Lag (2014:836) om näringsförbud

Inledande bestämmelse

1 § Genom ett beslut om näringsförbud enligt denna lag
meddelas en näringsidkare under viss tid begränsningar i
rätten att bedriva eller ta del i näringsverksamhet.

Personer som får meddelas näringsförbud

Personer som bedriver enskild näringsverksamhet

2 § Bestämmelserna i 4–9 §§ ska tillämpas på enskilda
näringsidkare och på dem som utåt har framträtt som ansvariga
för en enskild näringsverksamhet.

Personer med anknytning till juridiska personer

3 § Bestämmelserna i 4-9 §§ ska tillämpas på dem som faktiskt 
har utövat ledningen av en näringsverksamhet som en juridisk 
person har bedrivit.

Bestämmelserna i 4-9 §§ ska alltid tillämpas på följande 
befattningshavare:

1. i kommanditbolag: komplementär, 

2. i andra handelsbolag: bolagsman,

3. i aktiebolag, ömsesidiga försäkringsbolag och ömsesidiga 
tjänstepensionsbolag: ledamot och suppleant i styrelsen samt 
verkställande direktör och vice verkställande direktör,

4. i sparbanker, ekonomiska föreningar, försäkringsföreningar 
och tjänstepensionsföreningar: ledamot och suppleant i 
styrelsen samt verkställande direktör och vice verkställande 
direktör,

5. i europeiska ekonomiska intressegrupperingar med säte i 
Sverige: företagsledare,

6. i europabolag och europakooperativ med säte i Sverige: 
ledamot och suppleant i förvaltnings-, lednings- eller 
tillsynsorgan samt verkställande direktör och vice 
verkställande direktör,

7. i utländska filialer som omfattas av lagen (1992:160) om 
utländska filialer m.m.: verkställande direktör och vice 
verkställande direktör, och

8. i stiftelser som omfattas av 2 kap. 3 § bokföringslagen 
(1999:1078): ledamot och suppleant i styrelsen samt, när en 
stiftelse har anknuten förvaltning, sådana befattningshavare 
hos förvaltaren som anges i detta stycke. Lag (2019:770).

Förutsättningarna för näringsförbud

Näringsförbud på grund av brott

4 § Den som har grovt åsidosatt sina skyldigheter i
näringsverksamheten och därvid har gjort sig skyldig till
brottslighet som inte är ringa, ska meddelas näringsförbud,
om ett sådant förbud är påkallat från allmän synpunkt.

Näringsförbud i samband med konkurs

5 § Den som har agerat grovt otillbörligt mot borgenärer
eller på annat sätt har grovt åsidosatt sina skyldigheter i
samband med att en näringsverksamhet har försatts i konkurs,
ska meddelas näringsförbud, om ett sådant förbud är påkallat
från allmän synpunkt.

Näringsförbud enligt första stycket får meddelas endast den
som ingick i den i 2 eller 3 § angivna personkretsen vid
tiden för konkursbeslutet eller någon gång under den
tolvmånadersperiod som föregick beslutet.

Näringsförbud på grund av underlåtenhet att betala skatt
m.m.

6 § Den som har grovt åsidosatt sina skyldigheter i en
näringsverksamhet för vilken sådan skatt, tull eller avgift
som omfattas av bestämmelserna om betalningssäkring i
skatteförfarandelagen (2011:1244) i avsevärd omfattning inte
har betalats, ska meddelas näringsförbud, om ett sådant
förbud är påkallat från allmän synpunkt.

Näringsförbud på grund av överträdelse av
konkurrensbestämmelser

7 § Den som har grovt åsidosatt sina skyldigheter i en
näringsverksamhet där förbudet i 2 kap. 1 § konkurrenslagen
(2008:579) eller artikel 101 i fördraget om Europeiska
unionens funktionssätt har överträtts på ett sätt som
inneburit att företag i samma produktions- eller handelsled
fastställer försäljningspriser, begränsar eller kontrollerar
produktion eller delar upp marknader, ska meddelas
näringsförbud, om ett sådant förbud är påkallat från allmän
synpunkt.

