Lag (1927:77) om försäkringsavtal 

I. Om försäkringsavtal i allmänhet

Inledande bestämmelser

1 § Denna lag äger tillämpning på avtal, varigenom försäkring
meddelas av någon som driver försäkringsrörelse.

Lagen gäller inte återförsäkring eller försäkring som avses i
lagen (1962:381) om allmän försäkring, lagen (1998:674) om
inkomstgrundad ålderspension, lagen (1997:238) om
arbetslöshetsförsäkring, lagen (1976:380) om
arbetsskadeförsäkring, lagen (1979:84) om
delpensionsförsäkring, lagen (1991:1047) om sjuklön eller lagen
(1993:16) om försäkring mot vissa semesterlönekostnader.

Lagen tillämpas inte på försäkringar som avses i
konsumentförsäkringslagen (1980:38). I förhållande till annan
än försäkringstagaren tillämpas dock 25, 54-58, 86-88, 95 och
96 samt 122 och 123 §§ även i fråga om sådana försäkringar. Vid
tillämpningen av dessa bestämmelser gäller även 3 § första
stycket.

Lagen tillämpas inte heller på trafikförsäkringar i den mån
annat följer av trafikskadelagen (1975:1410) eller på
patientförsäkringar i den mån annat följer av patientskadelagen
(1996:799). Lag (1998:688).

2 § Med försäkringsgivare förstås i denna lag den, som enligt
försäkringsavtal åtagit sig att vid inträffande försäkringsfall utbetala
ersättning för uppkommen skada eller, där avtalet gäller livförsäkring
eller annan personförsäkring, det överenskomna försäkringsbeloppet.

Med försäkringstagare förstås den, som med försäkringsgivare ingått
avtal om försäkring.

Med försäkringshavare förstås den, vars intresse är försäkrat mot
inträffande skada.

3 § Avviker försäkringsvillkor från bestämmelse i denna lag,
vare det ej hinder för villkorets tillämpning, med mindre
sådant i lagen angives.

Överlåtelse, pantsättning, förmånstagarförordnande eller annat
förfogande över en försäkring är utan verkan om förfogandet
skett i strid mot försäkringsvillkor, som enligt 58 kap. 16 §
inkomstskattelagen (1999:1229) skall tas in i
försäkringsavtalet. Förbud mot överlåtelse skall dock ej utgöra
hinder mot utmätning eller överlåtelse vid ackord eller konkurs
i vidare mån än sådant hinder föreligger på grund av vad som i
övrigt föreskrivits i lag eller annan författning.
Lag (1999:1232).

Om försäkringstagarens plikt att lämna upplysningar vid avtalets
slutande

4 § Har vid avtalets slutande försäkringstagaren svikligen uppgivit
eller förtegat något förhållande, som kan antagas vara av betydelse för
försäkringsgivaren,

eller har han, utan att svikligt förfarande kan anses hava förelegat,
uppgivit eller förtegat något förhållande under sådana omständigheter,
att det skulle strida mot tro och heder att åberopa avtalet,

vare avtalet ogiltigt, efter ty därom stadgas i lagen om avtal och andra
rättshandlingar på förmögenhetsrättens område.

5 § Kan det antagas, att försäkringstagaren vid avtalets slutande varken
insett eller bort inse, att en av honom lämnad uppgift var oriktig, vare
oriktigheten utan inverkan å försäkringsgivarens ansvarighet.

Angår avtalet skadeförsäkring, äge försäkringsgivaren dock rätt att
uppsäga avtalet att upphöra fjorton dagar efter uppsägningen.

6 § Har i annat fall än i 4 och 5 §§ avses försäkringstagaren lämnat
oriktig uppgift, och kan det antagas, att försäkringsgivaren med
kännedom om rätta förhållandet över huvud icke skulle meddelat
försäkring, vare denne fri från ansvarighet.

Kan det antagas, att försäkringsgivaren väl skulle hava meddelat
försäkring men i avseende å premie eller eljest uppställt andra villkor
än i avtalet upptagits, vare hans ansvarighet begränsad till vad i
betraktande härav svarar mot den utfästa premien. Har försäkringsgivaren
icke tagit återförsäkring såsom eljest skulle hava skett, skall hans
ansvarighet därefter lämpas.

Angår avtalet sjöförsäkring eller annan transportförsäkring, gälle, i
stället för vad i andra stycket stadgats, att försäkringsgivaren för
inträffat försäkringsfall svarar endast i den mån det visas, att det
oriktigt uppgivna förhållandet varit utan betydelse för
försäkringsfallets inträffande eller skadans omfattning.

7 § Har försäkringstagaren underlåtit att uppgiva en av honom känd
omständighet, vars betydelse han insett eller bort inse, och kan
förtigandet tillräknas honom såsom vårdslöshet, äge vad i 6 § är för där
avsett fall stadgat motsvarande tillämpning.

I andra fall än nu sagts vare försäkringstagarens underlåtenhet att
lämna uppgift utan inverkan å försäkringsgivarens ansvarighet.

8 § Får försäkringsgivaren kännedom om att sådant fall är för handen som
i 5 § andra stycket, 6 § eller 7 § första stycket avses, och giver han
ej utan oskäligt uppehåll försäkringstagaren meddelande, att och i vad
mån han vill bliva från ansvarighet fri, må sådan befrielse ej vidare av
honom påkallas.

9 § Oriktig uppgift eller förtigande vare utan inverkan å
försäkringsgivarens ansvarighet, där han ägt eller bort äga kännedom om
rätta förhållandet, så ock där den omständighet uppgiften eller
förtigandet avsåg var utan betydelse för försäkringsgivaren eller efter
avtalets slutande upphört att äga betydelse för honom.

10 § Förbehåll, som strider mot 5 §, 7 § andra stycket, 8 eller 9 §, må
ej av försäkringsgivaren åberopas.

Har förbehåll träffats, att oriktig uppgift, som lämnats av annan än
försäkringstagaren eller intagits i försäkringsbrevet, skall utöva
inverkan å försäkringsgivarens ansvarighet, äge denne dock icke i något
fall göra gällande annan påföljd än som skolat inträda, om uppgiften
lämnats av försäkringstagaren.

Om tiden för ansvarighetens inträdande

11 § Är försäkringsavtal slutet utan att däri bestämts, vid vilken tid
försäkringsgivarens ansvarighet börjar, skall den anses hava inträtt vid
den tidpunkt, då försäkringsgivaren eller försäkringstagaren avsänt
antagande svar å den andres anbud.

Saknas utredning om tidpunkten för svarets avsändande, skall det antagas
vara avsänt klockan tolv på dagen.

Om premien

12 § Är ej tid utsatt för premiens gäldande, skall den erläggas utan
uppskov.

Angår avtalet flera premieperioder, skall premie för varje senare period
erläggas å periodens första dag. Lag samma vare, där i följd av
underlåten uppsägning avtalet kommit att gälla för flera perioder än det
från början omfattade.

13 § Erlägges ej premien i rätt tid, stånde försäkringsgivaren fritt att
uppsäga avtalet till upphörande efter tre dagar. Förbehåll om kortare
uppsägningstid må ej av försäkringsgivaren åberopas.

14 § Förbehåll, varigenom inträdet av försäkringsgivarens ansvarighet
gjorts beroende av premies betalning eller försäkringsbrevs utlämnande,
må ej åberopas, med mindre dröjsmål med premiens erläggande ägt rum.

Har förbehåll träffats, att underlåtenhet att erlägga premie för en
senare period skall medföra upphörande av försäkringsgivarens
ansvarighet, må sådan påföljd dock ej inträda, innan en vecka förflutit
efter det försäkringsgivaren givit försäkringstagaren meddelande med
erinran om premiens förfallodag. Vad sålunda stadgats äge ej tillämpning
å premie, som förfaller innan två månader förflutit från det föregående
premie skolat betalas.

15 § Vill försäkringsgivare, som till följd av försäkringstagarens
underlåtenhet att erlägga premie är jämlikt förbehåll i avtalet fri från
ansvarighet, anhängiggöra talan för premiens utkrävande, skall det ske
inom tre månader från förfallodagen, med mindre avtalet dessförinnan
upphört att gälla. Underlåtes det, have han förlorat sin talan.
Förbehåll, som strider mot vad nu är sagt, må ej av försäkringsgivaren
åberopas.

16 § Varder försäkringsavtal jämlikt bestämmelse i denna lag av
försäkringsgivaren uppsagt att upphöra före den överenskomna tidens
utgång, äge försäkringsgivaren åtnjuta den premie, som skulle hava
utgått, där avtalet slutits för den tilländalupna tiden.

Upphör avtalet av annan anledning att gälla, äge försäkringsgivaren av
premien åtnjuta endast så stor del, som belöper å tilländalupen del av
försäkringstiden.

Om försäkringsfall, som framkallats uppsåtligen eller genom
vårdslöshet

17 § Bestämmelserna i 13 § gäller inte försäkringar för vilka
försäkringsgivarens grunder innehåller bestämmelser om verkan av
underlåtenhet att betala premie.

