PierreMesure/open-sfs huggingface dataset:
Kungörelse (1935:119) angående prägel å minnesmynt å fem kronor

Kungl. Maj:t har, sedan till hugfästande av riksdagens  
femhundraårsminne mynt- och justeringsverket bemyndigats att  
verkställa utmyntning av högst 500,000 stycken silvermynt å fem  
kronor, velat härmed kungöra, att ett minnesmynt av silver å fem  
kronor, utgörande lagligt betalningsmedel under de villkor, som  
stadgas i lagen om rikets mynt, inom kort kommer att i rörelsen  
utsläppas och genom mynt- och justeringsverkets försorg fördelas till  
spridning över riket ävensom att det nya myntets prägel blivit  
fastställd sålunda: 

/k/ På myntets framsida: /-k/ Hans Maj:t Konungens bild, profil,  
vänster sida. Omskrift över bilden: "GUSTAF V SVERIGES KONUNG" och  
under bilden: "MED FOLKET FÖR FOSTERLANDET". Mellan orden "GUSTAF" och 
"MED" samt mellan orden "KONUNG" och "FOSTERLANDET" en rosett. Under  
bilden Stockholms stads märke, myntdirektörens märke (G) samt  
gravörens signatur (EL i monogram). 

/k/ På frånsidan: /-k/ I mittfältet en på ett kors lagd sköld med  
riksvapnet, tre kronor. Omskrift: "1435 SVERIGES RIKSDAG 1935". Under  
skölden: "5 KRONOR". Vid vardera ändan av korsets tre övre armar samt  
mellan årtalen och valörbeteckningen rosetter, lika dem på framsidan. 

Myntets /k/ diameter: /-k/ 36 millimeter. /k/ Randen /-k/ räfflad.
Brev (1935:22) till Aktiebolaget  Vin- och Spritcentralen angående  skydd för vissa beteckningar för portugisiska viner 

I en i Lissabon den 19 oktober 1934 undertecknad deklaration mellan 
Sverige och Portugal har överenskommits bland annat,

att beteckningarna "Porto" och "Madeira" och sammansättningar med dessa 
namn, både i deras ursprungliga form och i översättning, liksom 
beteckningarna "Moscatel de Setbal" och "Carcavelos" i Sverige skola 
skyddas såsom regionala märken eller ursprungsbeteckningar:

Porto för starkvin, frambragt inom portugisiska området Douro och utfört 
över "La barre de Douro" och Leixoes hamn;

Madeira för starkvin, frambragt på ön Madeira och utfört över Funchals 
hamn;

Moscatel de Setbal för starkvin, frambragt inom portugisiska området 
Setbal och utfört över Lissabons eller Setbals hamn, samt

Carcavelos för starkvin, frambragt inom portugisiska området Carcavelos 
och utfört över Lissabons hamn;

att omförmälda viners äkthet vid införseln till Sverige skall styrkas 
med ursprungsbevis, utfärdat av behörig portugisisk myndighet;

att oriktig användning av de skyddade beteckningarna skall förbjudas 
även för det fall att varans verkliga urspung är angivet eller 
beteckningarna äro åtföljda av vissa korrigerande uttryck, såsom "sort", 
"typ", "slag", "jämförlig med", eller annan, vare sig specifik eller 
annorlunda beskaffad regional beteckning;

att alla märken, etiketter eller påteckningar, ägnade att vilseleda 
köpare av hithörande viner eller att göra sådan köpare oviss rörande det 
inköpta vinets verkliga ursprung, skola vara förbjudna;

samt att de skyddade beteckningarna icke heller skola få användas ifråga 
om därtill eljest berättigade starkviner, vilkas sammansättning vid 
införsel ändrats genom tillsats av vatten eller av andra viner.

I särskilda, i samband med förhandlingarna om ifrågavarande 
överenskommelse avgivna yttranden har Aktiebolaget Vin- & Spritcentralen 
förklarat sig icke hava något att erinra mot att bestämmelser av ovan 
angiven innebörd inginge i överenskommelsen.
Kungörelse (1935:3) om betesreglering i Östergötlands län

Kungl. Maj:t har, med stöd av 12  § lagen den 2 juni 1933 (nr 269) om
ägofred, på framställning av hushållningssällskapet och landstinget i
Östergötlands län funnit gott förordna, att inom nämnda län
betesreglering å skogs- eller utmark, som i sagda paragraf omförmäles,
må äga rum på sätt och under villkor, som i 13-19  §§ lagen om ägofred
stadgas.
Lag (1935:46) om tillsyn i vissa fall å oskiftat dödsbo efter medborgare i Danmark, Finland, Island eller Norge

1 § Där, jämlikt 4 § i lagen om dödsbo efter dansk, finsk, isländsk
eller norsk medborgare som hade hemvist här i riket, efterlevande
make, som jämväl här har hemvist, av svensk domstol förklaras
berättigad att i enlighet med lagen i den dödes hemland övertaga boet
såsom oskiftat, och maken är förmyndare för omyndig bröstarvinge efter
den döde, förordne rätten god man att över boets förvaltning hava
sådan tillsyn som enligt den främmande lagen åligger förmyndare eller
förmynderskapsmyndighet.

2 § Det åligger överförmyndaren att utöva tillsyn över att gode mannen
behörigen fullgör sitt uppdrag. Finnes god man icke vara lämplig,
varde han entledigad, då det yrkas av överförmyndaren eller
förhållandet eljest varder kunnigt. Dör gode mannen, skall det av den,
som har hans kvarlåtenskap i sin vård, anmälas hos rätten. Tager
efterlevande maken hemvist inom annan rätts domvärjo, varde det av
överförmyndaren anmält hos den rätt, som förordnat gode mannen; och
pröve rätten, huruvida gode mannen ändock må bibehållas vid sin
befattning. Varder han entledigad, göre rätten därom anmälan hos den
andra rätten, och förordne denna god man i den entledigades ställe.
Tager den efterlevande hemvist utom riket, vare gode mannens
förordnande förfallet.

3 § Har efterlevande make, som hade hemvist utom riket, av myndighet i
fördragsslutande stat förklarats berättigad att sitta i oskiftat bo,
och bosätter sig maken sedermera här i riket, varde, där efter den
döde finnes omyndig bröstarvinge för vilken maken är förmyndare, god
man för arvingen förordnad av rätten i den ort, där maken tagit
hemvist; och gälle om sådan god man vad i 1 och 2 §§ sägs.

