Lag (1990:749) om valutareglering

/r4/ Förordnande om valutareglering

1 § Efter samråd med riksbanken får regeringen förordna om 
valutareglering, om landet är i krig eller krigsfara eller det råder 
utomordentliga förhållanden som är föranledda av krig eller av krigsfara 
som landet har befunnit sig i.

I annat fall än som avses i första stycket får regeringen inom ramen för 
en framställning som gjorts av fullmäktige i riksbanken förordna om 
valutareglering för en tid av högst sex månader, om valutamarknaden och 
valutapolitiken utsätts för allvarliga störningar till följd av 
utomordentligt stora kortfristiga kapitalrörelser. Om det är uppenbart 
att sådana förhållanden skulle inträda på nytt om regleringen upphävdes, 
får regeringen på framställning av fullmäktige i riksbanken meddela ett 
nytt sådant förordnande.

Om det inte längre finns skäl för valutareglering, skall regeringen 
omedelbart förordna att regleringen skall upphöra.

2 § Varje förordnande enligt 1, 3 eller 12 § skall inom en månad från 
beslutet underställas riksdagen för godkännande. Om riksmöte inte pågår, 
skall förordnandet underställas riksdagen inom en månad från början av 
det närmast följande riksmötet. Om inte underställning sker, upphör 
förordnandet att gälla.

3 § Valutareglering innebär att transaktioner, som är av sådan art att 
de kan ha betydelse för valutapolitiken (valutatransaktioner) och som 
anges i förordnande om valutareglering, inte får genomföras utan 
tillstånd av riksbanken. Valutareglering enligt 1 § andra stycket får 
bara avse in- eller utförsel av pengar eller andra tillgångar.

Om regeringen har förordnat om valutareglering, får regeringen förordna 
att riksbanken för ett tillstånd till valutatransaktion får

1. ta ut en avgift som skall tillfalla riksbanken, eller

2. bestämma att ett visst belopp under en viss tid skall vara insatt på 
konto i riksbanken.

Om regeringen har förordnat om valutareglering med stöd av 1 § första 
stycket, får regeringen förordna att den som innehar utländska 
betalningsmedel, tillgodohavanden på konton i utländskt myntslag eller 
utländska fondpapper skall erbjuda riksbanken eller någon av riksbanken 
utsedd bank att mot kontant betalning i svenska kronor lösa in dessa.

/r4/ Valutaregleringens administration

4 § Riksbanken skall meddela de föreskrifter som behövs för 
tillämpningen av förordnanden enligt 1, 3 och 12 § § . 

5 § Riksbanken får bemyndiga en auktoriserad valutahandlare att meddela 
tillstånd enligt denna lag. Anser sig valutahandlaren inte kunna bifalla 
en ansökan, skall denna överlämnas till riksbanken.

6 § Föreskrifter enligt 4 § beslutas av fullmäktige i riksbanken.

Riksbankens beslutanderätt i övrigt enligt denna lag utövas inom 
riksbanken av en styrelse (valutastyrelsen) och under styrelsen av en 
direktion (valutadirektionen) eller enskilda tjänstemän. Fullmäktige i 
riksbanken får överlåta åt valutastyrelsen att besluta om föreskrifter 
enligt 4 § som är av mindre principiell betydelse.

7 § Valutastyrelsen skall bestå av fem ledamöter. En av ledamöterna 
utses av regeringen och de övriga av fullmäktige i riksbanken. Av de 
ledamöter fullmäktige utser skall minst två utses utom riksbanken.

För varje ledamot skall en suppleant utses.

Fullmäktige i riksbanken utser bland valutastyrelsens ledamöter 
ordförande och vice ordförande.

8 § Bestämmelser om fördelningen av beslutanderätten mellan 
valutastyrelsen, valutadirektionen och enskilda tjänstemän samt om 
sammansättningen av valutadirektionen beslutas av fullmäktige i 
riksbanken.

9 § Om regeringen har meddelat ett förordnande om inlösen enligt 3 § 
tredje stycket och det föreligger oenighet om vilket värde i utländskt 
myntslag som skall ligga till grund för ersättningen eller efter vilken 
kurs omräkningen till svenska kronor skall göras, skall ersättningen 
bestämmas av en nämnd (valutanämnden).

Valutanämnden skall bestå av tre personer. Regeringen utser ordförande. 
En av de övriga ledamöterna utses av riksbanken och den andra av 
rikssammanslutningen för handelskamrar.

Till grund för nämndens beslut skall läggas en bedömning av det pris och 
den kurs som skulle ha kunnat uppnås vid en frivillig avyttring.

Nämndens beslut får överklagas till Svea hovrätt.

