Tillkännagivande (2011:108) av överenskommelser som avses i lagen (2000:562) om internationell rättslig hjälp i brottmål

Vid tillämpningen av följande bestämmelser i lagen (2000:562) 
om internationell rättslig hjälp i brottmål avses de 
överenskommelser som anges nedan.

1 kap. 5 § andra stycket

I följande överenskommelser finns bestämmelser om att rättslig 
hjälp skall lämnas i ärenden som handläggs i ett administrativt 
förfarande eller i ett annat förfarande än ett straffrättsligt 
förfarande:

1. artikel 49 a i konventionen av den 19 juni 1990 (SÖ 1998:49) 
om tillämpning av Schengenavtalet av den 14 juni 1985, 

2. artikel 9.1 i konventionen av den 17 december 1997 (SÖ 
1999:33) om bekämpande av bestickning av utländska offentliga 
tjänstemän i internationella affärsförbindelser, och 

3. artikel 3 i konventionen av den 29 maj 2000 om ömsesidig 
rättslig hjälp i brottmål mellan Europeiska unionens 
medlemsstater (konventionstexten finns publicerad i prop. 
2004/05:144).

2 kap. 3 §

I följande överenskommelser finns bestämmelser om vem som får 
göra en ansökan om rättslig hjälp i Sverige: 

1. artikel 24 i den europeiska konventionen av den 20 april 
1959 (SÖ 1968:15, 1969:71, 1977:88, 1992:4 och 2000:41) om 
inbördes rättshjälp i brottmål,  

2. artikel 24 i konventionen av den 29 maj 2000 om ömsesidig 
rättslig hjälp i brottmål mellan Europeiska unionens 
medlemsstater (konventionstexten finns publicerad i prop. 
2004/05:144), och

3. artikel 6 i avtalet av den 15 december 2009 mellan 
Europeiska unionen och Japan om ömsesidig rättslig hjälp i 
brottmål (EUT L 39, 12.2.2010, s. 20, Celex 22010A0212[01]).

2 kap. 6 § andra stycket

I följande överenskommelser finns bestämmelser om att en 
ansökan i vissa fall kan skickas direkt till svensk åklagare 
eller domstol:

1. artikel 15.2–15.5 i den europeiska konventionen av den 20 
april 1959 (SÖ 1968:15, 1969:71, 1977:88, 1992:4 och 2000:41) 
om inbördes rättshjälp i brottmål, 

2. artikel 24.2, 24.3 och 24.5 i den europeiska konventionen av 
den 8 november 1990 (SÖ 1996:19, 1999:50 och 2000:36) om 
penningtvätt, efterforskning, beslag och förverkande av vinning 
av brott, och

3. artikel 30.2, 30.3 och 30.5 i Europarådets straffrättsliga 
konvention av den 27 januari 1999 (SÖ 2004:15) om korruption. 

2 kap. 14 § tredje stycket

I följande överenskommelser finns bestämmelser om att en 
ansökan om rättslig hjälp inte får avslås endast på den grunden 
att gärningen har karaktär av politiskt brott: 

1. artikel 8 i den europeiska konventionen av den 27 januari 
1977 (SÖ 1977:12) om bekämpande av terrorism, 

2. artikel 11 i Förenta nationernas konvention av den 15 
december 1997 (SÖ 2001:22) om bekämpande av bombattentat av 
terrorister, och

3. artikel 14 i Förenta nationernas konvention av den 9 
december 1999 (SÖ 2002:44) om bekämpande av finansiering av 
terrorism.

3 kap. 1 § första stycket

I följande överenskommelser finns bestämmelser om vad en 
ansökan om rättslig hjälp utomlands skall innehålla: 

1. artikel 3.2 och 14 i den europeiska konventionen av den 20 
april 1959 (SÖ 1968:15, 1969:71, 1977:88, 1992:4 och 2000:41) 
om inbördes rättshjälp i brottmål, 

2. artikel 11.2 och 12.3 i överenskommelsen av den 28 september 
1983 (SÖ 1986:5) mellan Sverige och Ungern om inbördes 
rättshjälp i brottmål, 

3. artikel 7.10 i Förenta nationernas konvention av den 20 
december 1988 (SÖ 1991:41 och 2000:35) mot olaglig hantering av 
narkotika och psykotropa ämnen, 

4. artikel 11.2 i överenskommelsen av den 10 februari 1989 (SÖ 
1990:9) mellan Sverige och Polen om inbördes rättshjälp i 
brottmål, 

