas.
Kungörelse (1827:60 s.1007) angående åtskilliga  föreskrifter för bevakande av kronans rätt i de henne rörande rättegångar vid domstolarna 

Wi Carl Johan, med Guds Nåde, Sweriges, Norriges, Göthes och Wendes 
Konung, Göre weterligt: Att Wi, till ett säkrare befrämjande deraf, att 
Kronans rätt i de henne rörande Rättegångar wid Domstolarne blifwer 
behörigen iakttagen och bewakad, i Nåder godtfunnit förordna, att den 
person, som å Kronans wägnar, i något Kronans rätt rörande mål, antingen 
såsom kärande eller swarande, wid Under-Domstol talan förer, bör, genast 
efter hwarje Rättegångs-tillfälles slut, inberätta hwad derwid förelupit 
till det Embetswerk, som honom till målets utförande förordnat, och 
hwilket Embetswerk tillhör, att jemte tagen noga kännedom af målet, deri 
anskaffa och Krono-Ombudet meddela alla till målets utförande och 
förswarande af Kronans rätt nödige uplysningar och handlingar: Att, då 
Kronan wid Under-Domstol i målet tappat, Krono-ombudet, wid answar, 
alltid skall i behörig tid Kronans rätt till dess talans fullföljande i 
laga ordning förwara, samt derefter, med handlingarnes öfwerlemnande, af 
det Embetswerk, som honom förordnat, begära föreskrift, huruwida målet 
fullföljas skall: Att nämnde Embetswerk bör föranstalta, det målet 
alltid till Hof-Rätt fullföljt warder, så wida samma Embetswerk icke 
skulle finna laga skäl dertill saknas; dock att i mål, der Wår 
Befallningshafwande Kronans Ombud förordnat, med handlingarnes 
öfwerlemnande, anmälan derom bör göras hos Wårt 
Justitie-Kantzlers-Embete, som om målets fullföljd eller nedläggande 
förordnar: Och att på lika sätt, då målet i Hof-Rätt blifwit afgjordt 
och Kronan tappat, Advocat-Fiscalen derstädes, eller den, som till 
målets utförande i samma Rätt särskilt kan wara förordnad, alltid skall 
i behörig tid och ordning anmäla och utwerka tillstånd till målets 
dragande under Wår Nådiga pröfning, hwarefter fullföljden af 
ändringssökandet, efter Krono-Ombudets derom görande förfrågan, på Wårt 
Justitie-Kantzlers-Embetets, och der Krono-Ombudet blifwit af något utaf 
Wåre och Rikets Kollegier förordnadt, på dess pröfning beror; kommande 
för öfrigt, hwad för iakttagande af Kronans rätt i wisse särskilte mål 
är förordnadt, att derjemte lända till efterrättelse.
Kungörelse (1834:30 s.3) angående en viss preskriptionstid för uppvisande i banken av utelöpande invisningar och insättningsbevis, som i bankens räkenskaper balanseras 

/Författningens text finns bara i tryckt version/
Brev (1840:46) angående Finska nationella församlingens i Stockholm fortfarande, samt om regleringen av dess angelägenheter

/Författningens text finns bara i tryckt version/
Cirkuläret (1844:50 s.2) till överståthållarämbetet  samt en del Kungl. Maj:ts befallningshavande i riket  angående vissa iakttagelser vid häktande av fransk undersåte  uppå franskt fartyg här i riket 

Sedan uppå framställning af Kongl. Swenske och Norrske Ministern i 
Paris, Ministern för Utrikes Ärenderne i Frankrike förklarat sig 
beredwillig att foga anstalt, det wederbörande embetsmyndigheter 
anbefallas att, då fråga uppstår der i Riket om häktande af person, 
hörande till besättningen på Swenskt fartyg, derom lemna underrättelse 
åt den på stället warande Swenske och Norrske Konsuln, på det han, innan 
häktandet werkställes, må komma i tillfälle widtaga de åtgärder, han 
anser omständigheterna påkalla, wid hwilket förklarande likwäl det 
wilkor blifwit fästadt, att en lika beskaffad föreskrift måtte meddelas 
de Swenske embetsmyndigheterna i afseende på Fransk undersåte uppå 
Franskt fartyg här i landet; så hafwe Wi funnit godt i nåder förordna, 
att häktande af Fransk undersåte, som tillhör besättningen på Franskt 
fartyg här i Riket, icke må äga rum förr än Franske Konsuln på det 
ställe, där häktandet kommer i fråga, blifwit om den tilltänkta åtgärden 
underrättad, samt att, om Fransk Konsul icke finnes på stället, närmaste 
Konsul bör om förhållandet erhålla besked så skyndsamt som möjligt, dock 
utan att häktningen häraf må uppehållas; hwilket wederbörande till 
underdånig efterrättelse länder.
Förordning (1851:55 s.4) angående sättet för uppsägning av förbindelser, för vilka flera är ansvariga 

Hafwa flera förbundit sig att, en för alla och alla för en, betala gäld 
och ifall förfallotid efter uppsägning beräknas; ware uppsägning, som 
hos endera sker, ej mot de andra gällande. Har löftesman åtagit sig 
annans gäld, som sin egen, må, der förfallotiden efter uppsägning jemväl 
beräknas skall, uppsägning, som hos endera sker, ej eller mot den andra 
gälla. Lag samma ware och der flera, en för alla och alla för en, ingått 
sådan borgen, som sagd är, för gäld, som efter uppsägning betalas bör.
Förordning (1855:82 s.1) angående löftesmans rätt att uppsäga och betala gäld m.m.

