Konvention (1870:37 s.1) angående ömsesidigt utlämnande av förbrytare emellan Hans Maj:t Konungen av Sverige (och Norge) och Hans Maj:t Belgiernas Konung

Wi CARL, med Guds Nåde, Sweriges, Norges, Götes och Wendes Konung, göre 
weterligt: att som Wi och Wår Kärälskelige Broder och Frände, den 
Stormäktigte, Högborne Furste och Herre, Herr LEOPOLD II, Belgiernas 
Konung, för godt och nödigt funnit att träda i underhandling om 
afslutande af en ny Konvention angående ömsesidigt utlemnande af 
förbrytare, och Wi i detta afseende utnämnt Wåre befullmäktigade ombud, 
nämligen Wi, å Wår sida, Oss älskelig, Wår Troman, Stats-Ministern för 
Utrikes Ärendena, Riddaren och Kommendören af Wåre Orden, Storkors af 
Wår Norska S:t Olafs-Orden m.m., Wålborne Herr Grefwe CARL WACHTMEISTER, 
och Hans Maj:t Belgiernas Konung, å Dess sida, Dess Minister-Resident, 
Officeren af Dess Leopolds-Orden m.m., AUGUST VAN LOO, hwilka efter att 
hafwa meddelat hwarandra sina fullmakter, befunna i god och behförig 
form, den 26 April innewarande år i Stockholm upprättat, slutit, 
undertecknat och med sina insegel försett en Konvention, lydande ord för 
ord som följer: 

Öfwersättning 

Hans Maj:t Konungen af Swerige och Norge och Hans Maj:t Belgiernas 
Konung, hwilka öfwerenskommit att afsluta en ny konvention rörande 
ömsesidigt utlemnande af förbrytare, hafwa för detta ändamål till sine 
fullmäktige utnämnt: 

Hans Maj:t Konungen af Swerige och Norge: 

Grefwe CARL WACHTMEISTER, Dess Stats-Minister för Utrikes Ärendena, 
Riddare och Kommendör af Dess Orden, Kommendör af Dess Norska S.T 
Olafs-Orden, etc.etc.; 

och Hans Maj:t Belgiernas Konung: 

AUGUST VAN LOO, Dess Minister-Resident hos hans Maj:t Konungen av 
Swerige och Norge. Officer af Dess Leopols-Orden, etc. etc., 

hwilka, efter att hafwa meddelat hwarandra sina i god och behörig form 
befunna fullmakter, öfwerenskommit om följande artiklar: 

Artikel 1. 

Hans Maj:t Konungens af Swerige och Norge samt Hans Maj:t Belgiernas 
Konungs Regeringar förpligtiga sig genom denna konvention att, med 
undantag för egna undersåter, omsesidigt till hwarandra utlemna sådana 
från Belgien till Swerige eller Norge, eller från Swerige eller Norge 
till Belgien afwikne personer, hwilka, såsom anstiftare af, gerningsmän 
eller delaktige i en af här nedan uppräknade förbrytelser, blifwit 
tilltalade eller dömde sid domstolarne i det af de respektive länderna, 
hwarest förbrygelsen glifwit begången: 

1:o.  Mord, förgiftning, föräldramord, barnamord, wåldtägt och försök 
till dessa brott, dråp; 

2:o.  Mordbrand; 

3:o.  Eftergörande eller förfalskning af statspapper eller banksedlar 
eller af offentliga eller enskilda handlingar, sådana eftergjorda eller 
förfalskade pappers, sedlars eller handlingars utsläppande eller 
sättande i omlopp; författning i skrift äfewnsom bruk af förfalskade 
skrifter; 

4:o.  Eftergörande eller försämring af mynt, samt utprångling af falskt 
eller förfalskadt mynt; 

5:o.  Falskt wittnesbörd och falska förklaringar af wärderings- eller 
besigtningsmän eller tolkar; 

6:o.  Röfweri, stöld, utpressning, försnillning begången af embets- 
eller tjenstemän; 

7:o.  Bedräglig konkurs; 

8:o.  Fosterfördrifning; 

9:o.  Twegifte; 

10:o. Brott emot den personliga friheten, begångna af enskilda personer; 


11:o. Bortröfwande, döljande, undanskaffande, förbytande eller 
understickande af barn; 

12:o. Barns utsättande eller öfwergifwande i hjelplöst tillstånd; 

13:o. Bortröfwande av minderåriga personer; 

14:o. Wåldsamt bortförande af qwinna; 

15:o. Kränkning af sedligheten medelst anwändande af wåld; 

