Fastighetstaxeringsförordning (1993:1199)

1 kap. Bestämmelser om värderingen

Allmänna bestämmelser

1 § Beteckningar i denna förordning har samma innebörd som
motsvarande beteckningar i fastighetstaxeringslagen (1979:1152).

2 § Riktvärde skall bestämmas för värderingsenhet. För olika
slag av värderingsenheter skall riktvärden finnas för skilda
förhållanden beträffande de i 8-15 kap. fastighetstaxerings-
lagen (1979:1152) föreskrivna värdefaktorerna. Riktvärdena
skall bestämmas med utgångspunkt i de riktvärdeangivelser som
enligt 7 kap. 3 § fastighetstaxeringslagen för varje
värdeområde skall redovisas på riktvärdekartor, i tabeller och
på sätt som anges i detta kapitel.

En tabell skall innehålla

1. riktvärden för en värderingsenhet (riktvärdetabell) eller

2. relativa värden för en värderingsenhet, en byggnad eller
byggnadsdel, ett hektar, en kvadratmeter eller en kubikmeter
(relationstabell) eller

3. endera av kapitaliseringsfaktorer, brytningsfaktorer,
nedräkningsfaktorer, omräkningsfaktorer, belägenhetsfaktorer
eller storleksfaktorer.

Beräkningsgången för bestämmande av riktvärde skall i fall som
avses i andra stycket vid punkterna 2 och 3 som regel anges
särskilt genom en formel. Förordning (2001:1223).

3 § Förekommer inom olika värdeområden skilda värdenivåer för
samma byggnadstyp eller ägoslag skall värdenivån anges i
förhållande till värdet av sådan normenhet som anges i 8 kap.
2 §, 9 kap. 2 §, 10 kap. 2 §, 11 kap. 3 och 7 §§, 13 kap. 2 §
eller 14 kap. 2 § fastighetstaxeringslagen (1979:1152) och
uttryckas genom en nivåfaktor.

Har för en typ av värderingsenhet upprättats flera
riktvärdetabeller eller relationstabeller med olika värden för
samma kombinationer av klassindelningsdata skall, om inte annat
sägs i tredje och fjärde styckena, i riktvärdeangivelsen eller
på annat sätt anges vilken tabell som skall användas för att
bestämma riktvärdet.

För värdeområde avseende tomtmark för småhus anges värdenivån i
riktvärdeangivelsen genom värdet av en tomt med i
riktvärdeangivelsen särskilt angivna genomsnittliga egenskaper
(normaltomt). Normaltomten utgör dock alltid en tomt som är
hänförlig till klassen inte strand eller strandnära. Har
särskilt värdeområde bildats för tomtmark för vilken
värdegrundande tomtindelning saknas skall värdenivån i
riktvärdeangivelsen i stället anges genom ett värde per
kvadratmeter tomtmark. Då sådan bristande tillgång till
ortspriser föreligger, som avses i 5 kap. 5 a §
fastighetstaxeringslagen, skall värdet av normaltomter avseende
bebyggda småhusenheter bestämmas med ledning av den
tomtvärdetabell som föreskrivs i 35 b §.

För tomtmark avseende hyreshus anges värdenivån i
riktvärdeangivelsen genom det i 12 kap. 1 § tredje stycket
fastighetstaxeringslagen föreskrivna värdet av en kvadratmeter
byggrätt och för tomtmark för industribyggnad eller övrig
byggnad genom det i samma bestämmelse föreskrivna värdet av en
kvadratmeter tomtmark eller byggrätt. Då sådan bristande
tillgång till ortspriser föreligger, som avses i 5 kap. 5 a §
fastighetstaxeringslagen, skall värdet av en kvadratmeter
byggrätt avseende tomtmark för hyreshus och av en kvadratmeter
tomtmark eller byggrätt avseende tomtmark för industribyggnad
eller övrig byggnad bestämmas med ledning av de
tomtvärdetabeller som föreskrivs i 37 §. För täktmark anges
värdenivån i riktvärdeangivelsen genom det enligt 12 kap. 8 §
andra stycket fastighetstaxeringslagen föreskrivna värdet per
kubikmeter brytvärd fyndighet. Förordning (2001:1223).

4 § Brytningsfaktor enligt 12 kap. 9 §
fastighetstaxeringslagen (1979:1152) och riktvärde enligt 15
kap. samma lag ska vid avkastningsberäkning bestämmas med
utgångspunkt i en kalkylränta av fem procent och  med
beaktande av kostnad för inkomstskatt. Förordning (2012:91).

4 a § För storlekskorrektion för storleksinverkan och 
särskilda värdeförhållanden på lantbruksenhet ska det 
upprättas två tabeller för storlekskorrektion 
(storlekskorrektionstabell 1 och 2).

En storlekskorrektion ska göras med utgångspunkt från en 
lantbruksenhets sammanlagda riktvärde med undantag för 
riktvärde för småhus och tomtmark för sådan byggnad.

I bilaga 12 anges hur tabellerna för storlekskorrektion ska 
utformas och indelas i klasser för ett sådant beräknat 
riktvärde. Förordning (2016:368).

5 § Överstiger riktvärde av värderingsenhet 5 000 000 kronor,
skall det avrundas nedåt till hela 200 000-tal kronor.
Överstiger sådant värde 25 000 000 kronor, skall det avrundas
nedåt till hela miljoner kronor. Detta gäller även egendom för
vilken särskilda värdeserier fastställts.

Föreligger för taxeringsenhet sådant påtagligt säreget
förhållande som anges i 7 kap. 5 § fastighetstaxeringslagen
(1979:1152), skall detta redovisas genom justering av
riktvärdet för en eller flera värderingsenheter.
Förordning (2002:748).

Småhus

6 § För småhus ingående i småhusenhet ska det upprättas en 
tabell för grund- och marginalvärden (SV-tabell), tabeller för 
åldersinverkan (SO-tabeller S) och en tabell för värdeinverkan 
av värdefaktorerna fastighetsrättsliga förhållanden och 
värdeordning (FV-tabell S).

SV-tabellen ska utvisa värden för småhus, som uppförts under 
det sjuttonde året före det år då allmän fastighetstaxering av 
småhusenheter sker, vid skilda förhållanden beträffande 
värdefaktorerna storlek och standard och i en värdenivå vid 
vilken ett småhus enligt 8 kap. 2 § fastighetstaxeringslagen 
(1979:1152), normhus, har ett värde av 100 000 kronor.

Det ska finnas 88 skilda värdenivåer för normhuset. De erhålls 
genom att värdena i SV-tabellen multipliceras med nivåfaktorer 
för småhus (S-nivåfaktorer). Dessa ska vara 1,5, 1,6, 1,7, 
1,8, 1,9, 2,0, 2,1, 2,2, 2,3, 2,4, 2,5, 2,6, 2,7, 2,8, 2,9, 
3,0, 3,1, 3,2, 3,3, 3,4, 3,5, 3,6, 3,7, 3,8, 3,9, 4,0, 4,2, 
4,4, 4,6, 4,8, 5,0, 5,25, 5,5, 5,75, 6,0, 6,25, 6,5, 6,75, 
7,0, 7,25, 7,5, 7,75, 8,0, 8,25, 8,5, 8,75, 9,0, 9,25, 9,5, 
9,75, 10,0, 10,5, 11,0, 11,5, 12,0, 12,5, 13,0, 13,5, 14,0, 
14,5, 15,0, 16,0, 17,0, 18,0, 19,0, 20,0, 21,0, 22,0, 23,0, 
24,0, 26,0, 28,0, 30,0, 32,0, 34,0, 36,0, 38,0, 40,0, 42,0, 
44,0, 46,0, 48,0, 50,0, 52,0, 54,0, 56,0, 58,0 och 60,0.

Det ska upprättas en SV-tabell. Denna ska avse S-
nivåfaktorerna 1,5-60,0.

SO-tabellerna S ska genom åldersfaktorer utvisa 
värderelationerna mellan lika stora byggnader vid skilda 
förhållanden beträffande värdefaktorerna ålder och standard. 
För småhus som uppförts under det sjuttonde året före det år 
då allmän fastighetstaxering av småhusenheter sker och som har 
normal standard ska åldersfaktorn vara 1,00.

Det ska upprättas sex SO-tabeller S. Tabellerna ska betecknas 
med procenttalen 65, 70, 75, 80, 85 och 90. Dessa beräknas med 
utgångspunkt från värdet av ett småhus som har samma ålder och 
standard som normhuset. Procenttalen visar den andel härav som 
utgörs av värdet av ett motsvarande småhus, som uppförts under 
det tjugonde året före det år då normhuset uppfördes.

FV-tabell S ska utvisa nedräkningsfaktorn vid skilda 
förhållanden beträffande värdefaktorerna fastighetsrättsliga 
förhållanden och värdeordning. För det mest värdefulla 
småhuset på en självständig fastighet ska nedräkningsfaktorn 
vara 1,0.

SV-, SO- och FV-tabellerna ska utformas och värdefaktorerna 
storlek, ålder, standard, fastighetsrättsliga förhållanden och 
värdeordning klassindelas på det sätt som anges i bilaga 1.
Förordning (2023:186).

6 a § Har upphävts genom förordning (1997:452).

7 § För småhus ingående i lantbruksenhet gäller med undantag
för vad som föreskrivs i 7 a och 7 b §§ de bestämmelser som
enligt 6 § var tillämpliga för småhus ingående i småhusenhet
två år före det år då taxeringen av lantbruksenheten sker.
Förordning (1997:452).

7 a § För småhus ingående i lantbruksenhet skall upprättas och
tillämpas sex tabeller för åldersinverkan, SO-tabeller L, med
samma utformning och klassindelning som SO-tabeller S utom så
tillvida att indelningen i åldersklasser anpassats till det
nivåår som gäller för den allmänna och förenklade
fastighetstaxering av lantbruksenheter som tabellerna avser.

SO-tabeller L skall utformas och värdefaktorerna ålder och
standard indelas på sätt som anges i bilaga 1 a.
Förordning (2004:281).

7 b § För småhus ingående i lantbruksenhet ska det upprättas 
och tillämpas en tabell för värdeinverkan av värdefaktorerna 
fastighetsrättsliga förhållanden och värdeordning (FV-tabell 
L). Denna ska ha samma utformning och klassindelning som FV-
tabell S med undantag för att omräkningsfaktorn för 
fastighetsrättsliga förhållanden för värderingsenheter utanför 
grupphusområde för var och en av klasserna får delas upp på 
tre intervall för  
S-nivåfaktorer, nämligen 1,50-6,00, 6,25-11,50 och 12,00-
50,00. Det som sägs i 6 § andra och tredje styckena om värdena 
i SV-tabellen är tillämpligt för småhus på lantbruksenhet när 
omräkningsfaktorn enligt FV-tabell L bestämts till 1,0 för 
normhuset.

I bilaga 1 a anges hur FV-tabell L ska utformas, hur S-
nivåfaktorn ska indelas i intervall och hur värdefaktorerna 
fastighetsrättsliga förhållanden och värdeordning ska 
klassindelas. Förordning (2019:221).

7 c § Riktvärdet för värderingsenhet omfattande småhus bestäms
och redovisas enligt följande formel.

R = V x S x Å x N

där R = riktvärdet,

V = relativa värdet enligt tillämplig SV-tabell vid
värderingsenhetens storlek och standard,

S = S-nivåfaktor för värdeområdet,

Å = åldersfaktorn enligt tillämplig SO-tabell S för småhus på
småhusenhet eller enligt SO-tabell L för småhus på
lantbruksenhet vid värderingsenhetens ålder och standard och

N = omräkningsfaktorn enligt FV-tabell S för småhus på
småhusenhet eller enligt FV-tabell L för småhus på
lantbruksenhet vid värderingsenhetens fastighetsrättsliga
förhållanden och värdeordning.

Det relativa värdet enligt SV-tabellen skall efter avrundning
nedåt till helt tusental kronor multipliceras med varje
föreskriven faktor för sig i den ordning som formeln anger.
Efter varje multiplikation avrundas produkten nedåt till helt
tusental kronor. Förordning (1997:452).