Bestämmelserna i 16 § gäller inte försäkringar för vilka
försäkringsgivarens grunder innehåller bestämmelser om
försäkringstagarens rätt när försäkringen upphör i förtid.
Lag (1995:782).

18 § Försäkringsgivaren vare fri från ansvarighet gent emot den, som
uppsåtligen framkallat försäkringsfallet.

Gäller avtalet annan försäkring än livförsäkring, vare lag samma, där
försäkringsfallet framkallats genom grov vårdslöshet.

19 § Var den, som framkallat försäkringsfallet på sätt i 18 § sägs,
under femton år eller i sådant sinnestillstånd som avses i 30 kap. 6 §
brottsbalken, äge vad i förstnämnda paragraf sägs ej tillämpning.

Lag samma vare, där den handling, som framkallat försäkringsfallet,
företagits i syfte att förekomma skada å person eller egendom under
sådana omständigheter, att åtgärden kan anses försvarlig. Lag
(1990:436).

20 § Har försäkringsfallet framkallats genom vårdslöshet, som icke kan
betecknas såsom grov, vare det utan inverkan å försäkringsgivarens
ansvarighet.

20 a § I 100 a § finns bestämmelser om förlust av rätt till ersättning
från  livförsäkring i vissa fall. I den mån dessa bestämmelser är
tillämpliga, gäller de i stället för bestämmelserna i 18-20 §§. Lag
(1991:1551).

Vad den har att iakttaga, som vill framställa anspråk på grund av
inträffat försäkringsfall

21 § Den, som vill hos försäkringsgivaren framställa anspråk på grund av
inträffat försäkringsfall, skall utan uppskov giva honom meddelande om
försäkringsfallet. Försummas det, och kan det antagas, att försummelsen
länt försäkringsgivaren till men, vare denne i mån därav berättigad till
skäligt avdrag å försäkringsbelopp, som eljest bort utgå, eller till
fullständig befrielse från ansvarighet.

Lag samma vare, där enligt avtalet meddelande om händelse, som kan
medföra försäkringsfall, skall givas innan försäkringsfall inträffat,
men sådant meddelande ej äger rum.

Förbehåll, enligt vilket underlåtenhet att giva försäkringsgivaren
sådant meddelande, som här avses, skulle medföra, att
försäkringsgivarens ansvarighet inskränkes utöver vad nu är sagt, må ej
av försäkringsgivaren åberopas.

22 § Den, som gör gällande anspråk på grund av inträffat
försäkringsfall, åligger att för utredning av fråga, som är av betydelse
för bedömande av försäkringsfallet och försäkringsgivarens ansvarighet,
tillhandahålla denne handling, som finnes tillgänglig, och tillhandagå
med andra upplysningar, som stå till buds. För försummelse härav vare
påföljd som i 21 § första stycket sägs.

23 § Har förbehåll träffats, att den, som efter inträffat
försäkringsfall svikligen uppgivit, förtegat eller fördolt något
förhållande av betydelse för försäkringsfallets bedömande, skall vara
förlustig rätt, som eljest på grund av försäkringsfallet skolat
tillkomma honom, må, utan hinder av förbehållet, med beaktande av de
omständigheter, under vilka det svikliga förfarandet ägt rum, kunna
bestämmas, att försäkringsbeloppet eller någon del därav bör gäldas.

Förbehåll, enligt vilket oriktig uppgift eller underlåtenhet att lämna
uppgift eller att tillhandagå med utredning skulle, i fall då
förfarandet ej varit svikligt, utöva inverkan å försäkringsgivarens
ansvarighet i vidare mån än som följer av 22 §, må ej av denne åberopas.

Om tiden för fullgörande av försäkringsgivarens
betalningsskyldighet

24 § Är ej tid utsatt för fullgörande av försäkringsgivarens
betalningsskyldighet i anledning av inträffat försäkringsfall, skall den
fullgöras en månad efter det meddelande om försäkringsfallet kommit
honom till handa; dock må betalning, i den mån den är beroende av
utredning som i 22 § sägs, icke krävas förrän en månad förflutit efter
det sådan utredning förebragts.

Förbehåll, varigenom tiden för betalningen gjorts beroende av något
försäkringsgivarens beslut eller därav att betalningsskyldighet blivit
genom laga dom ålagd försäkringsgivaren, må ej av denne åberopas. Lag
(1975:638).

Om försäkringsgivarens regrässrätt

25 § Har i följd av skadeförsäkring försäkringsgivaren i ersättning för
skada utgivit belopp, som försäkringshavaren ägt rätt att såsom
skadestånd utkräva av annan, inträde försäkringsgivaren i rätten mot den
andre, där denne uppsåtligen eller genom grov vårdslöshet framkallat
försäkringsfallet eller ock enligt lag är skyldig att utgiva skadestånd
evad han är till skadan vållande eller icke. Sådan rätt till återkrav
föreligger dock icke mot den som enligt 3 kap. 1 eller 2 §
skadeståndslagen (1972:207) svarar för skadan uteslutande på grund av
annans vållande.

Belopp, som utgivits i anledning av liv-, olycksfalls- eller
sjukförsäkring, äge försäkringsgivaren ej återkräva av den, som
framkallat försäkringsfallet eller eljest i anledning därav är pliktig
att gälda skadestånd; dock att, där i avtal om olycksfalls  eller
sjukförsäkring försäkringsgivaren förbundit sig att för
sjukvårdskostnader eller andra utgifter och förluster, som olycksfallet
eller sjukdomen medfört, utgiva ersättning med verkliga beloppet av
utgifterna eller förlusterna, vad sålunda av försäkringsgivaren utgivits
må återkrävas, efter ty i första stycket är stadgat. Lag (1972:219)

Om verkan av försäkringsgivarens eller försäkringstagarens obestånd
m.m.

26 § 1 mom. Där försäkringsgivaren försättes i konkurs, förfalle
försäkringsavtalet tre månader därefter. Vill försäkringstagaren före
utgången av sagda tid uppsäga avtalet, vare han därtill berättigad.
Inträffar under konkurs försäkringsfall, innan avtalet upphört att
gälla, njutes för fordran, som därigenom uppkommer, betalningsrätt i
konkursen.

Bestämmelserna i första stycket skall inte tillämpas för livförsäkringar
och sådana försäkringar som avses i 1 kap. 5 § försäkringsrörelselagen
(1982:713). I fråga om försäkringar, som meddelats av
understödsförening, gäller särskilda bestämmelser.

2 mom. Finnes försäkringsgivaren vid utmätning sakna tillgång att betala
sin gäld,

eller inställer han sina betalningar,

eller kommer han eljest på sådant obestånd, att det måste antagas, att
han ej kan rätteligen fullgöra vad honom enligt avtalet åligger,

vare försäkringstagaren berättigad att uppsäga avtalet, där ej
ofördröjligen efter anmaning betryggande säkerhet ställes för dess
fullgörande.

3 mom. Då, enligt vad i denna paragraf är sagt, försäkringsavtal upphör
att gälla, vare försäkringstagare eller annan, som genom försäkringens
upphörande lider skada, berättigad till ersättning därför. Lag
(1989:1085).

27 § Upphör försäkringsgivarens rätt att här i riket driva
försäkringsrörelse, äge, där ej särskild administration för
tillvaratagande av försäkringstagarens rätt inträder, försäkringstagaren
uppsäga avtalet; och skall vad i 26 § 3 mom. är stadgat äga motsvarande
tillämpning.

Har försäkringsgivaren trätt i likvidation, skall vad i 26 § 1 och 3
mom. stadgas äga motsvarande tillämpning; dock att avtalet förfaller
först ett år efter likvidationens början. Lag (1934:38).

28 § Ej må försäkringsgivaren åberopa förbehåll, enligt vilket
försäkringen skall upphöra i händelse försäkringstagaren försättes i
konkurs eller eljest kommer på obestånd; dock äge i avtal om
skadeförsäkring försäkringsgivaren förbehålla sig rätt att uppsäga
avtalet med fjorton dagars uppsägningstid.

Om preskription

29 § Den, som vill bevaka fordringsrätt på grund av försäkringsavtal,
skall i laga ordning anhängiggöra sin talan inom tre år från det han
fick kännedom om att fordringen kunde göras gällande samt i varje fall
inom tio år från det sådant tidigast kunnat ske. Underlåtes det, vare
fordringsägaren sin rätt förlustig. Har sådan fordran kommit under
dispaschörs behandling, vare så ansett som om den blivit genom talan
bevakad.

30 § Har försäkringsgivaren träffat förbehåll, enligt vilket
fordringsägaren skulle, vid påföljd av rättsförlust, anhängiggöra sin
talan tidigare än i 29 § är sagt, må sådan påföljd ej göras gällande,
med mindre försäkringsgivaren skriftligen förelagt fordringsägaren att
inom viss tid, ej understigande sex månader från delfåendet,
anhängiggöra sin talan samt fordringsägaren den tid försuttit.