Kränkning af sedligheten utan anwändande af wåld, föröfwad mot eller med 
hjelp af ett barn, ware sig af man- eller qwinnokön, som ej fyllt 
fjorton år: 

16:o. Minderåriga personers förförande eller förledande, då sådant, i 
ändamål att tillfredsställa andras lidelser, oftare framkallas, 
underlättas eller befordras af föräldrar eller af dem, under hwilkas 
uppsigt de äro ställda; 

17:o. Uppsåtlig misshandel, som medfört en till utseendet obotlig 
sjukdom, ständig oförmögenhet till personligt arbete eller förlusten af 
en organs fulla bruk, eller deraf döden följt, utan att densamma war 
åsyftad; 

18:o. Missbruk af förtroende och bedrägligt förfarande af enskilda 
personer, oredlighet, om dessa brott äro förenade med förswårande 
omständigheter; 

19:o. Förledande af wittnen, wärderings- eller besigtningsmän eller 
tolkar; 

20:o. Mened; 

21:o. Eftergörande eller förfalskning af statens eller allmänna sigill, 
stampar, stämplar och märken, så och begagnande af eftergjorda eller 
förfalskade dylika föremål, eller missbrukande af statens eller andra 
allmänna riktiga sigill, stampar, stämplar och märken; 

22:o. Embets- och tjenstemäns bestickande; 

23:o. Uppsåtlig förstöring af kanal eller slusswerk eller annan dylik 
wattenbyggnad eller jernwägs- eller telegrafinrättning eller tillbehör 
till sådan inrättning; 

24:o Förgiftning af annans kreatur; 

25:o. Fartygs öfwergifwande af dess befälhafware, då nödtwång ej är 
förhanden; 

26:o. Uppsåtlig pågrundsättning af fartyg, så att skeppsbrott eller 
annan sjöskada sker, swekfullt förfarande af fartygsbefälhafware, så och 
der någon af besättningen öfwerfaller befälhafwaren eller någon annan, 
för att bemäktiga sig fargyget eller lasten. 

Artikel 2. 

Om den person, hwars utlemnande begäres, är tilltalad eller sitter 
häktad för en förbrytelse, som han begått i det land, dit han tagit sin 
tillflykt, kan hans utlemnande uppskjutas intilldess att antingen det 
mot honom wäckta åtalet förfallit eller han blifwit frikänd, förklarats 
icke kunna åt saken fällas eller undergått sitt straff. 

Artikel 3. 

Begäran om utlemnande skall alltid framställas på diplomatisk wäg. 

Utlemnandet skall icke bewiljas annorledes än mot företeende af det 
utslag, hwarigenom den återfordrade blifwit förklarad skyldig, eller af 
det påbud af Rådkammaren, beslut af anklagelsekammaren, anklagelseakt 
eller hwilken som helst annan af domare eller behörig myndighet utfärdad 
handling, som innehåller formenligt beslut eller förordnande om den 
tilltalades eller anklagades inställelse inför den brottmålsdomstol, som 
i fråga om den mot honom angivna förbrytelsen har domsrätt; och skola 
dessa handlingar öfwerlemnas i hufwudskrift eller bestyrkt afskrift. 

Dessa handlingar skola, såwidt möjligt, åtföljas af signalement på den 
återfordrade personen samt afskrift af det lagrum som på den åtalade 
förbrytelsen eger tillämplighet. 

Artikel 4. 

Den, som är tilltalad för någon af de i denna Konventions 1:sta artikel 
uppräknade förbrytelser, skall kunna provisoriskt häktas efter 
företeende af ett förordnande om hans häktning eller af någon annan 
handling, som eger enahanda kraft samt blifwit utfärdad af wederbörlig 
främmande myndighet och på diplomatisk wäg öfwerlemnas. 

I trängande fall kan den provisoriska häktningen werkställas efter en 
medelst post eller telegraf öfwersänd underrättelse att förordnande om 
häktning utfärdats, såwida nämligen ifrågawarande underrättelse i 
behörig ordning på diplomatisk wäg meddelas Utrikes-Ministern i det 
land, dit den anklagade tagit sin tillflykt. 

Likwäl må i sistnämnda fall den främmande icke qwarhållas i häkte, med 
mindre han inom tre weckors förlopp erhåller del af det utaf 
wederbörande främmande myndighet utfärdade förordnandet om hans 
häktning. 

Häktandet skall werkställas efter de former och i öfwerensstämmelse med 
de föreskrifter, som lagarne bestämma i det land, hos hwars Regering 
begäran om häktning blifwit framstäld. 

