Veterinär införselkungörelse (1958:551) 

Inledande bestämmelser

1 § Bestämmelserna i denna kungörelse har till syfte att förebygga att
djursjukdomar som är smittsamma eller kan nedärvas, kommer in i landet
och får ytterligare spridning här, genom införsel av djur och vissa
andra varor. Dessutom är syftet att hindra en för landets fauna skadlig
inplantering av utländska djurarter.

Med djur avses i denna kungörelse däggdjur, fåglar, kräldjur (Reptilia),
groddjur (Amphibia), fiskar, blötdjur (Mollusca), bin och humlor
(Apoidea) samt kräftdjur (Crustacea).

Såsom införsel anses ej sådan förflyttning av djur från Finland eller
Norge, som betingas av renskötseln och sker enligt internationell
överenskommelse. Förordning (1992:56).

2 § För varje ort, dit enligt bestämmelserna i denna kungörelse införsel
får ske, skall Statens jordbruksverk förordna en eller flera veterinärer
att vara gränsveterinär.

Jordbruksverket får beträffande visst införselärende eller grupp av
sådana ärenden uppdra åt gränsveterinär att utöva befogenhet som enligt
denna kungörelse tillkommer verket. Förordning (1991:566).

3 § De närmare föreskrifter som behövs för tillämpningen av denna
kungörelse utfärdas av Jordbruksverket. Om det då uppkommer någon fråga
som berör en annan myndighet, skall Jordbruksverket samråda med den
myndigheten.

I ärende, som förutsätter hänsynstagande till innehållet i
tullförfattningarna, skall Jordbruksverket samråda med
Generaltullstyrelsen. Förordning (1992:56).

Införseltillstånd

4 § För att tillgodose syftet med denna kungörelse får Jordbruksverket
föreskriva att varor av följande slag inte får införas till landet utan
särskilt tillstånd, nämligen

1. levande och döda djur,

2. produkter som härrör från djur,

3. avfall, djurfoder och gödningsämnen av animaliskt ursprung ävensom
gödsel och urin,

4. hö och halm,

5. emballage, förvaringskärl, förpackningsmaterial och lump,

6. beklädnadsartiklar som använts vid arbete i djurstall,

7. begagnade sel- och remtyg, anspänningsredskap, sadlar, vojlockar och
djurfiltar,

8. redskap och annat som använts vid rykt, utfodring eller vattning av
djur,

9. redskap som använts vid renhållning i djurstall,

10. begagnade bikupor och begagnade biodlingsredskap.

Jordbruksverket får meddela föreskrifter om vilka villkor som skall
gälla för införseltillstånd. Avser föreskrifterna vara som är att anse
som livsmedel, skall samråd ske med Statens livsmedelsverk.

Fråga om tillstånd enligt första stycket prövas, såvitt avser vara som
är att anse som livsmedel, av Livsmedelsverket och i övrigt av
Jordbruksverket.

Angående skydd i sanitärt hänseende vid införsel av vissa av de i första
stycket nämnda varuslagen gäller särskilda föreskrifter.
Förordning (1992:56).

5 § Införseltillstånd får vägras om det behövs för att tillgodose syftet
med denna kungörelse. Om införseln avser levande djur, levande sperma av
djur, befruktade ägg av djur för överföring mellan hondjur samt juvenila
stadier och ägg av bin och humlor, får tillstånd lämnas endast om det är
angeläget från avelssynpunkt eller annars från allmän eller enskild
synpunkt.

I tillståndsbeslutet skall anges vilka villkor som skall gälla för
tillståndet. Förordning (1992:56).

6 § Ansökan om tillstånd att införa livsmedel får inte avslås utan
föregående samråd med Jordbruksverket.

I ärenden om tillstånd till införsel för utplantering skall
Jordbruksverket samråda med Fiskeriverket i fråga om fisk, fiskrom,
blötdjur eller kräftdjur samt med Statens naturvårdsverk i fråga om
annat djurslag eller ägg. Förordning (1992:56).

7 § Är införseltillstånd förenat med villkor, att bevis eller intyg av
viss beskaffenhet skall företes vid införseln, och finns det anledning
att misstänka att den företedda handlingen är utfärdad av obehörig eller
till sitt innehåll är oriktig, ankommer det på Jordbruksverket att
besluta hur det skall förfaras med godset. Intill dess verket lämnat
besked får godset inte lossas eller lämnas ut. Beträffande levande djur
får dock gränsveterinären besluta annat i avvaktan på verkets beslut.
Förordning (1991:566).

Införselort

8 § Levande djur liksom annan vara, som omfattas av krav på
införseltillstånd som avses i 4 § får, om inte Jordbruksverket i ett
särskilt fall tillåter det, inte föras in på annan plats än över
tullplats som verket föreskriver. I föreskrifterna skall också anges de
för varje sådan plats förordnade gränsveterinärerna.