Förbehåll, att försäkringsgivarens ansvarighet för inträffat
försäkringsfall skall vara beroende av att den, som äger fordran på
grund av försäkringsfallet, giver försäkringsgivaren sitt anspråk till
känna inom viss tid, må ej åberopas gent emot fordringsägare, som
framställt anspråk inom sex månader från det han fått kännedom om sin
fordran.

Om förbehåll angående avtals förlängning

31 § Har förbehåll träffats, att avtal om försäkring för viss tid skall,
där uppsägning ej sker, anses förlängt för tid, som överstiger ett år,
må det förbehåll ej åberopas av försäkringsgivaren, med mindre han
senast en månad före utgången av den tid, inom vilken uppsägning skall
ske, givit försäkringstagaren meddelande, som innefattar erinran om
förbehållet.

Om förhandling med försäkringsgivaren

32 § Har försäkringsgivaren träffat förbehåll om skyldighet för den, som
skall förhandla med honom, att personligen tillstädeskomma vid sådan
förhandling, må ej det förbehåll göras gällande, där dess tillämpning
skulle medföra oskälig kostnad eller svårighet.

Om vissa meddelanden enligt denna lag

33 § Är sådant meddelande, som avses i 8, 14, 21, 31, 46 eller 48 §,
inlämnat för befordran med post eller telegraf eller eljest på
ändamålsenligt sätt avsänt, och varder det försenat eller kommer det
icke fram, må ej den omständighet föranleda, att avsändaren förlorat
talan eller rättighet.

34 § har upphävts genom lag (1976:187).

II Om skadeförsäkring

A. Allmänna bestämmelser

Om skadeförsäkrings föremål

35 § Till föremål för skadeförsäkring må göras varje lagligt intresse,
som kan uppskattas i penningar. Försäkringen må avse försäkrings
tagarens eller tredje mans intresse.

Om försäkringsvärdet

36 § Har försäkring tagits å gods utan angivande av det intresse, som är
föremål för försäkringen, skall denna antagas avse sådant intresse, som
är beroende av att värdet av själva godset icke minskas eller går
förlorat, men icke annat intresse, som är förknippat med godset, såsom
att hinder icke möter för dess användning under viss tid eller på
beräknat sätt.

37 § Värdet å gods, som skadats eller förstörts, skall, med undantag som
i 38 och 75 §§ sägs, anses motsvara vad det omedelbart före
försäkringsfallet skulle hava kostat att få godset ersatt med nytt gods
av samma slag efter avdrag av vad godset kan hava förlorat i värde genom
ålder och bruk, nedsatt användbarhet eller annan omständighet.

Vid beräknande av ersättning för skada å byggnad, som blivit av
försäkringshavaren iståndsatt eller återuppförd, må avdraget ej avse
annat än skillnaden mellan nytt och gammalt.

38 § Varor, som av en yrkesidkare tillverkats eller anskaffats för att
försäljas, skola uppskattas till det pris, som de kunna antagas hava
bort inbringa, om han omedelbart före försäkringsfallet sålt dem till
annan för försäljning i rörelse av samma slag. Vid uppskattningen skall
alltså hänsyn tagas till undgången försäljningskostnad eller
handelsrisk, uppkommen räntevinst eller annan dylik besparing.

39 § Ej vare försäkringsgivaren pliktig att såsom ersättning för
inträffad skada utgiva större belopp än som erfordras för förlustens
täckande, ändå att överenskommet försäkringsbelopp är större.

Innebär avtalet, att om skada timar, den skall ersättas efter visst
angivet värde å gods, varå försäkring tagits, eller att ersättning
eljest skall utgå efter grund, som icke finnes i denna lag stadgad, vare
överenskommelsen bindande för försäkringsgivaren, så vitt han icke
gitter visa, att med tillämpning därav ersättningen komme att uppgå till
väsentligt högre belopp än som erfordras för förlustens täckande.

Om underförsäkring

40 § Finnes försäkringsbeloppet understiga det försäkrade intressets
värde, vare försäkringsgivaren, där ej annat framgår av
omständigheterna, ansvarig allenast för så stor del av inträffad skada,
som svarar mot förhållandet mellan försäkringsbeloppet och sagda värde.

Om dubbelförsäkring

41 § Är samma intresse försäkrat hos flera försäkringsgivare mot samma
fara, vare envar försäkringsgivare gent emot försäkringshavaren ansvarig
såsom vore han ensam försäkringsgivare.

42 § Äro flera försäkringsgivare ansvariga för skada, och överstiger
summan av de särskilda ansvarighetsbeloppen den ersättning, som i det
hela tillkommer försäkringshavaren, varde ansvarigheten
försäkringsgivarna emellan fördelad efter förhållandet mellan
ansvarighetsbeloppen. Uppkommer brist hos någon, skall den fördelas å de
övriga efter det förhållande här ovan är sagt.

43 § Har förbehåll träffats, enligt vilket försäkringsgivaren skulle
vara helt eller delvis fri från ansvarighet såframt samma intresse är
eller varder försäkrat jämväl hos annan försäkringsgivare, äge
försäkringshavaren likväl rätt till ersättning för inträffad skada i den
mån han icke på grund av annan försäkring kan utfå sådan ersättning.
Hava flera försäkringsgivare meddelat försäkring av samma intresse, och
har envar av dem betingat sig ansvarsfrihet såsom nyss är nämnt, vare,
utan hinder därav, envar ansvarig i förhållande till det belopp, för
vilket han skolat svara om försäkringen varit meddelad av honom allena;
yppas brist hos någon av försäkringsgivarna, vare de övriga efter
nyssnämnda förhållande ansvariga för bristen.

Slutes försäkringsavtal sålunda, att icke blott ansvarigheten utan även
rätten till premie är beroende av att annan försäkring ej är meddelad,
äge stadgandena i första stycket ej tillämpning.

Utan hinder av stadgandena i första stycket stånde försäkringsgivaren
öppet att göra sin ansvarighet beroende av att det intresse försäkringen
avser hålles till viss del oförsäkrat.

44 § Försäkringshavare, som hos försäkringsgivaren framställer anspråk i
anledning av inträffat försäkringsfall, vare pliktig att på anmaning av
försäkringsgivaren lämna uppgift å försäkring, varigenom samma intresse
må hava försäkrats av annan försäkringsgivare. Försummas det, och kan
försummelsen anses hava länt försäkringsgivaren till men, vare denne i
mån därav berättigad till skäligt avdrag å ersättningsbeloppet eller
till fullständig befrielse från ansvarighet.

Innehåller försäkringsavtal förbehåll, enligt vilket anmälan om
försäkring hos annan försäkringsgivare skall göras i annat fall än i
första stycket sägs, må avtalet ej av försäkringsgivaren åberopas, så
vitt däri är utsatt annan påföljd för underlåtenhet än som i första
stycket är för där avsett fall stadgad.

Om fareökning

45 § Varder faran ökad genom en med försäkringshavarens vilja tillkommen
ändring i förhållande, varom uppgift intagits i försäkringsbrevet eller
som försäkringstagaren vid avtalets slutande uppgivit för
försäkringsgivaren, och är ej ökningen av sådan beskaffenhet, att
försäkringsgivaren måste anses hava tagit den i beräkning, vare denne
fri från ansvarighet, där det kan antagas, att han, om det genom
ändringen uppkomna förhållandet förefunnits vid avtalets slutande, över
huvud ej skulle hava meddelat försäkring.

Kan det antagas, att försäkringsgivaren väl skulle hava meddelat
försäkring men i avseende å premie eller eljest uppställt andra villkor
än i avtalet upptagits, vare hans ansvarighet begränsad till vad i
betraktande härav svarar mot den utfästa premien. Har försäkringsgivaren
icke tagit återförsäkring såsom eljest skulle hava skett, skall hans
ansvarighet därefter lämpas.

Angår avtalet sjöförsäkring eller annan transportförsäkring, gälle, i
stället för vad i andra stycket stadgas, att försäkringsgivaren för
inträffat försäkringsfall svarar endast i den mån det visas, att farans
ökning varit utan betydelse för försäkringsfallets inträffande eller
skadans omfattning.

46 § Har faran ökats genom en utan försäkringshavarens vilja tillkommen
ändring i sådant förhållande, som i 45 § avses, och har
försäkringshavaren utan skälig anledning underlåtit att giva
försäkringsgivaren meddelande därom, vare lag som där sägs.

47 § Ökas faran såsom i 45 eller 46 § sägs, äge försäkringsgivaren rätt
att uppsäga avtalet att upphöra fjorton dagar efter uppsägningen.

48 § Får försäkringsgivaren kännedom därom att faran ökats, och giver
han ej utan oskäligt uppehåll försäkringshavaren meddelande, att och i
vilken omfattning han vill bliva från ansvarighet fri, må sådan
befrielse ej vidare av honom påkallas.

49 § Ökning av faran vare utan inverkan å försäkringsgivarens
ansvarighet, där förhållande, vari ändring ägt rum, blivit återställt
eller farans ökning eljest upphört att vara av betydelse.

Lag samma vare, där åtgärd, som medfört ökningen, haft till ändamål att
förekomma skada å person eller egendom samt före  tagits under sådana
omständigheter, att åtgärden måste anses försvarlig.