När näringsförbud är påkallat från allmän synpunkt

8 § Vid bedömningen av om näringsförbud är påkallat från 
allmän synpunkt ska rätten särskilt ta hänsyn till, om

1. åsidosättandet har

a) varit systematiskt,

b) syftat till betydande vinning, eller

c) orsakat eller varit ägnat att orsaka betydande skada, eller

2. näringsidkaren tidigare har dömts för brott i 
näringsverksamhet.

Om den som avses med en talan eller en ansökan om 
näringsförbud har gjort sig skyldig till brott i 
näringsverksamheten och det för brottet inte är föreskrivet 
lindrigare straff än fängelse i sex månader, ska vid 
tillämpningen av 4 § näringsförbud anses påkallat från allmän 
synpunkt, om inte särskilda skäl talar mot det.

Vid bedömningen av om näringsförbud är påkallat från allmän 
synpunkt får rätten ta hänsyn till förbud att bedriva eller ta 
del i näringsverksamhet som har meddelats i en annan stat. 
Hänsyn får även tas till åsidosättanden av skyldigheter i 
näringsverksamhet som näringsidkaren har gjort sig skyldig 
till i näringsverksamhet som har bedrivits i en annan stat.
Lag (2023:737).

9 § Vid bedömningen av om näringsförbud är påkallat från
allmän synpunkt enligt 7 § ska även särskild hänsyn tas till
om förfarandet har varit ägnat att allvarligt hindra,
begränsa eller snedvrida konkurrensen.

Näringsförbud ska inte anses påkallat från allmän synpunkt,
om den som kan komma i fråga för ett sådant förbud själv
eller inom ramen för den bedrivna näringsverksamheten har
medverkat till att i väsentlig mån underlätta en sådan
utredning av överträdelse som görs av

1. Konkurrensverket,

2. en konkurrensmyndighet i en annan medlemsstat i Europeiska
unionen, eller

3. Europeiska kommissionen.

Näringsförbudets längd

10 § Näringsförbud ska meddelas för en viss tid, lägst tre
och högst tio år, och gäller från det att beslutet om
näringsförbud vinner laga kraft.

Vid bestämmande av förbudstidens längd ska rätten ta hänsyn
till om det har meddelats tillfälligt näringsförbud enligt
21 § första stycket. Rätten får då bestämma en kortare
förbudstid än tre år.

Näringsförbudets innebörd

11 § Den som har näringsförbud får inte

1. driva näringsverksamhet, 

2. faktiskt utöva ledningen av en näringsverksamhet eller av 
en sådan juridisk person som är bokföringspliktig även om den 
inte driver näring, 

3. vara bolagsman i ett annat handelsbolag än ett 
kommanditbolag eller komplementär i ett kommanditbolag eller 
medlem i en europeisk ekonomisk intressegruppering med säte i 
Sverige, 

4. vara stiftare av ett aktiebolag eller en sparbank, 

5. vara ledamot eller suppleant i styrelsen för 

- ett aktiebolag, 

- en ekonomisk förening, 

- en sparbank, 

- ett ömsesidigt försäkringsbolag eller ett ömsesidigt 
tjänstepensionsbolag, 

- en försäkringsförening eller en tjänstepensionsförening, 

- en europeisk ekonomisk intressegruppering med säte i 
Sverige, 

- en pensionsstiftelse, eller 

- en sådan ideell förening eller stiftelse som driver 
näringsverksamhet, 

6. vara ledamot eller suppleant i förvaltnings-, lednings- 
eller tillsynsorganet för ett europabolag eller ett 
europakooperativ med säte i Sverige,

7. vara verkställande direktör eller vice verkställande 
direktör i 

- ett aktiebolag, 

- en ekonomisk förening, 

- ett ömsesidigt försäkringsbolag eller ett ömsesidigt 
tjänstepensionsbolag, 

- en försäkringsförening eller en tjänstepensionsförening,

- ett europabolag eller ett europakooperativ med säte i 
Sverige, 

- en sparbank, eller

- en filial enligt lagen (1992:160) om utländska filialer 
m.m.,

8. vara företagsledare i en europeisk ekonomisk 
intressegruppering med säte i Sverige eller föreståndare 
enligt 2 § andra stycket lagen om utländska filialer m.m., 