5. artikel 6.2 i överenskommelsen av den 14 december 1989 (SÖ 
1992:5) mellan Sverige och Storbritannien och Nordirland om 
tvångsåtgärder och förverkande avseende vinning av brott, 

6. artikel 27 i den europeiska konventionen av den 8 november 
1990 (SÖ 1996:19, 1999:50 och 2000:36) om penningtvätt, 
efterforskning, beslag och förverkande av vinning av brott, 

7. artikel 5 och 10.3 i överenskommelsen av den 18 december 
1998 (SÖ 2001:47) mellan Sverige och Australien om inbördes 
rättshjälp i brottmål,

8. artikel 11 i överenskommelsen av den 15 februari 2000 (SÖ 
2001:43) mellan Sverige och Kanada om inbördes rättshjälp i 
brottmål, 

9. artikel 18.15 i Förenta nationernas konvention av den 15 
november 2000 (SÖ 2004:21) mot gränsöverskridande organiserad 
brottslighet, 

10. artikel 10.3, 11.4, 18.3, 18.4, 20.3 och 20.4 c i 
konventionen av den 29 maj 2000 om ömsesidig rättslig hjälp i 
brottmål mellan Europeiska unionens medlemsstater 
(konventionstexten finns publicerad i prop. 2004/05:144),  

11. artikel 1.4, 2.3, 3.2 och 6.1 i protokollet av den 16 
oktober 2001 till konventionen av den 29 maj 2000 om ömsesidig 
rättslig hjälp i brottmål mellan Europeiska unionens 
medlemsstater (konventionstexten finns publicerad i prop. 
2004/05:144), och 

12. artikel 8.3–8.6 i avtalet av den 15 december 2009 mellan 
Europeiska unionen och Japan om ömsesidig rättslig hjälp i 
brottmål (EUT L 39, 12.2.2010, s. 20, Celex 22010A0212[01]).

3 kap. 2 § andra stycket

I följande överenskommelser finns bestämmelser om att en 
ansökan kan skickas direkt till behörig myndighet i den andra 
staten:

1. artikel 15.2–15.5 i den europeiska konventionen av den 20 
april 1959 (SÖ 1968:15, 1969:71, 1977:88, 1992:4 och 2000:41) 
om inbördes rättshjälp i brottmål,

2. artikel 53 i konventionen av den 19 juni 1990 (SÖ 1998:49) 
om tillämpning av Schengenavtalet av den 14 juni 1985, 

3. artikel 24.2, 24.3 och 24.5 i den europeiska konventionen av 
den 8 november 1990 (SÖ 1996:19, 1999:50 och 2000:36) om 
penningtvätt, efterforskning, beslag och förverkande av vinning 
av brott, 

4. artikel 30.2, 30.3 och 30.5 i Europarådets straffrättsliga 
konvention av den 27 januari 1999 (SÖ 2004:15) om korruption, 

5. artikel 6.1, 6.5, 6.6 och 6.8 b i konventionen av den 29 maj 
2000 om ömsesidig rättslig hjälp i brottmål mellan Europeiska 
unionens medlemsstater (konventionstexten finns publicerad i 
prop. 2004/05:144), och 

6. artikel 6.2 i protokollet av den 16 oktober 2001 till 
konventionen av den 29 maj 2000 om ömsesidig rättslig hjälp i 
brottmål mellan Europeiska unionens medlemsstater 
(konventionstexten finns publicerad i prop. 2004/05:144).

4 kap. 9 § tredje stycket

I följande överenskommelse finns bestämmelser om förhör med 
någon i utlandet genom telefonkonferens:

1. artikel 11 i konventionen av den 29 maj 2000 om ömsesidig 
rättslig hjälp i brottmål mellan Europeiska unionens 
medlemsstater (konventionstexten finns publicerad i prop. 
2004/05:144).

4 kap. 13 § första stycket

I följande överenskommelser finns bestämmelser om förhör med 
någon i utlandet genom videokonferens:

1. artikel 10 i konventionen av den 29 maj 2000 om ömsesidig 
rättslig hjälp i brottmål mellan Europeiska unionens 
medlemsstater (konventionstexten finns publicerad i prop. 
2004/05:144), och

2. artikel 16 i avtalet av den 15 december 2009 mellan 
Europeiska unionen och Japan om ömsesidig rättslig hjälp i 
brottmål (EUT L 39, 12.2.2010, s. 20, Celex 22010A0212[01]).