4 § Påkallar god man eller överförmyndare arvode för uppdrag, som i
denna lag avses, pröve rätten, huruvida och med vilket belopp arvode
skall av den efterlevande gäldas.
Kungörelse (1935:47) angående viss uppgiftsskyldighet i fråga om hamnar och lastageplatser ävensom kanaler och andra vattentrafikleder

1 § Beträffande hamn och lastageplats ävensom kanal och annan
vattentrafikled, för vilkas begagnande avgifter uppbäras enligt av
Kungl. Maj:t fastställd taxa, skall av ägaren eller, om driften
därstädes är upplåten åt annan, av denne till sjökarteverket årligen å
tid, som nedan sägs, avgivas uppgift om åtgärd, som vidtagits i
avseende å:

1) nybyggnad, till- eller ombyggnad av kaj eller större lastbrygga
eller borttagande av sådan anläggning,

2) fördjupning, utfyllning eller annan förändring i djupförhållandena
i vattnet,

3) anbringande eller borttagande av förtöjningsboj eller dykdalb,

4) anläggning eller borttagande av lastkran eller järnvägsspår eller
omläggning av dylikt spår.

Uppgift skall om möjligt vara åtföljd av karta eller planritning i
tillräcklig skala.

Uppgift skall avse tiden 1 december--30 november och avgivas före den
5 därpå följande december.

Har under perioden åtgärd av ovan avsedd beskaffenhet ej vidtagits,
skall uppgift därom lämnas i samma ordning som nyss sagts.

2 § På anmodan av chefen för sjökarteverket skall ägare eller
innehavare av hamn eller lastageplats eller kanal eller annan
vattentrafikled, för vars begagnande avgifter icke uppbäras enligt av
Kungl. Maj:t fastställd taxa, vara skyldig att i den ordning, som i §
1 sägs, rörande anläggningen avgiva i samma paragraf avsedda
uppgifter.

3 § Har trots anmaning uppgiftsskyldigheten icke fullgjorts, må chefen
för sjökarteverket anmäla förhållandet hos vederbörande länsstyrelse,
som äger förelägga den försumlige att vid äventyr av vite avgiva
ifrågavarande uppgifter.

Det skall ankomma på länsstyrelsen att på framställning av chefen för
sjökarteverket, efter prövning av förekommande förhållanden, förordna
om vitets uttagande.

4 § har upphävts genom lag (1991:252).
Kungörelse (1935:544) angående  villkoren för telegrams befordran  å statens järnvägars och enskilda  järnvägars telegrafförbindelser 

Vid befordran å statens järnvägars och enskilda järnvägars 
telegrafförbindelser av telegram, som icke angå järnvägarnas 
tjänsteärenden, skola av Kungl. Maj:t fastställt telegrafreglemente 
samt för den allmänna telegraftrafiken gällande taxor i tillämpliga 
delar lända till efterrättelse. I övrigt äger telegrafstyrelsen att 
med järnvägsstyrelsen och svenska järnvägsföreningen träffa 
erforderliga överenskommelser rörande villkoren för ifrågavarande 
telegrams befordran.
Kungörelse (1935:575) angående skriftväxling med utländska myndigheter i sådana frågor om handräckning, som avses i konventionen den 19 november 1934 mellan Sverige, Danmark, Finland, Island och Norge om arv, testamente och boutredning

Då här i riket boutredning äger rum efter medborgare i fördrags  
slutande stat, vilken vid sin död hade hemvist härstädes, äger enligt 
artikel 22 i ovannämnda konvention dödsboförvaltningen att hos domstol 
i främmande fördragsslutande stat påkalla upptecknande av den till 
boet hörande egendom, som där kan finnas, eller vidtagande av åtgärd 
för egendomens bevarande intill dess den kan omhändertagas av 
dödsboförvaltningen eller för försäljning av egendom som ej lämpligen 
kan bevaras. Framställning om handräckning varom nu sagts må sändas 
omedelbart till den främmande myndigheten; dock stånde dödsboförvalt  
ningen fritt att, för framställningens befordrande, hänvända sig till 
utrikesdepartementet, som, med ledning av de uppgifter dödsboför  
valtningen meddelar om egendomens belägenhet, ombesörjer att fram  
ställningen kommer vederbörande myndighet till handa. 

Framställning, som i enlighet med 2 § lagen den 1 mars 1935 (nr 45) 
om kvarlåtenskap efter den som hade hemvist i Danmark, Finland, 
Island eller Norge inkommer till domstol här i riket, varde till be  
handling upptagen, ändå att den omedelbart översänts.
Kungörelse (1935:576) angående tillämpning  å dödsbos konkurs av lagen den 6 april 1934  (nr 67) med bestämmelser om konkurs, som omfattar egendom i Danmark, Finland, Island eller Norge, m.m. 

Sedan den 19 november 1934 mellan Sverige, Danmark, Finland, Island 
och Norge ingåtts en konvention om arv, testamente och boutredning, 
har Kungl. Maj:t funnit gott förordna, 

*/k/ dels */-k/ att lagen den 6 april 1934 (nr 67) med bestämmelser om 
konkurs, som omfattar egendom i Danmark, Finland, Island eller Norge, 
och lagen den 6 april 1934 (nr 68) om verkan av konkurs, som inträffat 
i Danmark, Finland, Island eller Norge, skola äga tillämpning jämväl 
å dödsbos konkurs; 

*/k/ dels ock */-k/ att lagen den 6 april 1934 (nr 69) om erkännande 
och verkställighet av vissa, i anledning av konkurs meddelade 
utländska domar skall äga tillämpning jämväl å dom eller förlikning 
rörande rättshandlings ogiltighet eller återgång i anledning av 
dödsbos konkurs. 

Övergångsbestämmelser 

1983:164 

Regeringen föreskriver att kungörelsen (1935:576) angående tillämp  
ning å dödsbos konkurs av lagen den 6 april 1934 (nr 67) med 
bestämmelser om konkurs, som omfattar egendom i Danmark, Finland, 
Island eller Norge, m.m. skall upphöra att gälla i förhållande till 
Danmark och Finland vid utgången av april 1983.
Cirkulär (1935:596) till länsstyrelserna angående tillämpningen av viss bestämmelse i konventionen den  16 mars 1932 mellan Sverige och Danmark med flere  länder om erkännande och verkställighet av domar

Sedan genom konventionen den 16 mars 1932 mellan Sverige, Danmark, 
Finland, Island och Norge om erkännande och verkställighet av domar 
bestämts, att sådant bevis om laga kraft som i konventionen avses 
skall i Sverige meddelas av länsstyrelse, och därom utfärdats 
kungörelse den 26 juni 1933 (nr 421), varder härmed till upplysning 
för länsstyrelserna meddelat, att tredskodom mot vilken ej vädjats 
skall enligt konventionen hållas för lagakraftvunnen, ändå att tiden 
för stämning om återvinning ej gått till ända.
Brev (1935:609) till Generaltullstyrelsen  angående främmande länders anslutning till konventionen den 22 november 1928 angående  internationella utställningar 