9. vara firmatecknare eller i annan egenskap vara 
ställföreträdare för en sådan juridisk person som anges i 3-5 
eller vara firmatecknare för ett utländskt bankföretags 
filial, 

10. äga så många aktier i ett aktiebolag eller ett europabolag 
med säte i Sverige att hans eller hennes andel av röstetalet 
för samtliga aktier i bolaget överstiger femtio procent, 

11. inneha fullmakt att företräda en enskild näringsidkare i 
dennes näringsverksamhet eller en juridisk person som anges i 
3-5, 

12. vara anställd eller återkommande ta emot uppdrag i en 
näringsverksamhet som drivs av en närstående till honom eller 
henne eller där en närstående har en sådan ställning som anges 
i 3 §, eller 

13. vara anställd eller återkommande ta emot uppdrag i den 
näringsverksamhet där han eller hon har åsidosatt sina 
skyldigheter. Lag (2020:674).

12 § Förbudet i 11 § 11 gäller inte i fråga om sådan fullmakt
som avses i 10 § andra stycket lagen (1915:218) om avtal och
andra rättshandlingar på förmögenhetsrättens område.

13 § Som närstående enligt 11 § 12 anses den som är

1. gift eller sambo med den som har näringsförbud eller är
syskon eller släkting i rätt upp- eller nedstigande led till
honom eller henne, och

2. den som är besvågrad med den som har näringsförbud i rätt
upp- eller nedstigande led eller så att den ene är gift med
den andres syskon.

14 § Den som har näringsförbud får, trots förbudet, såsom 
enskild näringsidkare utöva sådan grundlagsskyddad rättighet 
som avses i 

– 2 kap. 1 § regeringsformen, 

– 1 kap. 1 §, 4 kap. 1 §, 6 kap. 1 § eller 13 kap. 1 § 
tryckfrihetsförordningen, eller

– 1 kap. 1 §, 3 kap. 1, 3, 4 eller 10 § eller 11 kap. 2 § 
yttrandefrihetsgrundlagen. Lag (2018:1923).

Ansökan om näringsförbud m.m.

Yrkande om näringsförbud som grundas på 4 §

15 § Yrkande om näringsförbud enligt 4 § får framställas av
allmän åklagare med tillämpning av bestämmelserna om talan i
brottmål.

Om inte annat föreskrivs i denna lag, ska i fråga om
utredningen och förfarandet gälla vad som i allmänhet är
föreskrivet om mål som rör allmänt åtal för brott där det
inte är föreskrivet strängare straff än fängelse i högst ett
år. Tvångsmedel enligt 24 och 25 kap. rättegångsbalken får
dock inte användas.

Yrkande om näringsförbud som grundas på 5 eller 6 §

16 § Yrkande om näringsförbud enligt 5 eller 6 § får
framställas av allmän åklagare. Om talan inte förs enligt
15 §, ska yrkandet framställas genom ansökan vid allmän
domstol.

Om åklagaren har förklarat sig avstå från att ansöka om
näringsförbud, får ansökan i stället göras av
Kronofogdemyndigheten.

En ansökan enligt första eller andra stycket ska göras hos
tingsrätten i den ort där den som yrkandet avser har sin
hemvist. Om han eller hon inte har hemvist i Sverige, ska
ansökan göras hos Stockholms tingsrätt. Om ärendet gäller
näringsförbud enligt 5 §, är även den tingsrätt som
handlägger eller har handlagt konkursen behörig att pröva
ärendet.

Yrkande om näringsförbud som grundas på 7 §

17 § Konkurrensverket får framställa ett yrkande om 
näringsförbud enligt 7 § genom en ansökan till Patent- och 
marknadsdomstolen. Lag (2021:83).