Skall förfallotid för gäld efter uppsägning beräknas; hafwe löftesman 
lika rätt, som gäldenär, att uppsägning göra och gälden å förfallodagen 
betala. Är ej aftal om förfallotid gjordt, äge ock gäldenär eller 
löftesman rätt att betala när han will, ändå att borgenär det ej 
fordrar.
Kungörelse (1860:49 s.3) angående behandlingen av tvistefrågor om upphörande av åbo- och besittningsrätt till Kronohemman och lägenheter 

Vi CARL, med Guds Nåde, Sveriges, Norriges, Göthes och Vendes Konung,
göre veterligt: att Vi, med ändring av stadgandet i § 5 mom. 3 av Kongl.
Instruktionen för Vårt och Rikes Kammar-Kollegium den 16 Februari 1838,
funnit skäligt i nåder förklara,

att alla tvistefrågor, huruvida åbo- och besittningsrätt till Kronohemman
och lägenheter är förverkad eller eljest bör upphöra, tillkomma laga domstols
handläggning och prövning;

härifrån dock undantagna dylika frågor angående Kronobyggen, vilka tvister
må av de förvaltande myndigheterna även framgent upptagas och prövas;

skolande förstberörda föreskrift tillämpas i avseende på alla de ärenden av
förevarande slag, som efter 1861 års början anhängiggöras eller vid den tiden
äro på handläggning hos Våre Befallningshavande beroende; varemot dylika mål,
som före innevarande års slut äro eller bliva av Läns-Styrelse avgjorda, må
uti hillills vanlig ordning fullföjas.
Kungörelse (1861:29 s.1) angående försäljning till skatte av de Danviks hospital tillhöriga, med ständig städje- och besittningsrätt upplåtna  hemman och lägenheter 

/Författningens text finns bara i tryckt version/
Kungörelse (1863:83 s.6) angående ändring i  föreskrifterna om kronoombuds förordnande att  närvara vid vissa allmänna förrättningar 

Wi Carl, med Guds Nåde, Sweriges, Norriges, Götes och Wendes Konung, 
göre weterligt: att, enär wid rättegångar, syner och andra 
förrättningar, som angå till ecklesiastik- eller militiestaten 
anslagen jord, eller dermed förenade rättigheter och skyldigheter, 
tillräcklig trygghet för bewakandet af det allmännas rätt bör kunna 
winnas genom närwaro af endast */k/ ett */-k/ allmänt ombud, Wi, med 
ändring af stadgandet i 34 punkten af Kongl. Förklaringen den 23 Mars 
1807 om Kronofullmägtigs förordnande för wissa uppgifna fall, äfwensom 
af de särskilda föreskrifter, som i öfwerensstämmelse dermed hittills 
warit gällande, funnit godt att, i anledning af gjord framställning, 
och i enlighet Rikets Ständers uttalade åsigt i ämnet, härmed i nåder 
stadga, att i allmänhet endast Konsiistorii- eller Regements- 
fullmägtig bör förordnas att närwara wid rättegångar, syner och 
förrättningar af ofwannämnda beskaffenhet, der icke, på grund af 
särskilda förhållanden, äfwen Kronofullmägtigs beordrande kan anses af 
omständigheterna påkalladt, kommande för så wäl ombudet som den 
myndighet, hwilken detsamma förordnat, föreskrifterna uti Kongl. 
Kungörelsen den 16 Maj 1827 att i tillämpliga delar blifwa gällande.
Kungl. Maj:ts förordning (1864:11 s.101) om nya strafflagens införande och vad i avseende därå iakttagas skall 

Enligt 14 § lagen (1964:163) om införande av brottsbalken skall 16 § 6
punkten förordningen (1864:11 s. 101) alltjämt äga tillämpning i dess
lydelse vid brottsbalkens ikraftträdande.


16 § 6 punkten förordningen den 16 febr. 1864 är av följande lydelse:

Ingen må självvilligt taga åter det han vidkännes, evad det är från
honom stulet, eller han det tappat haver; utan lite
befallningshavanden eller domaren därom till: dock må han det återtaga

av den, som är lösker man eller misstänkt att vilja rymma, eller där
stulet gods å färsk gärning finnes.

I punkt 3 övergångsbestämmelserna till lagen (1942:378) om ändring i
vissa delar av strafflagen föreskrivs följande.

I stället för vad 16 § punkt 6 förordningen den 16 februari 1864 om
nya strafflagens införande och vad i avseende därå iakttagas skall
innehåller om rätt att återtaga stulet gods å färsk gärning skall
gälla, att varje besittningsförhållande som någon utan rätt rubbat må
å färsk gärning återställas av en vars besittning rubbats eller som är
i hans ställe. Lag (1942:378).
Kammarkollegiets Kungörelse (1870:10 s.1)  angående upprättande av nya jordeböcker 

/Författningens text finns bara i tryckt version/
Förordning (1872:55 s.2) angående ändring i gällande stadganden rörande gudstjänst vid häradsting 

Wi Carl, med Guds Nåde, Sweriges, Norges, Götes och Wendes Konung, göre 
weterligt: det Wi, efter kyrkomötets hörande och uppå Riksdagens 
underdåniga förslag, i Nåder funnit godt att, med ändring af hwad i 2 
Kap. 13 § kyrkolagen och 2 kap. 3 § Rättegångs-Balken stadgas om 
gudstjenst wid häradsting, förordna, att wid underdomstol å landet skall 
endast å det lagtima ting, som först på året infaller, innan Rätten till 
domsäte träder, gudstjenst förrättas.
Förordning (1874:26 s.11) angående  hamnordningar och andra ordningsföreskrifter  för allmänna hamnarna i riket 

Kungl. Maj:t har funnit gott att, med ändring av vad förordningen den
8 maj 1874 angående hamnordningar och andra ordningsföreskrifter för
allmänna hamnarne i riket innehåller däremot stridande, förordna, att
det högsta belopp, som må föreskrivas såsom böter för överträdelse av
hamnordning, skall utgöra femhundra kronor. Kungörelse (1925:100).

Övergångsbestämmelser

1993:1617

1. Denna lag träder i kraft den 1 april 1994.

Vid ikraftträdandet skall följande författningar upphöra att gälla,
nämligen

a) lagen (1956:618) om allmänna sammankomster,

b) allmänna ordningsstadgan (1956:617),

c) förordningen (1874 nr 26 s.11) angående hamnordningar och
andra ordningsföreskrifter för allmänna hamnarne i riket, samt

d) kungörelsen (1950:153) med vissa tillämpningsföreskrifter till
förordningen (1874 nr 26 s. 11) angående hamnordningar och
andra ordningsföreskrifter för allmänna hamnarne i riket.

Vid ikraftträdandet skall också punkt 4 i övergångsbestämmelserna
till förordningen (1990:1510) med länsstyrelseinstruktion upphöra
att gälla.

Vid ikraftträdandet skall taxor och reglementen som har beslutats
med stöd av 23 § ordningsstadgan för rikets städer den 24 mars
1868 (nr 22) eller med stöd av 25 § allmänna ordningsstadgan
upphöra att gälla.