Artikel 5. 

Den som på grund af stadgandet i föregående artikels 1:sta moment 
blifwit provisoriskt häktad eller på grund af samma artikels 3:dje 
moment qwarhålles i häkte, skall försättas i frihet, med mindre han inom 
twå månaders förlopp från häktandet erhåller del af ware sig det utslag, 
hwarigenom han förklarats skyldig, eller af det påbud af rådkammaren, 
beslut af anklagelsekammaren, anklagelseakt eller hwilken som helst 
annan af behörig myndighet utfärdad handling, som innehåller formenligt 
beslut eller förordnande om den tilltalades eller anklagades inställelse 
inför den brottmålsdomstol, som i fråga om den mot honom angifna 
förbrytelsen har domsrätt. 

Artikel 6. 

Uttrycklingen stadgas att den främling, hwars utlemnande blifwit 
bewiljadt, icke uti något fall skall kunna tilltalas eller straffas för 
någon politisk förbrytelse, begången före hans utlemnande, eller för 
någon gerning, som med sådan förbrytelse eger sammanhang, ej heller 
förnågra brott eller lagöfwerträdelser, som ej finnas i denna konvention 
uppräknade, med mindre han efter undergånget straff eller erhållet 
slutligt frikännande från det brott, som föranledt utlemnandet, 
underlåtit at inom utgången af trettio dagar begifwa sig ur landet eller 
ock dit återwänder. 

Som politisk förbrytelse eller dermed sammanhängande gerning ifall icke 
anses förgripelse mot en främmande regents person eller mot medlemmar af 
hans familj, då sådan förgripelse består i dråp, mord eller förgiftning. 


Artikel 7. 

Utlemnandet skall icke ega rum, derest, sedan brottet begicks, det 
sednaste åtalet anställdes eller utslaget meddelades, preskriptionstiden 
för åtal eller straff förflutit enligt det lands lagar, der främlingen 
sig befinner. 

Artikel 8. 

Utlemnadet skall bewiljas, äfwen om den tilltalade eller anklagade 
därigenom skulle förhindras att uppfylla sina mot enskilda personer 
åtagna förbindelser; warande det likwäl desse alltid obetaget att inför 
wederbörande lagskipande myndighet göra fina rättigheter gällande. 

Artikel 9. 

Då den tilltalade, anklagade eller dömde icke är någon af de 
fördragslutande Staternas undersåte, skall hans utlemnande till den 
Stat, som derom framställer begäran, icke ega rum, förr än den Stat han 
tillhör blifwit om sådan framställning underrätad af den Regering, till 
hwilken framställningen göres, och förklarat sig icke hafwa något att 
deremot inwända. 

Artikel 10. 

Om den tilltalade, anklagade eller dömde, hwars utlemnande blifwit af 
endera utaf de fördragslutande Staterna i enlighet med denna Konvention 
begärdt, på samma gång återfordras af en eller flera andra Regeringar 
för förbrytelser, som han begått på deras respektive områden, skall han 
utlemnas till den Stats Regering, på hwilkens område den swåraste 
förbrytelsen blifwit begången, samt, i det fall att de särskilda 
förbrytelserna äro lika swåra, till den Regering, hwars begäran först 
blifwit framstäld. 

Artikel 11. 

Uttrycklingen stadgas, att utlemnandet per transit öfwer de 
fördragslutande Staternas respektive områden skall bewiljas mot blotta 
företeendet i hufwudskrift eller bestyrkt afskrift af någon utaf de i 
artikel 3 här ofwan uppräknade rättegångshandlingar, då sådant 
utlemnande begäres af någon utaf de fördragslutande Staterna till förmån 
för en främmande Stat till förmån för någon af de fördragslutande; dock 
böra båda parterna hafwa med den Stat, till hwilken sådan begäran 
framställes, afslutit fördrag omfattande den förbrytelse, som ger 
anledning till utlemnandet, och må ej utlemnandet stå i strid med 
Artiklarne 6 och 7 i denna Konvention. 

Artikel 12. 

Stulet gods eller föremål, som blifwit funna hos den person, hwars 
utlemnande blifwit begärdt, de werktyg eller redskap, hwaraf han 
betjenat sig för begående af det brott eller den lagöfwerträdelse, som 
blifwit honom tillwitad, äfwensom alla till bewisning emot den 
tilltalade tjenande föremål, skola öfwerlemnas till den återfordrande 
Staten, såwida behörig myndighet i den Stat, till hwilken begäran 
glifwit ställd, befalt deras utlemnande. 