Hyreshus och ägarlägenhet

8 § För hyreshus och ägarlägenhet ska upprättas en tabell (HK-
tabell) över kapitaliseringsfaktorer som utvisar 
värderelationerna mellan byggnader tillhörande olika 
åldersklasser men med samma hyra. Tabellen ska för varje 
åldersklass ange relativa kapitaliseringsfaktorer vid olika H-
nivåfaktorer och vid skilda förhållanden beträffande 
värdefaktorn lägenhetstyp. För byggnader som uppförts under 
det sjuttonde året före det år då allmän fastighetstaxering 
sker och med en hyra av 100 000 kronor ska faktorn vara 1,00.

Det ska finnas 78 skilda värdenivåer för hyreshus och 
ägarlägenhet. De erhålls genom att de värden som beräknas med 
ledning av hyra och tillämplig kapitaliseringsfaktor 
multipliceras med H-nivåfaktorer. Dessa ska vara 0,4, 0,5, 
0,6, 0,7, 0,8, 0,9, 1,0, 1,1, 1,2, 1,3, 1,4, 1,5, 1,6, 1,7, 
1,8, 1,9, 2,0, 2,1, 2,2, 2,3, 2,4, 2,5, 2,6, 2,7, 2,8, 2,9, 
3,0, 3,1, 3,2, 3,3, 3,4, 3,5, 3,6, 3,7, 3,8, 3,9, 4,0, 4,2, 
4,4, 4,6, 4,8, 5,0, 5,25, 5,5, 5,75, 6,0, 6,25, 6,5, 6,75, 
7,0, 7,25, 7,5, 7,75, 8,0, 8,25, 8,5, 8,75, 9,0, 9,25, 9,5, 
9,75, 10,0, 10,5, 11,0, 11,5, 12,0, 12,5, 13,0, 13,5, 14,0, 
14,5, 15,0, 15,5, 16,0, 16,5, 17,0, 17,5 och 18,0. H-
nivåfaktorn får bestämmas olika för bostäder och lokaler inom 
ett värdeområde.

HK-tabellen ska utformas och värdefaktorerna ålder och 
lägenhetstyp klassindelas på det sätt som anges i bilaga 2.
Förordning (2021:283).

9 § Riktvärden för värderingsenheter omfattande hyreshus och
ägarlägenhet bestäms och redovisas enligt följande formel.

R = N x H x f

där R = riktvärdet,

N = H-nivåfaktorn för värdeområdet,

H = hyran och

f = kapitaliseringsfaktorn enligt HK-tabellen.
Förordning (2009:318).

Ekonomibyggnader

10 § Värdefaktorn byggnadskategori ska indelas i klasser på 
följande sätt och de tabeller som enligt 11 § ska tillämpas 
för klasserna betecknas enligt följande:

Klass	Benämning				Tabell

11	Djurstall, logar, lador, maskinhallar, 
	gårdsverkstäder, lagerhus för potatis, 
	trädgårdsprodukter, foder eller andra
	förnödenheter och liknande byggnader
	med värdeår före 1980.			E11G, E11M, E11T

21	Djurstall för mjölkkor, värdeår 1980–.	E21G, E21M, E21T

22	Djurstall för slakt- och ungnöt, 
	värdeår 1980–.				E22G, E22M, E22T

23	Djurstall för grisar, värdeår 1980–.	E23G, E23M, E23T

24	Djurstall för värphöns, värdeår 1980–.	E24G, E24M, E24T

25	Djurstall för får, getter och strutsar, 
	värdeår 1980–.				E25G, E25M, E25T

26	Djurstall för hästar, värdeår 1980–.	E26G, E26M, E26T

27	Djurstall för mink, räv och liknande, 
	värdeår 1980–.				E27G, E27M, E27T

28	Djurstall för slaktkycklingar och 
	kalkoner, värdeår 1980–.		E28G, E28M, E28T

31	Loge, lada och liknande, värdeår 
	1980–.					E31G, E31M, E31T

32	Maskinhall, gårdsverkstad och
	liknande, värdeår 1980–.		E32G, E32M, E32T

33	Gårdslager för potatis, 
	trädgårdsprodukter, foder eller 
	andra förnödenheter och liknande, 
	värdeår 1980–.				E33G, E33M, E33T

34	Ridhus					E34G, E34M, E34T

42	Spannmålslager				E42G, E42M, E42T

44	Ensilagesilo				E44G, E44M, E44T

51	Växthus, typ friliggande		E51G, E51M, E51T

52	Växthus, typ blockhus			E52G, E52M, E52T

53	Enklare växthus				E53G, E53M, E53T

60	Övriga ekonomibyggnader	
Förordning (2016:368).

11 § För ekonomibyggnader ska det upprättas 
54 relationstabeller (E-tabeller). För samtliga 
byggnadskategorier, utom byggnadskategori 60, ska det finnas 
tre E-tabeller, en med G betecknad tabell för 
glesbygdsförhållanden, en med M betecknad tabell för 
normalförhållanden och en med T betecknad tabell för 
tätortsinfluerade områden. E-tabellerna ska ange det relativa 
värdet av en värderingsenhet vid skilda förhållanden 
beträffande värdefaktorerna storlek, ålder och beskaffenhet. 
Normenheten för ekonomibyggnader ska avse en maskinhall, 
gårdsverkstad eller liknande som är byggd under åren 2010-
2019, har en normal beskaffenhet och har en storlek av 1 000-
1 199 kvadratmeter. De relativa värdena i E-tabellerna ska 
bestämmas i en värdenivå vid vilken en sådan ekonomibyggnad 
har ett värde av 1 000 kronor.

Det ska finnas 53 värdenivåer för ekonomibyggnader. De erhålls 
genom att värdena i E-tabellerna multipliceras med E-
nivåfaktorer. De ska vara 100, 150, 200, 250, 300, 350, 400, 
450, 500, 550, 600, 650, 700, 750, 800, 850, 900, 950, 1 000, 
1 100, 1 200, 1 300, 1 400, 1 500, 1 600, 1 700, 1 800, 1 900, 
2 000, 2 100, 2 200, 2 300, 2 400, 2 500, 2 600, 2 700, 2 800, 
2 900, 3 000, 3 200, 3 400, 3 600, 3 800, 4 000, 4 200, 4 400, 
4 600, 4 800, 5 000, 5 250, 5 500, 5 750 och 6 000.

I bilaga 3 anges hur E-tabellerna ska utformas och hur 
värdefaktorerna storlek, ålder och beskaffenhet ska 
klassindelas. Förordning (2022:287).

12 § Riktvärdena för värderingsenheter omfattande en eller flera
ekonomibyggnader eller del av ekonomibyggnad bestäms och
redovisas enligt följande formel.

R = N x Fe

där R = riktvärdet,
N = E-nivåfaktorn för värdeområdet och
Fe = relativa värdet enligt E-tabellen vid tillämplig storlek, ålder
och  beskaffenhet.

Industribyggnader och övriga byggnader

Avkastningsberäkning

13 § För industribyggnader och övriga byggnader, värderade med 
ledning av en avkastningsberäkning, ska upprättas en tabell 
(IK-tabell) över kapitaliseringsfaktorer och högst fyra 
tabeller (IH-tabeller) över relativa hyror. IK-tabellen ska 
utvisa värderelationerna mellan byggnader tillhörande olika 
åldersklasser men med samma hyra. Tabellen ska för varje 
åldersklass ange relativa kapitaliseringsfaktorer. För 
byggnader som uppförts sjuttonde året före det år då allmän 
fastighetstaxering sker ska faktorn vara 1,00. IH-tabellerna 
ska utvisa relativa hyror per kvadratmeter vid skilda 
förhållanden beträffande värdefaktorerna lokaltyp, ålder och 
standard. För produktionslokaler med normal standard som 
uppförts sjuttonde året före det år då allmän 
fastighetstaxering sker ska den relativa hyran vara 100.

Det ska finnas 126 skilda värdenivåer för industribyggnader 
och övriga byggnader värderade med ledning av en 
avkastningsberäkning. De erhålls genom att de värden som 
beräknats med ledning av storlek, relativ hyra per 
kvadratmeter och tillämplig kapitaliseringsfaktor 
multipliceras med  
I-nivåfaktorer. Dessa ska vara 2,0, 2,1, 2,2, 2,3, 2,4, 2,5, 
2,6, 2,7, 2,8, 2,9, 3,0, 3,1, 3,2, 3,3, 3,4, 3,5, 3,6, 3,7, 
3,8, 3,9, 4,0, 4,2, 4,4, 4,6, 4,8, 5,0, 5,25, 5,5, 5,75, 6,0, 
6,25, 6,5, 6,75, 7,0, 7,25, 7,5, 7,75, 8,0, 8,25, 8,5, 8,75, 
9,0, 9,25, 9,5, 9,75, 10,0, 10,5, 11,0, 11,5, 12,0, 12,5, 
13,0, 13,5, 14,0, 14,5, 15,0, 15,5, 16,0, 16,5, 17,0, 17,5, 
18,0, 18,5, 19,0, 19,5, 20,0 samt i intervallen 21,0-40,0 
varje heltal, 42,0-100,0 varje jämnt heltal och 105,0-150,0 
varje helt femtal. I-nivåfaktorn bestäms lika för alla 
lokaltyper inom ett värdeområde.

IH- och IK-tabellerna ska utformas och värdefaktorerna 
lokaltyp, ålder och standard klassindelas på sätt som anges i 
bilagorna 6 och 7. Förordning (2024:253).

14 § Riktvärden för värderingsenheter omfattande
industribyggnader och övriga byggnader värderade med ledning av
en avkastningsberäkning bestäms och redovisas enligt följande
formel.

R = N x A x h x f

där R = riktvärdet,

N = I-nivåfaktorn för värdeområdet,

A = lokalens yta,

h = relativhyran i kronor per kvadratmeter enligt för
värdeområdet rekommenderad IH-tabell och

f = kapitaliseringsfaktorn enligt IK-tabellen.
Förordning (2001:1223).

Produktionskostnadsberäkning

15 § För industribyggnader och övriga byggnader, som ska 
värderas med ledning av en produktionskostnadsberäkning, ska 
en tabell för bestämmande av nedräkningsfaktorerna 
(IN-tabell) upprättas. Tabellen ska utvisa nedräkningsfaktorn 
för skilda förhållanden beträffande värdefaktorerna 
byggnadskategori, ortstyp och ålder.

Beträffande värdefaktorn byggnadskategori ska följande nio 
klasser finnas:

1. Oljeraffinaderier eller petrokemiska industrier

2. Massa- eller pappersbruk

3. Järn- eller stålindustrier eller metallsmältverk

4. Cement- eller kalkindustrier eller industrier för 
framställning av industrimineral

5. Spannmålssilor

6. Sågverk

7. Bensinstationer

8. Master

9. Annan verksamhet än som framgår av punkterna 1–8.

För industribyggnader och övriga byggnader, värderade med 
ledning av en produktionskostnadsberäkning, bestäms 
värdenivån genom indelningen i ortstyp. För klasserna 1–4 av 
värdefaktorn byggnadskategori ska det finnas tre klasser av 
värdefaktorn ortstyp med samma indelning av de fyra 
byggnadskategoriklasserna. För klasserna 5–9 av värdefaktorn 
byggnadskategori ska det finnas tre klasser av värdefaktorn 
ortstyp med särskild indelning av denna värdefaktor för var 
och en av dessa fem byggnadskategoriklasser. Varje kommun ska 
hänföras till en ortstypsklass.

En IN-tabell ska utformas och värdefaktorerna ålder, 
byggnadskategori och ortstyp i övrigt klassindelas på det 
sätt som anges i bilaga 8.

En tabell för omräkningsfaktor för industribyggnader och 
övriga byggnader (IO-tabell) ska utformas och värdefaktorn 
ålder klassindelas på det sätt som anges i bilaga 10.
Förordning (2018:1097).

16 § Riktvärdet för värderingsenhet omfattande
industribyggnader och övriga byggnader värderade med ledning av
en produktionskostnadsberäkning bestäms och redovisas enligt
följande formel.