Domstols handläggning av ärenden om näringsförbud

18 § Om inte något annat föreskrivs i denna lag, ska ett 
sådant ärende om näringsförbud som avses i 16 och 17 §§ 
handläggas enligt lagen (1996:242) om domstolsärenden.

Tingsrätten eller Patent- och marknadsdomstolen ska hålla 
sammanträde, om detta inte är uppenbart obehövligt.

Vid sammanträdet ska tingsrätten bestå av en lagfaren domare 
och tre nämndemän. Ärendet ska avgöras i samma sammansättning. 
I fall som avses i 17 § ska Patent- och marknadsdomstolen vara 
sammansatt på det sätt som anges i 4 kap. 8 § lagen (2016:188) 
om patent- och marknadsdomstolar.

Vid omröstning i rätten gäller 29 kap. rättegångsbalken.

Utöver vad som följer av lagen om domstolsärenden får rätten 
besluta om nytt vitesföreläggande eller hämtning till rätten 
antingen omedelbart eller till en senare dag, om den som 
ansökan riktas mot trots föreläggande om personlig inställelse 
inte inställer sig till sammanträdet eller inställer sig genom 
ombud. Lag (2021:83).

Offentlig försvarare

19 § Om det finns särskilda skäl, får rätten i ett mål eller
ärende om näringsförbud utse en offentlig försvarare för den
som avses med förbudsyrkandet. I fråga om offentlig
försvarare gäller rättegångsbalken.

Rättegångskostnader

20 § I fråga om rättegångskostnader ska 31 kap.
rättegångsbalken tillämpas.

Tillfälligt näringsförbud

Förutsättningarna för tillfälligt näringsförbud

21 § Om det är uppenbart att det finns grund för
näringsförbud, får rätten efter yrkande besluta om
tillfälligt förbud för tiden till dess att frågan om
näringsförbud har avgjorts slutligt.

Rätten får i samband med slutlig prövning av frågan om
näringsförbud självmant ta upp frågan om tillfälligt
näringsförbud.

Vem som får yrka tillfälligt näringsförbud

22 § En fråga om tillfälligt näringsförbud enligt 21 § första
stycket tas upp på yrkande av åklagaren eller, i fall som
avses i 7 §, av Konkurrensverket.

Om åklagaren i fall som avses i 5 och 6 §§ har förklarat sig
avstå från att yrka näringsförbud, får ett yrkande om
tillfälligt näringsförbud i stället framställas av
Kronofogdemyndigheten.

Handläggningen av frågor om tillfälligt näringsförbud

23 § Innan rätten meddelar ett tillfälligt näringsförbud
enligt 21 § första stycket, ska den som yrkandet avser få
tillfälle att yttra sig, om det inte finns anledning att anta
att han eller hon har avvikit eller på något annat sätt
håller sig undan.

24 § Frågor om tillfälligt näringsförbud enligt 21 § första
stycket som grundas på påstående om brott ska handläggas
enligt 15 §. I övriga fall ska 16–20 §§ tillämpas.

När ett beslut om tillfälligt näringsförbud får verkan

25 § Ett beslut om tillfälligt näringsförbud gäller
omedelbart, om inte annat beslutas. Beslut enligt 21 § första
stycket ska delges den som avses med förbudet.

Överklagande

26 § Ett beslut om tillfälligt näringsförbud, som har
meddelats under rättegången, får överklagas särskilt.

Överklagas ett beslut om tillfälligt näringsförbud, får högre
rätt omedelbart besluta att förbudet tills vidare inte ska
gälla.

Tid för väckande av talan

27 § Om rätten beslutar om tillfälligt näringsförbud innan
talan om näringsförbud har väckts eller ansökan har kommit in
till rätten, ska den bestämma en tid inom vilken sådan talan
ska väckas eller ansökan lämnas in till rätten.

Tiden enligt första stycket får inte vara längre än
nödvändigt. Den kan förlängas, om den som har yrkat
näringsförbud före tidens utgång begär det och rätten finner
att den utsatta tiden inte är tillräcklig.