50 § Ej må försäkringsgivaren åberopa förbehåll, enligt vilket ökning av
faran skall verka rubbning i hans ansvarighet i andra fall eller i annan
omfattning än i 45-49 §§ sägs. I fråga om bestämmelserna i 45 § andra
och tredje stycket gälle dock, att vardera kan genom förbehåll göras
tillämplig i stället för den andra.

Utan hinder av vad sålunda stadgats må i avtal om försäkring å gods
träffas förbehåll, att om försäkringen gäller till förmån för tredje man
och godset finnes i försäkringstagarens besittning, åtgärd eller
underlåtenhet av denne skall hava samma verkan som åtgärd eller
underlåtenhet av försäkringshavaren.

Om säkerhetsföreskrifter

51 § Åsidosättes viss i försäkringsavtalet meddelad föreskrift, vars
iakttagande är ägnat att förebygga eller begränsa skada, vare
försäkringsgivaren ersättningsskyldig endast om och i den mån skadan,
efter vad antagas må, skulle hava inträffat även om föreskriften blivit
iakttagen. Framgår av omständigheterna, att underlåtenheten icke kan
läggas den till last, som haft att tillse, att föreskriften iakttogs,
vare den utan inverkan å försäkringsgivarens ersättningsskyldighet.

Är anledning att befara, att säkerhetsföreskrift jämväl i framtiden
kommer att åsidosättas, äge försäkringsgivaren uppsäga avtalet att
upphöra fjorton dagar efter uppsägningen.

Förbehåll, att försäkringsgivaren, där meddelad föreskrift ej iakttages,
skall vara fri från ersättningsskyldighet i vidare mån än förut i denna
paragraf är sagt, må ej av honom åberopas.

Om åtgärder till avvärjande av skada

52 § Då försäkringsfall inträffar eller kan befaras vara omedelbart
förestående, åligger det försäkringshavaren att efter förmåga sörja för
avvärjande och minskning av skadan samt att, där ersättningsskyldighet
åligger tredje man, vidtaga erforderliga åtgärder för bevarande av
försäkringsgivarens rätt mot denne. Föreskrift, som försäkringsgivaren i
sådant avseende meddelar, har försäkringshavaren att så vitt möjligt
efterkomma.

Åsidosätter försäkringshavaren uppsåtligen eller genom grov vårdslöshet
vad honom sålunda åligger, och kan det antagas, att åsidosättandet länt
försäkringsgivaren till men, vare denne i mån därav berättigad till
skäligt avdrag å ersättningsbelopp, som eljest bort utgå, eller till
fullständig befrielse från ersättningsskyldig  het. Förbehåll, enligt
vilket underlåtenhet som nu är sagd skulle hava inverkan i annat fall
eller i vidare mån än här stadgas, må ej åberopas av försäkringsgivaren.

53 § Har försäkringshavaren för åtgärd, som i 52 § avses, fått vidkännas
utgift eller annan uppoffring, som efter omständigheterna är att anse
såsom skälig, vare försäkringsgivaren skyldig att ersätta sådan kostnad,
ändå att försäkringsbeloppet därigenom överskrides.

Föreligger underförsäkring, skall vad i 40 § föreskrives äga motsvarande
tillämpning å kostnad, som här avses.

Vad sålunda stadgats skall icke gälla i fråga om kreatursförsäkring.

Om försäkring av tredje mans intresse

54 § Har försäkring tagits å gods utan angivande av det intresse
försäkringen avser, skall försäkringen, där ej annat framgår av
omständigheterna, anses gälla till förmån för envar, som, i egenskap av
ägare, panthavare eller innehavare av annan rättighet till godset eller
emedan han i anledning av avtal om godset står faran för detta, har
intresse av att dess värde icke minskas eller går förlorat. Vad nu sagts
gäller dock ej i fråga om sjöpanträtt och luftpanträtt.

Är förbehåll träffat, enligt vilket försäkringen skall upphöra i
händelse äganderätten till godset övergår å annan, vare ny ägare dock,
där försäkringsfall inträffar inom fjorton dagar, berättigad till
ersättning för liden skada, i den mån han icke på grund av försäkring,
som han själv tagit, äger rätt till gottgörelse för skadan. Vad sålunda
stadgats skall icke äga tillämpning i fråga om sjöförsäkring å fartyg
eller kreatursförsäkring. Lag (1973:1069).

55 § Har någon erhållit försäkring å personlig lösegendom, skall
försäkringen, så vitt ej annat framgår av omständigheterna, anses
omfatta jämväl egendom, som tillhör hans make eller hos honom
folkbokfört barn eller annan av hans husfolk. Lag (1991:498).

56 § Gäller försäkring till förmån för tredje man, äge
försäkringstagaren likväl, såframt ej annat kan anses vara avtalat
mellan honom och tredje mannen eller eljest följer av särskilt
rättsförhållande mellan dem, rätt att med försäkringsgivaren träffa
avgörande om försäkringens ändring eller upphörande, så ock att mottaga
uppsägning eller annat meddelande rörande försäkringen.

Skulle försäkringstagaren sakna den rätt nu är sagd, vare åtgärd, som av
honom eller mot honom vidtages, likväl gällande mot tredje mannen, utan
så är att försäkringsgivaren insett eller bort inse rätta förhållandet.
Rörer avtalet sjöförsäkring eller annan transportförsäkring å varor, å
vilka utfärdats konossement eller fraktsedelsdubblett, vare åtgärden
gällande mot tredje mannen endast såframt försäkringstagaren företer
försäkringsbrevet för erforderlig anteckning om åtgärden.

57 § Då försäkringsfall inträffat, äge tredje man, till vars förmån
försäkringen gäller, rätt till utfallande ersättningsbelopp, ändå att
försäkringstagaren ej före försäkringsfallet underrättat honom om
försäkringen.

Försäkringstagaren äge dock förhandla med försäkringsgivaren och uppbära
ersättningsbeloppet, såframt icke tredje mannen är i avtalet namngiven
eller eljest bestämt utmärkt eller han anmält sig vilja själv bevaka sin
rätt. Rörer avtalet sjöförsäkring eller annan transportförsäkring å
varor, å vilka utfärdats konossement eller fraktsedelsdubblett, äge
försäkringstagaren den behörighet nu är sagd endast såframt han företer
försäkringsbrevet för erforderlig anteckning om åtgärden.

58 § Gäller försäkring å gods till förmån för någon, som till säkerhet
för fordran har panträtt i godset, äge han, ändå att fordringen ej är
till betalning förfallen, framför ägaren rätt att ur utfallande
ersättningsbelopp utfå sin fordran, såvida icke ägaren genom att
avhjälpa skadan eller på annat sätt bereder panthavaren samma säkerhet
som han ägt före försäkringsfallet. Lag samma vare, där försäkringen
gäller till förmån för någon, som har rätt att kvarhålla godset till
säkerhet för förfallen fordran.

Ersättningsbelopp för gods, som är utmätt, belagt med kvarstad eller
taget i anspråk genom betalningssäkring, skall utges till
kronofogdemyndigheten, om någon part begär det. I fråga om rätt för
borgenär, som har panträtt i fastighet eller i tomträtt, att njuta
betalning ur brandskadeersättning gäller, i stället för föreskrifterna i
56 och 57 §§ samt första och andra styckena i förevarande paragraf, vad
som finnes stadgat i 86-88 §§ samt i särskild lag. Lag (1981:803).

B. Om transportförsäkring

1. Om sjöförsäkring

59 § Med sjöförsäkring förstås i denna lag försäkring mot fara, för
vilken det försäkrade intresset utsättes under sjötransport. Omfattar
försäkring jämte sjöfara tillika annan fara, den där står i samband med
transporten, vare försäkringen i sin helhet att anse såsom
sjöförsäkring.

Hänför sig försäkring till fartyg, som är upplagt eller befinner sig å
slip eller i docka eller eljest är stillaliggande, eller till varor i
sådant fartyg, den försäkring skall ock såsom sjöförsäkring anses.

60 § Sjöförsäkring omfattar, där ej i lag eller avtalet särskilt
undantag gjorts, varje slag av fara, för vilken det försäkrade intresset
utsättes.

61 § För den ersättningsskyldighet, som kan komma att åligga
försäkringshavaren gent emot tredje man, vare försäkringsgivaren
ansvarig i det fall, att fartyg eller frakt häftar för ersättning för
skada, som uppkommit genom fartygs sammanstötning eller genom
händelse, som enligt 8 kap. 3 § sjölagen (1994:1009) skall anses lika
med sådan sammanstötning.

Föreligger underförsäkring skall vad i 40 § stadgas äga tillämpning å
ersättning som här avses. Lag (1994:1012).

62 § Försäkringsgivaren vare ej skyldig att ersätta skada, som är en
följd endast av slitning, ålder eller röta eller som åkommit varor på
grund av deras bristfälliga inpackning eller deras egen beskaffenhet,
såsom när spannmål sammanbrinner, flytande varor avdunsta eller utläka,
frukt eller annat födoämne ruttnar eller kreatur dör.