I den händelse att utlemnande, som blifwit bewiljadt, sedermera ej kan 
ega rum till följd af den häktade personens död eller rymning, skola 
icke desto mindre de ofwan nämnda föremålen öfwerlemnas till den Stat, 
som begär utlemnandet. 

Dock förbehålles den rätt till dessa föremål som tredje i målet icke 
inwecklad man kunnat förwärfwa. 

Omkostnaderna för ofwannämnda föremåls öfwerlemnande och fortskaffande 
skola bestridas af den Stat, som bewiljat utlemnandet, inom dess eget 
lands gränser, men det ytterligare fortskaffandet skall betalas af den 
Stat, som begär utlemnadet. 

Artikel 13. 

De personer, hwilkas utlemnande blifwit bewiljadt, skola föras till den 
hamn, som den återfordrande Regeringens diplomatiske Agent eller Konsul 
anwisar. 

De skola inskeppas genom denne Agents försorg och på den Regerings 
bekostnad, som erhållit utlemnandet. 

Deremot skola de omkostnader, som föranledts af de återfordrade 
personernas häktning, fängsliga förwar och fortskaffande, betridas af 
den Regering, inom hwilkens område dessa åtgärder blifwit widtagna. 

Artikel 14. 

Om, under pågående ransakning i ett brottmål af icke politisk 
beskaffenhet, den ena af de höga kontraherande Magterna finner nödigt 
att låta såsom wittnen afhöra personer, bosatta på den andras område, 
skall begäran derom framställas på diplomatisk wäg och efterkommas med 
tagen hänsyn till det lands lagar, hwarest wittnesmålet skall ega rum. 

De respektive Regeringarne afstå från hwarje anspråk på ersättning för 
de kostnader, som uppkomma genom werkställandet af begäran om 
wittnesförhör. 

Artikel 15. 

Om, i ett brottmål af icke politist beskaffenhet, ett wittnes personliga 
inställelse är af nöden, skall Regeringen i det land, hwarest wittnet är 
bosatt, uppmana detsamma att efterkomma den derom gjorda inbjudningen, 
och skola, i sådant fall, reseersättning och traktamente bewiljas 
wittnet i öfwerensstämmelse med de taxor och bestämmelser, som äro 
gällande i det land, hwarest wittnesförhöret skall ega rum. -- De i 
Swerige och Norge eller i Belgien bosatta personer, som blifwit kallade 
att wittna inför de respektive ländernas domstolar, kunna hwarken 
tilltalas eller qwarhållas på grund af föregående förbrytelser eller 
utslag, ej heller under förewändning af medbrottslighet i de gerningar, 
som utgöra föremål för den rättegång, hwari de wittna. 

Då, i ett brottmål af icke politisk beskaffenhet, instämdt i ettdera af 
de respektive länderna, förebringandet af bewisande föremål eller 
rättshandlingar pröfwas skäligt, skall begäran derom på diplomatisk wäg 
framtällas, och skall densamma efterkommas, med mindre särskilda 
omständigheter sådant hindra, och under förbindelse att samma föremål 
återsända. 

De kontraherande Regeringarne afstå från ansåråk på ersättning förde 
kostnader som, inom deras respektive områdens gränser, uppkomma till 
följd af till bresisningen hörande föremåls eller handlingars 
försändning och återställande. 

Artikel 16. 

Denna konvention, hwilken ersätter den af den 28 Oktober 1843, skall ej 
träda i kraft förr än tio dagar efter dess offentliggörande i den genom 
hwartderas af de respektive länderna lagar föreskrifna form. 

Artikel 17. 

Den skall fortfara att wara gällande intill dess endera af de respektive 
Regeringarne afgifwit ett motsatt förklarande; den skall ratificeras och 
ratifikationerna skola utwerkas inom sex weckor, eller för om ske kan. 

Till yttermera wisso hafwa de respektive Fullmägtige undertecknat och 
med fina insegel försett denna Konvention. 

Som skedde i twå exemplar i Stockholm den 26 April 1870. 

Alltså hafwe Wi denna ingångna Konvention, med alla dess Artiklar, 
Punkter och Klausuler, welat ratificera, gilla och antaga, såsom Wi ock 
densamma härmed och i kraft af detta, på det aldra eftertryckligaste som 
ske kan, antage, gille och ratificere, få att Wi denna Konvention 
uppriktigt och redlingen wele och skole hålla och uppfylla. Till 
yttermera wisso hafwe Vi detta med Egen Hand underskrifwit och med Wårt 
Kongl. Sigills undersättande bekräfta låtit, som skedde å Stockholms 
slott den sjuttonde dagen i Juni månad år efter Wår Herres och Frälsares 
Jesu Christi börd det Ett Tusen Åtta Hundra och på det Sjuttionde. 