Upphävande av näringsförbud

Upphävande av näringsförbud som har meddelats på grund av
brott

28 § Om den som genom ett lagakraftvunnet avgörande har
meddelats näringsförbud enligt 4 § frikänns från ansvar för
brottsligheten, ska näringsförbudet samtidigt upphävas. Avser
frikännandet endast en viss del av brottsligheten eller
tillämpar rätten en mildare straffbestämmelse på
brottsligheten, ska rätten pröva om och under vilken tid
förbudet fortfarande ska gälla. Rätten får även upphäva eller
ändra ett beslut om skyldighet att svara för
rättegångskostnader, om ett sådant beslut har meddelats i
samband med domen om förbud.

Upphävande av näringsförbud som grundas på konkurs

29 § Om rätten, sedan ett näringsförbud har meddelats enligt
5 §, upphäver det eller de konkursbeslut som har utgjort
förutsättning för förbudet, ska näringsförbudet samtidigt
upphävas.

Upphävande efter omprövning

30 § Ett lagakraftvunnet beslut om näringsförbud får upphävas
på ansökan av den som förbudet avser. Rätten ska upphäva
beslutet, om sökanden visar att förbudet rätteligen inte
skulle ha meddelats honom eller henne.

Handläggningen av ärenden om upphävande av näringsförbud

31 § I ärenden om upphävande av näringsförbud tillämpas 16 § 
första och andra styckena, 17 § tredje stycket och 18 § 
tredje och fjärde styckena om ansökan om förbud.

Ett ärende om upphävande av näringsförbud ska tas upp av den 
domstol som tidigare har handlagt målet eller ärendet om 
näringsförbud. Rör ärendet inte upphävande av ett förbud 
enligt 7 §, får det även tas upp av rätten i den ort där 
sökanden har sin hemvist, om rätten med hänsyn till 
utredningen, kostnaderna och andra omständigheter finner det 
lämpligt.

I ärendet är den myndighet som har yrkat näringsförbud eller 
myndigheten i den ort där sökanden har sin hemvist motpart 
till sökanden.

Ett ärende om upphävande av förbud får avgöras utan 
sammanträde, om saken ändå kan utredas tillfredsställande.
Lag (2016:230).

Upphävande i samband med nytt näringsförbud

32 § Om den som har näringsförbud meddelas ett nytt förbud,
ska rätten upphäva det tidigare förbudet.

Upphävande av tillfälligt näringsförbud

33 § Ett beslut om tillfälligt näringsförbud ska omedelbart
upphävas, om

1. talan om näringsförbud inte har väckts eller ansökan inte
har kommit in till rätten inom den tid som har bestämts
enligt 27 § och det inte heller har kommit in någon
framställning om förlängning av tiden,

2. talan eller ansökan om näringsförbud återkallas eller
lämnas utan bifall, eller

3. det inte längre finns skäl för det tillfälliga
näringsförbudet.

Om talan eller ansökan om näringsförbud bifalls, ska rätten
pröva om det tillfälliga näringsförbudet fortfarande ska
gälla.

Verkan av ett beslut om upphävande eller ändring av
näringsförbud

34 § Rättens beslut att upphäva eller ändra ett näringsförbud
gäller omedelbart.

Undantag från näringsförbud

Vad ett undantag får avse

35 § Den som har näringsförbud eller tillfälligt
näringsförbud får medges visst undantag från 11 §, om det
finns skäl till det och ett sådant undantag inte skulle
strida mot syftet med näringsförbudet.

Undantag får också meddelas under en begränsad tid, om tiden
behövs för avveckling av näringsverksamhet, anställning,
uppdrag, innehav av fullmakt, delägarskap i handelsbolag
eller aktieinnehav som anges i 11 §.

Ett undantag enligt första eller andra stycket får förenas
med villkor om vad den som har näringsförbud har att iaktta
då undantaget utnyttjas.

36 § I beslut om undantag enligt 35 § ska rätten ange vilka
åtgärder den som har meddelats näringsförbud får vidta. I
fråga om undantag enligt 35 § andra stycket ska rätten vidare
ange hur länge undantaget ska gälla. Om undantaget ska vara
förenat med villkor enligt 35 § tredje stycket, ska även
dessa villkor anges i beslutet.