Kungl. Maj:t, som i brev till generaltullstyrelsen den 7 april
1933 tillkännagivit, vilka länder, utom Sverige, som anslutit
sig till konventionen den 22 november 1928 angående
internationella utställningar (se svensk författningssamling
1933:132), och som därefter i brev den 22 juni 1934
tillkännagivit, att dåmera även Canada med visst förbehåll
anslutit sig till konventionen, meddelar generaltullstyrelsen
för kännedom, att enligt ingången underrättelse numera även De
Socialistiska Sovjetrepublikernas Union anslutit sig till
konventionen.
Kungörelse (1935:77) angående  utfärdande av bevis rörande  beskattning av rederirörelse  i Sverige 

Erfordras i anledning av beskattning i främmande stat av svenskt  
aktiebolag uppgift rörande dess taxering i Sverige för angivet  
beskattningsår till statlig inkomst- och förmögenhetsskatt för  
rederirörelse, som icke självständigt utövas i utlandet, skall sådan  
uppgift med ledning av handlingar, som legat till grund för  
taxeringen, meddelas genom bevis av landskamreraren i det län, där  
bolaget jämlikt 22 § förordningen den 28 september 1928 (nr 373) om  
statlig inkomst- och förmögenhetsskatt har sin beskattningsort, eller, 
därest Stockholm är sådan ort, av kamreraren vid  
överståthållarämbetets avdelning för uppbördsärenden. Hava  
taxeringshandlingarna översänts till den mellankommunala  
prövningsnämnden, åligger det allmänna ombudet hos nämnden att utfärda 
dylikt bevis. 

Bevis, som nu sagts, bör utfärdas i enlighet med bifogade formulär.  
Därvid skall iakttagas: 

1) att uppgift om bolagets nettoinkomst eller nettoförlust av  
rederirörelse erhålles på det sätt, att från bolagets inkomst av  
rörelse, enligt C i formuläret till allmän självdeklaration, i den mån 
inkomsten belöper å rederirörelsen, avdrages så stor del av det  
belopp, vilket skall i deklarationen för taxeringsåret upptagas såsom  
avdrag för allmänna skatter, som belöper å bolagets berörda inkomst av 
rederirörelse vid jämförelse med övriga inkomster; samt 

2) att avdrag för värdeminskning genom slitning av fartyg och övriga  
inventarier i rederirörelsen upptages med det belopp, som skall  
införas under punkt 12 i deklarationens bilaga till C enligt formulär  
nr 8.
Lag (1936:320) om skydd mot vräkning vid arbetskonflikter

1 § Har arbetsgivare hos domstol, Kronofogdemyndigheten eller
skiljemän framställt yrkande om vräkning av arbetstagare från
lägenhet, som upplåtits åt honom på grund av hans
arbetsanställning, och upplyses att arbetstagaren deltager i
strejk vid arbetsgivarens företag eller att han är föremål för
lockout från arbetsgivarens sida, får yrkandet, ändå att
arbetstagaren befinnes skyldig att avflytta från lägenheten, i
avbidan på konfliktens avveckling icke bifallas förrän tre
månader förflutit från det han i anledning av konflikten
upphörde med arbetet. Lag (2006:678).

2 § Vad i 1 § sägs skall ej gälla,

a) om arbetstagaren är i arbetsgivarens kost;

b) om arbetsavtalet upphört på grund av uppsägning som verkställts
före konflikten och som uppenbarligen icke äger samband med denna;

c) om arbetstagaren befunnits skyldig att avflytta från lägenheten på
grund av dröjsmål med erläggande av hyra som utgår i penningar;

d) om lägenheten erfordras till bostad åt annan arbetstagare, med
vilken överenskommelse angående arbete vid arbetsgivarens av
konflikten berörda företag träffats för den tid, konflikten varar,
eller för bestämd tid, ej understigande tre månader;

e) om arbetstagaren, efter det hans rätt att nyttja lägenheten upphört,

vägrat avflytta till annan tjänlig och på skäliga villkor upplåten
bostad i orten, som beretts honom genom arbetsgivarens försorg;

f) om arbetstagaren dröjt med erläggande av sådan ersättning som
omförmäles i 3 § utöver sju söckendagar efter förfallodagen, och vad
sålunda ligger honom till last icke finnes vara av ringa betydenhet;
eller

g) om arbetstagaren efter konfliktens inträde genom uppenbar vanvård
eller annorledes grovt åsidosatt honom såsom innehavare av lägenheten
åvilande förpliktelser eller ock stört ordningen på arbetsplatsen.

Bestämmelserna i 1 § gäller inte heller när en arbetstagare är
anställd för viss tid, viss säsong eller visst arbete och säsongen har
upphört eller arbetstagaren har fått besked enligt 15 § första stycket
lagen (1982:80) om anställningsskydd om att anställningen inte kommer
att fortsätta och anledningen härtill uppenbarligen inte har samband
med konflikten. Lag (1982:84).

3 § För den tid arbetstagaren nyttjar lägenheten, efter det
hans eller hennes rätt enligt avtal upphört, är han eller hon
skyldig att till arbetsgivaren betala ersättning. Sådan
ersättning ska, där förut hyra för lägenheten beräknats helt i
pengar, betalas med det belopp och vid den tidpunkt som kan ha
bestämts och i annat fall i efterskott var fjortonde dag med
belopp motsvarande hyran för liknande bostäder på orten. Kan
utredning om sådan hyra inte göras, bestäms ersättningen i
händelse av tvist med ledning av det värde som har fastställts
för bostadsförmån av motsvarande beskaffenhet på orten vid
senaste beslut om slutlig skatt. Lag (2011:1296).


Övergångsbestämmelser

2011:1296

1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 2012.

2. Äldre bestämmelser gäller fortfarande för 2013 och tidigare
års taxeringar.
Kungörelse (1936:356) med ändrade bestämmelser rörande den omfattning, i  vilken kronans jordebok skall föras, m.m. 

Kungl. Maj:t har funnit gott förordna att, utan hinder av häremot
stridande bestämmelser,

dels kronans jordebok hädanefter skall föras endast såvitt
angår fiskeri, som omförmäles i 5 § lagen den 24 maj 1895 (nr 36 sid.
1) angående vad till fast egendom är att hänföra, samt sådan ränta
eller annan avgäld av fastighet, varom enligt särskilt stadgande
anteckning skall göras i jordeboken,

dels ock i fall, där överlåtelse av äganderätt till
kronoegendom enligt hittills gällande föreskrifter skolat ske genom
egendomens omföring i jordeboken från krono till skatte titel, i
stället skall utfärdas överlåtelsehandling (skattebrev) för den, som
prövas berättigad erhålla egendomen.
Lag (1936:567) om domkapitel 

12 § Vid domkapitel skall vara anställd en stiftssekreterare.