Den 1 januari 1996 skall lokala ordningsföreskrifter,
hamnordningar och andra ordningsföreskrifter för hamnar som har
utfärdats före ordningslagens ikraftträdande upphöra att gälla.

Föreskrifter som har beslutats med stöd av 10 §
länsstyrelseinstruktionen (1971:460) skall upphöra att gälla den 1
januari 1995.

2. I ett ärende som gäller en ansökan eller anmälan enligt en
författning som avses i punkt 1 andra stycket tillämpas
ordningslagen vid prövning efter ikraftträdandet, om inte något
annat sägs i det följande.

3. Ett godkännande enligt 6 § tredje stycket allmänna
ordningsstadgan gäller till den 1 januari 1995 som ett tillstånd
enligt 3 kap. 6 § tredje stycket ordningslagen.

4. Utan hinder av bestämmelserna om besiktning i 2 kap. 12 och 13
§§ ordningslagen får ett samlingstält eller en tivolianordning
användas för sitt ändamål till dess första besiktning sker. Rätten till
användning utan föregående besiktning upphör dock den 30
september 1994, om inte skriftlig ansökan om besiktning har gjorts
dessförinnan.

5. I fråga om överklagande av ett beslut som har meddelats före
ordningslagens ikraftträdande enligt en författning som avses i
punkt 1 andra--fjärde styckena gäller äldre bestämmelser.

6. Om det i en lag eller i en författning som har beslutats av
regeringen hänvisas till en föreskrift som har ersatts genom en
föreskrift i denna lag tillämpas i stället den nya föreskriften.
Kungörelse (1880:48 s.1) om särskilda föreskrifter angående inrättande och förande av fastighetsbok i fråga om vissa järnvägar 

Vi Oscar, med Guds nåde, Sveriges, Norges, Götes och Vendes
Konung, göre veterligt: att sedan den 15 sistlidne Oktober
utfärdats nådig förordning, innefattande särskilda föreskrifter
angående lagfart, inteckning och utmätning af jernväg, så ock
i fråga om förvaltning af jernväg under konkurs, hafve Vi
funnit godt förordna att rörande de vid Stockholms
rådstufvurätt samt rådstufvurätterna i Jönköping och
Kristianstad förda fastighetsböcker, så vidt de afse lagfarts-
eller inteckningsärenden angående jernväg, hvarå berörda
förordning eger tillämpning, skola, jemte hvad Kongl.
kungörelsen den 14 September 1875 innehåller, som icke strider
mot denna författning, tillämpas följande särskilda
föreskrifter:

1 § Lagfarts- och inteckningsärenden, som angå jernväg, hvarå
förordningen den 15 Oktober 1880, angående lagfart, inteckning
och utmätning af jernväg med mera, eger tillämpning, skola
särskildt för sig upptagas i ett eller flera band af
fastighetsboken.

2 § För hvarje jernväg, som enligt berörda förordning skall
anses såsom en enda sammanhängande jernväg, göres, då lagfarts-
eller inteckningsärende rörande jernvägen först förekommer, i
fastighetsboken ett upplägg.

De till sådant upplägg anslagna blad indelas i spalter och
kolumner på sätt det vid denna kungörelse fogade formulär
utvisar.

3 § Öfverskrift till upplägg skall innehålla jernvägens namn.

I första spalten införes banans jemte bibanornas ändpunkter,
med uppgift å de län, inom hvilka jernvägen är belägen; den
till jernvägen hörande jord, med uppgift å jordens storlek, å
de hemman, lägenheter eller tomter, hvarifrån den är tagen,
samt å de underrätter, inom hvilkas domsområde den är belägen.

I lagfartsspaltens andra kolumn skall, då lagfart första gången
sökes å jernväg, hvarå 23 § i ofvanberörda förordning eger
tillämpning, allenast införas sökandens namn.

4 § Kartor och beskrifningar, som jemlikt 4 § 1 mom. i nämnda
förordning till rätten ingifvits, skola såsom bilagor till
fastighetsboken hos rätten förvaras.
Förordning (1884:13 s.2) om prästexamen 

1 § Den som söker inträde i prästämbetet skall avlägga prästexamen inför
domkapitlet i det stift inom vilket sökanden vill bli anställd.
Förordning (1979:158).

2 § Behörig att avlägga prästexamen är den som

1. har gått igenom religionsvetenskaplig linje enligt
högskoleförordningen (1977:263) och fått utbildningsbevis eller

2. har avlagt teologie kandidatexamen.

För behörighet att avlägga prästexamen krävs dessutom att sökanden inom
det praktisk-teologiska området har sådana kunskaper och erfarenheter
som behövs för prästerlig verksamhet inom svenska kyrkan. Förordning
(1985:420).

3 § Examinationen skall omfatta sådana frågor inom främst ämnesområdena
bibelvetenskap, kristendomens historia och tros- och
livsåskådningsvetenskap som är väsentliga för svenska kyrkan.
Kyrkorättsliga och pastorala frågor skall också behandlas.

Över den examinerades insikter skall avges ett sammanfattande betyg med
något av vitsorden godkänd eller underkänd. Den som har underkänts har
rätt att undergå förnyad examination för att få godkänt betyg.

Beslut om betyg får inte överklagas. Förordning (1985:420).

4 § Om särskilda skäl föreligger, får domkapitlet i det stift inom
vilket sökanden vill bli anställd medge undantag från de
behörighetsvillkor som anges i 2 § första stycket. Förordning (1989:86).
Kungörelse (1885:56 s.1) med vissa föreskrifter till beredande av skydd för undervattenstelegrafkablar

Vi OSCAR, med Guds nåde, Sveriges, Norges, Götes och Vendes Konung,
göre veterligt: att, sedan Vi med åtskilliga främmande magter afslutat
en konvention i ändamål att bereda skydd åt de med behörigt tillstånd
nedlagda undervattenstelegrafkablar, som hafva landfäste å någon af de
magters områden, kolonier eller besittningar, hvilka deltaga i
konventionen, samt i anledning häraf lag angående skydd för
undervattenskablar den 9 januari innevarande år blifvit af Oss
utfärdad, Vi med hänsyn till sådana undervattenskablar, som afses i
berörda konvention, funnit godt att ytterligare stadga som följer:

1 § Då fartyg, som är sysselsatt med nedläggning eller iståndsättande
af en undervattenstelegrafkabel, visar de för fartyg i dylik
verksamhet föreskrifna signaler, skola andra fartyg, från hvilka
signalerna iakttagas eller kunna iakttagas, hållas på ett afstånd från
det förstnämnda fartyget af minst en sjömil (1/60 del af en
breddgrad).