63 § Avser försäkring redarens intresse, och uppkommer skada därav, att
fartyget, när det senast avgick från hamn, icke var i sjövärdigt skick
eller behörigen utrustat och bemannat eller försvarligen lastat eller
försett med erforderliga skeppshandlingar, den skada vare
försäkringsgivaren endast i det fall skyldig att ersätta, att varken
redaren eller befälhavaren skäligen kan antagas hava insett eller bort
inse att bristen förefanns.

64 § Har utredning av gemensamt haveri ägt rum i vederbörlig ordning,
skall det bidrag till haveriet, som enligt utredningen belöper å
försäkrat intresse, ersättas av försäkringsgivaren.

Föreligger underförsäkring, skall vad i 40 § stadgas äga tillämpning å
bidrag, som här avses.

65 § Har i befraktningsavtal stadgats, att utredning av gemensamt haveri
skall äga rum efter bestämmelser, som avvika från vad i lag
föreskrivits, och stå bestämmelserna i överensstämmelse med
internationell eller här i landet rådande sedvänja, äge
försäkringsgivaren ej till befrielse från ansvarighet åberopa, att
bestämmelserna vunnit tillämpning.

66 § Utan hinder därav, att skada såsom hänförlig till gemensamt haveri
skall helt eller delvis ersättas av deltagare i haveriet, äge
försäkringshavaren att av försäkringsgivaren kräva den ersättning för
skadan, som enligt försäkringsavtalet kan ifrågakomma.

Utbetalar försäkringsgivaren sådan ersättning, inträder han i
försäkringshavarens rätt gent emot annan deltagare i haveriet, dock, där
underförsäkring föreligger, endast till så stor del som svarar mot
förhållandet mellan försäkringsbeloppet och försäkringsvärdet.

67 § Varder transport, som enligt försäkringsavtalet skall äga rum med
visst fartyg, verkställd med annat fartyg, vare försäkringsgivaren fri
från ansvarighet, där antagas må, att försäkringsgivaren med kännedom om
förändringen skulle hava helt eller delvis avhållit sig från
försäkringens meddelande eller betingat sig högre premie eller andra
villkor eller ock tagit återförsäkring för belopp, som nu ej
återförsäkrats.

Sker förändringen efter det transporten börjat, vare försäkringsgivaren
likväl ansvarig för inträffande försäkringsfall, där förändringen skett
utan försäkringshavarens samtycke eller måst företagas i anledning av en
händelse, som försäkringen omfattar.

68 § Har under transport skett avvikelse från väg eller farvatten, som i
avtalet angivits eller måste antagas vara förutsatt, upphöre
försäkringsgivarens ansvarighet, med mindre avvikelsen företagits utan
försäkringshavarens samtycke.

Vad nu är sagt skall icke äga tillämpning i fråga om avvikelse, som måst
företagas med anledning av en av försäkringen omfattad händelse eller
skett i syfte att förekomma skada å person eller egendom under sådana
omständigheter, att åtgärden kan anses försvarlig; dock vare
försäkringsgivaren, där ej fartyget så snart ske kan återföres till rätt
väg eller överenskommet farvatten, fri från ansvarighet för skada, som i
ty fall inträffar.

Har försäkringsgivarens ansvarighet upphört efter ty nu är sagt, men
återföres fartyget till rätt väg eller överenskommet farvatten, svare
han för försäkringsfall, som därefter inträffar, dock endast i den mån
avvikelsen varit utan betydelse för försäkringsfallets inträffande eller
skadans omfattning.

69 § Då fartyg eller redaren tillhörig last genom bärgning av annat
fartyg eller ombordvarande gods lidit skada, mot vilken försäkring
tagits, vare försäkringsgivaren icke pliktig att ersätta skadan, i den
mån den måste anses gottgjord genom bärgarlön.

70 § Där i följd av händelse, som försäkringen omfattar, fartyg genom
sjunkning, strandning eller annorledes kommit i sådant läge, att det ej
kan för rimlig kostnad bärgas, eller ock så skadats, att det icke kan
för rimlig kostnad göras för sitt ändamål användbart, äge
försäkringshavaren samma rätt till ersättning som om total förlust
inträffat.

Lag samma vare, där i följd av händelse, som försäkringen omfattar,
varor kommit i sådant läge eller lidit sådan skada, som här förut avses,
eller blivit upplagda å plats, från vilken de icke kunna avhämtas inom
rimlig tid och för rimlig kostnad.

71 § Har all underrättelse om fartyg uteblivit under tre gånger så lång
tid som kan antagas i allmänhet åtgå för fartygets resa från den ort,
där det sist avhördes, till närmaste bestämmelseort, dock under minst
tre månader, eller har fartyget övergivits av besättningen och icke inom
tre månader därefter kommit till rätta, då äge försäkringshavaren samma
rätt till ersättning som om total förlust inträffat.

Vad sålunda stadgats gälle jämväl ombordvarande gods, där varken
fartyget eller godset kommit till rätta inom tid som nu sagts.

72 § Där fartyg eller varor av främmande makt lagts under embargo eller
uppbringats eller anhållits genom annan dylik åtgärd och frigivning ej
skett inom sex månader efter åtgärdens vidtagande, äge
försäkringshavaren samma rätt till ersättning som om total förlust
inträffat. Vill försäkringshavaren begagna den rätt, give han det
försäkringsgivaren till känna inom tre månader efter det han måste
antagas hava erhållit kännedom om de omständigheter, å vilka rätten
grundas; sker det ej, vare han rätten förlustig.

73 § Utbetalar försäkringsgivaren ersättning för total förlust, och
finnes av vad som sålunda ersättes något i behåll, inträde
försäkringsgivaren i försäkringshavarens rätt därtill; och åligge förty
försäkringshavaren att hålla försäkringsgivaren till handa alla för
försäkringshavaren tillgängliga handlingar rörande rätten till det, som
finnes i behåll.

Föreligger underförsäkring, äge försäkringsgivaren dock ej rätt till
större andel i det, som finnes i behåll, än som svarar emot förhållandet
mellan försäkringsbeloppet och försäkringsvärdet.

74 § Har under försäkringstiden haveri inträffat flera gånger, ersätte
försäkringsgivaren skadan, ändå att ersättningsbeloppen sammanlagda
överstiga försäkringsbeloppet.

När skada timat, äge försäkringsgivaren befria sig från vidare
ansvarighet genom att utbetala hela försäkringsbeloppet och ersätta
utgift eller annan skälig uppoffring, som försäkringshavaren för
avvärjande eller minskning av skadan fått vidkännas, innan han fått
kännedom om att försäkringsgivaren vill utöva den rätt som nu sagts. I
fall, som här avses, skall vad i 73 § är stadgat icke äga tillämpning.

75 § Värdet av handelsvaror, å vilka försäkring tagits mot skada under
sjötransport, skall anses motsvara det pris, som vid tiden för
transportens början var i avlastningsorten gällande för sådana varor
levererade fritt i fartyg eller å banvagn eller annat
fortskaffningsmedel, med tillägg av dels tio procent av detta pris, dels
ock kostnad för sedvanlig försäkring samt sådan frakt, som enligt
fraktavtalet skulle utgå även om transporten icke fullbordades.

76 § Där försäkring jämlikt bestämmelse i avtalet eller i följd av
uppsägning som försäkringsgivaren av annan grund än utebliven
premiebetalning verkställt, skulle upphöra att gälla å tid, då fartyget
befinner sig till sjöss, fortfare likväl försäkringen att gälla intill
utgången av den dag, då fartyget ankommer till första hamn.

Kommer avtalet sålunda att gälla för tid, för vilken premie icke
erlagts, äge försäkringsgivaren rätt att åtnjuta premie jämväl för den
tid.

2. Om annan transportförsäkring

77 § Annan transportförsäkring än sjöförsäkring omfattar, där ej i lag
eller avtalet särskilt undantag gjorts, varje slag av fara, för vilken
det försäkrade intresset utsättes under transporten.

78 § Vad i 62, 67, 68 samt 72-75 §§ är i fråga om sjöförsäkring stadgat
skall äga motsvarande tillämpning i fråga om annan transportförsäkring.

C. Om brandförsäkring

79 § I avtal om brandförsäkring skall med brand förstås eld, som är
kommen lös. För skada genom eld, som icke är brand, är
försäkringsgivaren icke ansvarig. Såsom brandskada anses alltså icke:

skada genom rök eller sot från lampa eller från uppgjord eld i spis
eller kakelugn,

skada därigenom att från eldstad eller vid tobaksrökning glöd nedfaller
och sveder matta eller klädespersedel, eller

skada, som upphettat föremål, det där icke är i brand, åstadkommer å
annat föremål, utan att detta råkar i brand.

Däremot är försäkringsgivaren ansvarig för skada, som uppstår därigenom
att hetta eller rök från ett föremål, som är i brand, genom svedning
eller annorledes skadar annat föremål, utan att detta råkar i brand.