Första stycket gäller inte vara som avses i kungörelsen (1974:270) om
kontroll vid införsel av livsmedel. Förordning (1991:566).

Besiktning

9 § Vid införsel av levande djur får djuret inte lastas ur utan
medgivande av gränsveterinären innan det har besiktigats av veterinären,
om inte Jordbruksverket föreskriver något annat.

Finner gränsveterinären att djuret företer tecken, som ger skälig
anledning till misstanke att djuret är angripet av sjukdom på vilken
epizootilagen (1980:369) är tillämplig, skall djuret omedelbart
återutföras eller, om detta inte är möjligt, enligt Jordbruksverkets
närmare bestämmande avlivas. Finns tecken, som ger skälig anledning till
misstanke att djuret är behäftat med annan sjukdom som avses i 1 §,
ankommer det på verket att besluta hur det skall förfaras med djuret.

Andra stycket gäller även i fråga om djur som, utan att de företer
sjukdomstecken, på sannolika skäl misstänks bära smitta.

I avvaktan på Jordbruksverkets beslut i fall som avses i andra och
tredje styckena skall djuret förvaras på det sätt gränsveterinären
bestämmer.

Om det finns särskilda skäl, får Jordbruksverket medge undantag från
bestämmelserna i denna paragraf. Förordning (1992:56).

Karantänsbehandling

10 § I den mån så finnes erforderligt äger Jordbruksverket föreskriva
att levande djur, som inkommer till riket, skall hållas i karantän viss
tid innan importören må förfoga över detsamma. Kan ej sålunda
föreskriven karantänsbehandling anordnas eller vill ej importören ikläda
sig behandlingskostnaden, skall djuret återutföras eller, om detta icke
låter sig göra, enligt Jordbruksverkets närmare bestämmande avlivas.
Förordning (1991:566).

11 § Karantänsbehandling som avses i 10 § skall, om inte Jordbruksverket
i undantagsfall medger annat, ske i anstalt som godkänts av verket och
står under tillsyn av därtill av verket förordnad gränsveterinär.
Ansökan om godkännande av karantänsanstalt skall, tillika med
beskrivning och plan över anstaltens byggnader och inredning insändas
till länsstyrelsen, som överlämnar handlingarna med eget yttrande till
verket. Verket får meddela föreskrifter om anstaltens skötsel.
Förordning (1991:566).

12 § Gränsveterinär, under vars tillsyn karantänsanstalt står, har att
pröva, huruvida hinder mot att djur intages i anstalten föreligger med
hänsyn till risk för överföring av smitta mellan djuret och djur som
förvaras i anstalten.

Om det, medan djur hålls i karantän, kommer fram någon omständighet som
avses i 9 § andra eller tredje stycket, avgör Jordbruksverket hur det
skall förfaras med djuret och övriga djur som är intagna i
karantänsanstalten. Förordning (1992:56).

Desinfektion

13 § I den mån så finnes påkallat till förebyggande av djursjukdom äger
Jordbruksverket med avseende å införsel av vara som sägs i 4 § samt av
levande växter, potatis, rotfrukter, utsädesvaror ävensom vegetabiliska
fodermedel och spånadsämnen föreskriva, att varan jämte emballage eller
förvaringskärl samt det vid införseln begagnade transportmedlet skola
undergå desinfektion i närmare angiven ordning. Förordning (1992:56).

Allmänna bestämmelser

14 § Därest vid haveri, nödlandning eller annat trafikmissöde gods måste
urlastas annorstädes eller i annan ordning än som för godset är bestämd
i denna kungörelse eller föreskriven med stöd av kungörelsen, skall
tull- eller polismyndigheten på platsen inhämta besked hos närmaste
gränsveterinär eller annan tjänsteveterinär om nödiga försiktighetsmått
i avbidan på Jordbruksverkets beslut huru med godset skall vidare
förfaras. Om så finnes erforderligt, skall veterinären företaga
besiktning på platsen. Förordning (1991:566).

15 § För besiktning eller annan förrättning, vilken veterinär utför på
grund av bestämmelse i denna kungörelse eller föreskrift som utfärdats
med stöd av kungörelsen, äger han uppbära ersättning enligt vad därom
finnes särskilt stadgat.

16 § Samtliga kostnader för veterinärbesiktning, tagande och
undersökning av prov, karantänsbehandling, desinfektion, avlivning,
destruktion eller annan åtgärd i ärende som avses i denna kungörelse
skola gäldas av importören. Beträffande åtgärd avseende transportmedel
eller däri befintligt gods äro jämväl transportmedlets ägare och, i
förekommande fall, befälhavare ansvariga för gäldande av kostnaderna.