R = 0,75 x Å x F

där R = riktvärdet,

Å = återanskaffningskostnaden enligt 5 kap. 6 § andra stycket
fastighetstaxeringslagen (1979:1152) och

F = nedräkningsfaktor enligt IN-tabell.
Förordning (2001:1223).

Åkermark och betesmark

17 § För åkermark och betesmark ska det upprättas åtta 
relationstabeller (J-tabeller). J-tabellerna (tabell J1-J8) 
ska utvisa relativa hektarvärden av åkermark vid skilda 
förhållanden beträffande värdefaktorerna beskaffenhet och 
dränering och av betesmark vid olika beskaffenhet. De relativa 
värdena i J-tabellerna ska bestämmas i en värdenivå vid vilken 
ett hektar åkermark enligt 13 kap. 2 § 
fastighetstaxeringslagen (1979:1152) har ett värde av 1 000 
kronor.

Det ska finnas 94 skilda värdenivåer för åker- och betesmark. 
De erhålls genom att relativvärdena i en J-tabell 
multipliceras med J-nivåfaktorer. Dessa ska vara 1,0, 1,5, 
2,0, 2,5, 3,0, 3,5, 4,0, 4,5, 5,0, 5,5, 6,0, 6,5, 7,0, 7,5, 
8,0, 8,5, 9,0, 9,5, 10,0, 11,0, 12,0, 13,0, 14,0, 15,0, 16,0, 
17,0, 18,0, 19,0, 20,0, 21,0, 22,0, 23,0, 24,0, 25,0, 26,0, 
27,0, 28,0, 29,0, 30,0, 32,0, 34,0, 36,0, 38,0, 40,0, 42,0, 
44,0, 46,0, 48,0, 50,0, 55,0, 60,0, 65,0, 70,0, 75,0, 80,0, 
85,0, 90,0, 95,0, 100,0, 110,0, 120,0, 130,0, 140,0, 150,0, 
160,0, 170,0, 180,0, 190,0, 200,0, 210,0, 220,0, 230,0, 240,0, 
250,0, 260,0, 270,0, 280,0, 290,0, 300,0, 310,0, 320,0, 330,0, 
340,0, 350,0, 360,0, 370,0, 380,0, 390,0, 400,0, 410,0, 420,0, 
430,0, 440,0 och 450,0.

Tabell J1 ska användas då värdenivån bestäms av 
J-nivåfaktorerna 1,0-20,0, tabell J2 då värdenivån bestäms av 
faktorerna 21,0-40,0, tabell J3 då värdenivån bestäms av 
faktorerna 42,0-60,0, tabell J4 då värdenivån bestäms av 
faktorerna 65,0-95,0, tabell J5 då värdenivån bestäms av 
faktorerna 100,0-150,0, tabell J6 då värdenivån bestäms av 
faktorerna 160,0-250,0, tabell J7 då värdenivån bestäms av 
faktorerna 260,0-350,0 och tabell J8 då värdenivån bestäms av 
faktorerna 360,0-450,0.

I bilaga 4 anges hur J-tabellerna ska utformas och hur 
värdefaktorerna beskaffenhet och dränering ska klassindelas.
Förordning (2022:287).

18 § Riktvärden för värderingsenheter omfattande åkermark eller
betesmark bestäms och redovisas enligt följande formel.

R = N x Fj x A

där R = riktvärdet,

N = J-nivåfaktorn för värdeområdet,

Fj = relativa hektarvärdet enligt J-tabell vid tillämplig
beskaffenhet och dränering för åkermark och tillämplig
beskaffenhet för betesmark och

A = areal i hektar av värderingsenheten.
Förordning (1997:452).

Produktiv skogsmark utan avverkningsrestriktioner

19 § För produktiv skogsmark utan avverkningsrestriktioner 
omfattande mindre än 30 hektar ska det upprättas en 
relationstabell (skogstabell M). Skogstabell M ska ange 
relativa hektarvärden av produktiv skogsmark utan 
avverkningsrestriktioner belägen i olika delar av landet och 
vid skilda förhållanden beträffande värdefaktorn virkesförråd. 
De relativa värdena i skogstabell M ska bestämmas i en 
värdenivå vid vilken ett hektar genomsnittlig produktiv 
skogsmark utan avverkningsrestriktioner enligt 14 kap. 2 § 
fastighetstaxeringslagen (1979:1152) har ett värde av 
1 000 kronor. Med genomsnittlig produktiv skogsmark utan 
avverkningsrestriktioner ska avses produktiv skogsmark med 
bonitetsklass C. Den genomsnittliga produktiva skogsmarkens 
virkesförråd barrträd och virkesförråd lövträd i olika 
regioner ska antas uppgå till följande belopp.

Region				Virkesförråd
				skogskubikmeter 
				per hektar

				Barrträd	Lövträd
1 Del av Jämtlands, 
Västerbottens och  
Norrbottens län 		82		13

2 Del av Jämtlands, 
Västerbottens och 
Norrbottens län samt 
Gotlands län                    100             21

3 Dalarnas, 
Gävleborgs och 
Västernorrlands län             117             21

4 Stockholms, Uppsala, 
Södermanlands, 
Östergötlands, Värmlands, 
Örebro, Västmanlands och 
Västra Götalands län            144             35

5 Jönköpings, Kronobergs och 
Kalmar län                      136             31

6 Blekinge, Skåne och 
Hallands län                    124             77

Det ska finnas 83 skilda värdenivåer för produktiv skogsmark 
utan avverkningsrestriktioner. De erhålls genom att 
relativvärdena i skogstabell M multipliceras med 
skogsnivåfaktorer. Dessa ska vara 1,0, 1,5, 2,0, 2,5, 3,0, 
3,5, 4,0, 4,5, 5,0, 5,5, 6,0, 6,5, 7,0, 7,5, 8,0, 8,5, 9,0, 
9,5, 10,0, 11,0, 12,0, 13,0, 14,0, 15,0, 16,0, 17,0, 18,0, 
19,0, 20,0, 21,0, 22,0, 23,0, 24,0, 25,0, 26,0, 27,0, 28,0, 
29,0, 30,0, 32,0, 34,0, 36,0, 38,0, 40,0, 42,0, 44,0, 46,0, 
48,0, 50,0, 52,0, 54,0, 56,0, 58,0, 60,0, 62,0, 64,0, 66,0, 
68,0, 70,0, 72,0, 75,0, 77,0, 80,0, 82,0, 85,0, 87,0, 90,0, 
92,0, 95,0, 97,0, 100,0, 102,0, 105,0, 107,0, 110,0, 115,0, 
120,0, 125,0, 130,0, 135,0, 140,0, 145,0 och 150,0.

Skogstabell M ska upprättas enligt regionindelningen. I 
bilaga 5 a anges hur omfattningen av region 1 och 2 ska 
beskrivas och hur virkesförråd ska klassindelas.
Förordning (2022:287).

20 § Riktvärde för en värderingsenhet produktiv skogsmark 
utan avverkningsrestriktioner omfattande mindre än 30 hektar 
bestäms och redovisas enligt följande formel.

R = N x Fm x A

där R = riktvärdet,

N = skogsnivåfaktorn för värdeområdet,

Fm = relativa hektarvärdet enligt skogstabell M vid 
tillämplig 

virkesförrådsklass och värdeområdets belägenhet, och

A = arealen i hektar av värderingsenheten.
Förordning (2016:368).

21 § För produktiv skogsmark utan avverkningsrestriktioner 
omfattande minst 30 hektar ska det upprättas en tabell 
(skogstabell S) över beräkningskonstanter för var och en av de 
i 19 § angivna sex regionerna. Skogstabell S ska utvisa de 
konstanter som inom varje region behövs för att beräkna 
relativa hektarvärden vid skilda förhållanden beträffande 
värdefaktorn bonitet. De tre konstanterna är värdet per hektar 
kalmark och värdena av barrträd respektive lövträd i kronor 
per skogskubikmeter. Konstanterna ska bestämmas med 
utgångspunkt i en värdenivå vid vilken ett hektar genom-
snittlig produktiv skogsmark utan avverkningsrestriktioner 
enligt 14 kap. 2 § fastighetstaxeringslagen (1979:1152) har 
ett värde av 1 000 kronor. Vad som menas med genomsnittlig 
produktiv skogsmark utan avverkningsrestriktioner anges i 
19 §.

Det ska finnas 83 skilda värdenivåer för produktiv skogsmark 
utan avverkningsrestriktioner. De erhålls genom att de 
relativvärden som beräknats med ledning av skogstabell S 
multipliceras med de skogsnivåfaktorer som anges i 19 §.

I bilaga 5 b anges hur skogstabell S ska utformas och hur 
värdefaktorn bonitet ska klassindelas. 
Förordning (2019:221).

22 § Det relativa hektarvärdet för produktiv skogsmark utan 
avverkningsrestriktioner omfattande minst 30 hektar (Fs) 
beräknas enligt följande formel.

Fs = k1 + (k2 x VB) + (k3 x VL)

där k1 = värdet i kronor per hektar av kalmark,

k2 = värdet av barrträd i kronor per skogskubikmeter,

k3 = värdet av lövträd i kronor per skogskubikmeter,

VB = virkesförråd barrträd i skogskubikmeter per hektar, 
och

VL = virkesförråd lövträd i skogskubikmeter per hektar.
Förordning (2016:368).

23 § Riktvärdet för en värderingsenhet produktiv 
skogsmark utan avverkningsrestriktioner omfattande minst 30 
hektar bestäms och redovisas enligt följande formel.

R = [N x Fm x 29] + [N x Fs x (A – 29)] 

där R = riktvärdet,

N = skogsnivåfaktorn för värdeområdet,

Fm = relativa hektarvärdet enligt skogstabell M vid 
tillämplig virkesförrådsklass och värdeområdets belägenhet,

Fs = relativa hektarvärdet beräknat enligt skogstabell S vid 
tillämpligt virkesförråd barrträd och virkesförråd lövträd, 
och

A = arealen i hektar av värderingsenheten.
Förordning (2016:368).

Produktiv skogsmark med avverkningsrestriktioner

23 a § För produktiv skogsmark med avverkningsrestriktioner 
ska det upprättas en tabell över värdet per hektar 
(SK-R-tabell). Den första kolumnen i tabellen avser Gotlands, 
Värmlands, Västmanlands, Dalarnas, Gävleborgs, 
Västernorrlands, Jämtlands, Västerbottens och Norrbottens 
län, den andra kolumnen avser Uppsala, Södermanlands, Kalmar 
och Västra Götalands län och den tredje kolumnen avser övriga 
län. SK-R-tabellen ska utvisa värdet i kronor per hektar av 
produktiv skogsmark med avverkningsrestriktioner vid de olika 
skogsnivåfaktorer som anges i 19 §. 

I bilaga 5 d anges hur tabellen ska utformas och hur 
skogsnivåfaktorerna ska anges. Förordning (2016:368).

23 b § Riktvärdet för en värderingsenhet produktiv skogsmark 
med avverkningsrestriktioner bestäms och redovisas enligt 
följande formel.

R = A x P 

där R = riktvärdet,

A = arealen i hektar av värderingsenheten, och 

P = värdet per hektar enligt SK-R-tabell vid tillämplig 
skogsnivåfaktor. 
Förordning (2016:368).

Skogligt impediment

24 § För skogligt impediment ska upprättas en tabell över
värdet per hektar (SKI-tabell). Den första kolumnen i
tabellen avser Gotlands, Värmlands, Västmanlands, Dalarnas,
Gävleborgs, Västernorrlands, Jämtlands, Västerbottens och
Norrbottens län, den andra kolumnen avser Uppsala,
Södermanlands, Kalmar och Västra Götalands län och den tredje
kolumnen avser övriga län. SKI-tabellen ska utvisa värdet i
kronor per hektar av skogligt impediment vid de olika
skogsnivåfaktorer som anges i 19 §.

SKI-tabellen ska utformas och skogsnivåfaktorerna anges på
sätt som framgår av bilaga 5 c. Förordning (2013:242).

25 § Riktvärdena för värderingsenheter omfattande skogligt
impediment bestäms och redovisas enligt följande formel.