10 § Den som har tagit befattning med ett ärende som avses i denna lag 
får inte obehörigen röja vad han har fått veta om en enskilds personliga 
eller ekonomiska förhållanden.

I det allmännas verksamhet tillämpas i stället bestämmelserna i 
sekretesslagen ( 1980:100).

Den som bryter mot förbudet i första stycket skall inte dömas till 
ansvar enligt 20 kap. 3 § brottsbalken.

/r4/ Uppgiftsskyldighet och kontroll

11 § Om regeringen har förordnat om valutareglering, får riksbanken 
meddela före skrifter om skyldighet för den, som för egen eller någon 
annans räkning har gjort en valutatransaktion, att om transaktionen 
lämna de uppgifter och visa upp de handlingar som behövs för kontroll av 
valutaregleringens efterlevnad.

12 § Om regeringen har förordnat om valutareglering med stöd av 1 §  
första stycket, får regeringen förordna att riksbanken eller 
posttjänstemän som riksbanken utser har rätt att öppna och granska de 
brev och andra försändelser till eller från utlandet som finns inom 
postverket.

13 § Om det med stöd av denna lag har föreskrivits begränsningar eller 
förbud mot att föra tillgångar in i eller ut ur landet, får 
tullmyndigheterna kontrollera att föreskrifterna följs.

För kontrollen gäller 

-- tullagen (1987:1065) i tillämpliga delar, varvid det som sägs om 
varor skall avse tillgångar som omfattas av valutaregleringen, samt

-- bestämmelserna om förundersökning m.m., beslag, husrannsakan, 
kroppsvisitatio n och ytlig kroppsbesiktning i lagen (1960:418) om 
straff för varusmuggling.

/r4/ Straff m.m.

14 § Till böter eller fängelse i högst ett år döms den som med uppsåt 

1. bryter mot ett förbud, en föreskrift eller ett villkor som har 
meddelats med stöd av denna lag,

2. lämnar en oriktig uppgift och därigenom föranleder att ett tillstånd 
beviljas, som annars inte skulle ha meddelats, eller att en 
valutatransaktion som kräver tillstånd genomförs utan tillstånd, avgift 
eller de position,

3. använder sig av eller medverkar som bulvan för att kringgå ett förbud 
som har meddelats med stöd av denna lag.

Har en gärning som avses i första stycket begåtts av grov oaktsamhet, 
döms till böter.

I ringa fall skall inte dömas till ansvar.

15 § Om ett brott som avses i 14 § första stycket är att anse som grovt, 
döms till fängelse i högst två år.

Vid bedömningen om brottet är grovt skall särskilt beaktas om brottet 
har avsett mycket betydande belopp eller på något annat sätt har varit 
av synnerligen allvarlig art.

16 § För försök till brott som avses i 14 § första stycket eller 15 § 
döms till ansvar enligt 23 kap. brottsbalken.

17 § Allmänt åtal för brott mot denna lag får väckas endast efter 
medgivande av riksbanken.

18 § Egendom som har varit föremål för brott som avses i 14 § första 
stycket, 15 eller 16 § eller vederlag för sådan egendom får förklaras 
förverkad helt eller delvis.

I stället för den egendom som avses i första stycket kan dess värde helt 
eller d elvis förklaras förverkat.

19 § Om någon inte fullgör sådan skyldighet som anges i 11 §, får 
riksbanken förelägga honom vite.

20 § För att uppnå rättelse när en åtgärd har vidtagits i strid med ett 
förbud, en föreskrift eller ett villkor som har meddelats med stöd av 
denna lag får riksbanken förelägga vite. Föreläggandet får avse den som 
har rätt att förfoga över den egendom åtgärden avsåg eller det som har 
trätt i den egendomens ställe.

Ett föreläggande enligt första stycket får riktas mot den som sedan 
åtgärden vid tagits har förvärvat rätt till egendomen eller till det som 
har trätt i egendomens ställe bara om

-- förvärvet har skett genom bodelning, arv, testamente eller gåva, 
eller

-- förvärvaren har haft vetskap om eller skälig anledning till misstanke 
om åtgärden och åsidosättandet av förbudet, föreskriften eller 
villkoret.

Något föreläggande att vidta rättelse får inte meddelas, om den egendom 
som åtgärden avsåg, vederlag för den eller dess värde har förklarats 
förverkat.

21 § Om ett vite har förelagts med stöd av denna lag, får inte dömas 
till ansvar för gärning som omfattas av föreläggandet.

/r4/ Överklagande

22 § Beslut inom riksbanken av annan än fullmäktige får överklagas till 
fullmäktige.

Fullmäktiges beslut får inte överklagas.