Behörig till tjänst som stiftssekreterare är den som tillhör svenska
kyrkan och som har avlagt examen som medför behörighet till
domarbefattning.

Tjänster som stiftssekreterare tillsätts av regeringen. Lag (1982:944).

13 § 2 mom. Åsidosätter innehavare av prästerlig befattning vad som
åligger honom i befattningen, äger det domkapitel under vilket han lyder
besluta om disciplinpåföljd, avskedande, åtalsanmälan och avstängning
med motsvarande tillämpning av 18 och 21--26 §§ statstjänstemannalagen
(1965:274). Lyder han ej under domkapitel, tillkommer befogenhet, som nu
har sagts, den myndighet som regeringen förordnar.

Bestämmelser om rätt för riksdagens ombudsmän och för justitiekanslern
att göra anmälan i ärenden om disciplinansvar, avskedande eller
avstängning och om handläggning av sådana ärenden finns i 6 § lagen
(1986:765) med instruktion för riksdagens ombudsmän och i 6 § lagen
(1975:1339) om justitiekanslerns tillsyn. Lag (1987:997).

Övergångsbestämmelser

1988:181

1. Denna lag träder i kraft den 1 juli 1989.

2. Genom lagen upphävs

Kungl. Maj:ts instruktion den 28 juni 1681, varefter dess consistorium
aulicum vid de där förefallande ärender skall hava sig att rätta, samt

lagen (1936:567) om domkapitel.

3. Uppdraget för prästledamöter och suppleanter för dessa som har
utsetts enligt äldre bestämmelser gäller till och med utgången av sjätte
året efter valet.

4. Uppdraget för lekmannaledamöter och suppleanter för dessa som har
utsetts enligt äldre bestämmelser upphör när stiftsfullmäktige har valt
lekmannaledamöter och suppleanter enligt de nya bestämmelserna och valet
har vunnit laga kraft.
Kungörelse (1936:590) angående befrielse i vissa fall för finska bevakningsfartyg från sjöfartsavgifter m.m. 

Kungl. Maj:t har funnit gott förordna, att Finlands 
sjöbevakningsväsende tillhörigt eller till dess förfogande ställt 
fartyg skall i svenskt farvatten, när det användes för ändamål, som 
stå i samband med den i överenskommelsen den 29 december 1933 mellan 
Sverige och Finland angående gemensam bevakning för bekämpande av 
olovlig införsel av alkoholvaror avsedda gemensamma bevakningen, vara 
befriat från skyldighet att anlita lots samt åtnjuta befrielse från 
alla de avgifter, som i allmänhet äro för fartyg i svenska hamnar 
fastställda, med undantag av lotsavgifter, då lots begagnas.
Kungörelse (1936:627) angående översändande till domkapitel av utslag  i mål vari präst blivit dömd till straff

Kungl. Maj:t har funnit gott förordna att, där präst blivit dömd till 
ansvar för brott utom ämbetet, utslaget i målet skall så snart ske kan 
översändas till domkapitlet.
Lag (1936:88) om pantsättning av lös egendom som innehaves av tredje man

Vad i lag är stadgat om rätt för den som har lös pant i händer att
därur njuta betalning skall gälla även där lös egendom, vari panträtt
är utfäst, innehaves av tredje man, och denne om utfästelsen
underrättats av pantsättaren, eller ock panthavaren hos tredje mannen
företett skriftlig handling som visar att panträtt blivit utfäst.
Avser pantutfästelsen ett pantbrev och har panthavaren underrättat
tredje mannen om utfästelsen skriftligen eller på annat från
bevissynpunkt likvärdigt sätt är dock panthavarens rätt skyddad, även
om han inte har företett handling som visar att panträtt utfästs.
Lag (1985:173).

Övergångsbestämmelser

1936:88

Denna lag skall träda i kraft den 1 januari 1937. Varder efternämnda
tid underrättelse som i lagen avses meddelad innehavaren, vare lagen
tillämplig, ändå att denne redan före sagda tid innehade godset.
Lag (1937:346) om upphörande av vissa frälseräntor

Frälseränta, som är förenad i samma ägares hand med den fastighet varav 
räntan utgår och ej besväras av sökt eller beviljad inteckning, skall 
omedelbart upphöra.  

Frälseränta, som enligt vad därom är särskilt stadgat kan inlösas för 
statsverkets räkning och vars inlösen icke påkallats före den 1 januari 
1940, skall upphöra från och med nämnda dag.

Frälseränta, med avseende varå lagen den 8 november 1912 om avlösning av 
vissa frälseräntor är tillämplig och vars avlösning icke påkallats före 
den 1 januari 1942, skall upphöra från och med sistnämnda dag.

Denna lag skall träda i kraft dagen efter den då lagen, enligt därå 
meddelad uppgift, utkommit från trycket i Svenska författningssamling.

Genom lagen upphäves lagen den 12 april 1935 (nr 102) om upphörande av 
vissa frälseräntor.
Förordning (1937:540) om försäljning av vissa  kyrkolägenheter i Skåne, Halland och Blekinge 

1 § Till kyrka i Skåne, Halland eller Blekinge hörande, till läget känd
jordlägenhet, som på grund av gällande författningar bör ständigt brukas
under visst hemman och för vilken landgille och städja vid åboombyten
blivit efter i behörig ordning skedd skattläggning bestämda, må till
ägaren av det hemman, med vilket brukningsrätten till lägenheten är
förenad, försäljas under villkor, som här nedan stadgas.

2 § har upphävts genom förordning (1989:91).

3 § Kammarkollegiet åligger att med ledning av jordeboken och andra
tillgängliga handlingar upprätta och till vederbörande egendomsnämnd
översända förteckning å jordlägenheter av beskaffenhet, som i 1 §
sägs, upptagande för varje lägenhet dess namn och nummer samt det
hemman, varmed brukningsrätten till lägenheten är förenad, och beloppet
av  för lägenheten utgående landgille. I förteckningen angives för varje
lägenhet den av kollegiet fastställda lägsta köpeskillingen.
Förordning (1989:91).

4 § Om församlingen medger att en lägenhet som har tagits upp i den
förteckning som avses i 3 § säljs, skall kammarkollegiet efter yttrande
av egendomsnämnden erbjuda ägaren av det hemman, med vilket brukningsrätten
till lägenheten är förenad, att förvärva lägenheten. Förordning (1989:91).

5 § En försäljning som avses i 1 § får också genomföras efter anbud av
ägaren av det hemman, med vilket brukningsrätten till lägenheten är
förenad. Anbudet skall med församlingens och egendomsnämndens yttranden
ges in till kammarkollegiet, som prövar om detta kan godkännas.
Förordning (1989:91).