R = A x H

där R = riktvärdet,

A = arealen i hektar av värderingsenheten och

H = värdet per hektar enligt SKI-tabell vid tillämplig
skogsnivåfaktor. Förordning (2010:337).

Vattenkraftverk

25 a § Vid bestämmande av riktvärdeangivelsen ska värdet i 
kr/kWh för normkraftverket vid en avkastningsberäkning enligt 
15 kap. 6 § fastighetstaxeringslagen (1979:1152) bestämmas med 
ledning av genomsnittliga elpriser och de kostnader under 
nivååret och de fem närmast föregående åren som är nödvändiga 
för en uthållig produktion. Till grund för 
avkastningsberäkningen ska de elpriser ligga som under angivna 
tidsperiod noterats vid Nord Pool AS för elområdena SE1-SE4.

Vid beräkningen av genomsnittligt elpris ska det beaktas hur 
produktionen vid vattenkraftverken varierar under året. Ett 
genomsnittligt elpris under ett år beräknas som det mot 
produktionen vägda elpriset för rikets totala 
vattenkraftproduktion med utgångspunkt i timvisa elspotpriser 
som noterats vid Nord Pool AS samt timvisa produktionsdata som 
noterats vid Affärsverket svenska kraftnät. Elpriser och 
kostnader ska räknas om till nivåårets penningvärde.
Förordning (2024:253).

26 § Riktvärdet för en värderingsenhet avseende ett
vattenkraftverk bestäms och redovisas enligt följande formel.

Rt = (Ntxfuxfrxfstxfå+kb)xWnx0,75

där Rt = riktvärdet för kraftverket (mark och byggnad),

Nt = i riktvärdeangivelsen angivet värde i kr/kWh för mark och
byggnader som tillhör normkraftverket,

fu = faktor för utnyttjandetid,

fr = faktor för flerårsreglering,

fst = faktor för storleksinverkan avseende värdet i kr/kWh för
mark och byggnader som tillhör normkraftverket,

få = faktor för ålder,

kb = korrektion för belägenhet och

Wn = normalårsproduktion.

Uttrycket (Ntxfuxfrxfstxfå+kb) skall avrundas till kr/kWh med
två decimaler.
Förordning (1999:631).

27 § Riktvärdet för en värderingsenhet avseende mark till ett
vattenkraftverk bestäms och redovisas enligt följande formel.

Rm=(Nmxfuxfr+0,6xkb)xfsmxWnx0,75

där Rm = riktvärdet för marken,

Nm = i riktvärdeangivelsen angivet värde i kr/kWh av mark som
tillhör normkraftverket,

fu = faktor för utnyttjandetid,

fr = faktor för flerårsreglering,

fsm = faktor för storleksinverkan avseende värdet av mark som
tillhör normkraftverket,

kb = korrektion för belägenhet,

Wn = normalårsproduktion.

Uttrycket (Nmxfuxfr+0,6xkb)xfsm skall anges i kr/kWh med två
decimaler.
Förordning (1999:631).

28 § Med normalårsproduktion (W?) avses den vid kraftverket 
tillgängliga produktionen i genomsnitt per år under nivååret 
och de nitton åren närmast före detta. Om de 
utbyggnadsförhållanden som gäller vid taxeringsårets ingång 
tillkommit efter det tjugoförsta året före taxeringsåret, ska 
genomsnittet endast beräknas för de år som de nya 
förhållandena gällt.

Normalårsproduktion som inte överstiger 1 000 000 kWh avrundas 
till hela 1 000 kWh.

Normalårsproduktion som överstiger 1 000 000 kWh får bestämmas 
endast till följande hela antal kWh om normalårsproduktionen 
överstiger:

1 000 000 kWh men inte 10 000 000 kWh: hela 10 000 kWh,

10 000 000 kWh men inte 100 000 000 kWh: hela 100 000 kWh,

100 000 000 kWh men inte 1 000 000 000 kWh: hela 1 000 000 kWh 
och

1 000 000 000 kWh och däröver: hela 10 000 000 kWh.
Förordning (2024:253).

29 § De i riktvärdeangivelsen angivna beloppen för
normkraftverkets värde dels av byggnader och mark, dels av mark
skall bestämmas i kronor per kWh med två decimaler.
Förordning (2006:327).

30 § För vattenkraftverk avses med installerad effekt den
maximala bruttoeffekt som vid obegränsad vattentillgång kan
utvinnas i kraftverket vid kontinuerlig drift under 16 timmar
utan att skadlig överbelastning uppstår. Den installerade
effekten anges i kW.

Installerad effekt som inte överstiger 1 000 kW avrundas till
hela kW. Installerad effekt som överstiger 1 000 kW får
bestämmas endast till följande antal kW:

Om effekten överstiger 1 000 kW men inte 10 000 kW: hela 10 kW,

10 000 kW men inte 100 000 kW: hela 100 kW,

100 000 kW men inte 1 000 000 kW: hela 1 000 kW, och

1 000 000 kW och däröver: hela 10 000 kW.
Förordning (2012:411).

31 § Utnyttjandetiden (U) enligt 15 kap. 4 § 
fastighetstaxeringslagen (1979:1152) ska beaktas genom en 
utnyttjandefaktor (fu). Utnyttjandefaktorn anger ett 
vattenkraftverks utnyttjandemöjligheter genom att ställa de 
schabloniserade driftnetton som kraftverket kunnat uppnå i 
relation till de schabloniserade driftnetton som i genomsnitt 
gällt för samtliga vattenkraftverk i landet, vars produktion 
registreras av Affärsverket svenska kraftnät (Svenska 
kraftnät). Utnyttjandefaktorn för ett kraftverk bestäms till 
medeltalet av de sex kvoter som erhålls då kraftverkets 
schabloniserade driftnetton för nivååret och för vart och ett 
av de fem närmast föregående åren divideras med de 
schabloniserade driftnetton som respektive år kunnat uppnås 
för samtliga vattenkraftverk i landet, vars produktion 
registreras av Svenska kraftnät. Utnyttjandefaktorn ska anges 
med tre decimaler. 

Med ett kraftverks schabloniserade driftnetto avses 
kraftverkets med produktionen vägda elpris, uppräknat med 
konsumentprisindex till nivåårets prisnivå, minskat med 
normkraftverkets produktionskostnad i nivåårets prisnivå. 
Beräkningen ska ske för varje år och uttryckas i kr/kWh.

Med schabloniserat driftnetto för samtliga vattenkraftverk i 
landet vars produktion registreras av Svenska kraftnät avses 
det med produktionen vägda elpriset för dessa vattenkraftverk, 
uppräknat med konsumentprisindex 

till nivåårets prisnivå, minskat med normkraftverkets 
produktionskostnad i nivåårets prisnivå. Beräkningen ska ske 
för varje år och uttryckas i kr/kWh.

Det med produktionen vägda elpriset för ett vattenkraftverk 
beräknas genom att verkets nettoproduktion under året, 
uppdelat per timme, multipliceras med Nord Pools spotpriser 
per timme för det elområde som kraftverket tillhör. Summan av 
de erhållna produkterna divideras med verkets totala 
nettoproduktion. Om en uppdelad produktion per timme inte 
finns tillgänglig för de aktuella åren, får utnyttjandefaktorn 
beräknas med ledning av de år som finns tillgängliga, dock 
lägst tre år.

Det med produktionen vägda elpriset för samtliga 
vattenkraftverk vars totala nettoproduktion registreras av 
Svenska kraftnät, uttryckt i kr/kWh, beräknas genom att 
verkens sammanlagda nettoproduktion under året, uppdelat per 
timme enligt den registrering av produktionen som Svenska 
kraftnät genomför, multipliceras med Nord Pools spotpriser per 
timme för respektive elområde. Summan av de erhållna 
produkterna divideras med verkens sammanlagda nettoproduktion 
under åren.

Med nettoproduktion avses den del av produktionen som 
levererats till mätpunkt hos nätägaren. 

Det vägda elpriset uppgår för åren 2018-2023 till följande 
belopp per kWh: 

År      2018    2019    2020    2021    2022    2023

Pris i 
kr/kWh  0,459   0,421   0,173   0,507   0,862   0,575

För kraftverk med en normalårsproduktion mindre än 10 GWh får 
utnyttjandefaktorn utan närmare utredning bestämmas till 0,900 
multiplicerat med den specifika elprisfaktorn för det elområde 
som kraftverket tillhör. Förordning (2024:253).

31 a § Har upphävts genom förordning (2012:411).

31 b § Har upphävts genom förordning (2012:411).

31 c § Har upphävts genom förordning (2012:411).

32 § Faktorn för flerårsreglering (fr) skall bestämmas till 1,0
för samtliga vattenkraftverk. Förordning (2006:327).

32 a § Faktorn för storleksinverkan avseende värdet i kr/kWh 
för mark och byggnader (fst) ska bestämmas med ledning av 
kraftverkets normalårsproduktion (Wn), enligt följande formler.

Om Wn är större än 500 000 000 kWh, 

fst = 1,035 - 0,06 x exp (- Wn / (900 x 1 000 000)) och 

om Wn är mindre än eller lika med 500 000 000 kWh, 

fst = 1,011 - 0,38 x exp (- Wn / (18,76 x 1 000 000)) - 9,37 x 
exp (- Wn / (0,303 x 1 000 000)) - 0,067 x exp (- Wn / (274,1 x 
1 000 000))

Faktorn ska anges med tre decimaler och får inte bestämmas 
till lägre än 0,447 eller högre än 1,025. 
Förordning (2024:253).

32 b § Faktorn för ålder (få) skall bestämmas till 1,0 för
samtliga vattenkraftverk. Förordning (2006:327).

32 c § Belägenhetsfaktorn ska beakta skillnader i kostnader 
för inmatning på stamnätet, vilka utgörs av avgifterna vid 
inmatningen på stamnätet. Landet ska indelas i tio 
belägenhetsklasser och korrektionen för belägenhet (kb) ska 
bestämmas till följande belopp: 

Klass   Område                          Korrektionsbelopp 
                                        i kr/kWh

1       Lule älv och norr därom         -0,19

2       Skellefte älv uppströms 
        Bastusels kraftverk             -0,78

3       Skellefte älv med undantag av 
        sträckan uppströms Bastusels 
        kraftverk samt området norr 
        därom till Lule älv             -0,11

4       Gide älv och norr därom till 
        Skellefte älv                   -0,11

5       Ångermanälven med biflöden och 
        norr därom till Gide älv        -0,07

6       Indalsälven och norr därom 
        till Ångermanälven              -0,01

7       Ljungan och norr därom till 
        Indalsälven                     +0,05

8       Ljusnan och norr därom till 
        Ljungan                         +0,06

9       Dalälven och norr därom till 
        Ljusnan                         +0,33

10      Söder om Dalälven               +0,30
Förordning (2024:253).

32 d § Faktorn för storleksinverkan avseende värdet i kronor
per kWh för mark (fsm) skall bestämmas med ledning av
kraftverkets normalårsproduktion (Wn) enligt följande formel.

/formeln är inte med här/

Faktorn skall anges med tre decimaler. För kraftverk med en
normalårsproduktion av 10 000 000 kWh eller lägre skall faktorn
bestämmas till 0. Förordning (2006:327).

33 § Om ett kraftverk, som saknar strömfallsfastighet, är
beläget i flera kommuner och därför enligt 4 kap. 3 §
fastighetstaxeringslagen (1979:1152) skall uppdelas i flera
taxeringsenheter, skall taxeringsvärdet först bestämmas som om
egendomen varit en enda taxeringsenhet. Därefter fördelas de
sålunda bestämda värdena mellan de taxeringsenheter, vari
egendomen uppdelats, enligt vad som anges i andra och tredje
styckena.

Markvärdet fördelas mellan taxeringsenheterna efter den
fallhöjd, som tillhör i taxeringsenheten ingående fastigheter
eller som sådana fastigheter har rätt till genom servitut eller
liknande. Om flera strömfall med olika vattenföring sammanförts
till ett kraftverk, sker fördelningen med ledning av fallhöjd
och normalårsvattenföring.

Byggnadsvärdet fördelas mellan taxeringsenheterna med ledning
av byggnadernas belägenhet. Förordning (2001:1223).