Samma bestämmelse gälle äfven i afseende å fiskares redskap och garn;
dock att fiskebåt för signalernas efterkommande skall ega en tid af
högst tjugufyra timmar från det signalerna kunnat af båtbesättningen
iakttagas, under hvilken tid intet hinder må läggas för båtens
rörelser.

2 § Från bojar, hvilka äro afsedda att, då telegrafkabel nedlägges
eller råkat i oordning eller blifvit afsliten, angifva kabelns läge,
skola fartyg, från hvilka bojarne iakttagas eller kunna iakttagas,
samt fiskares redskap och garn hållas på ett afstånd af minst en
fjerdedels sjömil.

3 § Den som bryter mot vad som föreskrivs i 1 och 2 §§, döms till böter.
Lag (1991:242)

4 § har upphävts genom kungörelse (1964:641).
Resolution (1895:bih. 10 s.1) på en av apostoliske vikarien, Biskopen m.m. Albertus Bitter gjord underdånig ansökning, det Kungl. Maj:t täcktes förklara romerskkatolska kyrkans prästerskap äga rättighet att med laga verkan förrätta vigsel 

Kungl. Maj:t har tagit detta ärende i övervägande och finner gott
förklara romersk-katolska kyrkans prästerskap äga att under lagligen
gällande villkor och bestämmelser vigsel med laga verkan förrätta.
Resolution (1895:bih. 52 s.1) på en av föreståndaren för franska reformerta församlingen i Stockholm Emil Giron gjord underdånig  ansökning, det Kungl. Maj:t täckes förklara församlingens prästerskap äga rättighet att med laga verkan förrätta vigsel 

Kungl. Maj:t har tagit detta ärende i övervägande och finner gott
förklara franska reformerta församlingens i Stockholm prästerskap äga
att under lagligen gällande villkor och bestämmelser vigsel med laga
verkan förrätta.
Skrivelse (1898:50 s.2) till  befallningshavanden i Blekinge län  angående rätt att vid länets kust  idka ålfiske med fast fiskeredskap 

Genom beslut den 27 maj 1898 (Svensk författningssamling nr 50 sid. 2) 
har Kungl. Maj:t medgivit, att det tillsvidare finge vara varje svensk 
undersåte tillåtet att utanför Blekinge läns kust idka ålfiske med 
fast fiskredskap i allt det vatten, som icke omfattades av 
strandägares enskilda fiskerätt, skattlagda ålfiskens rätt dock 
oförkränkt. Kungörelse (1927:15).
Lag (1899:12 s.9) om verkställighet i visst  fall av utländsk domstols beslut 

1 § Der främmande stat genom aftal medgifver, att beslut, hvarigenom 
förpligtelse att gälda rättegångskostnad blifvit af svensk domstol ålagd 
kärande eller mellankommande part, som är medborgare i den främmande 
staten och der har sitt hemvist, må i den stat bringas till 
verkställighet, eger Konungen förordna, att beslut af domstol i den 
främmande staten må, i hvad det innefattar så beskaffad förpligtelse, 
här i riket verkställas. 

2 § Framställning om erhållande af verkställighet å utländsk domstols 
beslut, som i 1 § afses, göres hos kronofogdemyndigheten; och skall 
därvid företes den handling, hvarå framställningen grundas. Tillika 
skall antingen ingifvas bevis af myndighet i den främmande staten, att 
beslutet vunnit laga kraft, jämte, där fråga är om beslut af annan 
domstol än norsk, intyg att det bevis är af behörig myndighet utfärdadt, 
eller ock annorledes styrkas såväl att den handling, hvarå 
framställningen grundas är i behörig form utfärdad som att beslutet 
vunnit laga kraft. 

Intyg, hvarom nyss är sagdt, skall vara utställdt af svensk beskickning 
eller konsul eller af chefen för justitieförvaltningen i den främmande 
staten. 

Är någon af de i ärendet åberopade handlingarna affattad å annat 
främmande språk än det norska eller danska, varde öfversättning af den 
handling jämväl ingifven, hvilken öfversättning skall vara genom intyg 
af diplomtisk eller konsulär tjänsteman eller på annat sätt till 
riktigheten officiellt styrkt; dock att öfversättning ej erfordras af 
annan del utaf den handling, hvarå framställningen grundas, än den som 
innefattar själfva beslutet. Lag (1981:776). 

3 §  Kronofogdemyndigheten företage utan parternas hörande ärendet till 
pröfning. Är hvad i 2 § stadgas fullgjordt, förordne 
kronofogdemyndigheten, att beslutet må verkställas; och gånge det sedan 
i verket liksom svensk domstols laga kraft ägande dom, där ej af högre 
myndighet annorledes förordnas.  

Skall enligt avtal med den främmande staten såsom rättegångskostnad 
anses kostnad för översättning och bestyrkande, som i 2 § tredje stycket 
avses, och har Konungen förordnat om tillämpning av avtalet, tillägge 
kronofogdemyndigheten sökanden, där han det begär, ersättning för sådan 
kostnad. Om verkställighet av vad kronofogdemyndigheten sålunda 
förordnat gälle vad i första stycket är stadgat om verkställighet av den 
utländska domstolens beslut. Lag (1981:776) 

4 § Hvad i denna lag är stadgadt skall ej utgöra hinder för tillämpning 
af förordningen om verkställighet af domar och utslag, meddelade af 
domstol i konungariket Danmark, den 15 Juni 1861.
Resolution (1899:bih. 40 s.3) angående rättighet  för anglikanska kyrkans prästerskap i allmänhet att med laga verkan förrätta vigsel här i riket 

Kungl. Maj:t vill, i anledning av anglikanska (engelska episkopala) 
församlingens i Stockholm i underdånighet gjorda ansökning, varför 
Domkapitlet i Uppsala sig yttrat, medgiva, att den rätt, som genom 
Kungl. Maj:ts nådiga resolution den 12 maj 1892 tillerkänts präster  
skapet vid denna församling att under lagligen gälland evillkor och 
bestämmelser förrätta vigsel med laga verkan, må tillkomma anglikanska 
kyrkans prästerskap i allmänhet.
Stadga (1900:63 s.25) med särskilda bestämmelser angående utdelning genom Svenska Akademien av pris från Nobelstiftelsen m.m. 