80 § Skada å föremål genom brand, som uppkommer till följd därav, att
föremålet blivit för kokning, strykning, torkning, rökning eller dylikt
utsatt för värme, vare försäkringsgivaren ej skyldig att ersätta.

81 § Skada genom åskslag vare under brandförsäkring inbegripen, ändå att
brand ej uppstått.

Har försäkringsgivaren iklätt sig ansvarighet för sådan genom explosion
orsakad skada, som icke är en följd av brand, skall vad i denna lag sägs
om brandförsäkring äga motsvarande tillämpning.

82 § Såsom brandskada skall ock anses att föremål i samband med brand
förkommer eller stjäles eller att det skadas vid skälig åtgärd till
förekommande eller hämmande av brand eller till bärgning undan brand.
Har vid sådan åtgärd föremål uppoffrats, vare lag samma, ändå att
branden ej hotade något under försäkringen inbegripet föremål.

83 § Finnes gods, då skada inträffar, å annan plats än
försäkringstagaren vid avtalets ingående uppgivit, vare
försäkringsgivaren likväl ansvarig, med mindre det kan antagas, att han,
om den plats varit uppgiven, skulle hava avhållit sig från försäkringens
meddelande eller betingat sig högre premie eller tagit återförsäkring
för belopp, som nu ej återförsäkrats.

Ändå att sådant fall ej är för handen, skall brandskada, som åkommer
personlig lösegendom medan den tillfälligtvis finnes å annan plats inom
riket än den i avtalet angivna, ersättas av försäkringsgivaren intill
ett belopp motsvarande femtio procent av försäkringsbeloppet, dock högst
tretusen kronor.

84 § Är försäkringsavtal gällande för ett år, och varder det ej å
någondera sidan uppsagt senast en vecka före försäkringstidens utgång,
skall avtalet anses förlängt för ett år i sänder.

85 § Har försäkringshavarens make föranlett försäkringsfallets
inträffande, skall, där ej makarna på grund av söndring eller efter
vunnen hemskillnad leva åtskilda, vad i 18 och 19 §§ stadgas äga
tillämpning såsom hade försäkringsfallet framkallats av
försäkringshavaren.

86 § Timar brandskada å fast egendom, vare borgenär, som har panträtt i
egendomen, berättigad att, på sätt därom är särskilt stadgat, njuta
betalning eller säkerhet, såframt utfallande ersättning överstiger en
tiondel av försäkringsbeloppet för egendomen. Lag (1973:1069).

87 § Har anmälan om inteckningshavarens namn och adress gjorts hos
försäkringsgivaren, vare uppsägning av försäkringsavtalet eller avtalad
ändring däri utan inverkan å den rätt, som tillkommer inteckningshavaren
på grund av försäkringsfall, som inträffar, innan en månad förflutit
efter det han underrättats om uppsägningen eller ändringen; och skall
sådan underrättelse anses meddelad, då den i rekommenderat brev avsänts
under den uppgivna adressen.

Varder premie ej i rätt tid erlagd av försäkringstagaren, må
försäkringsgivaren ej gent emot inteckningshavare, vars namn och adress
blivit hos honom anmälda, åberopa försäkringstagarens dröjsmål till
befrielse från ansvarighet, med mindre inteckningshavaren underrättats,
att premien är ogulden, och därefter en vecka förflutit.

Ej må eljest försäkringsgivare till befrielse från ansvarighet gent emot
borgenär åberopa omständighet, som beror av annan än denne. Lag
(1973:1069).

88 § Har borgenär panträtt i tomträtt och är brandför  säkring tagen å
byggnad eller annat, som hör till tomt  rätten, vore i fråga om
borgenärens rätt på grund av försäkringen bestämmelserna i 86 och 87 §§
tillämpliga. Lag (1973:1069).

D. Om kreatursförsäkring

89 § Har inom en månad efter försäkringstidens utgång djur dött eller
måst dödas på grund av sjukdom eller olycksfall, som inträffat under
försäkringstiden, svare försäkringsgivaren likasom under
försäkringstiden.

90 § Ersättning för djur, som i följd av sjukdom eller olycksfall dött
eller måst dödas, skall beräknas efter det värde djuret då skulle hava
ägt, om sjukdomen eller olycksfallet icke inträffat.

E. Om ansvarighetsförsäkring

91 § Har försäkring tagits mot den ansvarighet för skada, som vid en i
avtalet avsedd händelse kan åligga någon gent emot annan
(ansvarighetsförsäkring), och har sådan händelse inträffat under
försäkringstiden, äge rätt till ersättning rum, ändå att skadan yppat
sig först senare.

92 § Har den, som lidit skada, mot försäkringshavaren anhängiggjort
talan om utbekommande av skadestånd, och har denne i anledning därav
fått vidkännas kostnad, som skäligen ej kunnat undvikas, ersätte
försäkringsgivaren kostnaden, ändå att försäkringsbeloppet därigenom
överskrides.

Utan hänsyn till försäkringsbeloppets storlek skall ock utdömd ränta å
skadeståndsbelopp, som försäkringshavaren förpliktats gälda, eller å den
del av sådant belopp, för vilken försäkringsgivaren svarar, ersättas av
denne.

93 § Vill försäkringsgivaren, med tillämpning av villkor i avtalet,
påfordra, att försäkringshavaren skall söka ändring i dom, som i
rättegång mot tredje man gått försäkringshavaren emot, vare han pliktig
att verkställa sådan nedsättning av penningar som må vara stadgad för
rätt att fullfölja talan, så ock att, så långt avtalat försäkringsbelopp
förslår, ställa säkerhet, som enligt lag erfordras för undvikande av
verkställighet av domen.

94 § Förbehåll, enligt vilket försäkringsgivaren skall vara fri från
ansvarighet, i händelse försäkringshavaren utan försäkringsgivarens
medgivande utbetalar ersättning till den, som lidit skada, eller eljest
godkänner fordrat ersättningsbelopp, vare utan verkan, så vitt
ersättningsanspråket uppenbart var lagligen grundat.

Åsidosätter försäkringshavaren avtalad bestämmelse rörande skyldighet
att i rättegång om skadestånd anlita ombud, som är i avtalet angivet
eller kan komma att av försäkringsgivaren anvisas, skall dom, varigenom
skadeståndsskyldighet blivit försäkringshavaren ålagd, icke gent emot
försäkringsgivaren anses innefatta bindande fastställelse av
försäkringshavarens förpliktelse; och äge denne i ty fall ej den rätt
till ersättning för rättegångskostnad som i 92 § sägs. Förbehåll om
annan påföljd än nu sagts må ej av försäkringsgivaren åberopas.

95 § Försäkringshavaren vare icke berättigad att på grund av
försäkringen uppbära ersättning i vidare mån än han gottgjort den, som
lidit skada, eller denne lämnat sitt samtycke.

Har ersättning utbetalats utan att den, som lidit skada, erhållit
gottgörelse eller lämnat sitt samtycke till utbetalningen, och kan denne
sedermera icke utfå det honom tillkommande skadestånd av
försäkringshavaren, äge han av försäkringsgivaren utbekomma vad som
brister, dock ej högre belopp än denne utbetalat till försäkrings
havaren.

Har försäkringshavare, som försättes i konkurs, hos försäkrings  givaren
innestående ersättningsbelopp, som försäkringshavaren icke äger lyfta
utan samtycke av den, som lidit skada, äge denne, där ej konkursboet
till honom utbetalar beloppet, rätt att få försäkringshavarens anspråk
mot försäkringsgivaren på sig överlåtet; och åligger i ty fall
konkursförvaltaren att hålla honom till handa alla i konkursboets ägo
befintliga handlingar rörande försäkringen, i den mån det erfordras för
beloppets utbekommande.

96 § Har efter inträffande av händelse, som kan medföra
betalningsskyldighet för försäkringsgivaren, mellan denne och
försäkringshavaren träffats uppgörelse rörande betalnings  skyldighetens
omfattning, vare uppgörelsen utan verkan i den mån det visas, att
försäkringshavaren handlat i syfte att undandraga den, som lidit skada,
det honom tillkommande skadestånd och att försäkringsgivaren insett
eller bort inse detta.

III Om livförsäkring

Allmänna bestämmelser

97 § Livförsäkring för dödsfall eller för livsfall må tagas å
försäkringstagarens eller å annan persons liv.

97 a § Försäkringstagaren har rätt att säga upp försäkringen
inom 30 dagar från den dag då han fick kännedom om att avtalet
kommit till stånd. Detta gäller dock inte

1. försäkringar som grundas på kollektivavtal eller som grundas
på gruppavtal och handhas av företrädare för gruppen, eller

2. försäkringar med en avtalad giltighetstid om sex månader
eller mindre.

Om försäkringstagaren säger upp avtalet enligt första stycket,
befrias han från alla framtida förpliktelser som annars följer
av avtalet.

Förbehåll, som i jämförelse med första och andra styckena är
till nackdel för försäkringstagaren, får inte åberopas av
försäkringsgivaren. Lag (2005:60).

98 § Skall premiebetalningen ske periodvis, vare försäkringstagaren ej
pliktig att hålla försäkringen vid makt genom betalning av premie för en
senare period.