Prövning av en fråga om undantag

37 § En fråga om undantag från näringsförbud får prövas i
samband med dom eller beslut om näringsförbud eller beslut om
tillfälligt näringsförbud eller efter en senare gjord
ansökan.

Om det finns synnerliga skäl, får tiden enligt 35 § andra
stycket förlängas. Fråga om sådan förlängning prövas på
ansökan av den som har näringsförbud.

När en fråga om undantag från näringsförbud prövas särskilt,
gäller 31 § i tillämpliga delar.

Återkallelse av undantag

38 § Ett undantag enligt 35 § får återkallas, om den som
undantaget avser överträder näringsförbudet eller det
tillfälliga näringsförbudet eller bryter mot ett villkor som
är knutet till undantaget. Detsamma gäller om han eller hon
på annat sätt åsidosätter sina skyldigheter i den verksamhet
som undantaget gäller.

39 § Ansökan enligt 38 § om återkallelse av undantag från
näringsförbudet får göras av åklagare eller, i fall som avses
i 7 §, Konkurrensverket. Om åklagaren i fall som avses i
5 och 6 §§ har förklarat sig avstå från att ansöka om
återkallelse, får ansökan i stället göras av
Kronofogdemyndigheten.

När frågan prövas i ett särskilt ärende gäller 31 §. Ett
sådant ärende får dock även tas upp av den tingsrätt som
tidigare har prövat frågan om undantag från näringsförbud.

Register över näringsförbud

40 § Bolagsverket ska föra ett register över näringsförbud
och tillfälliga näringsförbud.

Tillsynen över meddelade näringsförbud m.m.

Tillsynsmyndighet

41 § Kronofogdemyndigheten utövar tillsyn över att
näringsförbud och tillfälliga näringsförbud följs.

Skyldighet att inställa sig för samtal

42 § Den som har näringsförbud eller tillfälligt
näringsförbud är skyldig att inställa sig personligen för
samtal med företrädare för Kronofogdemyndigheten på tid och
plats som myndigheten bestämmer.

Kronofogdemyndigheten ska kalla till ett sådant samtal så
snart ett beslut om näringsförbud har vunnit laga kraft,
eller i fråga om tillfälligt näringsförbud, när ett sådant
förbud har meddelats. Myndigheten får avstå från att kalla
till samtal genom personlig inställelse om det finns
särskilda skäl.

Om det är av betydelse för Kronofogdemyndighetens
tillsynsverksamhet, får myndigheten senare kalla till
ytterligare samtal.

Ett beslut om kallelse enligt denna paragraf får inte
överklagas. Om ett beslut om vite enligt 43 § överklagas, ska
rätten dock pröva kallelsens giltighet om klaganden begär
det.

43 § En kallelse till samtal enligt 42 § får förenas med
vite, lägst två tusen och högst tjugo tusen kronor.

Fråga om utdömande av vite prövas av Kronofogdemyndigheten.
Har ändamålet med vitet förlorat sin betydelse, får det inte
dömas ut. Kronofogdemyndigheten får inte heller döma ut vitet
om det finns särskilda skäl mot det.

Ett beslut att döma ut vite får överklagas till allmän
förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd krävs vid
överklagande till kammarrätt.

Ett beslut att döma ut vite får verkställas när beslutet har
vunnit laga kraft.

Tillsynsåtgärder

44 § Kronofogdemyndigheten får

1. begära att den som har näringsförbud lämnar uppgift om
inkomst, anställningsförhållanden och övriga omständigheter
av betydelse för att klarlägga hur han eller hon försörjer
sig,

2. söka upp den som har näringsförbud i hans eller hennes
bostad eller där han eller hon annars befinner sig, och

3. vidta de övriga utrednings- och spaningsåtgärder som är
befogade för att klarlägga hur den som har näringsförbud
försörjer sig.