§ 1 Rätt att föreslå pristagare tillkommer ledamöter av svenska 
akademien och av andra med denna till sammansättning och uppgifter 
likartade akademier, institutioner och samfund, professorer i 
litteraturhistoria och i språk vid universitet och högskolor, tidigare 
litterära nobelpristagare samt ordförandena i författarorganisationer, 
som äro för sitt lands skönlitterära alstring representativa. Kungörelse 
(1949:53).

§ 2 Vid sitt Nobelinstitut, med hvilket ett större bibliotek 
hufvudsakligen i modern litteratur skall vara förenadt, anställer 
Akademien, förutom bibliotekarie och en eller flere amanuenser, i mån af 
behof litterärt bildade tjenstemän och biträden, dels ordinarie, dels 
extra ordinarie, som skola bereda prisfrågor, lemna redogörelser för 
nyligen utkomna litterära arbeten i utlandet samt verkställa nödiga 
öfversättningar af utländska skrifter.

Svenska Akademiens Nobelinstitut står under öfverinseende af en utaf 
Kongl. Maj:t förordnad inspektor och under närmaste ledning af den bland 
Akademiens ledamöter, hvilket hon dertill förordnar.

§ 3 Afkastningen af särskild fond eger Akademien använda till att, i de 
ändamål testator ytterst afsett, främja sådan verksamhet inom 
litteraturen, som, vare sig den utöfvas i Sverige eller i utlandet, kan 
anses ega betydelse för odlingsarbetet särskildt å de områden, åt hvilka 
Akademien bör egna sin uppmärksamhet och omvårdnad.

§ 4 Till det val af fullmägtige, som enligt grundstadgarne åligger 
Akademien, ega de af Akademiens ledamöter, som äro bosatta i landsorten, 
att om de ej personligen infinna sig, insända valsedlar.

När frågor, som gälla prisutdelning, reserverande af pris eller 
afsättande af reserverade medel till särskild fond, skola till afgörande 
företagas, äro de i landsorten boende ledamöter, som önska att i 
besluten deltaga, berättigade till reseersättning, hvars belopp 
bestämmes af Akademien.

§ 5 Der i fall, då Akademien ej enligt grundstadgarne eger ensam 
bestämmanderätt, annan ersättning beslutas åt någon af Akademiens 
ledamöter än sådant godtgörelse för resa eller inställelse, hvarom 
förmäles här ofvan i § 4 och i grundstadgarnes § 16, skall beslutet 
underställas Kongl. Maj:ts pröfning och stadfästelse.
Reglemente (1901:bih. 56 s.1) för August Abrahamsons stiftelse (upphävt genom regeringsbeslut 1991-09-12) 

/Författningens text finns bara i tryckt version/
Kungl. Maj:ts nådiga reglemente (1904:60) för begagnande af Väddö kanal 

/Författningens text finns bara i tryckt version/
Lag (1907:15 s.1) angående avlösning av  avgäld från avsöndrad lägenhet 

1 § Har för lägenhet, som för alltid blifvit från hemman afsöndrad, 
afgäld fastställts på grund af 5 § i lagen den 25 maj 1905 rörande 
afgäld från afsöndrad lägenhet, vare lägenhetens ägare berättigad att 
få sådan afgäld aflöst mot ersättning, som, där annorlunda ej afta  
lats, skall utgå med ett penningbelopp, motsvarande tjugotvå gånger 
afgälden för ett år. 

Är afgälden bestämd i annat än penningar, och har ej viss grund för 
beräkning af dess värde i penningar blifvit vid afgäldens faststäl  
lande stadgad eller sedermera öfverenskommen, varde det värde beräk  
nadt efter senast fastställda medelmarkegångspris eller, där sådant 
pris icke finnes i länets markegångstaxa upptaget för persedel, hvari 
afgälden bestämts, efter medeltalet af markegångsprisen för de sist 
förflutna tio åren eller, om beräkningen ej kan ske enligt länets 
markegångstaxor, efter ty skäligt pröfvas. 

2 § Vill lägenhetsägare få afgäld aflöst, göre ansökan hos Konungens 
befallningshafvande. Dylik ansökan må ock framställas i förklaring 
öfver gjord begäran om afgäldens fastställande. 

Innan beslut i ärendet meddelas, skall stamhemmanets ägare lämnas 
tillfälle att däri afgiva yttrande. 

3 § Har i ärendet, varom i 2 § förmäles, lägenhetens ägare styrkt, att 
ersättning, som för avgäldens avlösning tillkommer hemmanets ägare, 
till denne utgivits, förordne Konungens befallningshavare att i 
fastighetsregistret samt, där lägenheten eller dess stamhemman upp  
tages i jordeboken, jämväl i denna skall införas anteckning att av  
gäldsskyldigheten upphört. Lag (1917:276). 

4 § Är ersättningen ej gulden, fastställe Konungens befallnings  
hafvande densamma och utsätte tillika viss dag, då lägenhetsägaren, 
vid äfventyr att beslutet eljest anses förfallet, senast har att till 
Konungens befallningshafvande inkomma med bevis, att ersättningen till 
stamhemmanets ägare utgifvits; dock att, där ersättningen skall utgå i 
penningar, lösesumman jämväl må i landtränteriet nedsättas. 

Sedan beslutet, som genom Konungens befallningshafvandes försorg skall 
delgifvas hemmanets ägare, vunnit laga kraft och lägenhetens ägare 
fullgjort hvad honom på grund däraf åligger, förordne Konungens be  
fallningshafvare om anteckning som i 3 § sägs. 

Är lösesumma nedsatt, varde, sedan det om ersättningen meddelade 
beslut vunnit laga kraft och den däri utsatta tid förflutit, beloppet 
utbetaldts till stamhemmanets ägare. Uppstår tvist om rätten till 
lösesumman eller möter eljest hinder för dess utbetalande, låte 
Konungens befallningshafvande, där så äskas, insätta medlen i bank  
inrättning för att mot ränta innestå; och komme räntan den till godo, 
som finnes till lösesumman berättigad. 