6 § Avtal som avser överlåtelser enligt denna förordning skall skrivas
under av kammarkollegiet. Kollegiet skall sända kopior av överlåtelse-
avtalet till egendomsnämnden och församlingen. Förordning (1989:91).
Cirkulär (1937:977) till länsstyrelserna angående bevarande av deklarationer jämte tillhörande uppgifter för 1928 års allmänna  fastighetstaxering 

Kungl. Maj:t har funnit gott förordna, att vad i 6 § kungörelsen den 28 
september 1928 (382) med vissa föreskrifter rörande taxeringsförfarandet 
finnes stadgat angående förstörande av fastighetsdeklaration jämte 
tillhörande uppgifter icke skall äga tillämpning beträffande de ännu 
bevarade deklarationer och uppgifter, vilka avgivits till ledning vid 
1928 års allmänna fastighetstaxering; skolande dess handlingar för 
framtiden bevaras.

Detta meddelas länsstyrelserna till kännedom och efterrättelse.
Lag (1938:107) om den 1 majs  likställande i vissa hänseenden med allmän helgdag 

Vid tillämpning av lag eller särskild författning skall den 1 maj, då 
denna dag icke infaller å sön- eller helgdag, vara likställd med allmän 
helgdag. 

Vad sålunda stadgats gälle dock ej med avseende å de föreskrifter, som i 
kyrkligt avseende äro meddelade för sön- eller helgdag, ej heller i 
fråga om bestämmelserna i 7 kap. 3 och 4 §§ samt 14 kap. 45 § 
strafflagen.
Kungl. Maj:ts Kungörelse (1938:189) angående stapelstads- samt tullnederlags- och transitupplagsrätt för staden Köping 

Kungl. Maj:t har, med anledning av ansökning av stadsfullmäktige i 
Köping samt efter vederbörandes hörande, funnit gott att för en tid av 
tio år, räknat från och med den 1 juli 1938, bevilja staden Köping 
stapelstads- samt tullnederlags- och transitupplagsrätt mot villkor, att 
staden åt tullverket anskaffar och underhåller godkända, för 
tullförvaltningen erforderliga lägenheter jämte behövliga inventarier 
och möbler samt till förvaring av tullnederlags- och transitupplagsgods 
lämpliga och författningsenligt inrättade magasin, ävensom att staden 
skall jämväl i andra avseenden vara underkastad de skyldigheter, som 
åligga rikets övriga stapelstäder.
Förordning (1938:216) om livräntetillägg av statsmedel åt vissa livräntetagare enligt lagen den 5 juli 1901 angående ersättning för skada till följd av olycksfall i arbete

1 § Den som enligt lagen den 5 juli 1901 angående ersättning för skada 
till följd av olycksfall i arbete äger rätt till livränta skall, såframt 
livränta ej grundas på försäkring enligt 24 § i lagen, erhålla tillägg 
därå i enlighet med vad nedan sägs. 

Tillägget skall bestämmas så, att detsamma jämte livräntan motsvarar vad 
som vid tillämpning av förordningen den 17 juni 1955 (nr 470) angående 
omreglering av vissa ersättningar av statsmedel i anledning av 
olycksfall i arbete m.m. samt förordningen den 6 juni 1962 (nr 304) om 
förhöjning av vissa ersättningar av statsmedel i anledning av yrkesskada 
m.m. skolat utgå i livränta, därest olycksfallet inträffat år 1918 och 
den  skadades årliga arbetsförtjänst utgjort 1 600 kronor; dock skall, 
såvitt angår livränta till änka för tid efter den månad varunder  hon 
fyllt 67 år, tillägget utgå med 170 procent av livräntans  belopp. 

Livräntetilläggen bestridas av statsmedel samt bestämmas och utgivas av 
riksförsäkringsverket. Förordning (1962:306). 

2 § Rätt till livräntetillägg kan icke överlåtas och må förty ej för 
gäld tagas i mät. 

3 § De närmare föreskrifter, som, utöver vad denna förordning 
innehåller, finnas erforderliga för förordningens tillämpning, meddelas 
av Konungen eller, efter Konungens bemyndigande, av försäkringsrådet 
eller riksförsäkringsverket. Förordning (1962:306). 

4 § Över beslut av riksförsäkringsverket rörande livräntetillägg eller 
tillämpning av någon med stöd av denna förordning given bestämmelse må 
klagan föras hos försäkringsrådet genom besvär, som skola hava inkommit 
till försäkringsrådet senast inom en månad efter det klaganden erhållit 
kännedom om beslutet.

Över försäkringsrådets beslut må klagan föras hos försäkringsdomstolen 
genom besvär. Besvären skola hava inkommit till försäkringsrådet inom 
tre veckor från det klaganden erhållit kännedom om beslutet; dock skall 
besvärstiden för menighet vara fem veckor. Den omständigheten, att 
besvären ingivits eller insänts direkt till försäkringsdomstolen, utgör 
ej hinder för besvärens upptagande till prövning, därest de inkommit 
till domstolen före besvärstidens utgång. 

Försäkringsrådets beslut länder till efterrättelse utan hinder av förd 
klagan, såframt ej rådet annorlunda förordnar. Förordning (1962:306). 

5 § Denna förordning äger ej tillämpning i fråga om livräntor, som utgå 
till i statens tjänst skadade arbetare eller deras efterlevande, utan 
gäller härutinnan vad särskilt är stadgat. 

Övergångsbestämmelser 

1955:471

Denna förordning träder i kraft den 1 januari 1956 men äger icke 
tillämpning å ersättning, som belöper å tid dessförinnan. 

1962:306

Denna förordning träder i kraft den 1 januari 1963 men äger icke 
tillämpning å ersättning, som belöper å tid dessförinnan.
Lag (1938:470) med vissa bestämmelser om främmande statsfartyg m.m.

1 § Ej må i andra fall än här nedan stadgas den omständigheten, att 
fartyg äges eller nyttjas av främmande stat eller att fartygslast 
tillhör sådan stat, utgöra hinder för att vid domstol här i riket 
upptaga talan angående fordran, vilken grundar sig å fartygets 
begagnande eller lastens befordran, eller för att med avseende å 
fartyget eller lasten här i riket företaga utmätning, kvarstad eller 
annan handräckning på grund av fordran som nyss sagts. 