33 a § Betalar den mottagande fastigheten minst hälften av
uttagskostnaden, skall andels- och ersättningskraftens värde
beräknas på sätt föreskrivs i 15 kap. 8 §
fastighetstaxeringslagen (1979:1152) (andelsmetoden). Vid
andelsmetoden skall andelens storlek motsvara
leveransskyldighetens värde i procent av de sammanlagda
riktvärdena för det levererande kraftverkets byggnader och
mark.

Betalar den mottagande fastigheten mindre än hälften av
uttagskostnaden, skall andels- och ersättningskraftens värde
beräknas på sätt föreskrivs i 15 kap. 9 §
fastighetstaxeringslagen (energimetoden). Vid energimetoden
skall det antal kilowattimmar som leveransskyldigheten
motsvarar värderas som frikraft för vilken några
uttagskostnader inte betalas. Förordning (1999:631).

33 b § Om andelsmetoden skall användas enligt 33 a § och
mottagande fastighet inte betalar en väsentlig del av den
uttagskostnad som svarar mot andelen, skall andelens värde ökas
med 10 procent.

Om energimetoden skall användas enligt 33 a § och mottagande
fastighet betalar mer än en begränsad del av den uttagskostnad
som svarar mot rätten till andels- eller ersättningskraft,
skall kraftleveransens storlek i kWh minskas med 10 procent.
Förordning (1999:631).

33 c § Vid tillämpning av andelsmetoden beräknas de avdrag som
leveransskyldigheten medför på levererande kraftverks
riktvärden för byggnader och mark enligt följande formler.

Ab = axRb och Am = axRm

där Ab = det avdrag som leveransskyldigheten medför på
riktvärdet för byggnaderna,

Am = det avdrag som leveransskyldigheten medför på riktvärdet
för marken,

a = andelstalet i procent efter eventuell jämkning enligt
33 b § första stycket,

Rb = det levererande kraftverkets riktvärde avseende
byggnaderna och

Rm = det levererande kraftverkets riktvärde avseende mark.
Förordning (1999:631).

33 d § Vid tillämpning av energimetoden beräknas det avdrag som
leveransskyldigheten medför på levererande kraftverks riktvärde
för mark enligt följande formel.

Am = W1xVx1,4x0,75

där Am = det avdrag som leveransskyldigheten medför på
riktvärdet för marken,

W1 = leveransskyldigheten uttryckt i kWh/år efter eventuell
jämkning enligt 33 b § andra stycket och

V = det levererande kraftverkets värde i kr/kWh för byggnader
och mark.
Förordning (1999:631).

33 e § Vid tillämpning av andelsmetoden skall tilläggen till
den mottagande fastighetens riktvärden för byggnader och mark
överensstämma med de avdrag som gjorts på den levererande
fastighetens riktvärden.

Vid tillämpning av energimetoden skall tillägget till den
mottagande fastighetens riktvärde för mark svara mot 75 procent
av den marknadsvärdehöjning som kraftleveransen medför.
Tillägget skall, om det inte kan visas att detta skall vara
högre eller lägre, beräknas enligt följande formel.

Tm = (0,931xNt +kb)xW1x1,4x0,75

där Tm = det tillägg som kraftleveransen medför på riktvärdet
för marken,

W1 = leveransskyldigheten uttryckt i kWh/år,

Nt = värde av normkraftverkets byggnader och mark i kr/kWh och

kb = korrektion för belägenhet hänförlig till det levererande
kraftverket.
Förordning (1999:631).

Allmänt om värmekraftverk

34 § Vid bestämmande av riktvärdeangivelse för värmekraftverk 
ska värdet av kraftverket anges i kr/kW installerad effekt. 
Värdet ska avse mark och byggnader för en nybyggd anläggning. 
Det ska anges i hela hundratal kronor.

Vid bestämmande av riktvärdeangivelsen ska en jämkning göras 
med hänsyn till lönsamhet enligt 15 kap. 13 § 
fastighetstaxeringslagen (1979:1152). Jämkningen ska ske med 
utgångspunkt i ortspriser för värmekraftverk eller delar därav 
och i avkastningsberäkningar med ledning av genomsnittliga 
elpriser och nödvändiga kostnader under nivååret och de fem 
föregående åren.

Till grund för avkastningsberäkningen för jämkningen ska de 
elpriser ligga som noterats vid Nord Pool AS för elområdena 
SE1-SE4, och de genomsnittliga löpande kostnaderna för samma 
tidsperiod. Vid beräkning av genomsnittligt elpris för den 
nivågrundande tidsperioden ska det beaktas vilka priser som 
erhållits vid leveransen för den under året producerade 
kraften. Elpriser och kostnader ska vid avkastningsberäkningen 
räknas om till nivåårets penningvärde. För kraftvärmeverk ska 
kostnader för bränsle allokeras enligt energimetoden. Vid en 
avkastningsberäkning ska förnyelsekostnader för kärnkraftverk 
från och med nivååret beaktas särskilt med ledning av en 
normaliserad kostnad. Detta belopp räknas om till nivåårets 
penningvärde.

Vid bestämmandet av värdet i kr/kW i riktvärdeangivelsen för 
olika värmekraftverk ska inte skillnader i elpris mellan olika 
elområden beaktas särskilt.

Det ska för den i 15 kap. 12 § fastighetstaxeringslagen 
angivna värdefaktorn typ av värmekraftverk finnas fyra 
klasser. Var och en av kraftverkstyperna kärnkraftverk, 
kraftvärmeverk, kondenskraftverk och vindkraftverk ska utgöra 
en klass. Med ett värmekraftverks ålder avses det år då 
kraftverket kunde tas i bruk. Den installerade effekten 
avrundas enligt bestämmelserna i 30 § andra stycket.
Förordning (2024:253).

34 a § Riktvärdet (Rb) för en värderingsenhet avseende de
byggnader som tillhör ett värmekraftverk bestäms och redovisas
enligt följande formel.

Rb = 0,735xPi xNxfå

där Rb = riktvärdet för en värderingsenhet avseende byggnader,

Pi = installerad effekt i kW,

N = i riktvärdeangivelsen angivet värde i kr/kW för byggnader
och mark tillhörande ett nybyggt värmekraftverk och

få = nedskrivningsfaktor för byggnadernas värdeminskning.
Förordning (2006:327).

34 b § Riktvärdet (Rm) för en värderingsenhet avseende den mark
som tillhör ett värmekraftverk bestäms och redovisas enligt
följande formel.

Rm = 0,015xPi xN

där Rm = riktvärdet för en värderingsenhet avseende mark,

Pi = installerad effekt i kW och

N = i riktvärdeangivelsen angivet värde i kr/kW för byggnader
och mark tillhörande ett nybyggt värmekraftverk.
Förordning (2006:327).

Kraftvärmeverk

34 c § Med installerad effekt avses den eleffekt som utgör 
aggregatets märkeffekt vid elproduktion.

Riktvärdeangivelsen avser de värmekraftverk som indelats i 
klassen kraftvärmeverk. Vid bestämmande av riktvärdeangivelsen 
har värdefaktorerna installerad effekt, genomsnittlig 
årsproduktion, typ av bränsle, typ av reningsanordningar för 
avgaser samt belägenhet beaktats. Förordning (2024:253).

34 d § Vid bestämmande av riktvärdeangivelsen skall jämkning
enligt 34 § ske med utgångspunkt i en avkastningsberäkning för
ett nybyggt kraftverk. Förordning (2006:327).

34 e § För kraftvärmeverk ska en tabell för bestämmande av 
nedskrivningsfaktorn upprättas (Nö-tabell). 
Nedskrivningsfaktorn beaktar den värdeminskning som har 
uppkommit efter året då kraftverket kunde tas i bruk. Tabellen 
ska utvisa nedskrivningsfaktorns storlek vid olika ålder och 
återstående nyttjandetid.

Värdefaktorn ålder ska klassindelas och tabellen utformas på 
det sätt som anges i bilaga 9 b.

Tabell för omräkningsfaktor för kraftvärmeverk (IO-tabell) ska 
utformas och värdefaktorn ålder klassindelas på det sätt som 
anges i bilaga 10. Förordning (2024:253).

Vindkraftverk

34 f § Med installerad effekt avses aggregatets märkeffekt.

Riktvärdeangivelsen ska bestämmas med ledning av genomsnittlig 
återanskaffningskostnad under nivååret för vindkraftverk med 
olika effekt.

Riktvärdeangivelsen avser de värmekraftverk som indelats i 
klassen vindkraftverk. Vid bestämmande av riktvärdeangivelsen 
har förutsatts en fullasttid mellan 2 400 och 2 800 timmar. 
Med fullasttid avses kvoten mellan den genomsnittliga 
årsproduktionen och den installerade effekten. Vid bestämmande 
av riktvärdeangivelsen har värdefaktorerna installerad effekt 
och belägenhet beaktats. Förordning (2024:253).

34 g § Vid bestämmande av riktvärdeangivelsen ska jämkning 
enligt 34 § ske med utgångspunkt i en avkastningsberäkning för 
ett kraftverk med en installerad effekt av 3 000 kW och en 
årlig produktion av 7 800 000 kWh. Förordning (2024:253).

34 h § För vindkraftverk ska en tabell för bestämmande av 
nedskrivningsfaktorn upprättas (Nvi-tabell). 
Nedskrivningsfaktorn beaktar den värdeminskning som har 
uppkommit efter året då kraftverket kunde tas i bruk. Tabellen 
ska utvisa nedskrivningsfaktorns storlek vid olika ålder och 
återstående nyttjandetid.

Värdefaktorn ålder ska klassindelas och tabellen utformas på 
det sätt som anges i bilaga 9 c.

Tabell för omräkningsfaktor för vindkraftverk (IO-tabell) ska 
utformas och värdefaktorn ålder klassindelas på det sätt som 
anges i bilaga 10. Förordning (2024:253).

34 i § Har upphävts genom förordning (2012:91).

Kärnkraftverk

34 j § För kärnkraftverk avses med installerad effekt 
kraftverkets bruttoeffekt. Den installerade effekten ska 
bestämmas till den effekt som enligt gällande tillstånd får 
tas ut. Förordning (2018:1097).

34 k § De i riktvärdeangivelsen för kärnkraftverk angivna
beloppen avser de totala värdena av nybyggda kraftverk i kr/kW
installerad effekt och skall bestämmas i jämna hundratal
kronor. Förordning (2006:327).

35 § För kärnkraftverk ska en tabell för bestämmande av
nedskrivningsfaktorn (KN-tabell) upprättas. Tabellen ska
utvisa nedskrivningsfaktorns storlek vid skilda förhållanden
för värdefaktorn ålder. Med kärnkraftverks ålder avses det år
då kraftverket kunde tas i bruk. Värdefaktorn ska klassindelas
och KN-tabellen utformas på det sätt som anges i bilaga 9.

Tabell för omräkningsfaktor för kärnkraftverk (IO-tabell) ska
utformas och värdefaktorn ålder klassindelas på det sätt som
anges i bilaga 10. Förordning (2012:91).

Tomtmark för småhus

35 a § Riktvärdet för tomtmark avseende småhus ska, om inte 
annat föreskrivs i 35 d och 35 e §§, bestämmas med 
utgångspunkt i det värde och de övriga uppgifter för en 
normaltomt som anges i riktvärdeangivelsen. 

Riktvärdeangivelsen får endast avse följande till 
taxeringsvärdenivå anpassade värden för normaltomten: 

1. Om värdet inte överstiger 500 000 kronor: 5, 10, 15, 20, 
30, 40, 50, 60, 70, 80, 90, 100, 120, 140, 160, 180, 200, 225, 
250, 275, 300, 350, 400, 450 och 500 tusen kronor.