Har med karantänsbehandling förenad kostnad förskjutits av
gränsveterinären eller av annan offentlig myndighet och kan ej
ersättning utfås av importören, skall kostnaden gäldas av
karantänsanstalten.

17 § Avlivas djur på grund av stadgande i denna kungörelse eller
föreskrift som meddelats med stöd av kungörelsen, utgår ej ersättning av
allmänna medel för djurets värde, ändock att sådan ersättning
författningsenligt må utgå då djur avlivas till bekämpande av smittsam
djursjukdom inom riket.

17 a § I ärenden om tillstånd enligt 4 § skall avgift betalas enligt
föreskrifter som meddelas av Jordbruksverket. Förordning (1991:566).

18 § En gränsveterinärs beslut enligt denna kungörelse får
överklagas hos Jordbruksverket.

Jordbruksverkets eller Livsmedelsverkets beslut i ett särskilt fall får
överklagas hos kammarrätten.

Beslut som har meddelats enligt denna kungörelse gäller
omedelbart, om inte något annat bestäms. Förordning (1993:82).

Ansvarsbestämmelser m. m.

19 § Angående påföljd för olovlig införsel av vara, som på grund av
förordnande enligt 4 § ej må införas, och för försök därtill stadgas i
lagen om straff för varusmuggling.

I fråga om förfarandet med beslagtaget gods skola iakttagas de
försiktighetsmått som Jordbruksverket efter anmälan av
Generaltullstyrelsen må finna nödiga. Förordning (1991:566).

20 § Den som bryter mot bestämmelse, som ges i denna kungörelse eller
meddelats med stöd av densamma, döms till böter, om inte gärningen är
belagd med straff i lagen (1960:418) om straff för varusmuggling.

Kan genom förseelse varom sägs i första stycket det i 1 § angivna syftet
äventyras, äger domstolen därest ej hinder möter mot utförsel av den
vara förseelsen avser, förordna att varan skall under tullkontroll
återutföras ur riket. Möter hinder mot utförsel, äger domstolen efter
Jordbruksverkets hörande förordna om varan på sätt finnes lämpligt.
Förordning (1991:1355).

21 § Tullmyndighet eller sådan myndighet, som enligt 75 § andra stycket
tullförordningen (1987:1114) utövar tullkontroll över varor, skall
övervaka att införsel inte sker i strid mot denna kungörelse eller mot
föreskrifter som meddelats med stöd av kungörelsen.
Förordning (1987:1075).

22 § Oförtullade varor som avses i 4 § får inte utan medgivande av
Jordbruksverket tas om hand på sådant sätt som avses i 8 § första
stycket 2 tullagen (1987:1065). Om inte annat följer av bestämmelserna i
denna kungörelse, gäller i övrigt lagen (1973:980) om transport,
förvaring och förstöring av införselreglerade varor, m.m i fråga om
rätten att hantera oförtullade varor, som enligt Jordbruksverkets
förordnande inte får föras in utan verkets tillstånd.

Jordbruksverket får föreskriva begränsning av rätten enligt första
stycket att hantera vara. Förordning (1992:56).

Övergångsbestämmelser

Denna kungörelse träder i kraft den 1 januari 1959.

Genom kungörelsen upphävas

kungörelsen den 22 december 1892 (nr 109) med ytterligare föreskrifter
rörande desinfektion av järnvägsvagn, som använts för transport av
idisslande djur eller svin,

kungörelsen den 30 november 1894 (nr 88) angående förbud mot införsel av
nötkreatur m.m. från Amerika,

kungörelsen den 9 december 1898 (nr 127) angående vad iakttagas bör till
förekommande av smittosamma husdjurssjukdomars införande i riket jämte
kungörelserna den 4 november 1921 (nr 664), den 22 februari 1924 (nr
16), den 20 februari 1925 (nr 35), den 19 februari 1926 (nr 24), den 4
december 1930 (nr 403), den 16 oktober 1931 (nr 352), den 28 augusti
1934 (nr 469), den 29 november 1935 (nr 578)  samt den 31 januari 1958
(nr 28) angående utsträckt tillämpning av bestämmelserna i 16 § 1 mom. i
1898 års kungörelse,

kungörelsen den 22 juni 1911 (nr 57) angående bestämmelser att iakttagas
vid införsel av vissa varor från främmande land eller del därav, som
förklarats smittat av smittosam mul- och klövsjuka, jämte kungörelserna
den 4 november 1921 (nr 663), den 22 februari 1924 (nr 17), den 20
februari 1925 (nr 36), den 19 februari 1926 (nr 25), den 4 december 1930
(nr 404), den 16 oktober 1931 (nr 353), den 28 augusti 1934 (nr 468),
den 29 november 1935 (nr 577) samt den 31 januari 1958 (nr 29) angående
utsträckt tillämpning av bestämmelserna i 2 § 2 mom. i 1911 års
kungörelse, ävensom kungörelsen den 26 februari 1926 (nr 33) angående
verkställande i särskilda fall av undersökning enligt samma kungörelse,

kungörelsen den 19 januari 1912 (nr 13) angående desinfektion i visst
fall av järnvägsvagn, som använts till transport av saltade hudar,