2 § Ändå att fråga är om fordran som i 1 § sägs, må ej talan mot 
främmande stat av domstol här i riket upptagas såvitt angår: 

1. krigsfartyg eller annat fartyg, som den främmande staten äger eller 
nyttjar och vid tiden för fordringens tillkomst brukade uteslutande 
för statsändamål och icke för affärsdrift; 

2. den främmande staten tillhörig last, som fraktas med fartyg varom 
under 1 är sagt; 

3. den främmande staten tillhörig last, som för statsändamål och icke 
för affärsdrift fraktas med handelsfartyg, med mindre fordringen avser 
bärgarlön eller bidrag till gäldande av gemensamt haveri eller ock 
grundar sig på avtal som slutits rörande lasten. 

3 § Ändå att fråga är om fordran som i 1 § sägs, må ej utmätning, 
kvarstad eller annan handräckning här i riket företagas med avseende 
å: 

1. krigsfartyg eller annat fartyg, som främmande stat äger eller 
nyttjar eller i dess helhet befraktat för viss resa eller för tid, och 
som brukas uteslutande för statsändamål och icke för affärsdrift; 

2. främmande stat tillhörig last, som fraktas med fartyg varom under 
1 är sagt eller ock med handelsfartyg för statsändamål och icke för 
affärsdrift. 

4 § Efter överenskommelse med främmande stat må, såframt den främmande 
staten i krigstid därom gör framställning, Konungen förordna att ej 
heller i andra fall än i 3 § avses utmätning, kvarstad eller annan 
handräckning må här i riket företagas med avseende å fartyg, som den 
främmande staten äger eller nyttjar, samt fartygslast tillhörig denna 
stat. 

5 § Konungen äger ock, efter överenskommelse med främmande stat, 
förordna att, där yrkande framställts om upphävande av utmätning, 
kvarstad eller annan handräckning med avseende å fartyg eller 
fartygslast, varom i 3 § förmäles, samt den myndighet hos vilken 
yrkandet framställts finner anledning till tvekan huruvida fartyget 
uteslutande brukas eller lasten fraktas för statsändamål och icke för 
affärsdrift, vitsord skall i sådant avseende tillerkännas intyg av den 
främmande statens diplomatiske representant här i riket. Sådant intyg 
må genom utrikesdepartementets förmedling tillställas myndigheten med 
allmänna posten.
Kungörelse (1938:677) med vissa föreskrifter rörande polismyndighets befattning med hittegods

1 § har upphävts genom kungörelse (1964:598).

2 § har upphävts genom kungörelse (1964:598).

3 § När hittegods omhändertages av polisen, skall bevis därom lämnas
till upphittaren.

4 § Polismyndigheten skall föra bok över hittegods.

Befattningshavare inom polisen, som mottagit anmälan om hittegods
eller omhändertagit dylikt gods, skall därom ofördröjligen underrätta
den som för hittegodsboken. Kungörelse (1964:598).

5 § Är ägaren till anmält hittegods känd, skall han underrättas om
fyndet med anmodan att inom en månad giva till känna om han vill lösa
godset vid äventyr att han eljest går förlustig sin rätt. Sådan
underrätelse bör ske genom rekommenderat tjänstebrev med
mottagningsbevis, om icke annat underrättelsesätt finnes mera
lämpligt. Kungörelse (1969:727).

6 § Har anmälan om hittegods gjorts hos polisen på annan ort än
fyndorten och är ägaren inte känd, skall polismyndigheten på fyndorten
omedelbart underrättas. Förordning (1982:1120).

7 § Har ägarens rätt till hittegods gått förlorad och är godset i
polisens vård, skall upphittaren anmanas att inom en månad gälda
polisens kostnader i anledning av fyndet vid äventyr att eljest jämväl
upphittaren går förlustig sin rätt till godset. Sådan anmaning bör ske
genom rekommenderat tjänstebrev med mottagningsbevis, om icke anmaning
i annan ordning finnes mera tillämplig. Kungörelse (1969:727).

8 § har upphävts genom kungörelse (1974:1073).

9 § Anvisningar till polismyndigheterna om beräkning av skälig lösen
för hittegods, som omhändertagits av polismyndighet, meddelas av
Rikspolisstyrelsen.

Närmare föreskrifter om bokföring, förvaring och redovisnintg av medel
som handhas av polismyndighhet på grund av dess befattning med
hittegods meddelas av Rikspolisstyrelsen. Förordning (1983:811).

10 § Vad i denna kungörelse stadgas om hittegods skall även gälla
kvarglömda saker.
Kungörelse (1939:159) angående upphävande av gällande bestämmelser om mantalssättning i anledning av ändring i administrativ  indelning, m.m. 

1 § Kungörelsen den 25 april 1924 (nr 101) med bestämmelser för vissa 
fall angående mantalssättning eller därmed jämförlig åtgärd i 
anledning av ändring i administrativ indelning skall icke vidare 
tillämpas; dock att lantmäteristyrelsen äger medgiva att pågående 
förrättning må avslutas, varjämte fråga om fastställelse å avslutad 
förrättning skall prövas enligt hittills gällande bestämmelser. Över 
lantmäteristyrelsens beslut i ärende som nyss sagts må klagan ej 
föras. 

2 § Har före den 1 juli 1930 meddelats beslut om indelningsändring 
eller om sträckningen av gräns för förvaltningsområde eller utfärdats 
föreskrift att fastighetsregister enligt de för stad meddelade 
bestämmelser skall föras för samhälle å landet; har ej med anledning 
därav mantalssättning ägt rum, och kommer ej heller sådan till stånd 
genom pågående förrättning, som i 1 § avses, skall delning verkställas 
enligt lagen den 25 april 1930 (nr 99) om delning av fastighet vid 
ändring i rikets indelning med mera. 


3 § När skäl därtill äro, må hos Kungl. Maj:t göras framställning 
om upphävande av mantalssättning, som ägt rum med anledning av beslut 
om indelningsändring eller om sträckningen av gräns för 
förvaltningsområde eller med anledning av föreskrift att 
fastighetsregister enligt de för stad meddelade bestämmelser skall 
föras för samhälle å landet. 

Vad i 2 § är stadgat om tillämpning av lagen om delning av fastighet 
vid ändring i rikets indelning med mera skall ock gälla, där Kungl. 
Maj:t i fall, som i första stycket sägs, upphäver verkställd 
mantalssättning.
Kungörelse (1939:175) med vissa föreskrifter i anledning av förordningen den 19 maj 1939 (nr 174) angående tillverkning, införsel och försäljning av gasskyddsmateriel 

/Författningens text finns bara i tryckt version/
Kungörelse (1939:208) med vissa  bestämmelser angående försäljning av svenska statens premieobligationer 

1 § Ej må någon bedriva yrkesmässig verksamhet, varigenom andel i 
svenska statens premieobligation avyttras eller särskild rätt till den å 
sådan obligation utfallande vinst eller andel däri tillförsäkras annan.