2. Om värdet överstiger 500 000 kronor: värde i hela 
50 000-tal kronor.

3. Om värdet överstiger 1 000 000 kronor: värde i hela 
100 000-tal kronor.

4. Om värdet överstiger 2 000 000 kronor: värde i hela 
200 000-tal kronor.

Det ska för de i 12 kap. 3 § fastighetstaxeringslagen 
(1979:1152) angivna värdefaktorerna vatten och avlopp, 
fastighetsrättsliga förhållanden, typ av bebyggelse och närhet 
till strand finnas följande antal klasser:

Vatten och avlopp                       Sex klasser (VA-klasser)

Fastighetsrättsliga förhållanden        Två klasser för
                                        värderingsenheter
                                        belägna i grupphusområde
                                        och tre klasser för
                                        övriga värderingsenheter
                                        (FR-klasser)

Typ av bebyggelse                       Tre klasser
                                        (bebyggelseklasser)

Närhet till strand                      Fyra klasser
                                        (belägenhetsklasser)

För tomtmark avseende småhus ska en tabell över 
belägenhetsfaktorer (FB-tabell) upprättas. Den ska för var och 
en av belägenhetsklasserna 2 och 3 (strandnära) och 
belägenhetsklassen 4 (inte strand eller strandnära) utvisa en 
belägenhetsfaktor i en fast värdeserie inom intervallet 1,0-
10,0. Det ska finnas 56 belägenhetsfaktorer i en fast 
värdeserie. Dessa ska vara 1,0, 1,1, 1,2, 1,3, 1,4, 1,5, 1,6, 
1,7, 1,8, 1,9, 2,0, 2,1, 2,2, 2,3, 2,4, 2,5, 2,6, 2,7, 2,8, 
2,9, 3,0, 3,1, 3,2, 3,3, 3,4, 3,5, 3,6, 3,7, 3,8, 3,9, 4,0, 
4,2, 4,4, 4,6, 4,8, 5,0, 5,25, 5,5, 5,75, 6,0, 6,25, 6,5, 
6,75, 7,0, 7,25, 7,5, 7,75, 8,0, 8,25, 8,5, 8,75, 9,0, 9,25, 
9,5, 9,75 och 10,0. Belägenhetsfaktorn för normaltomten ska 
vara 1,0.

I bilaga 13 anges hur FB-tabellen ska utformas och hur 
värdefaktorn närhet till strand ska klassindelas. 
I riktvärdeangivelsen ska belägenhetsfaktor anges för 
belägenhetsklassen 1 (strand) och för belägenhetsklassen 2 
(strandnära). Förordning (2020:243).

35 b § Till grund för att bestämma riktvärdeangivelsen för en
normaltomt ska, då bristande ortsprismaterial enligt 5 kap.
5 a § fastighetstaxeringslagen (1979:1152) föreligger, en
tabell över taxeringsvärden för normtomter avseende dels
friliggande småhus, dels radhus upprättas (tomtvärdetabellen).
Tabellen ska utvisa normtomtens taxeringsvärde vid skilda
taxeringsvärdenivåer för en taxeringsenhet som omfattar ett
normhus och en normtomt. Vidare ska i anslutning till tabellen
anges hur taxeringsvärden för normtomter avseende kedjehus ska
bestämmas.

Med normtomt förstås en tomt som har tillgång till kommunalt
vatten året om och kommunalt wc-avlopp, har normal
trädgårdsanläggning och är hänförlig till belägenhetsklass 4
(inte strand eller strandnära). Normtomten för ett friliggande
småhus omfattar 1 000 kvadratmeter, för kedjehus 500
kvadratmeter och för ett radhus 300 kvadratmeter.

Tomtvärdetabellen ska utformas och taxeringsvärdenivåerna för
småhusenhet och lantbruksenhet med normhus och normtomt
klassindelas på sätt som framgår av bilaga 1 a.
Förordning (2008:188).

35 c § Riktvärdena för värderingsenheter omfattande tomtmark
för småhus, som i fråga om storlek och klassindelningsdata
för övriga värdefaktorer avviker från normaltomten, bestäms
och redovisas, om inte annat föreskrivs i 35 d §, enligt
följande formel:

RV = {[RN + M x (AV - AN)] x B + V x (KN - KV)} x F

där RV = riktvärdet för värderingsenheten,

RN = värdet för normaltomten,

M  = korrektionsbelopp för avvikande storlek i kronor per
kvadratmeter,

AV = värderingsenhetens storlek, dock lägst 0,5 x AN och
högst 2 x AN,

AN = normaltomtens storlek,

B  = belägenhetsfaktorn för den belägenhetsklass, som
värderingsenheten tillhör,

V  = korrektionsbelopp i kronor för en avvikande VA-klass,

KN = normaltomtens VA-klass,

KV = värderingsenhetens VA-klass, och

F  = Nedräkningsfaktorn för den klass av fastighetsrättsliga
förhållanden som värderingsenheten tillhör.

Korrektionsbeloppet M ska anges i hela kronor per
kvadratmeter. Överstiger detta korrektionsbelopp fem kronor
per kvadratmeter ska det dock anges i hela femtal kronor.
Korrektionsbeloppet V ska anges i hela 2 000-tal kronor.
Beräkningen ska ske i den ordning som formeln anger. Efter
varje multiplikation avrundas produkten nedåt till helt
tusental kronor. Förordning (2013:242).

35 d § Värdet för tomtmark avseende småhus skall i
riktvärdeangivelsen för värdeområde avseende tomtmark som
saknar värdegrundande tomtindelning anges som värdet i kronor
per kvadratmeter.

Riktvärdeangivelsen får endast avse följande i
taxeringsvärdenivå anpassade värden per kvadratmeter tomtmark.

1. Om värdet inte överstiger 12 kronor per kvadratmeter
tomtmark eller byggrätt 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 10 och 12
kronor.

2. Om värdet i kronor per kvadratmeter tomtmark eller byggrätt
överstiger

12 men inte 40 kronor: värde i hela 5-tal kronor,

40 men inte 100 kronor: värde i hela 10-tal kronor,

100 men inte 200 kronor: värde i hela 20-tal kronor,

200 men inte 300 kronor: värde i hela 25-tal kronor,

300 men inte 1 000 kronor: värde i hela 50-tal kronor,

1 000 men inte 2 000 kronor: värde i hela 100-tal kronor och

2 000 kronor: värde i hela 200-tal kronor.
Förordning (2001:1223).

35 e § Riktvärden för värderingsenheter omfattande tomtmark, för
vilka riktvärdeangivelse enligt 35 d § skall tillämpas, bestäms och
redovisas enligt följande formel.

R = V x S

där R = riktvärdet,

V = tillämpligt värde i kronor per kvadratmeter och

S = värderingsenhetens tomtmarkareal i kvadratmeter.

Efter föreskriven multiplikation avrundas produkten nedåt till helt
tusental kronor. Förordning (1995:583).

Tomtmark för hyreshus, ägarlägenhet, industribyggnad och
övrig byggnad

36 § Riktvärdet för tomtmark avseende hyreshus och
ägarlägenhet ska bestämmas såsom det i riktvärdeangivelsen
angivna värdet per kvadratmeter byggrätt multiplicerat med
värderingsenhetens byggrätt i kvadratmeter.

Riktvärdet för tomtmark avseende industribyggnad och övrig
byggnad ska bestämmas såsom det i riktvärdeangivelsen angivna
värdet per kvadratmeter tomtmark eller byggrätt,
multiplicerat med värderingsenhetens tomtareal i kvadratmeter
respektive byggrätt i kvadratmeter bruttoyta.

Riktvärdeangivelsen får endast avse följande i
taxeringsvärdenivå anpassade värden per kvadratmeter byggrätt
eller per kvadratmeter tomtmark:

1. Om värdet inte överstiger 12 kronor per kvadratmeter
tomtmark eller

byggrätt: 1, 2, 3, 4, 5, 6, 8, 10 och 12 kronor

2. Om värdet i kronor per kvadratmeter tomtmark eller
byggrätt överstiger

12 men inte 40 kronor: värde i hela 5-tal kronor,

40 men inte 100 kronor: värde i hela 10-tal kronor,

100 men inte 200 kronor: värde i hela 20-tal kronor,

200 men inte 300 kronor: värde i hela 25-tal kronor,

300 men inte 1 000 kronor: värde i hela 50-tal kronor,

1 000 men inte 2 000 kronor: värde i hela 100-tal kronor,

2 000 kronor: värde i hela 200-tal kronor.
Förordning (2009:318).

37 § Till grund för att bestämma riktvärdeangivelserna för
tomtmark till hyreshus, ägarlägenhet, industribyggnad och
övrig byggnad då sådan bristande tillgång till ortspriser som
avses i 5 kap. 5 a § fastighetstaxeringslagen (1979:1152)
föreligger, ska tomtvärdetabeller upprättas.

Tomtvärdetabellen för tomtmark till hyreshus och ägarlägenhet
ska utvisa markvärde i kronor per kvadratmeter byggrätt för
bostäder och lokaler vid olika marknadsvärdenivåer för
bebyggda hyreshusenheter och ägarlägenhetsenheter som
uppförts sjuttonde året före det år då allmän
fastighetstaxering sker.

Tomtvärdetabellen för tomtmark till industribyggnad och övrig
byggnad ska utvisa markvärde i kronor per kvadratmeter
tomtmark vid olika marknadsvärdenivåer för produktionslokaler
av normal standard som uppförts sjuttonde året före det år då
allmän fastighetstaxering sker.

Tomtvärdetabellerna ska utformas på det sätt som framgår av
bilagorna 2 a och 7 a. Förordning (2009:318).

Täktmark

38 § Värdet per kubikmeter fast mått brytvärd fyndighet 
som avses i 

12 kap. 8 § andra stycket fastighetstaxeringslagen 
(1979:1152) får, om det inte överstiger 20 kronor, bestämmas 
endast till värde i hela kronor.

Om värdet per kubikmeter överstiger 20 kronor men inte 50 
kronor, ska det bestämmas till värde i hela 5-tal kronor.

Överstiger värdet 50 kronor per kubikmeter, ska det bestämmas 
till värde i hela 10-tal kronor. Förordning (2018:1097).

39 § Riktvärden för värderingsenheter omfattande täktmark
bestäms och redovisas enligt följande formel.

R = 0,75 x U x B x v x f

där R = riktvärdet,
U = årligt uttag i genomsnitt under brytningstiden i kubikmeter,
B = brytningstid i år,
v = värde i kronor per kubikmeter enligt riktvärdeangivelsen och
f = brytningsfaktorn.

Avd. 2 Förfarandet m.m. vid allmän och förenklad fastighetstaxering

1 A kap. Övriga bestämmelser om taxeringen

Ortspriser m.m.

1 § Sådana överlåtelser som avses i 2 § 8 förordningen 
(2001:588) om behandling av uppgifter i Skatteverkets 
beskattningsverksamhet och som kvarstår efter gallring enligt 
2 och 3 §§ tas upp på förteckningar över representativa 
överlåtelser. Sådana överlåtelser som gallrats enligt 3 § ska 
tas upp på förteckningar över bortgallrade överlåtelser.

Beträffande fastighetsregleringar gäller första stycket 
endast om mer än fyra hektar överförts från en fastighet till 
en annan och bebyggelse saknas på den överförda marken. 
Förordning (2018:1097).

2 § Med ledning av registrerade uppgifter om överlåtelser ska
vid en förberedande gallring (förgallring) följande
överlåtelser av småhusenheter, hyreshusenheter,
lantbruksenheter och industrienheter gallras bort.

Småhusenheter: Alla överlåtelser av småhusenheter som inte
uppfyller samtliga förutsättningar under 1–6.

1. Överlåtelsedatum är den 1 juli 1995 eller senare.

2. Överlåtelsen avser vanligt köp, normalfall (fångeskod 11
enligt Lantmäteriets föreskrifter LMFS 2006:1 om hur
fastighetsregistrets inskrivningsdel ska föras).

3. Överlåtelsen avser inte sådana småhusenheter som vid
fastighetstaxeringen klassificerats som av inte fastställd
typ, okänd småhusenhet eller småhusenhet med tomtmark och
byggnad med byggnadsvärde under 50 000 kronor.

4. Överlåtelsen avser egendom som i sin helhet utgör
småhusenhet.

5. Taxeringsvärde har fastställts för i överlåtelsen ingående
småhus.

6. Taxeringsvärdet är minst 50 000 kronor för bebyggd enhet
och minst 25 000 kronor för obebyggd enhet.

Hyreshusenheter: Alla överlåtelser av hyreshusenheter som
inte uppfyller samtliga förutsättningar under 7–9, om
taxeringsvärde har fastställts för hyreshusenheten.