Hans Maj:t Belgiernas Konungs Ratifikation af förestående Konvention. 

LEOPOLD II, Belgiernas Konung, helsar alla till hwilkas kunskap detta 
kommer. 

Sedan Wi genomsett och granskat den nya Konvention angående utlemnande 
af förbrytare, hwilken den 26 april 1870 blifwit i Stockholm mellan 
Belgien samt Swerige och Norge undertecknad af Wårt med särskild 
fullmagt försedda Ombud, jemte Hans Maj:t Konungens af Swerige och Norge 
likaledes med fullmagt, i god och behörig form, försedda Ombud, hwilken 
Konvention lyder sålunda: 

(inseratur) 

samt Wi för god funnit förestående Konvention, wilja Wi densamma gilla, 
ratficera och stadfästa, under löfta att den skall efterlefwas i 
enlighet med fin form och sitt innehåll, och ingen som helst 
öfwerträdelse deraf tillstädjas. 

Till yttermera wisso hafwe Wi denna Ratifikation undertecknat och med 
Wårt Kongl. Sigill förse låtit. 

Som skedde å slotet i Bryssel, den fjortonde dagen i Maj månad år Ett 
Tusen Åtta Hundra och på det Sjuttionde. 

Utwexlings-Protokoll. 

Sedan undertecknade sammanträdt i ändamål att företaga utwexlingen af H. 
M. Konungens af Swerige och Norge samt H. M. Belgiernas Konungs 
ratifikationer å den i Stockholm den 26 april 1870 flutna Extraditions 
Konvention, blef efter ömsesidig öfwerenskommeljse beslutadt, att 
Konventionen skule ega tillämplighet å sådana personer, som gjort sig 
skyldiga till undandöljande af gods, tillgripet wid begåendet af någon 
utaf de i Art. 1 uppräknade förbrytelser. 

Handlingarne befunnos rigtiga och öfwerensstämmande, och deras utwexling 
egde rum. 

Till yttermera wisso hafwa undertecknade uppsatt, samt med fina namn och 
insegel försett detta protokoll. 

Som skedde i Stockhom den 15 Juli 1870. 

Deklaration, (1877:39 s.1) tillhörande konventionen angående ömsesidigt 
utlemnande af förbrytare mellan Sverige och Norge samt Belgien af den 26 
april 1870; 

Som Hans Maj:t Konungens af Sverige och Norge regering samt Hans Maj:t 
Belgiernas Konungs Regering velat tillförsäkra sig, att förbrytares 
utlemnande må ega rum på skyndsammare sätt och i större omfattning än 
hittills, hafva Hans Maj:t Konungens af Sverige och Norge minister för 
utrikes ärendena Herr Björnstjerna, å ena sidan, och Hans Maj.t 
Konungens af Belgien ministeresident i Stockholm, Herr Bounder de 
Melsbroeck, å den andra, hvilka dertill blifvit behörigen bemyndigade, 
genom denna deklaration öfverenskommit om följande: 

Art. 1. 

Den som är tilltalad för någon af de i art. 1 af konventionen af den 26 
April 1870 uppräknade förbytelser, skall kunna utlemnas efter företeende 
af etr förordnande om hans häktande eller af hvilken som helst annan 
handling, som eger enahanda kraft och blifvit utfärdad af behörig 
myndighet i det främmande landet, så vida sådan handling innehåller 
noggrann uppgift å den förbrytelse, med anledning hvaraf den blifvit 
utfärdad. 

Art. 2. 

Har den förbrytelse, för hvilken utlemnandet begäres, blifvit begången 
utom det lands område, som begär utlemnandet, skall sådan begäran kunna 
bifallas, så framt lagstiftningen i det land, till hvilket 
framställningen göres, i sådant fall medgifver anställandet af åtal för 
enahanda förbrytelse, begången utom dess område. 

Art. 3. 

Denna deklaratin skall träda i kraft tio dagar efter dess 
offentliggörande i den genom de respektive ländernas lagar föreskrifna 
form. 

Förestående bestämmelser skola förblifva gällande lika länge som 
konventionen af den 26 April 1870, till hvilken de hänföra sig. 

Till yttermera visso hafva undertecknade utfärdat denna deklaration och 
försett densamma med sina insegel. 

Som skedde i Stockholm i två exemplar den 6 November 1877.