Ej heller må annan än riksgäldskontoret eller den, som erhållit dess 
medgivande, vid yrkesmässig försäljning av premieobligation, som nyss 
nämnts, upptaga betalning i särskilda poster eller innehålla obligation 
såsom säkerhet för köpeskillingen.

Andel i bolag eller annan sammanslutning med huvudsakligt syfte att 
förvärva eller förvalta statens premieobligationer må icke bland 
allmänheten utbjudas eller eljest tillhandahållas allmänheten.
Kungörelse (1952:559).

2 § Förseelse mot denna kungörelse straffes med dagsböter.

Beträdes någon, som förut fällts till straff enligt denna kungörelse, 
andra gången eller oftare med sådan förseelse eller äro omständigheterna 
eljest försvårande, må till fängelse i högst ett år dömas.

3 § Åtal för förseelse mot denna kungörelse anhängiggöres vid 
polisdomstol, där sådan är inrättad, men eljest hos poliskammare eller, 
där sådan icke finnes, vid allmän domstol.

Åtal utföres av allmän åklagare.

4 § Böter, som ådömas enligt denna kungörelse, tillfaller kronan.
Lag (1939:6) om frihet från kvarstad för vissa luftfartyg

1 § Kvarstad må ej läggas å:

a. luftfartyg, som äges eller uteslutande nyttjas av svenska staten
eller som av främmande stat användes uteslutande för statsändamål,
därunder inbegripet postbefordran, och icke för affärsdrift;

b. luftfartyg, som användes i regelbunden fart för allmän trafik,
jämte nödiga reservfartyg; eller

c. luftfartyg, som eljest är avsett för befordran av personer eller
gods mot vederlag, då fartyget är färdigt att avgå för sådan
befordran, utan så är att kvarstaden avser gäld, som gjorts för resans
utförande eller därunder uppkommit.

Vad i första stycket sägs skall ej gälla kvarstad på ansökan av ägare,
som avhänts luftfartyget genom rättsstridig handling.

2 § Kvarstad å luftfartyg skall, ändå att den ej är beviljad till
säkerhet för fordran, upphöra, då säkerhet ställes.

Säkerhet till befrielse från kvarstad för fordran skall anses till
räcklig, där den täcker fordringsbeloppet jämte kostnader och ute
slutande avser betalning därav eller, om luftfartygets värde är lägre,
där säkerheten täcker detta. Lag (1981:779).

3 § har upphävts genom lag (1981:779).

4 § Å utländskt luftfartyg äger denna lag tillämpning allenast såvitt
regeringen, efter avtal med främmande stat, därom förordnat. Lag
(1981:779).

5 § I lagen (2015:860) om internationella säkerhetsrätter i
lösa saker finns särskilda bestämmelser om kvarstad på
luftfartyg som kan påverka tillämpningen av denna lag.
Lag (2015:862).

Övergångsbestämmelser

1939:84

Kungl. Maj:t har funnit gott förordna, att lagen den 4 januari 1939
(nr 6) om frihet från kvarstad och skingringsförbud för vissa luft
fartyg skall träda i kraft den 1 maj 1939.

Härjämte förordnas, med stöd av 4 § nämnda lag, att lagen, såvitt
angår utländska luftfartyg, skall äga tillämpning å luftfartyg, hemma
hörande i främmande stat som är ansluten till den i Rom den 29 maj
1933 avslutade konventionen rörande fastställande av vissa gemensamma
bestämmelser i fråga om kvarstad å luftfartyg.
Lag (1939:609) om förmånsrätt för vissa  fordringar enligt lagen (1939:608) om enskilda vägar 

Enahanda förmånsrätt, som enligt 17 kap. 6 § handelsbalken tillkommer
enskild ränteägare för avgäld av fast egendom, njute sådan
vägsamfällighet eller vägförening, som bildats jämlikt 2 eller 3 kap.
i lagen den 3 september 1939 om enskilda vägar, för oguldet, i laga
ordning å fast egendom uttaxerat bidrag till samfällighetens eller
föreningens utgifter, dock ej där betalningsskyldigheten jämlikt 5 §
tredje stycket nämnda lag åvilar annan än fastighetens ägare, ej
heller där beloppet stått oguldet längre tid än ett år efter
förfallodagen.

Övergångsbestämmelser

1997:621

Den upphävda lagen gäller fortfarande i fråga om förmånsrätt
som har uppkommit före upphävandet.
Kungörelse (1939:707) angående skyldighet  för förvaltare av fastighet att biträda vid utlämnande av inköpskort, m.m. 

1 § Det åligger en var, som handhar förvaltningen av fastighet, att å 
tid och på sätt, som bestämmes av central kristidsmyndighet eller, 
efter dess bemyndigande, av kristidsstyrelse eller kristidsnämnd, ej 
mindre lämna uppgift om inom fastigheten boende personer än även 
i egenskap av ombud dels biträda myndighet, varom nyss är sagt, vid 
tillhandahållande åt nämnda personer av blanketter för uppgifters 
angivande, ransoneringskort eller andra dylika handlingar, dels ock 
biträda vid insamlandet av nämnda handlingar samt redovisa dessa 
medelst kvitto eller eljest i föreskriven ordning. 

2 § Där det med hänsyn till bebyggelsens beskaffenhet eller eljest 
finnes lämpligt, äger den centrala kristidsmyndigheten eller, efter 
dess bemyndigande, kristidsstyrelse eller kristidsnämnd utse särskilda 
ombud att inom angivna distrikt biträda vid insamlande av uppgifter, 
som omförmälas i 1 §, eller vid utdelande, insamlande eller 
redovisning av handlingar, varom i nämnda paragraf är sagt; ägande den 
centrala kristidsmyndigheten utfärda närmare föreskrifter angående 
sättet för ombudens utseende samt dem åliggande uppgifter. 

Ej må annan avsäga sig uppdrag, som här sägs, än: 

a) ämbets- eller tjänsteman, som av sin befattning är hindrad att 
fullgöra uppdraget; 

b) den som uppnått sextio års ålder; eller 

c) den som eljest uppgiver hinder, vilket godkännes av den myndighet 
som meddelat uppdraget. 

Avsägelse skall göras skriftligen till myndigheten inom två dagar 
efter det ombudet erhållit underrättelse om det honom givna uppdraget 
eller, där hindret senare uppkommit, omedelbart därefter. 

Där så finnes påkallat, må myndigheten tillerkänna ombud, som sägs i 
denna  paragraf, ersättning för kostnader och besvär i anledning av 
uppdraget. 

3 § Det åligger polismyndighet att, där någon underlåter att i 
föreskriven ordning redovisa handlingar, som avses i 1 och 2 §§, på 
anmodan av central kristidsmyndighet, krisstidsstyrelse eller 
kristidsnämnd lämna erforderligt biträde för redovisningens 
infordrande. 