5 § I aflösning innefattas, där ej annorledes aftalats, icke afgäld, 
som belöper på tiden innan ersättningen af lägenhetsägaren utgifvits 
till hemmanets ägare eller; då lösesumma nedsatts; på tiden före den 
enligt 4 § utsatta dag. 

6 § har upphört att gälla genom lag (1977:682).
Lag (1909:53 s.7) angående marks avstående  för nomadlapparnas behov vid avvittring  ovan odlingsgränsen 

Där vid avvittring ovan odlingsgränsen inom de områden av Västerbottens
och Norrbottens läns lappmarker, beträffande vilka Konungens
befallningshavande ännu icke meddelat avvittringsutslag, finnes nödigt
att för tillgodoseende av nomadlapparnas behov av renbete,
renskiljningsplats eller flyttningsväg för renarna taga i anspråk till
hemman eller nybygge hörande mark, vare ägaren eller åbon pliktig avstå
vad för ändamålet erfordras mot erhållande av annat, kronan tillhörigt
område inom avvittringslaget. Jordbytet verkställes efter måttet av
höavkastningen, beräknad enligt skattläggningsmetoden, eller, där med
hänsyn till markens värde större noggrannhet finnes nödig, efter
gradering jämlikt skiftesstadgans föreskrifter, och vare ägaren eller
åbon berättigad att av statsmedel undfå ersättning såväl för odling som
för utflyttning, där sådant av jordbytet föranledes; skolande vid
ersättningens beräknande skiftesstadgans föreskrifter i tillämpliga
delar lända till efterrättelse.
Förordning (1910:103 s.1) angående behörighet att kyrkobokföras i icke territoriell församling av svenska kyrkan

§ 1 Icke territoriella församlingar af svenska kyrkan äro följande:
kungl. hofförsamlingen, de militära församlingarna, finska
församlingen i Stockholm samt tyska församlingarna i Stockholm och
Göteborg.

Om kyrkobokföring i icke territoriell församling av svenska kyrkan
gälla folkbokföringsförordningen och folkbokföringskungörelsen den 9
juni 1967 (nr 495), när annat ej följer av denna förordning.
Kungörelse (1967:498).

§ 2 I kungl. hofförsamlingen skola, med undantag för dem som enligt §
3 kyrkobokföras i militär församling, kyrkobokföras: 1) samtliga vid
de kungl. och furstliga hof-, slotts- och stallstaterna tjänstgörande
ämbets- och tjänstemän samt betjäning; 2) personer, som varit
tjänstgörande vid någon af dessa stater och vid afskedstagandet
hugnats med pension; 3) de under 1) och 2) upptagna
församlingsmedlemmars hustrur, hemmavarande barn eller fosterbarn och
tjänstfolk; samt 4) änkor efter under 1) och 2) upptagna medlemmar af
församlingen jämte deras hemmavarande barn eller fosterbarn och
tjänstfolk.

§ 3 I militär församling, där sådan är bildad, skola kyrkobokföras: 1)
den vid vederbörande truppförband eller flottstation fast anställda
personalen, dock att civilmilitär person, som tillika innehar annan
ordinarie tjänst, icke må kyrkobokföras i militär församling; 2)
personer, som varit sålunda anställda och vid afskedstagandet erhållit
pension; 3) de under 1) och 2) upptagna församlingsmedlemmars hustrur,
hemmavarande barn eller fosterbarn och tjänstfolk; samt 4) änkor efter
under 1) och 2) upptagna medlemmar af militär församling jämte deras
hemmavarande barn eller fosterbarn och tjänstfolk.

§ 4 I finska församlingen i Stockholm samt tyska församlingarna i
Stockholm och Göteborg skola kyrkobokföras de, som enligt hvad därom
är särskildt föreskrifvet äro medlemmar af dessa församlingar.

§ 5 Vad ovan är stadgat äger icke tillämpning å annan än den, som
enligt bestämmelserna i folkbokföringsförordningen kan anses bosatt
inom den kommun, där den icke territoriella församlingen finnes
bildad, eller, i händelse Konungen för särskild församling sådant
stadgar, inom viss närliggande kommun. Vid tillämpning av
folkbokföringsförordningen anses berörda kommun eller kommuner såsom
församlingens område och fastighet inom detta område såsom fastighet i
församlingen. Kungörelse (1967:498).

§ 6 Den som är kyrkobokförd i icke territoriell församling skall ej
samtidigt vara kyrkobokförd i territoriell församling.

Inträffar förhållande som medför att någon skall kyrkobokföras eller
ej längre vara kyrkobokförd i icke territoriell församling, göres
anmälan enligt 33 § folkbokföringsförordningen, även om flyttning ej
skett. Kungörelse (1967:498).
Kungörelse (1910:13) angående viss kostnad för delgivning av handling på begäran av tysk myndighet

Vi Gustaf, med Guds nåde, Sveriges, Götes och Vendes Konung, göra 
veterligt: att, sedan tyska regeringen förbundit sig att med afseende å 
delgifning af handling på begäran af svensk myndighet göra motsva  rande 
medgifvande, Vi funnit godt i nåder förordna, att hvad i nådiga 
kungörelsen den 30 april 1909 angående delgifning af handling på begäran 
af utländsk myndighet finnes stadgadt därom att belopp, som i anledning 
af framställning om delgifning utbetalts till stämningsmän, skall 
anmälas till ersättning hos utrikesdepartementet eller vederbörande 
konsul icke skall gälla, där framställningen gjorts af tysk myndighet; 
skolande sålunda utgifna belopp stanna på statsverket.
Skrivelse (1910:136) angående fastställande av gränserna för Sonfjällets nationalpark i Jämtlands län 

Sedan Riksdagen uti skrifvelse den 24 maj 1909 anmält, att
Riksdagen bifallit en af Oss till Riksdagen aflåten proposition
angående åtgärder till skyddande af naturminnesmärken å kronans
mark samt afsättande af vissa nationalparker, hvilka till ett
antal af tio i den nådiga propositionen närmare angifvits, har
statsrådet och chefen för jordbruksdepartementet jämlikt nådigt
bemyndigande i skrifvelse den 18 juni 1909 anmodat intendenten vid
naturhistoriska riksmuseum, professorn A.J.E. Lönnberg att i
behöfliga fall och, där han funne sådant erforderligt, med biträde
af därtill lämplig person uppgöra förslag rörande de närmare gränserna
för de sålunda beslutade nationalparkerna samt därefter med sådant
förslag till Oss inkomma.