7. Överlåtelsedatum är den 1 juli 1995 eller senare.

8. Överlåtelsen avser vanligt köp, normalfall (fångeskod 11)
eller exekutiv försäljning (på auktion eller under hand)
eller konkursauktion (fångeskod 70).

9. Fastställt taxeringsvärde för den överlåtna egendomen –
som till minst 80 procent avser hyreshusenhet – är minst
50 000 kronor för bebyggd enhet och minst 25 000 kronor för
obebyggd enhet.

Lantbruksenheter: Alla överlåtelser av lantbruksenheter som
anges i 1 § som inte uppfyller samtliga förutsättningar under
10–12, om taxeringsvärde har fastställts för
lantbruksenheten.

10. Överlåtelsedatum är den 1 juli 1993 eller senare.

11. Överlåtelsen avser vanligt köp, normalfall (fångeskod
11).

12. Fastställt taxeringsvärde för den överlåtna egendomen –
som till minst 80 procent avser lantbruksenhet – är minst
50 000 kronor för bebyggd enhet och minst 25 000 kronor för
obebyggd enhet.

Industrienheter: Alla överlåtelser av industrienheter som
inte uppfyller samtliga förutsättningar under 13–15, om
taxeringsvärde har fastställts för industrienheten.

13. Överlåtelsedatum är den 1 januari 1995 eller senare.

14. Överlåtelsen avser vanligt köp, normalfall (fångeskod 11)
eller exekutiv försäljning (på auktion eller under hand)
eller konkursauktion (fångeskod 70).

15. Fastställt taxeringsvärde för den överlåtna egendomen –
som till minst 80 procent avser industrienhet – är minst
50 000 kronor för bebyggd enhet och minst 25 000 kronor för
obebyggd enhet. Förordning (2015:206).

3 § Överlåtelser som kvarstår efter förgallringen enligt 2 §
ska granskas av Skatteverket. Följande överlåtelser, såsom
överlåtelserna förstås enligt 4 §, ska gallras bort:

1. Transportköp.

2. Tvångsförvärv.

3. Överlåtelser där egendomen inte kan antas vara utbjuden på
allmänna marknaden.

4. Överlåtelser som inte till huvudsaklig del avser fast
egendom tillhörande en och samma taxeringsenhetstyp.

5. Överlåtelser som är särskilt svåra att analysera.

6. Överlåtelser som avser egendom med ringa värde eller
mindre del av fastighet.

7. Överlåtelser med extremt förhållande mellan köpeskilling
eller likvid och taxeringsvärde.

För de överlåtelser som därefter kvarstår ska köpeskillingen
jämkas om den till en del avser lös egendom eller om en
förvärvad fastighet tillhör en annan taxeringsenhetstyp än
den som förvärvet huvudsakligen avser. Vidare ska felaktiga
taxeringsvärden rättas och taxeringsvärden bestämmas för
egendom som saknar sådant värde. Förordning (2012:411).

4 § Med transportköp avses sådan överlåtelse som anges i 7 §
lagen (1984:404) om stämpelskatt vid
inskrivningsmyndigheter.

Med tvångsförvärv avses expropriation eller annan inlösen
enligt lag samt fastighetsreglering avseende lantbruksenhet
utan att överenskommelse träffats beträffande likviden.

Med överlåtelser där egendomen inte kan antas vara utbjuden
på allmänna marknaden avses bland annat

1. släktköp där köparen är säljarens make eller där köparen
eller någon av makar som förvärvar gemensamt är säljarens
avkomling,

2. överlåtelser mellan bolag ingående i samma koncern, och

3. överlåtelser av andel av fastighet, om köparen redan före
förvärvet äger andel i fastigheten.

Med överlåtelser som inte till huvudsaklig del avser fast
egendom tillhörande samma taxeringsenhetstyp förstås
överlåtelser för vilka köpeskillingen till mer än tjugo
procent avser lös egendom eller fastighet tillhörande annan
taxeringsenhetstyp än den för köpet huvudsakliga.

Med köp som är särskilt svåra att analysera avses dels
överlåtelser där egendomens beskaffenhet vid överlåtelsen
inte kan fastställas med tillräcklig säkerhet, dels
överlåtelser där priset sannolikt påverkats av
användningsmöjligheter eller överlåtelsevillkor som avviker
från de för fastighetstypen normala.

Med överlåtelser av egendom med ringa värde avses köp av
bebyggd fastighet för mindre än 50 000 kronor, köp av
obebyggd småhus- eller hyreshusenhet för mindre än 25 000
kronor och köp av obebyggd lantbruksenhet för mindre än
15 000 kronor samt fastighetsreglering om likvidvärdet inte
uppgår till 5 000 kronor. Med överlåtelse som avser mindre
del av fastighet avses sådana fall där inte samtidigt minst
hälften av fastigheten går i försäljning.
Förordning (2015:206).

5 § Förteckningar över representativa överlåtelser och
förteckningar över bortgallrade överlåtelser enligt 3 § ska
upprättas för varje kommun. I förteckningarna ska följande
uppgifter tas in:

1. Fastighetsbeteckning.

2. Överlåtelsedatum.

3. Taxeringsvärde och delvärden.

4. Klassindelningsdata enligt Skatteverkets föreskrifter.

5. Taxeringsvärde dividerat med köpeskilling.

I förteckningar över bortgallrade överlåtelser enligt 3 §
anges enbart uppgifter under 1 och 2.

I förteckningarna ska anmärkas om köpeskillingen jämkats eller
taxeringsvärdet bestämts vid granskningen. Förordning (2010:337).

2 kap. Allmän och förenklad fastighetsdeklaration

1 § Skatteverket skall på lämpligt sätt informera om en
förestående allmän eller förenklad fastighetstaxering.
Förordning (2003:963).

2 § Bestämmelserna i 42 a kap. 1 § skatteförfarandelagen 
(2011:1244) ska tillämpas i fråga om taxeringskontroll enligt 
fastighetstaxeringslagen (1979:1152).

Handlingar som har tillhandahållits av en myndighet enligt 
första stycket och som avses i 42 a kap. 1 § tredje stycket 
skatteförfarandelagen får granskas endast av tjänsteman som 
Skatteverket bestämmer. Förordning (2015:915).

3 § Deklarationsblanketter och blanketter för övriga uppgifter,
till vilka formulär fastställts, skall kostnadsfritt
tillhandahållas hos Skatteverket. Verket får sörja för att
blanketter också tillhandahålls av andra statliga eller
kommunala organ eller på annat lämpligt sätt.
Förordning (2003:963).

4 § Bestämmelserna i 20 kap. 5 § skatteförfarandeförordningen
(2011:1261) gäller i tillämpliga delar i fråga om uppgifter i
fastighetsdeklarationer och andra handlingar, som enligt
bestämmelserna i fastighetstaxeringslagen (1979:1152) har
lämnats till ledning för fastighetstaxering eller upprättats
eller för granskning omhändertagits av en myndighet vid
taxeringskontroll.

Bestämmelserna i 20 kap. 2 § första och tredje styckena
skatteförfarandeförordningen tillämpas på handlingar som avses
i första stycket.

Handlingar som avses i första stycket ska förvaras på sådant
sätt att obehöriga inte kan komma åt dem och om möjligt hållas
skilda från andra handlingar. Förordning (2011:1266).

5 § Fastighetsdeklarationer och andra handlingar som enligt
bestämmelserna i fastighetstaxeringslagen (1979:1152) har
lämnats till ledning för allmän eller förenklad
fastighetstaxering eller upprättats eller för granskning
omhändertagits av Skatteverket vid taxeringskontroll, skall
förstöras sedan tolv år förflutit efter taxeringsårets utgång,
om inte regeringen för ett visst års taxering beslutat att
handlingarna skall bevaras för framtiden. Detsamma skall gälla
angående beslut om fastighetstaxering. Förordning (2004:281).

6 § Den som har att ta emot allmän och förenklad
fastighetsdeklaration, påpekanden och därtill hörande
handlingar skall ofördröjligen sända vad som har mottagits till
Skatteverket. Förordning (2003:963).

3 kap. Förberedande åtgärder

1 § Skatteverket ska framställa förteckningar över vissa
försäljningar av fastigheter (lagfartsuppgifter).
Lagfartsuppgifter över försäljningar av obebyggd mark ska
fortlöpande överlämnas till Lantmäteriet. Lagfartsuppgifter
över andra försäljningar ska fortlöpande överlämnas till de
tjänstemän som Lantmäteriet har utsett att biträda Skatteverket
enligt 19 kap. 3 och 5 §§ fastighetstaxeringslagen (1979:1152).
Förordning (2008:701).

2 § Länsstyrelsen skall lämna Skatteverket uppgift om sådana
beslut av länsstyrelsen som är av betydelse för
fastighetstaxeringen.

Skatteverket föreskriver efter samråd med Statens jordbruksverk
hur uppgifterna skall lämnas. Förordning (2003:963).

3 § Lantmäteriet ska lämna biträde vid undersökning som ska
företas enligt 19 kap. 3 och 5 §§ fastighetstaxeringslagen
(1979:1152). Skatteverket får meddela föreskrifter om på vilket
sätt biträde ska lämnas. Förordning (2008:701).

4 § Har upphävts genom förordning (2003:963).

5 § Har upphävts genom förordning (2016:358).

6 § Skatteverket skall senast den 1 september året före
taxeringsåret fastställa allmänna råd avseende riktvärden samt
grunderna för taxeringen och värdesättningen.

Skatteverket skall vidare senast samma dag fastställa de
ytterligare allmänna råd avseende fastighetstaxeringen som
behövs. Förordning (2003:963).

7 § Har upphävts genom förordning (2003:963).

4 kap. Taxering m.m.

1 § Skatteverket skall svara för att underrättelse som avses i
20 kap. 5 a § fastighetstaxeringslagen (1979:1152) sänds till dels den
som vid taxeringsårets ingång har varit ägare av den fastighet
beslutet avser, dels den som därefter har blivit registrerad som
ägare av fastigheten. Förordning (2003:963).

2 § Underrättelse till fastighetens ägare ska innehålla
upplysning om Skatteverkets skyldighet att ompröva
inkomstbeskattningen enligt 66 kap. 19 § skatteförfarandelagen
(2011:1244) samt om verkets skyldighet att ompröva senare års
fastighetstaxeringar. Förordning (2011:1266).

3 § Beslut enligt 18 kap. fastighetstaxeringslagen (1979:1152)
om föreläggande och om förseningsavgift samt beslut enligt 20
kap. samma lag får sättas upp i form av ett elektroniskt
dokument.

Med ett elektroniskt dokument avses en upptagning som har
gjorts med hjälp av automatiserad behandling och vars innehåll
och utställare kan verifieras genom ett visst tekniskt
förfarande. Förordning (2001:1223).

5 kap. Förvaltningsdomstolarnas verksamhet

1 § Förvaltningsdomstol ska sända kopior av beslut varigenom
fastighetstaxering har tillkommit eller ändrats till, förutom
klaganden, den som äger fastigheten och till Skatteverket.

Vid sändande av avskrifter av beslut ska underrättelse lämnas
angående omprövning av inkomstbeskattning samt senare års
fastighetstaxeringar. Förordning (2011:1266).

2 § Allmän förvaltningsdomstol skall enligt de föreskrifter som
Skatteverket meddelar lämna uppgifter till verket om sina
beslut i mål enligt fastighetstaxeringslagen (1979:1152).
Förordning (2003:963).

6 kap. Särskilda föreskrifter

1 § Skatteverket får meddela ytterligare föreskrifter om 
verkställigheten av fastighetstaxeringslagen (1979:1152).
Förordning (2021:283).

2 § Skatteverket skall fastställa formulär till blankett
och annan handling som behövs för den allmänna och förenklade
fastighetstaxeringen. Förordning (2003:963).

3 § Skatteverket får föreskriva eller i enskilda fall medge
att allmän och förenklad fastighetsdeklaration får lämnas i
form av ett elektroniskt dokument. Förordning (2004:281).