4 § Underlåter någon att fullgöra honom enligt 1 § åliggande 
uppgiftsskyldighet eller avger någon vid fullgörande av sådan 
uppgiftsskyldighet veterligen oriktig uppgift eller åsidosätter någon 
annars vad som åligger honom enligt 1 eller 2 §, döms till böter.

Har den felande genom förseelsen velat bereda sig eller annan fördel 
eller skada annan, må till fängelse i högst sex månader dömas. Lag 
(1991:255).

5 § har upphävts genom lag (1991:255).
Cirkulär (1940:123) till statsmyndigheterna angående insändande till kungl. biblioteket av offentliga publikationer 

I syfte att underlätta förmedlingen av det internationella utbytet av 
officiellt tryck, vilken förmedling ombesörjes av kungl. biblioteket, 
har Kungl. Maj:t på därom av riksbibliotekarien gjord framställning 
funnit gott förordna, /k/ att /-k/ till statsförvaltningen hörande verk 
eller myndighet skall till kungl. biblioteket insända ett exemplar av 
varje publikation, som verket eller myndigheten från trycket utgiver, 
därvid såsom publikation icke räknas biljett- och blankettryck m.m. 
dylikt, /k/ att /-k/ sådan publikation skall försändas till biblioteket 
omedelbart efter dess utgivande /k/ samt att /-k/försändelsen skall vara 
försedd på påteckningen: Bytestryck.
Lag (1940:143) angående preskription av vissa riksbankssedlar av äldre typ

Vi GUSTAF, med Guds nåde, Sveriges, Götes och Vendes Konung, göra 
veterligt: 
att Vi, med riksdagen, funnit gott förordna, att följande av Rikets 
ständers 
bank eller Sveriges riksbank utgivna sedlar icke skola av riksbanken 
inlösas 
efter den 31 december 1949, nämligen 

sedlar å riksdaler specie, riksdaler banko, skillingar och riksdaler  
riksmynt, ävensom 

sedlar å 5, 10, 50, 100 och 1,000 kronor av äldre typer än dem, som  
utgivits: 

sedlar å     5 kronor jämlikt kungörelse den 24 oktober 1890 (nr 55 s. 1), 

"    "    10    "      "       "        "  29 april   1892 ("  22 "  1), 

"    "    50    "      "       "        "   7 augusti 1896 ("  58 "  1), 

"    "   100    "      "       "        "  10 juni    1898 ("  59 "  1), 

"    " 1,000    "      "       "        "  13 april   1894 ("  19 "  1).
Förordning (1940:218) med vissa bestämmelser om legosängsavgifter under utrymning 

1 § Är å sjukhus, varå lagen om vissa av landsting eller kommun drivna 
sjukhus är tillämplig, legosängsavgiften satt till lägre belopp för 
sjuka från det landstings område eller från den kommun, som driver 
sjukhuset, än för andra sjuka, skall, oavsett vad därom eljest må vara 
bestämt, till förstnämnda grupp hänföras person, som vid intagningen 
vistades inom landstingsområdet eller kommunen av den anledningen att 
han av myndighet i vederbörlig ordning blivit i samband med utrymning 
av luftskyddsort eller annat område, ålagd eller uppmanad bortflytta. 

2 § För sjukhusvård, som meddelats person, vars vistelse inom 
landstingsområdet eller kommunen är föranledd av åläggande eller 
uppmaning som i 1 § sägs, är den, som driver sjukhuset, berättigad 
till ersättning av statsmedel i enlighet med vad i lag är stadgat om 
ersättning för sjukhusvård av krigsskadade, dock med avdrag för vad 
den, som erhållit sjukhusvården, själv guldit. Sådan ersättning må ej 
anses såsom utrymningshjälp.
Förordning (1940:545) om höjning av  utskiftningsskatten 

Kungl. Maj:t har, i överensstämmelse med riksdagens beslut, funnit gott 
förordna - med ändring av vad i 1 § förordningen den 27 juni 1927 (nr 
321) om skatt vid utskiftning av aktiebolags och solidariska bankbolags 
tillgångar stadgats rörande skattesatsen för utskiftningsskatten - att 
nämnda skatt skall tillsvidare utgå med trettio kronor för varje fullt 
hundratal kronor av det beskattningsbara beloppet.

Övergångsbestämmelser

1940:545

Denna förordning träder i kraft dagen efter den, då förordningen enligt 
därå meddelad uppgift utkommit från trycket i Svensk 
författningssamling, men äger icke tillämpning i fall då beslut av 
aktiebolag om nedsättning av aktiekapitalet eller beslut om aktiebolags 
trädande i likvidation anmälts för registrering före den 15 november 
1939.
Cirkulär (1940:677) till statsmyndigheterna angående bemyndigande för Kungl. Maj:t att biträda ackord och  eljest eftergiva statens rätt med avseende å lån från statens utlåningsfonder m.m. 

1. Kungl. Maj:t må med avseende å de i punkt 2 angivna lånen, i den  
mån ej annat föranledes av för viss låneverksamhet meddelade särskilda 
bestämmelser, efter prövning av omständigheterna i varje föreliggande  
fall, biträda ackord i eller utom gäldenärs eller löftesmans konkurs  
ävensom eljest vid gäldenärs eller löftesmans obestånd helt eller  
delvis eftergiva långivarens rätt, så ock, där särskilt vägande skäl  
därtill föranleda, medgiva betalningsanstånd även i fall då dylikt  
anstånd ej påkallas av gäldenärs eller löftesmans iråkade obestånd. 

2. Sådan befogenhet som i punkt 1 sägs må tillkomma Kungl. Maj:t  
beträffande 

a) lån från statens utlåningsfonder utom såvitt angår lån från  
lånefonden för anskaffning av motorvagnar m.m. åt enskilda järnvägar, 

b) sådana under fonden för låneunderstöd redovisade lånefordringar,  
som hänföra sig till anslag för viss lånerörelse, dock ej ifråga om  
fordringar på grund av lån som utlämnats från allmänna  
järnvägslånefonden, bibanelånefonden eller allmänna  
byggnadslånefonden, 

c) lån från jämtländska lappväsendets fond, Västerbottens lappfond  
eller Norrbottens lappfond samt 

d) lån från folkpensioneringsfonden lämnade för ändamål, som avses i 4 
§ 1 mom. 8) i reglementet angående förvaltningen av nämnda fond. 

3. Kungl. Maj:t må beträffande viss lånerörelse eller i särskilda  
fall, i den omfattning så prövas lämpligt, uppdraga åt underordnad  
myndighet eller, såvitt angår lån under riksbankens eller  
riksgäldskontorets förvaltning, åt riksbanken eller riksgäldskontoret  
att besluta i fråga som avses i punkt 1.