Lag (1939:727) om förbud mot uppsägning eller avskedande av arbetstagare med anledning  av värnpliktstjänstgöring m.m. 

Utdrag 

1 § Ej må någon sägas upp eller avskedas på grund av tjänstgöring, som 
åligger honom enligt värnpliktslagen (1941:967) eller som han eljest 
jämlikt stadgande i lag är skyldig att utföra åt det allmänna.

Ej heller må den som hör till försvarsmaktens reservpersonal eller 
antagits såsom frivillig vid försvarsmakten eller eljest enligt 
frivilligt åtagande  blivit tjänstgöringsskyldig inom totalförsvaret 
sägas upp eller avskedas med anledning av tjänstgöring som det på sådan 
grund åligger honom att fullgöra. Vad nu sagts skall även gälla 
beträffande den som enligt frivilligt åtagande blivit 
tjänstgöringsskyldig i utlandsstyrkan inom försvarsmakten och som 
ofördröjligen underrättat arbetsgivaren om sitt åtagande. Lag 
(1992:1156).

2 § Bestämmelser om anställning för viss tid inför 
värnpliktstjänstgöring eller annan därmed jämförlig tjänstgöring finns i 
5 § lagen (1982:80) om anställningsskydd. 

En arbetstagare som vill återinträda i arbetet efter sådan tjänstgöring 
som avses i första stycket är skyldig att på förfrågan underrätta 
arbetsgivaren om detta före tjänstgöringes början, om tjänstgöringen 
skall pågå mer än tre månader. Lag (1982:82).

2 a § Avtal som innebär att arbetstagares rättigheter enligt denna lag 
inskränkes är ogiltigt i den delen. Lag (1974:362). 

3 § Arbetstagare, som beordrats till tjänstgöring som avses i 1 §, bör 
ofördröjligen lämna arbetsgivaren meddelande om tidpunkten för 
tjänstgöringens början och om dennas beräknade varaktighet. 
GbArbetstagaren bör i god tid förut giva arbetsgivaren meddelande om 
den dag, då han kan återinträda i arbetet. Arbetsgivaren vare ej 
pliktig att, där tjänstgöringen pågått mer än tre månader, låta 
arbetstagaren återinträda i arbetet tidigare än två veckor från det 
arbetsgivaren mottog sådant meddelande eller arbetstagaren utan 
föregående meddelande inställer sig hos arbetsgivaren. Lag 
(1964:342). 

4 § Arbetstagaren vare ej pliktig att med anledning av tjänstgöringen 
vidkännas minskning i de med anställningen förenade förmånerna i 
vidare mån än som följer av uppehållet i arbetet. 

5 § Om uppsägning eller avskedande sker i strid mot denna lag, skall 
åtgärden förklaras ogiltig på yrkande av arbetstagaren. Beträffande 
tvist om giltigheten av uppsägning eller avskedande skall 34, 35, 37, 
40, 42 och 43 §§ lagen (1982:80) om anställningsskydd gälla. Lag 
(1982:82). 

6 § En arbetsgivare som bryter mot denna lag skall betala icke bara 
lön och andra anställningsförmåner som arbetstagaren kan ha rätt till 
utan även ersättning för skada som uppkommer. Härvid skall 38 § andra 
och tredje styckena samt 41 och 42 §§ lagen (1982:80) om 
anställningsskydd gälla. Lag (1982:82).  

7 § Mål om tillämpning av denna lag handläggas enligt lagen (1974:371) 
om rättegången i arbetstvister. 

I mål som avses i första stycket skall 43 § andra stycket lagen 
(1982:80) om anställningsskydd gälla. Lag (1982:82). 

8 § Äro för befattningshavare i statens eller kommuns tjänst särskilda 
bestämmelser meddelade rörande tjänstgöring som avses i denna lag, 
skall vad sålunda bestämts gälla allenast såvitt den anställde icke 
därigenom berövas rätt som enligt vad ovan stadgas skall tillkomma 
honom.