Uti skrifvelse den 27 juni 1910 har nu Lönnberg afgifvit förslag till
begränsning af en af förberörda nationalparker, nämligen Sonfjällets
nationalpark i Jämtlands län, och därvid öfverlämnat en kopia af
"skogslikvidskartan öfver Hede i Herjeådalen 1894" samt en situations-
karta öfver Sonfjället, å hvilka kartor de för ifrågavarande
nationalpark sålunda föreslagna gränserna finnas med heldragna röda
linjer angifna.

Häröfver hafva infordrade underdåniga utlåtanden afgifvits af Eder
den 11 oktober 1910 och af vetenskapsakademien den 26 i samma månad.

Då Vi nu låtit detta ärende Oss föredragas, hafva Vi för Sonfjällets
nationalpark fastställt de af profe ssorn Lönnberg föreslagna, å
sistberörda karta af denne angifna gränser, i följd hvaraf nämnda
nationalpark skall utgöras af den söder och väster om den s.k. Valmån
belägna delen af Hede kronopark. Omförmälda två kartor öfverlämnas
härmed.
Skrivelse (1911:35) angående fastställande  av gränserna för Hamra nationalpark i  Gävleborgs län 

Sedan riksdagen uti skrifvelse den 24 maj 1909 anmält, att Riksdagen
bifallit en af Oss till Riksdagen aflåten proposition angående
åtgärder till skyddande af naturminnesmärken å kronans mark samt
afsättande af vissa nationalparker, hvilka till ett antal af tio
i den nådiga propositionen närmare angifvits, har statsrådet och chefen
för jordbruksdepartementet jämlikt nådigt bemyndigande i skrifvelse
den 18 juni 1909 anmodat intendenten vid naturhistoriska riksmuseum,
professorn A. J. E. Lönnberg att i behöfliga fall och, där han
funne sådant erforderligt, med biträde af därtill lämplig person
uppgöra förslag rörande de närmare gränserna för de sålunda beslutade
nationalparkerna samt därefter med sådant förslag till Oss inkomma.

Med skrifvelse den 1 november 1909 har Lönnberg sedermera öfverlämnat,
bland annat, förslag till begränsning af Hamra nationalpark i
Gäfleborgs län, hvilken nationalpark enligt Vårt och Riksdagens beslut
skulle omfatta ett med urskog bevuxet område om högst 20 hektar, men
som af Lönnberg föreslagits skola omfatta ett skogsmarksområde af
omkring 20,95 hektar.

Genom nådigt beslut den 21 januari 1910 förordnade Vi på gifven
anledning, bland annat, att med fastställande af gränserna för nämnda
nationalpark skulle tills vidare anstå.

Med underdånig skrifvelse den 8 mars 1911 har Ni nu öfverlämnat
en af eleverna vid skogsinstitutet år 1910 upprättad karta jämte
arealuppgift och beståndsbeskrifning öfer det af Lönnberg för
ifrågavarande nationalpark föreslagna område, hvilket område, enligt
hvad berörda arealuppgift och beståndsbeskrifning utvisar, innefattar,
förutom något mossmark, 23 hektar 66 ar skogsmark, och har Ni
uti berörda skrifvelse, för den händelse hinder skulle möta för
tilldelande till nationalparken af hela det för densamma sålunda
föreslagna område, framställt alternativa förslag till begränsning
af ifrågavarande nationalpark.

Till följd af nådig remiss har vetenskapsakademien den 12 april
1911 afgifvit underdånigt utlåtande i ärendet.

Då Vi nu låtit detta ärende Oss föredragas, hafva Vi förordnat, att
Hamra nationalpark skall utgöras af de delar af det af Lönnberg för
densamma föreslagna område, som å förberörda härvid fogade karta
utmärkts med röd begränsningslinje och som omfattar, förutom mossmark,
19,94 hektar med urskog bevuxen mark.
Lag (1911:53 s.1) om järnvägsaktiebolag 

1 § Med järnvägsaktiebolag förstås i denna lag aktiebolag, som har till
ändamål att för allmän trafik bygga eller använda järnväg, så ock
aktiebolag för förvärfvande och förvaltande af aktier eller andra
andelar i bolag med sådant ändamål, som nu är sagdt.

2 § I fråga om järnvägsaktiebolag skola de angående aktiebolag enligt
lag i allmänhet gällande stadganden lända till efterrättelse, såvitt ej
annat följer av vad här nedan eller i lagen om bokföring vid enskild
järnväg förordnas. Lag (1930:268).

3 § Göres för registrering av järnvägsaktiebolag ansökan om godkännande
av stiftelsehandlingar efter vad i lagen om aktiebolag är stadgat, och
finner registreringsmyndigheten hinder icke möta mot godkännande av
handlingarna, skall den med eget yttrande underställa Konungen förslaget
till bolagsordning. Konungen prövar bolagsordningens överensstämmelse
med lag och författning så ock om eljest från det allmännas sida hinder
icke föreligger mot meddelande av godkännande.

I bolagsordning, som godkänts av Konungen, må ändring ej vidtagas utan
att Konungens godkännande erhållits. Lag (1947:649).

4 § Ej må annan än här i riket bosatt svensk medborgare vara ledamot
eller suppleant i styrelsen eller berättigas att teckna bolagets firma.
Lag (1947:649).

5 § Konungen äger medgiva järnvägsaktiebolag undantag, helt eller
delvis, från vad i lag stadgas rörande skyldighet för aktiebolag att
verkställa avsättning av vinstmedel med hänsyn till förhållandet mellan
bolagets skulder och summan av aktiekapitalet, reservfonden och
skuldregleringsfond. Lag (1947:649).