99 § Ej må försäkringsgivaren till minskning av sin ansvarighet åberopa,
att faran ökats genom ändring i visst förhållande, utan så är att i
försäkringsbrevet angivits, såväl att sådan ändring innefattar ökning av
faran som ock vilken påföljd ändringen medför.

100 § Har den, å vars liv försäkring för dödsfall tagits, berövat sig
livet innan tre år förflutit från det försäkringen togs eller senast
återupplivades, vare försäkringsgivaren fri från ansvarighet, med mindre
det måste antagas, att försäkringen tagits eller återupplivats utan
tanke på självmordet och att handlingen skulle hava företagits även om
försäkringen ej varit för handen.

100 a § Om någon genom brott uppsåtligen har dödat försäkringstagaren,
den försäkrade eller en förmånstagare, gäller bestämmelserna i 15 kap.
ärvdabalken om förlust av rätt att ta arv eller testamente för
gärningsmannens rätt till försäkringen eller försäkringsersättningen.

Vad som sägs i första stycket gäller även när någon annars har orsakat
försäkringstagarens, den försäkrades eller en förmånstagares död genom
en uppsåtlig gärning som innefattat våld på den dödades person och
utgjort brott för vilket lindrigare straff än fängelse i ett år inte är
föreskrivet. Lika med våld anses att försätta någon i vanmakt eller
annat sådant tillstånd.

Vad som sägs i första och andra styckena om den som har begått ett brott
gäller också var och en som har medverkat till brottet såsom sägs i 23
kap.  4 och 5 §§ brottsbalken. Lag (1991:1551).

101 § De i denna lag givna stadganden om försäkringsgivarens frihet från
ansvarighet i vissa fall äge ej inflytande på frågan om den skyldighet,
som kan åligga honom att helt eller delvis utgiva den på försäkringen
belöpande andelen av premiereserven.

Om kapitalförsäkring

102 § Vill försäkringstagaren, att försäkringsbeloppet skall tillfalla
annan, må han insätta denne såsom förmånstagare. Sådant förordnande må
av försäkringstagaren när som helst återkallas, såframt han ej gent emot
förmånstagaren förbundit sig att låta förordnandet stå vid makt. Efter
försäkringstagarens död må ej återkallelse äga rum.

103 § Ett förmånstagarförordnande eller villkor enligt 7 kap. 2 § 5
äktenskapsbalken om att ett försäkringsbelopp eller en försäkring
skall vara förmånstagarens enskilda egendom samt en återkallelse
av ett sådant förordnande eller villkor skall, för att vara gällande,
skriftligen meddelas försäkringsgivaren eller genom dennes försorg
antingen tas in i försäkringsbrevet eller antecknas på detta.

Om försäkringstagaren har förenat ett förmånstagarförordnande
med villkor om att försäkringsbeloppet eller försäkringen skall vara
mottagarens enskilda egendom, skall försäkringsgivaren skriftligen
underrätta förmånstagaren om det när ett försäkringsbelopp första
gången betalas ut. Lag (1993:131).

104 § Är förmånstagare insatt, skall försäkringsbelopp, som utfaller
efter försäkringstagarens död, ej ingå i dennes kvarlåtenskap.

Efterlämnar försäkringstagaren make eller bröstarvinge och skulle en
tillämpning av förmånstagarförordnandet leda till ett resultat som är
oskäligt mot någon av dem, kan förordnandet jämkas så att
försäkringsbeloppet helt eller delvis tillfaller maken eller
bröstarvingen. Vid prövningen skall särskilt beaktas skälen för
förordnandet samt förmånstagarens och makens eller bröstarvingens
ekonomiska förhållanden.

Har dödsfallet inträffat sedan det har dömts till äktenskapsskillnad
mellan försäkringstagaren och dennes make eller sedan talan om
äktenskapsskillnad har väckts men innan bodelning har förrättats, gäller
i stället för vad som föreskrivs i andra stycket följande beträffande
jämkning till förmån för försäkringstagarens make. Kan maken inte vid
bodelningen få ut sin andel därför att försäkringsbeloppet tillfaller
någon annan som förmånstagare, är denne skyldig att avstå vad som
fattas.

Den som vill begära jämkning enligt andra eller tredje stycket skall
väcka talan mot förmånstagaren inom ett år från det att bouppteckning
efter försäkringstagaren avslutades eller dödsboanmälan gjordes. Väcks
inte talan inom denna tid, är rätten till jämkning förlorad.

Om rätt för en avliden försäkringstagares borgenärer att i visst fall
hålla sig till försäkringsbeloppet finns bestämmelser i 116 § andra
stycket. Lag (1987:797).

105 § Vid tolkning av bestämmelser om förmånstagares rätt till
försäkringsbelopp, som utfaller efter försäkringstagarens död, skall,
där ej annat framgår av omständigheterna, iakttagas följande:

Har försäkringstagaren betecknat sin make som förmånstagare, skall
förordnandet gälla till förmån för den som försäkringstagaren var gift
med vid sin död. Förordnandet skall anses förfallet om mål om
äktenskapsskillnad mellan makarna då pågick.

Är försäkringstagarens barn insatta som förmånstagare, skall
förordnandet gälla till förmån för försäkringstagarens bröstarvingar.
Försäkringsbeloppet skall fördelas mellan dem efter de grunder som
gäller i fråga om arvsrätt efter försäkringstagaren.

Har försäkringstagaren insatt make och barn som förmånstagare, skall
halva försäkringsbeloppet tillfalla maken och återstoden
bröstarvingarna. Bröstarvingarnas andel skall fördelas mellan dem på det
sätt som anges i föregående stycke. Efterlämnar försäkringstagaren bara
make eller bara bröstarvingar, tillfaller hela beloppet maken eller
bröstarvingarna.

Är försäkringstagarens arvingar insatta som förmånstagare, skall
försäkringsbeloppet fördelas mellan dem efter de grunder som gäller i
fråga om arvsrätt efter försäkringstagaren. Lag (1987:797).

106 § Har den, som å sitt liv tagit försäkring för dödsfall, insatt viss
person såsom förmånstagare, skall, där denne avlider före
försäkringstagaren, förordnandet anses förfallet.

107 § Där enligt avtalet försäkringsbeloppet skall utbetalas, då
försäkringstagaren dör eller uppnår viss ålder, skall förordnande, som
innefattar insättande av förmånstagare, anses gälla allenast för
dödsfall.

108 § Utan hinder av att förmånstagare är insatt äge försäkringstagaren
genom överlåtelse, pantsättning eller annorledes förfoga över den rätt,
försäkringsavtalet medför gent emot försäkringsgivaren.

Har försäkringstagaren gent emot förmånstagaren förbundit sig att låta
förordnandet stå vid makt, skall han därmed anses hava utfäst sig att
icke utan dennes samtycke vidtaga förfogande, som inskränker
förmånstagarens rätt.

109 § Den, som är insatt såsom förmånstagare, må ej, ändå att
förordnandet därom skall stå vid makt, genom överlåtelse, pantsättning
eller annorledes under försäkringstagarens livstid förfoga över den rätt
förordnandet medför.

110 § Har den, som tagit försäkring å annans liv eller eljest på sådana
villkor att tiden för försäkringsbeloppets utbetalande icke är beroende
av försäkringstagarens död, avlidit innan beloppet förföll till
betalning, äge förmånstagare, där sådan är insatt, den rätt, som
tillkommit försäkringstagaren.

111 § Överlåter försäkringstagaren den rätt försäkringsavtalet medför
gent emot försäkringsgivaren, och är förmånstagare insatt utan att
försäkringstagaren förbundit sig att låta förordnandet stå vid makt,
skall förordnandet anses förfallet.

112 § Pantsättning av rätt på grund av livförsäkringsavtal medför ej,
att förordnande om förmånstagares insättande förfaller.

Vill panthavaren, för utfående av sin fordran, hos försäkrings  givaren
påkalla återköp av försäkringen i stället för att på annat sätt göra sin
panträtt gällande, stånde det honom fritt, såframt han därom underrättar
pantsättaren och denne icke inom två månader därefter återlöser panten
medelst erläggande av ett belopp, motsvarande vad panthavaren vid
återköp av försäkringen skulle äga uppbära hos försäkringsgivaren.

Vinst, som utfaller å försäkring, skall ej anses inbegripen under
pantsättning av försäkringen, med mindre den utgår i samband med återköp
av försäkringen eller utbetalning av försäkringsbeloppet.

113 § Hava flera i god tro genom överlåtelse, pantsättning eller annat
förfogande förvärvat den rätt, som försäkringsavtalet medför mot
försäkringsgivaren, och har en av dem i god tro fått försäkringsbrevet i
handom, äge sådan innehavare företräde.

114 § Den, som påkallar utbetalning av försäkringsbelopp eller återköp
av försäkring eller vill träffa överenskommelse om försäkringsavtalets
ändrande, skall hos försäkringsgivaren förete försäkringsbrevet; och
varde detta, där det av försäkringsgivaren återställes, av honom försett
med anteckning om den åtgärd som vidtages. Göres ej sådan anteckning,
vare åtgärden utan verkan mot innehavare av försäkringsbrevet, där denne
i god tro vunnit rätt till försäkringen och fått försäkringsbrevet i
handom.