4 § Den som vill begära omprövning av eller överklaga
Skatteverkets beslut eller överklaga förvaltningsrätts beslut
har rätt att kostnadsfritt få utdrag ur protokoll eller annan
expedition som bör utfärdas till följd av Skatteverkets eller
förvaltningsrättens beslut. Förordning (2009:881).

5 § Avgift tas ut för att Skatteverket efter särskild begäran
lämnar ut bevis om taxering avseende taxeringsenhet. För avgiftens
storlek m. m. gäller i tillämpliga delar bestämmelserna i 20--24 §§
avgiftsförordningen (1992:191), varvid avgift tas ut enligt
avgiftsklass A för varje år och taxeringsenhet som avses med
handlingen. Förordning (2003:963).

6 § Skatteverket skall till Statistiska centralbyrån
senast den 31 oktober under taxeringsåret sända de uppgifter
som behövs för sammanställning av utfallet av den allmänna och
förenklade fastighetstaxeringen. Förordning (2003:963).

7 § Statistiska centralbyrån skall upprätta preliminära
sammanställningar av utfallet av den allmänna och förenklade
fastighetstaxeringen och överlämna sammanställningarna till
chefen för Finansdepartementet, till Skatteverket och till
Ekonomistyrningsverket senast den 30 december under
taxeringsåret.

Statistiska centralbyrån skall upprätta och publicera
redogörelser över utfallet av den allmänna och förenklade
fastighetstaxeringen. Förordning (2003:963).

8 § Har upphävts genom förordning (2001:599).

Avd. 3. Förfarandet m.m. vid särskild fastighetstaxering

7 kap. Särskild fastighetsdeklaration

1 § Skatteverket skall på lämpligt sätt informera om en
förestående särskild fastighetstaxering.
Förordning (2003:963).

2 § Bestämmelserna i 2 kap. 2--4 §§ skall även tillämpas vid särskild
fastighetstaxering.

3 § Fastighetsdeklarationer och andra handlingar som enligt
bestämmelserna i fastighetstaxeringslagen (1979:1152) har
lämnats till ledning för särskild fastighetstaxering eller
upprättats eller för granskning omhändertagits av Skatteverket
vid taxeringskontroll skall förstöras samtidigt med motsvarande
handlingar från den allmänna eller förenklade
fastighetstaxering som närmast föregått den särskilda
fastighetstaxeringen, om inte regeringen förordnat att
handlingarna skall bevaras för framtiden. Detsamma skall gälla
angående beslut om fastighetstaxering. Förordning (2003:963).

8 kap. Förberedande åtgärder

1 § Lantmäteriet ska lämna nödvändigt biträde under
förberedelsearbetet med särskild fastighetstaxering.
Skatteverket får, efter samråd med Lantmäteriet, meddela
föreskrifter om i vilken utsträckning biträde ska lämnas.
Förordning (2008:701).

2 § Skatteverket skall senast den 10 januari under
taxeringsåret fastställa de ytterligare allmänna råd avseende
riktvärden som behövs för årets taxering förutom de allmänna
råd som har beslutats för den närmast föregående allmänna eller
förenklade fastighetstaxeringen eller för därefter följande
särskilda fastighetstaxeringar.

Detsamma skall gälla i fråga om allmänna råd avseende grunderna
för taxeringen och värdesättningen. Förordning (2003:963).

3 § Har upphävts genom förordning (2003:963).

4 § Bestämmelserna i 2 kap. 6 § skall gälla även vid särskild
fastighetstaxering.

9 kap. Taxering m.m.

1 § Har upphävts genom förordning (2003:963).

2 § Bestämmelserna i 4 kap. 2 § skall gälla även vid särskild
fastighetstaxering.

3 § Beslut enligt 26 kap. fastighetstaxeringslagen (1979:1152)
om föreläggande och om förseningsavgift samt beslut enligt 28
kap. samma lag får sättas upp i form av ett elektroniskt
dokument. Vad som avses med ett elektroniskt dokument framgår
av 4 kap. 3 §. Förordning (2001:1223).

10 kap. Förvaltningsdomstolarnas verksamhet

1 § Bestämmelserna i 5 kap. skall gälla även vid särskild
fastighetstaxering.

11 kap. Särskilda föreskrifter

1 § Bestämmelserna i 6 kap. 1-5 §§ skall gälla även vid
särskild fastighetstaxering. Förordning (2004:281).

2 § Har upphävts genom förordning (1996:604).

3 § Skatteverket skall till statistiska centralbyrån senast den
31 oktober under taxeringsåret sända de uppgifter som behövs för
preliminär sammanställning av utfallet av den särskilda
fastighetstaxeringen. Förordning (2003:963).

4 § Statistiska centralbyrån skall upprätta preliminära
sammanställningar över utfallet av den särskilda
fastighetstaxeringen och överlämna sammanställningarna till
chefen för Finansdepartementet, till Skatteverket och till
Ekonomistyrningsverket senast den 31 december under
taxeringsåret.

Statistiska centralbyrån skall upprätta och publicera
redogörelser över utfallet av den särskilda
fastighetstaxeringen. Förordning (2003:963).

Avd. 4

12 kap. Har upphävts genom förordning (2001:1223).

13 kap. Har upphävts genom förordning (2001:1223).

14 kap. Har upphävts genom förordning (2001:1223).

15 kap. Har upphävts genom förordning (2001:1223).


Bilagorna inte med här.


Övergångsbestämmelser

1993:1199

Denna förordning träder i kraft den 1 december 1993, då
fastighetstaxeringsförordningen (1979:1193) skall upphöra att gälla.
Den upphävda förordningen gäller dock i fråga om ärenden och
mål som avser 1993 och tidigare års allmänna och särskilda
fastighetstaxeringar.

1994:1917

Denna förordning träder i kraft den 1 januari 1995 och tillämpas
första gången vid fastighetstaxering år 1996.

1995:583

1. Denna förordning träder i kraft den 10 juni 1995 och tillämpas
första gången vid den allmänna fastighetstaxeringen 1996.

2. Bestämmelserna i 1 kap. 3, 6, 7, 35 a, 35 b, 35 d och 35 e §§
tillämpas dock såvitt avser lantbruksenheter först vid 1998 års
allmänna fastighetstaxering av dessa. Äldre bestämmelser i 1 kap. 7 §
samt, såvitt avser lantbruksenheter, i 1 kap. 3 och 6 §§ skall
fortfarande tillämpas vid de särskilda fastighetstaxeringarna 1996
och 1997.

1996:604

Denna förordning träder i kraft den 1 juli 1996. Äldre bestämmelser
tillämpas dock fortfarande i fråga om gärningar som begåtts före
ikraftträdandet.

1997:452

Denna förordning träder i kraft den 1 juli 1997 och tillämpas
första gången vid den allmänna fastighetstaxeringen 1998.

1999:631

Denna förordning träder i kraft den 1 juli 1999 och tillämpas
första gången vid fastighetstaxering år 2000.

1999:747

Denna förordning träder i kraft den 1 januari 2000 och tillämpas
första gången vid fastighetstaxering år 2000.

2001:1223

1. Denna förordning träder i kraft den 1 januari 2002 och
tillämpas första gången vid 2003 års fastighetstaxering.

2. Äldre bestämmelser i 1 kap. 36 §, 1 A kap. 2, 3 och 5 §§, 2
kap. 1, 5 och 6 §§, 6 kap. 2, 6 och 7 §§, 7 kap. 3 §, 8 kap. 2
och 3 §§ samt 12-15 kap. tillämpas för hyreshusenheter vid 2003
års fastighetstaxering.

3. Äldre bestämmelser i 1 kap. 35 a § andra stycket, 35 b §
första och tredje styckena och 35 d §, 1 A kap. 2, 3 och 5 §§,
2 kap. 1, 5 och 6 §§, 6 kap. 2, 6 och 7 §§, 7 kap. 3 §, 8 kap.
2 och 3 §§ samt 12-15 kap. tillämpas för lantbruksenheter vid
2003 och 2004 års fastighetstaxeringar.

2002:288

Denna förordning träder i kraft den 12 juni 2002 och tillämpas
första gången vid 2003 års fastighetstaxering.

2002:748

Denna förordning träder i kraft den 25 november 2002 och
tillämpas första gången vid 2003 års fastighetstaxering.

2003:204

Denna förordning träder i kraft den 10 juni 2003 och tillämpas
första gången vid fastighetstaxering år 2004.

2003:963

Denna förordning träder i kraft den 1 januari 2004. 6 kap. 4 §
gäller fortfarande i sin äldre lydelse vid begäran om
omprövning eller överklagande av skattemyndighets beslut.

2004:281

Denna förordning träder i kraft den 1 juni 2004 och tillämpas
första gången i fråga om 6 kap. 3 § vid 2006 års
fastighetstaxering och i övrigt vid 2005 års
fastighetstaxering.

2005:251

Denna förordning träder i kraft den 14 juni 2005 och tillämpas
första gången vid 2006 års fastighetstaxering.

2006:327

Denna förordning träder i kraft den 1 juni 2006 och tillämpas
första gången vid 2007 års fastighetstaxering.

2007:181

Denna förordning träder i kraft den 1 juni 2007 och tillämpas
första gången vid 2008 års fastighetstaxering.

2008:188

Denna förordning träder i kraft den 1 juni 2008 och tillämpas
första gången vid 2009 års fastighetstaxering.

2009:318

Denna förordning träder i kraft den 1 juni 2009 och tillämpas
första gången vid 2010 års fastighetstaxering.

2010:337

Denna förordning träder i kraft den 1 juni 2010 och tillämpas
första gången vid 2011 års fastighetstaxering.

2011:244

Denna förordning träder i kraft den 1 juni 2011 och tillämpas
första gången i fråga om 1 kap. 7 b § vid 2014 års
fastighetstaxering och i övrigt vid 2012 års
fastighetstaxering.

2012:91

Denna förordning träder i kraft den 1 april 2012 och tillämpas
första gången vid 2013 års fastighetstaxering.

2012:411

Denna förordning träder i kraft den 15 juli 2012 och tillämpas
första gången vid 2013 års fastighetstaxering.

2013:242

Denna förordning träder i kraft den 1 juni 2013 och tillämpas
första gången i fråga om lantbruksenheter vid 2014 års
förenklade fastighetstaxering och i fråga om småhusenheter
vid 2015 års allmänna fastighetstaxering.

2014:217

Denna förordning träder i kraft den 1 juni 2014 och tillämpas
första gången vid 2015 års fastighetstaxering.

2015:206

1. Denna förordning träder i kraft den 1 juni 2015.

2. Bilagorna 2 och 2 a i den nya lydelsen tillämpas första
gången vid den förenklade fastighetstaxeringen 2016.

2016:368

1. Denna förordning träder i kraft den 1 juni 2016.

2. Förordningen tillämpas första gången vid allmän 
fastighetstaxering 2017.

2017:291

1. Denna förordning träder i kraft den 1 juni 2017.

2. Förordningen tillämpas första gången vid förenklad 
fastighetstaxering 2018.

2018:1097

Denna förordning träder i kraft den 20 juli 2018 och 
tillämpas första gången vid 2019 års fastighetstaxering.

2019:221

1. Denna förordning träder i kraft den 1 juni 2019.
2. Förordningen tillämpas första gången vid förenklad 
fastighetstaxering 2020.

2020:243

1. Denna förordning träder i kraft den 1 juni 2020.

2. Förordningen tillämpas första gången vid allmän 
fastighetstaxering 2021.

2021:283

1. Denna förordning träder i kraft den 1 juni 2021.

2. Förordningen tillämpas första gången vid förenklad 
fastighetstaxering år 2022.

2022:287

1. Denna förordning träder i kraft den 1 juni 2022.

2. Förordningen tillämpas första gången vid allmän 
fastighetstaxering 2023.

2023:186

1. Denna förordning träder i kraft den 1 juni 2023.

2. Förordningen tillämpas första gången vid förenklad 
fastighetstaxering 2024.

2024:253

1. Denna förordning träder i kraft den 1 juni 2024.

2. Förordningen tillämpas första gången vid allmän 
fastighetstaxering 2025.