6 § Vinstutdelning må ej ske, så länge belopp, som jämlikt lagen om
bokföring vid enskild järnväg skolat avsättas till förnyelsefond, i
balansräkning föres inom linjen. Lag samma vare, där belopp, som jämlikt
5 § eller 6 § första stycket i nämnda lag uppförts å tillgångskonto
''kostnader att framdeles täcka'', icke amorteras i enlighet med de i
sagda lag omförmälda amorteringsplaner, eller anståndsränta, som jämlikt
6 § andra stycket i berörda lag påförts dylikt konto, ej erlägges i
enlighet med de vid statslånets beviljande bestämda villkor. Varder
vinstutdelning beslutad och verkställd i strid mot vad nu stadgats, vare
de, som uppburit sådan utdelning, skyldiga att återbära densamma, och
ansvare därjämte de, som deltagit i beslutet, en för alla och alla för
en för den brist, som vid återbäringen kan uppkomma. Lag (1930:268).

7 § Järnvägsaktiebolag må vid beräkning av brist, varom förmäles i 142 §
lagen om aktiebolag, såsom tillgång upptaga belopp, som jämlikt lagen om
bokföring vid enskild järnväg påförts kontot ''kostnader att framdeles
täcka''. Tillgångar, avsedda till stadigvarande bruk för bolaget, må vid
dylik beräkning upptagas till anläggningsvärdet med avdrag för sådana
avsättningar till förnyelsefond, vilka icke föras inom linjen.
Anståndsränta å statslån, som föres inom linjen, må åsido lämnas. Lag
(1947:649).
Brevet (1912:315) angående rätt för den mindre bemedlade ortsbefolkningen att å statens skogar inom Västerbottens och Norrbottens län taga stubbar för tjärbränning 

/Författningens text finns bara i tryckt version/
Lag (1913:160) om ersättning i vissa fall av  allmänna medel till vittnen i mål som avses i gällande lag angående förbud mot införsel till  riket av varor med oriktig ursprungsbeteckning

Har i mål, som avses i gällande lag angående förbud mot införsel till 
riket av varor med oriktig ursprungsbeteckning, någon blivit av 
tullfiskalen åberopad eller enligt generaltullstyrelsens eller 
Konungens förordnande inkallad såsom vittne, njute han gottgörelse av 
allmänna medel för sin inställelse efter enahanda grunder och i samma 
ordning, som stadgas angående ersättning av allmänna medel till 
vittnen i brottmål; skolande sådan kostnad alltid stanna å 
statsverket.
Förordning (1913:45) med särskilda bestämmelser  i fråga om jordregister för Kopparbergs län och  Hamra kapellag i Los socken av Gävleborgs län 

/Författningens text finns bara i tryckt version/
Kungörelse (1915:288) angående förbud  att utan särskilt tillstånd framdraga enskild telegraf-, telefon- eller annan svagströmsledning över riksgränsen 

1 § Telegraf-, telefon- eller annan svagströmsledning, som utföres för
annan än svenska staten, må icke utan särskilt tillstånd av Kungl.
Maj:t framdragas över riksgränsen.

2 § Vid meddelande av tillstånd, varom i § 1 sägs, föreskriver Kungl.
Maj:t, under förbehåll av enskild rätt, på vilket sätt och under vilka
villkor ledningen må utföras och nyttjas.

3 § Den som utan tillstånd eller i strid mot föreskrifter som givits vid
meddelande av tillstånd utför eller nyttjar ledning som avses i denna
kungörelse, döms till böter, om inte gärningen är belagd med straff i
brottsbalken. Lag (1991:243).

4 § Har ledning, som i denna kungörelse avses, blivit utförd utan
Kungl. Maj:ts tillstånd eller i strid mot de vid meddelande av
tillstånd givna föreskrifter, eller har av Kungl. Maj:t meddelat
tillstånd till sådan lednings utförande sedermera av Kungl. Maj:t
förklarats förverkat, ankomme på Kungl. Maj:ts befallningshavande att,
i fall av behov efter samråd med Telestyrelsen, skyndsamt vidtaga
erforderlig åtgärd till förekommande av ledningens nyttjande.
Förordning (1993:618).

5 § har upphävts genom kungörelse (1964:643).
Kungörelse (1916:338) angående sättet för  skriftväxling mellan domstolar, civila,  militära och ecklesiastika ämbetsmyndigheter  samt ämbets- och tjänstemän i tjänsten rörande ärenden 

När i tjänsten rörande ärende handräckning erfordras för delgivning av 
beslut, kallelse eller underrättelse av varjehanda slag, tillställande 
av handlingar eller annat, införskaffande av upplysning eller 
infordrande av uppgifter enligt blankett, frågeformulär eller eljest, 
har domstol, civil, militär och ecklesiastik ämbetsmyndighet samt 
ämbets- och tjänsteman, för vilken sådan handräckningsåtgärd är av 
nöden, att göra framställning därom omedelbart hos den, vilken det 
enligt lag eller särskild författning tillkommer att sådan ämbetsåtgärd 
vidtaga eller upplysning anskaffa. Den upplysning eller redovisning, som 
av den emottagna framställningen föranledes, skall i samma ordning 
lämnas den, från vilken framställningen kommit. 

I fall, varom nu är sagt, må dock länsstyrelse eller annan 
ämbetsmyndighet anlitas såsom mellanhand, när frågan rörer person, vars 
hemvist ej är med säkerhet känd, eller område, som ej kan utan 
länsstyrelses eller sådan myndighets medverkan bestämmas, eller ock 
saken är av beskaffenhet att vara av betydelse för länsstyrelsens eller 
annan anlitad ämbetsmyndighets verksamhet, eller dess särskilda kontroll 
eller yttrande, i anseende till sakens vikt, anses av nöden. 

Om förfarandet vid påkallande av handräckning för uttagande av krono- 
och kommunalutskylder och allmänna avgifter samt böter ävensom för 
hämtning av värnpliktiga, som uteblivit från tjänstgöring m.m., gäller 
vad därutinnan särskilt är stadgat. 

För meddelande mellan centralt ämbetsverk och dess underordnade i 
orterna må länsstyrelserna eller annan ämbetsmyndighet anlitas såsom 
mellanhand allenast i det fall, att sådant finnes påkallat av särskilda 
förhållanden. 

Vad i denna kungörelse stadgas skall äga tillämpning jämväl där enligt 
särskild författning eller eljest meddelad bestämmelse vederbörande 
ämbetsmyndighet äger att för utförande av vissa handräckningar m.m. 
vända sig till Konungens befallningshavande.