45 § Om det är av betydelse för Kronofogdemyndighetens
tillsynsverksamhet, är tredje man skyldig att efter
föreläggande av Kronofogdemyndigheten lämna uppgift om sina
ekonomiska mellanhavanden med en person som har
näringsförbud.

Om ett kreditinstitut föreläggs att lämna uppgifter, får
föreläggandet inte avse uppgifter som vid tiden för
föreläggandet är äldre än ett år.

Kronofogdemyndigheten får förena ett föreläggande enligt
första stycket med vite. Om den som föreläggandet riktar sig
till är en sådan närstående som avses i 36 kap. 3 § första
stycket rättegångsbalken, får föreläggandet inte förenas med
vite.

46 § Kronofogdemyndigheten har rätt att få biträde av
Polismyndigheten för tillsyn enligt 41 §.
Lag (2014:853).

Överträdelse av näringsförbud m.m.

Straff

47 § Den som bryter mot ett näringsförbud eller ett
tillfälligt näringsförbud eller bryter mot ett villkor som
har meddelats med stöd av 35 § tredje stycket döms för
överträdelse av näringsförbud till fängelse i högst två år
eller, om brottet är ringa, till böter eller fängelse i högst
sex månader.

Förlängning av näringsförbud

48 § Döms en person för överträdelse av näringsförbud, ska
näringsförbudet samtidigt förlängas, om det inte finns
särskilda skäl att avstå från förlängning.

Förlängning får ske med högst fem år. Om det sker flera
förlängningar, får den sammanlagda förlängningstiden inte
överstiga fem år.

Frågan om förlängning prövas på talan av åklagare i samband
med åtal för överträdelse av näringsförbud. Talan ska väckas
innan förbudstiden har gått ut.

Övergångsbestämmelser

2014:836

1. Denna lag träder i kraft den 2 augusti 2014. Genom lagen
upphävs lagen (1986:436) om näringsförbud.

2. Näringsförbud får inte grundas på åsidosättanden som skett
före ikraftträdandet och som inte kunde läggas till grund för
näringsförbud enligt äldre bestämmelser.

3. Bestämmelserna i 28 och 29 §§ om upphävande om
näringsförbud och i 39 § om ansökan om återkallelse av
undantag från näringsförbud ska tillämpas på sådana
näringsförbud som har meddelats med stöd av lagen (1986:436)
om näringsförbud.

4. En domstols beslut om avvecklingstid enligt 18 § lagen
(1986:436) om näringsförbud gäller även efter det att den nya
lagen har trätt i kraft. Vid prövningen av en fråga om
huruvida avvecklingstiden ska förlängas ska dock 35–37 §§ i
den nya lagen tillämpas. Beslut om avvecklingstid får
återkallas enligt 38 och 39 §§ i den nya lagen.

5. Bestämmelserna i 42 och 43 §§ om skyldighet att inställa
sig för samtal och om vite gäller även den som har meddelats
näringsförbud eller tillfälligt näringsförbud före
ikraftträdandet.

6. Bestämmelserna i 47 § om brott mot villkor som har 
meddelats enligt 35 § tredje stycket gäller även brott mot 
föreskrift som har meddelats enligt 18 eller 19 § lagen 
(1986:436) om näringsförbud. Lag (2016:967).

2016:230

1. Denna lag träder i kraft den 1 september 2016.

2. Mål och ärenden enligt 7 § som har inletts i Stockholms 
tingsrätt före ikraftträdandet ska överlämnas till Patent- 
och marknadsdomstolen. 

3. Äldre bestämmelser gäller fortfarande för övriga mål och 
ärenden som har inletts i allmän domstol före 
ikraftträdandet.

2020:674

1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 2021.

2. Äldre bestämmelser gäller dock fortfarande i fråga om 
medlemsbanker som är registrerade i bankregistret den 
31 december 2020 avseende det räkenskapsår som avslutas 
närmast efter detta datum.

2021:83

1. Denna lag träder i kraft den 1 mars 2021.

2. Äldre bestämmelser gäller för yrkanden om näringsförbud som 
har framställts i mål om konkurrensskadeavgift före 
ikraftträdandet.