2--7 samt 15 §§ kungörelsen den 8 november 1912 (nr 343) angående
villkoren för transport av idisslande djur samt djur hörande till
hästsläktet ävensom svinkreatur medelst ångfärja mellan Sverige och
utlandet så ock vad sagda kungörelse i övrigt innehåller i avseende å
införsel av djur,

kungörelsen den 18 juli 1913 (nr 158) angående villkoren för
återinförsel av till utlandet exporterat svinkött,

kungörelsen den 24 april 1915 (nr 100) om desinfektion vid införsel till
riket av begagnade mejerikärl,

kungörelsen den 22 februari 1916 (nr 37) med särskilda föreskrifter till
förekommande av införande i riket av rots hos djur av hästsläktet,

kungörelsen den 30 januari 1920 (nr 21) angående särskilda villkor för
införsel av begagnad stallinredning och använda stallinventarier från av
skabb hos djur, hörande till hästsläktet, smittade länder,

kungörelsen den 16 april 1920 (nr 155) angående förbud tills vidare mot
införsel till riket av rakborstar, tillverkade i eller exporterade från
Japan,

kungörelsen den 11 oktober 1920 (nr 671) angående förbud mot införsel
till riket av levande höns, gäss, ankor, kalkoner och duvor från land
eller del därav, som förklarats smittat av smittsam mul- och klövsjuka,

kungörelsen den 23 november 1920 (nr 728) angående förbud mot införsel
till riket från land eller del därav, som förklarats smittat av smittsam
mul- och klövsjuka, av levande djur, tillhörande hästsläktet,

kungörelsen den 7 oktober 1926 (nr 432) med vissa bestämmelser rörande
införsel till riket av djur tillhörande hundsläktet,

kungörelsen den 10 februari 1928 (nr 29) angående införsel sjöledes av
levande hönsfåglar, gäss, ankor och duvor,

kungörelsen den 11 maj 1928 (nr 108) angående införsel landvägen från
Norge eller Finland av djur, tillhörande hästsläktet,

kungörelsen den 31 maj 1929 (nr 123) angående villkoren för införsel av
begagnade tomsäckar,

kungörelsen den 9 januari 1930 (nr 4) angående förbud mot införsel till
riket av djur av papegojsläktet,

kungörelsen den 11 oktober 1930 (nr 368) med vissa bestämmelser rörande
införsel till riket av djur tillhörande rävsläktet,

kungörelsen den 16 november 1930 (nr 391) angående vissa bestämmelser
rörande införsel av färskt kött av klövbärande husdjur från av smittsam
mul- och klövsjuka smittat land,

kungörelsen den 27 maj 1938 (nr 220) angående vad som skall iakttagas
vid införsel av fodermedel m.m. från utrikes ort, som förklarats smittad
av mul- och klövsjuka,

kungörelsen den 1 november 1946 (nr 670) angående reglering av införseln
av levande vilda djur m.m.,

kungörelsen den 30 juni 1948 (nr 618) om införsel av levande duvor samt
om rätt att innehava brevduvor m.m., i vad den avser andra duvor än
brevduvor,

kungörelsen den 12 augusti 1953 (nr 584) angående tillämpning
beträffande införsel luftledes av vissa till skydd mot införande i riket
av smittsamma djursjukdomar meddelade bestämmelser,

kungörelsen den 12 augusti 1953 (nr 585) med vissa bestämmelser rörande
införsel till riket av hundar,

kungörelsen den 27 november 1953 (nr 689) med bestämmelser rörande
införsel till riket av kött, ull och andra delar av kanin och hare
ävensom oberedda skinn av nämnda djur, samt

kungörelsen den 21 december 1956 (nr 609) om införsel av kreatursforder
av animaliskt avfall.

Förekommer i författning eller i särskilt av Kungl. Maj:t meddelat
beslut hänvisning till stadgande som ersatts genom bestämmelse i denna
kungörelse, skall hänvisningen i stället avse den bestämmelsen.

1990:307

Denna förordning träder i kraft den 1 juli 1990.

I fråga om överklagande av beslut som har meddelats före ikraftträdandet
gäller äldre bestämmelser.

1992:56

Denna förordning träder i kraft den 1 mars 1992. Genom förordningen
upphävs kungörelsen (1962:62) angående införsel av levande bin och
förordningen (1979:288) om införsel av djursperma m. m. Äldre
föreskrifter gäller dock fortfarande i fråga om tillstånd som har
beviljats före utgången av februari 1992.