4 kap. 26 c § första stycket

I följande överenskommelse finns bestämmelser om 
gränsöverskridande hemlig teleavlyssning och hemlig 
teleövervakning:

1. artikel 20 i konventionen av den 29 maj 2000 om ömsesidig 
rättslig hjälp i brottmål mellan Europeiska unionens 
medlemsstater (konventionstexten finns publicerad i prop. 
2004/05:144).

5 kap. 1 §

I följande överenskommelser finns bestämmelser som innehåller 
villkor som begränsar möjligheten att använda uppgifter och 
bevisning som har erhållits från en annan stat:

1. artikel 7.13 i Förenta nationernas konvention av den 20 
december 1988 (SÖ 1991:41 och 2000:35) mot olaglig hantering av 
narkotika och psykotropa ämnen, 

2. artikel 50.3 i konventionen av den 19 juni 1990 (SÖ 1998:49) 
om tillämpning av Schengenavtalet av den 14 juni 1985, 

 3. artikel 32 i den europeiska konventionen av den 8 november 
1990 (SÖ 1996:19, 1999:50 och 2000:36) om penningtvätt, 
efterforskning, beslag och förverkande av vinning av brott, 

4. artikel 8.2 och 8.3 i överenskommelsen av den 18 december 
1998 (SÖ 2001:47) mellan Sverige och Australien om inbördes 
rättshjälp i brottmål,

5. artikel 14 i överenskommelsen av den 15 februari 2000 (SÖ 
2001:43) mellan Sverige och Kanada om inbördes rättshjälp i 
brottmål, 

6. artikel 18.19 i Förenta nationernas konvention av den 15 
november 2000 (SÖ 2004:21) mot gränsöverskridande organiserad 
brottslighet,  

7. artikel 7.2, 18.9, 20.4 b, 20.5 och 23 i konventionen av den 
29 maj 2000 om ömsesidig rättslig hjälp i brottmål mellan 
Europeiska unionens medlemsstater (konventionstexten finns 
publicerad i prop. 2004/05:144), och

8. artikel 13 och 26.2 i avtalet av den 15 december 2009 mellan 
Europeiska unionen och Japan om ömsesidig rättslig hjälp i 
brottmål (EUT L 39, 12.2.2010, s. 20, Celex 22010A0212[01]).

5 kap. 2 § andra stycket

I följande överenskommelser finns bestämmelser om att rättslig 
hjälp som lämnas till en annan stat får förenas med villkor i 
vissa fall: 

1. artikel 13.4 i överenskommelsen av den 28 september 1983 (SÖ 
1986:5) mellan Sverige och Ungern om inbördes rättshjälp i 
brottmål, 

2. artikel 7.14 i Förenta nationernas konvention av den 20 
december 1988 (SÖ 1991:41 och 2000:35) mot olaglig hantering av 
narkotika och psykotropa ämnen, 

3. artikel 13.4 i överenskommelsen av den 10 februari 1989 (SÖ 
1990:9) mellan Sverige och Polen om inbördes rättshjälp i 
brottmål, 

4. artikel 5.3 i överenskommelsen av den 14 december 1989 (SÖ 
1992:5) mellan Sverige och Storbritannien och Nordirland om 
tvångsåtgärder och förverkande avseende vinning av brott, 

5. artikel 32.1 och 33.2 i den europeiska konventionen av den 8 
november 1990 (SÖ 1996:19, 1999:50 och 2000:36) om 
penningtvätt, efterforskning, beslag och förverkande av vinning 
av brott, 

6. artikel 7 och 8.2 i överenskommelsen av den 18 december 1998 
(SÖ 2001:47) mellan Sverige och Australien om inbördes 
rättshjälp i brottmål,

7. artikel 5.1, 13.1 och 14.2 i överenskommelsen av den 15 
februari 2000 (SÖ 2001:43) mellan Sverige och Kanada om 
inbördes rättshjälp i brottmål,

8. artikel 18.20 i Förenta nationernas konvention av den 15 
november 2000 (SÖ 2004:21) mot gränsöverskridande organiserad 
brottslighet, 

9. artikel 7.2, 9.2, 11.5 andra stycket, 18.5 b, 18.6 och 20.4 
a i konventionen av den 29 maj 2000 om ömsesidig rättslig hjälp 
i brottmål mellan Europeiska unionens medlemsstater 
(konventionstexten finns publicerad i prop. 2004/05:144),  

10. artikel 1.5 och 2.4 i protokollet av den 16 oktober 2001 
till konventionen av den 29 maj 2000 om ömsesidig rättslig 
hjälp i brottmål mellan Europeiska unionens medlemsstater 
(konventionstexten finns publicerad i prop. 2004/05:144), och

11. artikel 13, 14.2 och 26.2 i avtalet av den 15 december 2009 
mellan Europeiska unionen och Japan om ömsesidig rättslig hjälp 
i brottmål (EUT L 39, 12.2.2010, s. 20, Celex 22010A0212[01]).

