Lag (1974:922) om kreditpolitiska medel 

Inledande bestämmelser

1 § Kreditpolitiska medel enligt denna lag är likviditetskrav,
utlåningsreglering, emissionskontroll, allmän placeringsplikt, särskild
placeringsplikt och räntereglering. Lag (1988:1392).

2 § I denna lag förstås med

1. bankinstitut: bankaktiebolag, sparbank, central föreningsbank och
utländskt bankföretag som fått regeringens tillstånd att driva
bankrörelse från filial här i landet,

2. försäkringsinstitut: allmänna pensionsfonden och försäkringsföretag
med svensk koncession,

3. kreditinstitut: bankinstitut, lokal föreningsbank, kreditaktiebolag,
finansbolag, värdepappersinstitut, försäkringsinstitut, landshypoteks-
och stadshypoteksinstitutionerna och Svenska skeppshypotekskassan. Lag
(1991:984).

3 § Om det behövs för att uppnå de mål som fastställts för riksbankens
penningpolitiska verksamhet, kan regeringen på framställning av
fullmäktige i riksbanken förordna att riksbanken får använda
kreditpolitiskt medel.

Förordnande om utlåningsreglering, placeringsplikt eller  räntereglering
får meddelas endast om synnerliga skäl föreligger.

4 § Förordnande kan avse ett eller flera slag av bankinstitut,
försäkringsinstitut eller annat kreditinstitut och, i fråga om
emissionskontroll och räntereglering, även annan.

Förordnande om utlåningsreglering eller räntereglering skall begränsas
till viss tid, högst ett år. Förordnande om annat kreditpolitiskt medel
gäller tills vidare, om annat ej anges.

5 § Har förordnande om kreditpolitiskt medel givits, meddelar
riksbanken de föreskrifter som behövs för användningen av sådant medel.

6 § I fråga om likviditetskrav, utlåningsreglering, placeringsplikt
eller räntereglering får riksbanken

1. begränsa användningen till ett eller flera slag av institut,

2. undantaga visst institut, om särskilda skäl föreligger,

3. utfärda olika föreskrifter för skilda institut. Lag (1988:1392).

7 § Förordnande om likviditetskrav kan avse bankinstitut.

8 § Med likviditetskrav avses att bankinstituts likvida medel vid viss
tidpunkt skall uppgå till ett belopp som svarar mot viss andel, högst
femtiofem procent, av institutets förbindelser med de avdrag och
undantag som riksbanken anger enligt 9 § 4 och 5. Lag (1982:1258).

9 § Riksbanken anger

1. den tidpunkt då likviditetskrav skall vara uppfyllt
(beräkningstidpunkt),

2. det procenttal som skall gälla för likviditetskravet,

3. vilka tillgångar som får räknas som likvida medel,

4. vilka skulder som skall avdragas från summan av tillgångarna enligt
3,

5. i vad mån undantag från förbindelserna får göras.

Som likvida medel skall alltid räknas

1. skattkammarväxlar, obligationer och andra förbindelser som  utfärdats
av staten,

2. obligationer som utfärdats av Sveriges allmänna hypoteksbank och  som
avser kreditgivning till främjande av jordbrukets, skogsbrukets  och
trädgårdsnäringens långsiktiga utveckling,

3. sådana obligationer som utfärdats av Konungariket Sveriges
stadshypotekskassa, Svenska bostadskreditkassan eller kreditaktiebolag
och som avser kreditgivning för nyproduktion av bostäder eller, i den
mån statligt bostadslån utgår, för annat byggande. Lag (1983:587).

10 § I fråga om bankaktiebolag, vars förbindelser huvudsakligen  utgöres
av inlåning från en särskild grupp av bankinstitut, gäller att sådan
inlåning avdrages från summan av de likvida medlen endast i den  mån
tillgodohavande hos institut i gruppen upptagits som likvida  medel.

Beträffande bankaktiebolag på vilket första stycket äger tillämpning
får riksbanken föreskriva högre procenttal än som anges i 8 §.

11 § har upphävts genom lag (1988:1392).

12 § har upphävts genom lag (1988:1392).

13 § har upphävts genom lag (1988:1392).

Utlåningsreglering

14 § Förordnande om utlåningsreglering kan avse bankinstitut,
försäkringsföretag med svensk koncession eller finansbolag. Lag
(1984:1111).