115 § Innehåller försäkringsbrevet eller därå tecknad överlåtelse, att
försäkringsbeloppet skall utbetalas till försäkringsbrevets innehavare,
vare det oaktat innehavaren av försäkringsbrevet ej berättigad till
beloppet, med mindre han visas vara i följd av överlåtelse eller eljest
att anse såsom försäkringstagarens rättsinnehavare.

116 § Är försäkring tagen å försäkringstagarens eller hans makes liv, må
rätt, som på grund av försäkringsavtalet tillkommer endera av dem, ej
tagas i mät för någonderas gäld, utan så är att enligt avtalet
premiebetalningen skall vara fullgjord under en tid understigande tio år
eller under något år erlagts premie, som uppgår till mer än en femtedel
av sammanlagda beloppet av de premier, som skolat erläggas därest
premiebetalningen lika fördelats på tio år från avtalets slutande. Har
försäkringen tagits endast för dödsfall, må den på avtalet grundade
rätten dock icke i något fall tagas i mät för sådan gäld, med mindre
premiebetalningen under något år överstigit två gånger den premie som
skolat erläggas, därest försäkringen tagits vid början av det året och
försäkringsbeloppet skolat utbetalas endast om den försäkrade dött under
samma år.

Är i fall, då rätt på grund av livförsäkringsavtal må tagas i mät,
förmånstagare insatt utan att försäkringstagaren gent emot honom
förbundit sig att låta förordnandet stå vid makt, äge efter
försäkringstagarens död dennes borgenärer, i den mån deras fordringar ej
kunna utgå ur kvarlåtenskapen, samma rätt till försäkringsbeloppet som
de skulle hava ägt om det tillagts förmånstagaren genom testamente. Lag
(1955:84).

117 § Försätts försäkringstagaren i konkurs efter ansökan, som har
gjorts innan tio år förflutit från försäkringsavtalets ingående, och
har han under de tre senaste åren före konkursansökningen eller
senare till betalning av premie för försäkring, som enligt 116 § inte
kan göras till föremål för utmätning, använt belopp, som vid den tid,
då betalningen skedde, ej stod i skäligt förhållande till hans
villkor, får konkursboet hos försäkringsgivaren utkräva vad sålunda
har erlagts för mycket, i den mån tillgodohavandet hos denne förslår
till det. Har inte försäkringstagaren lämnat konkursboet samtycke
till beloppets utkrävande, åligger det konkursboet att för prövning
av dess rätt väcka talan mot försäkringstagaren. Beträffande sådan
talan tillämpas bestämmelserna i 4 kap. 19 och 20 §§ konkurslagen
(1987:672).

Har konkursen föregåtts av beslut om företagsrekonstruktion enligt
lagen (1996:764) om företagsrekonstruktion, ansökan om skuldsanering
enligt skuldsaneringslagen (1994:334) eller förordnande av
boutredningsman, skall vad som enligt första stycket gäller om tiden
för konkursansökningen avse den i 4 kap. 2 § konkurslagen för sådant
fall angivna fristdagen.

Bestämmelserna i första och andra styckena om konkurs äger
motsvarande tillämpning om i stället offentligt ackord fastställts. I
fråga om talan med anledning av ackordsförhandling tillämpas 3 kap. 6
och 7 §§ lagen om företagsrekonstruktion.

Ej må krav, varom nu är sagt, göras gällande till förfång för
förmånstagare vars insättande jämlikt 102 § ej må återkallas.
Lag (1996:768).

Om livränteförsäkring

118 § Har någon slutit avtal om försäkring sålunda, att
försäkringsbeloppet skall utbetalas i form av livränta, skola
bestämmelserna om kapitalförsäkring med undantag av 113, 114 och 117 §§
äga tillämpning.

Är den, under vars livstid livräntan skall utgå, annan än
försäkringstagaren själv, skall han anses vara insatt såsom
förmånstagare. Sedan livräntebelopp första gången blivit till honom
utbetalt, skall insättandet, där ej annat framgår av omständigheterna,
anses oåterkalleligt.

Om förbud mot utmätning av rätt till livränta i vissa andra fall än då
sådant följer av 116 § samt angående utmätning av livräntebe  lopp
meddelas bestämmelser i utsökningsbalken. Lag (1981:803).

IV Om olycksfalls- och sjukförsäkring

119 § Försäkring må tagas för olycksfall eller sjukdom, som drabbar
försäkringstagaren själv eller annan.

120 § Har händelse, som omfattas av olycksfallsförsäkring, inträffat
under försäkringstiden, svare försäkringsgivaren jämväl för sådan följd
av händelsen, som yppar sig först efter denna tids utgång.

121 § Varder faran ökad genom ändring i förhållande, som i
försäkringsbrevet angivits vara av betydelse för försäkringsgivaren, och
äger den, vars olycksfall eller sjukdom försäkringen avser, kännedom om
ändringen, vare försäkringsgivaren, så länge faran är ökad, fri från
ansvarighet, där det kan antagas, att han, om det genom ändringen
uppkomna förhållandet förefunnits vid avtalets slutande, över huvud icke
skulle hava meddelat försäkring.

Kan det antagas, att försäkringsgivaren väl skulle hava meddelat
försäkring men i avseende å premie eller eljest uppställt andra villkor
än i avtalet upptagits, vare hans ansvarighet begränsad till vad i
betraktande härav svarar mot den utfästa premien. Har försäkringsgivaren
icke tagit återförsäkring såsom eljest skulle hava skett, skall hans
ansvarighet därefter lämpas.

Vad i 48 § och 49 § andra stycket är stadgat skall äga motsvarande
tillämpning.

Ej må försäkringsgivaren åberopa förbehåll, att ökning av faran skall
inverka å hans ansvarighet i andra fall eller i annan omfattning än här
sägs; dock må med laga verkan avtalas, att i stället för den i andra
stycket givna regeln skall gälla, att försäkringsgivaren för inträffat
försäkringsfall svarar endast i den mån det visas, att farans ökning
varit utan betydelse för försäkringsfallets inträffande eller
omfattning.

122 § Bestämmelserna i 102--106 §§ om förmånstagare tillämpas också vid
olycksfalls- och sjukförsäkring. Lag (1987:797).

123 § Fordran, som på grund av olycksfalls- eller sjukförsäkring
innestår hos försäkringsgivaren, må ej för gäld tagas i mät.

Bestämmelsen i första stycket hindrar ej utmätning enligt vad som
föreskrives i 7 kap. utsökningsbalken. Lag (1981:803). 124 § Har den,
vars olycksfall eller sjukdom försäkringen avser, uppsåtligen eller
genom grov vårdslöshet underlåtit att efter förmåga vidtaga åtgärd,
varigenom skada, för vilken försäkringsgivaren skulle svara, kunnat
avvärjas eller begränsas, eller har han utan skälig anledning vägrat att
efterkomma anvisning, som i sådant avseende meddelats honom av
försäkringsgivaren, vare denne, i den mån underlåtenheten kan anses äga
betydelse för skadans inträffande eller omfattning, fri från
ansvarighet. Vad sålunda stadgats gälle dock ej i fråga om åtgärd av
sådan beskaffenhet, att dess påkallande skulle för den, vars olycksfall
eller sjukdom försäkringen avser, innebära ett oskäligt ingrepp i hans
rätt att bestämma över sin person.

Förbehåll, enligt vilket underlåtenhet att vidtaga åtgärd som nu är sagd
skulle hava inverkan i vidare mån än här stadgas, må ej åberopas av
försäkringsgivaren.

Övergångsbestämmelser

1987:797

1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1988.

2. Har försäkringstagaren avlidit före ikraftträdandet, skall äldre
bestämmelser fortfarande tillämpas.

1991:1551

1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1992.

2. De nya bestämmelserna tillämpas endast om gärningen har begåtts efter
ikraftträdandet.

1993:131

1. Denna lag träder i kraft den 1 april 1993.

2. Den nya lagen tillämpas endast beträffande villkor om enskild
egendom vilka har tillkommit efter ikraftträdandet.

1993:646

1. Denna lag träder i kraft den dag regeringen bestämmer.
(I kraft den 1 januari 1994, 1993:1646).

2. Lagen tillämpas endast på avtal som har ingåtts efter
ikraftträdandet.

1996:768

1. Denna lag träder i kraft den 1 september 1996.

2. Har god man förordnats enligt ackordslagen (1970:847) före
ikraftträdandet gäller dock äldre bestämmelser.

1999:1232

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2000. Äldre bestämmelser
gäller fortfarande i fråga om förfoganden som skett före
ikraftträdandet.

2005:60

1. Denna lag träder i kraft den 1 april 2005.

2. I fråga om försäkringsavtal som har ingåtts före
ikraftträdandet och inte förnyats därefter gäller äldre
bestämmelser. Har förnyelse skett efter ikraftträdandet, gäller
den nya lagen.