5 kap. 5 och 7 §§

I följande överenskommelser finns bestämmelser om immunitet: 

1. artikel 12 i den europeiska konventionen av den 20 april 
1959 (SÖ 1968:15, 1969:71, 1977:88, 1992:4 och 2000:41) om 
inbördes rättshjälp i brottmål, 

2. artikel 9 i överenskommelsen av den 28 september 1983 (SÖ 
1986:5) mellan Sverige och Ungern om inbördes rättshjälp i 
brottmål, 

3. artikel 7.18 i Förenta nationernas konvention av den 20 
december 1988 (SÖ 1991:41 och 2000:35) mot olaglig hantering av 
narkotika och psykotropa ämnen, 

4. artikel 9 i överenskommelsen av den 10 februari 1989 (SÖ 
1990:9) mellan Sverige och Polen om inbördes rättshjälp i 
brottmål, 

5. artikel 14 i överenskommelsen av den 18 december 1998 (SÖ 
2001:47) mellan Sverige och Australien om inbördes rättshjälp i 
brottmål, 

6. artikel 9 i överenskommelsen av den 15 februari 2000 (SÖ 
2001:43) mellan Sverige och Kanada om inbördes rättshjälp i 
brottmål,

7. artikel 18.27 i Förenta nationernas konvention av den 15 
november 2000 (SÖ 2004:21) mot gränsöverskridande organiserad 
brottslighet, 

8. artikel 9.5 i konventionen av den 29 maj 2000 om ömsesidig 
rättslig hjälp i brottmål mellan Europeiska unionens 
medlemsstater (konventionstexten finns publicerad i prop. 
2004/05:144), och

9. artikel 23 i avtalet av den 15 december 2009 mellan 
Europeiska unionen och Japan om ömsesidig rättslig hjälp i 
brottmål (EUT L 39, 12.2.2010, s. 20, Celex 22010A0212[01]).

5 kap. 8 §

I följande överenskommelser finns bestämmelser om att immunitet 
skall gälla även när en frihetsberövad person förts över till 
Sverige: 

1. artikel 11.1 första stycket och 12 i den europeiska 
konventionen av den 20 april 1959 (SÖ 1968:15, 1969:71, 
1977:88, 1992:4 och 2000:41) om inbördes rättshjälp i brottmål, 

2. artikel 7.4 och 7.18 i Förenta nationernas konvention av den 
20 december 1988 (SÖ 1991:41 och 2000:35) mot olaglig hantering 
av narkotika och psykotropa ämnen, 

3. artikel 13.3 i Förenta nationernas konvention av den 15 
december 1997 (SÖ 2001:22) om bekämpande av bombattentat av 
terrorister, 

4. artikel 14 i överenskommelsen av den 18 december 1998 (SÖ 
2001:47) mellan Sverige och Australien om inbördes rättshjälp i 
brottmål, 

5. artikel 16.3 i Förenta nationernas konvention av den 9 
december 1999 (SÖ 2002:44) om bekämpande av finansiering av 
terrorism, 

6. artikel 9 i överenskommelsen av den 15 februari 2000 (SÖ 
2001:43) mellan Sverige och Kanada om inbördes rättshjälp i 
brottmål, 

7. artikel 18.10 och 18.27 i Förenta nationernas konvention av 
den 15 november 2000 (SÖ 2004:21) mot gränsöverskridande 
organiserad brottslighet,  

8. artikel 9.5 i konventionen av den 29 maj 2000 om ömsesidig 
rättslig hjälp i brottmål mellan Europeiska unionens 
medlemsstater (konventionstexten finns publicerad i prop. 
2004/05:144), och

9. artikel 24.5 i avtalet av den 15 december 2009 mellan 
Europeiska unionen och Japan om ömsesidig rättslig hjälp i 
brottmål (EUT L 39, 12.2.2010, s. 20, Celex 22010A0212[01]).  

Detta tillkännagivande ersätter tillkännagivandet (2005:1207) 
av överenskommelser som avses i lagen (2000:562) om 
internationell rättslig hjälp i brottmål. Tillkännagivandet är 
föranlett av att avtalet av den 15 december 2009 mellan 
Europeiska unionen och Japan om ömsesidig rättslig hjälp i 
brottmål har trätt i kraft.