15 § Med utlåningsreglering avses att ett högsta belopp (maximibelopp)
fastställs för

1. utlämnade lån,

2. beviljade men ej utlämnade lån,

3. garantiförbindelser som är knutna till kreditgivning, eller för

4. värdet av lös egendom, som finansbolag för att medverka till
finansiering upplåter till nyttjande (leasingobjekt) sedan ett
förordnande om utlåningsreglering har trätt i kraft.

Med lån jämställs likvider för fordringar som finansbolag förvärvar  för
att medverka till finansiering. Lag (1980:522).

16 § Riksbanken fastställer för en viss tidpunkt (beräkningstidpunkt)
eller för en viss tidsperiod (beräkningsperiod) ett maximibelopp  enligt
15 § i förhållande till lånens eller garantiförbindelsernas  storlek
eller leasingobjektens värde vid en viss tidpunkt eller på  annat sätt.
Därvid får riksbanken ge skilda regler för utlåning,
garantiförbindelser eller leasingobjekt avseende olika ändamål. Lag
(1980:522).

Emissionskontroll

17 § Med emissionskontroll avses att obligationer, förlagsbevis eller
andra för den allmänna rörelsen avsedda skuldebrev ej får utan
tillstånd av riksbanken utges av annan än riksgäldskontoret och att
andra skuldebrev, som ej avser inlåning på räkning från allmänheten,  ej
får utan sådant tillstånd utges av kreditinstitut. Från
emissionskontroll undantas dock obligationer som bankinstitut utger  och
vars löptid är högst ett år. Lag (1979:1055).

18 § Riksbanken anger vilka slag av värdepapper som ej får utges utan
tillstånd enligt 17 § och från vilken tidpunkt emissionskontrollen
gäller.

Allmän placeringsplikt

19 § Förordnande om allmän placeringsplikt kan meddelas för att
tillgodose behovet av långfristig kredit åt staten eller för
bostadsbyggandet. Sådant förordnande kan avse bankinstitut eller
försäkringsinstitut.

20 § Med allmän placeringsplikt avses skyldighet för ett bankinstitut
eller ett försäkringsinstitut att under en viss tidsperiod
(beräkningsperiod) förvärva eller öka sitt innehav av prioriterade
placeringsobjekt så att förvärvet eller ökningen av innehavet utgör
antingen

1. en viss andel av ökningen under samma tid av institutets totala
placeringar (marginalkvot) eller

2. en viss andel av institutets totala placeringar (totalkvot). Lag
(1984:1111).

21 § Riksbanken anger vilka placeringar som är prioriterade och hur
underlaget för beräkningen av placeringsplikten skall bestämmas.

Särskild placeringsplikt

22 § Förordnande om särskild placeringsplikt kan meddelas för att
tillgodose behovet för bostadsbyggandet av kredit under byggnadstid
(byggnadskredit). Sådant förordnande kan avse bankinstitut.

23 § Med särskild placeringsplikt avses skyldighet för bankinstitut  att
lämna byggnadskredit för särskilt angivet byggnadsföretag, för  vilket
statligt bostadslån utgår eller kommer att utgå och för vilket  kommunal
borgen föreligger.

24 § Riksbanken anger vilket eller vilka bankinstitut som skall lämna
byggnadskredit för visst byggnadsföretag.

Räntereglering

25 § Förordnande om räntereglering kan avse andra kreditinstitut än
finansbolag och, i fråga om inlåning, även annan som driver inlåning  på
räkning av det slag bank allmänt begagnar. Lag (1980:522).

26 § Med räntereglering avses att högsta eller lägsta ränta  fastställes
för inlåning eller att högsta ränta fastställes för  utlåning av pengar.
Sådan reglering omfattar ej ränta som fastställts  i särskild ordning
eller som beräknas enligt särskilda bestämmelser.

Med ränta likställes varje annan gottgörelse, som utgör ersättning vid
lån av pengar.

27 § Riksbanken får bestämma olika räntor för skilda slag av in- eller
utlåning.

Uppgiftsskyldighet

28 § Kreditinstitut skall efter anmodan av riksbanken lämna de uppgifter
som riksbanken anser nödvändiga för att bedöma om kreditpolitiskt medel
behöver användas eller för att tillämpa meddelat förordnande.
Uppgiftsskyldighet som sagts nu åligger även annan som kan omfattas av
förordnande enligt 25 §.

