Förordning (2006:1097) om statliga myndigheters betalningar och medelsförvaltning

Tillämpningsområde

1 § Denna förordning gäller för myndigheter under regeringen.
För affärsverken gäller 10 § samt vid betalningar som direkt
berör en inkomsttitel eller ett anslag även 2 och 3 §§.

Statens centralkonto

2 § Statens centralkonto förs i Riksbanken och är det konto som
Riksgäldskontoret använder för betalningar över Riksbanken till
och från staten.

3 § En myndighet får göra direkta insättningar på och uttag
från statens centralkonto endast efter medgivande av
Riksgäldskontoret.

Bankkonton

4 § Riksgäldskontoret får besluta att en myndighet för vissa
slag av betalningsflöden ska ha skilda bankkonton för
inbetalningar till och utbetalningar från myndigheten.

Myndigheternas bankkonton ska vara anslutna till statliga
toppkonton i de banker som staten använder.

Om en myndighet har behov av nya eller ytterligare bankkonton
eller vill göra ändringar i befintliga bankkonton, ska
myndigheten ansöka om det hos Riksgäldskontoret.
Förordning (2011:314).

5 § Betalningar till och från en myndighet ska göras via
myndigheternas bankkonton enligt 4 §, om inte något annat
föreskrivs i lag eller förordning eller har medgetts av
Riksgäldskontoret. Förordning (2011:314).

Betalningar

6 § Betalningar till och från en myndighet ska ske på ett sätt
som är kostnadseffektivt och säkert för staten som helhet.
Statens behov av information om myndigheternas betalningar ska
tillgodoses.

En myndighet ska analysera de risker som är förknippade med
myndighetens betalningar. Analysen ska syfta till att öka
säkerheten i statens betalningsmodell. Myndigheten ska på
begäran lämna uppgifter till Riksgäldskontoret om myndighetens
betalningsverksamhet. Förordning (2012:92).

7 § En myndighet ska avropa betaltjänster enligt ramavtal som
har träffats för statens räkning. Om det finns särskilda skäl,
får Riksgäldskontoret medge att en myndighet träffar avtal om
betaltjänster till och från myndigheten. Såväl ramavtal som en
myndighets avtal om betaltjänster ska uppfylla villkoren i 6 §.
Förordning (2011:314).

8 § Ett avtal om betaltjänster ska godkännas av
Riksgäldskontoret. Detta krävs dock inte om myndigheten avropar
betaltjänster enligt ett ramavtal som har träffats för statens
räkning. Förordning (2011:314).

9 § Riksgäldskontoret får godkänna ett avtal om betaltjänster
endast om villkoren i 6 § är uppfyllda. Förordning (2011:314).

10 § Ett affärsverk får träffa avtal om betaltjänster till och
från verket. Förordning (2011:314).

Medelsförvaltning

11 § Medel som inte är insatta på ett valutakonto eller ett
bankkonto i ett annat land ska, om inte regeringen i ett
enskilt fall beslutat något annat, vara insatta på statens
centralkonto eller, när det gäller medel som avses i 3 kap.
3 § kapitalförsörjningsförordningen (2011:210), på konto i
Riksgäldskontoret.

Första stycket gäller inte för kontantkassor.
Förordning (2011:227).

12 § Om en myndighet har behov av ett valutakonto eller ett
bankkonto i ett annat land, får den ansöka om detta hos
Riksgäldskontoret.

13 § Om en myndighet har behov av att valutasäkra betalningar i
utländska valutor, får den ansöka om detta hos
Riksgäldskontoret.

Valutasäkring skall ske hos Riksgäldskontoret. Om det behövs
får Riksgäldskontoret medge att valutasäkring sker på annat
sätt.

Verkställighetsföreskrifter

14 § Riksgäldskontoret får meddela föreskrifter för
verkställigheten av denna förordning. I det sammanhanget skall
kontoret samråda med Ekonomistyrningsverket i frågor som rör
statens koncernredovisning och behov av information om
myndigheternas betalningar.