Riksbanken får föreskriva att uppgift om ränteändring skall lämnas
senast femton dagar före ändringen. Lag (1987:385).

Särskild avgift

29 § Kreditinstitut eller annan, som åsidosätter föreskrift som
meddelats med stöd av förordnande enligt denna lag, skall till
statsverket erlägga särskild avgift.

Fråga om särskild avgift prövas av riksbanken.

30 § Särskild avgift skall utgöra, vid åsidosättande av föreskrift i
fråga om

1. likviditetskrav, ett belopp som svarar mot ränta på underskottet för
tiden från föregående beräkningstidpunkt eller, om tidigare beräkning ej
skett, från det föreskriften trätt i tillämpning eller för
beräkningsperioden, varvid räntesatsen för år får överstiga riksbankens
diskonto med högst tre procentenheter,

2. utlåningsreglering, ett belopp som för tiden från den föregående
beräkningstidpunkten eller, om en tidigare beräkning ej skett, från det
föreskriften trätt i tillämpning eller för beräkningsperioden svarar mot
ränta på det belopp med vilket utlåningen, garantiförbindelserna eller
leasingobjektens värde överskridit den fastställda gränsen, varvid
räntesatsen för år får med högst tre procentenheter överstiga
riksbankens diskonto,

3. emissionskontroll, högst två procent av hela lånesumman för varje år
av den för lånet bestämda längsta löptiden,

4. allmän placeringsplikt, ett belopp som för beräkningsperiod svarar
mot ränta på den del av ålagd placeringsplikt för perioden eller för
perioden och tidigare beräkningsperioder sammantagna som ej uppfyllts,
varvid räntesatsen för år får med högst tre procentenheter överstiga
riksbankens diskonto,

5. särskild placeringsplikt, högst fem procent av den del av ålagd
placeringsplikt som ej uppfyllts,

6. räntereglering, två gånger det belopp med vilket räntan avvikit från
den ränta som skolat utgå enligt fastställd räntesats.

Vid tillämpning av första stycket 1 får utjämning ske mellan över- och
underskott vid olika beräkningstidpunkter eller under två eller flera
beräkningsperioder och räntan beräknas på det genomsnittliga
underskottet. Lag (1988:1392).

31 § Föreligger särskilda skäl får särskild avgift nedsättas eller
efterges.

Straff m.m.

32 § Den som uppsåtligen eller av grov oaktsamhet lämnar oriktig
uppgift i samband med fullgörande av skyldighet enligt 28 § första
stycket dömes till böter, om gärningen ej är belagd med straff i
brottsbalken.

I ringa fall dömes ej till ansvar.

33 § Mot riksbankens beslut enligt denna lag får talan ej föras.

Övergångsbestämmelser

1974:922

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1975 och skall gälla till och
med den 31 december 1977.

Genom lagen upphäves

1. likviditets- och kassakvotslagen (1962:256),

2. placeringskvotslagen (1962:257) och

3. ränteregleringslagen (1962:258).

De upphävda lagarna gäller dock i fråga om förhållande, som hänför sig
till tiden före den 1 januari 1975.

Den nya lagen gäller redan före nämnda dag i fråga om åtgärd, som
behövs för tillämpningen därefter.

1979:1055

Denna lag träder i kraft, såvitt avser 17 §, den 1 januari 1980 och i
övrigt den 1 juli 1980. I fråga om obligationer som har utfärdats före
den 1 juli 1980 och obligationer som utfärdas i utbyte mot sådana
obligationer gäller 9 § andra stycket fortfarande i sin äldre  lydelse.

1983:587

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1984. I fråga om sådana av
Sveriges allmänna hypoteksbank utgivna obligationer som har utfärdats
dessförinnan och obligationer som utfärdas i utbyte mot sådana
obligationer gäller 9 § andra stycket fortfarande i sin äldre  lydelse.

1991:984

1. Denna lag träder i kraft den 1 augusti 1991.

2. Vad som i 2 § sägs om värdepappersinstitut skall också gälla sådan
fondkommissionär som med stöd av punkt 3 i övergångsbestämmelserna till
lagen (1991:981) om värdepappersrörelse driver rörelse enligt
fondkommissionslagen (1979:748).