Lag (1938:274) om rätt till jakt 

1 § Den som har rätt till jakt äger att, med de undantag och
inskränkningar som äro stadgade i denna lag eller annan författning, å
det område jakträtten omfattar utan intrång av annan jaga samt döda
eller fånga vilda däggdjur och fåglar samt deras ungar ävensom
tillägna sig sådana fåglars bon och ägg.

Jakrättsinnehavaren bör genom ändamålsenlig och efter tillgången på
villebråd lämpad jakt ävensom, där så lämpligen kan ske, genom
åtgärder för villebrådets skydd och förkovran sörja för bevarandet av
ett artrikt och livskraftigt villebrådsbestånd (jaktvård).

Jaktvården skall städse bedrivas under hänsynstagande till jordbrukets
och skogsskötselns ävensom andra näringars intressen.

2 § 1 mom. Jakträtt tillkomme, där ej annorledes stadgas i denna lag,
en var jordägare å honom tillhörigt område. Lag (1950:598).

2 mom. Finnes enligt lagen om gräns mot allmänt vattenområde allmänt
vatten vid stranden av ö som utgör fastighet eller del därav, have
strandens ägare jakträtt jämväl å det allmänna vattnet intill
etthundra meter från strandlinjen, bestämd på sätt i nämnda lag sägs.

Skulle med tillämpning av vad sålunda stadgats flera strandägare
erhålla jakträtt å samma allmänna vattenområde, skall en var av dem
hava jakträtt å den del av området som är hans strand närmast. Lag
(1950:598).

3 mom. Å allmänt vatten annorstädes än i 2 mom. avses ävensom på
holmar, klippor och skär som ej höra till visst hemman må, där ej
regeringen för visst område annat förordnat, jakt icke idkas utan
tillstånd av länsstyrelsen. Lag (1974:1069).

3 § har upphävts genom lag (1973:1154).

4 § Å samfällighet må delägarna, där de ej annorledes åsämjas,
allenast för egna behov utöva jakträtt.

Äro särskilda föreskrifter gällande om samfällighetens förvaltning,
äga delägarna i enlighet därmed fatta beslut om jakträttens
tillgodogörande för gemensam räkning. I annat fall må bestämmelse om
jakträtten träffas efter ty är stadgat i lagen (1973:1150) om
förvaltning av samfälligheter.

Avgärda by have jakträtt allenast å sina ägor inom hank och stör. Lag
(1973:1154).

5 § 1 mom. Den som äger väg have icke jakträtt därå, med mindre han
äger mark därtill.

Den som äger marken å bägge sidor av väg have, ändock han icke äger
vägen, jakträtt därå.

Går väg i gränsen mellan skilda ägares mark och äger ingen av dem
vägen, have var och en av dem jakträtt å vägen.

2 mom. Å område, hörande till järnväg, spårväg eller kanalverk, må ej
idkas jakt, med mindre fråga är om åtgärder, som erfordras för
trafikanläggningens skyddande mot skada av villebråd.

Utan hinder av vad i första stycket stadgas må dock rätt att jaga å
där avsett område av anläggningens ägare upplåtas till innehavare av
jakträtt å angränsande mark. Lag (1951:290).

6 § Å mark vilken såsom tvistig blivit ställd under förbud må icke
någon av de tvistande utan överenskommelse jaga.

7 § Boställshavare, kronohemmans åbo och, inom de sex nordligaste
länen, innehavare av kronotorp, skogstorp eller odlingslägenhet å
kronomark samt den som med nyttjanderätt innehar å sådan mark upplåtet
kolonat ävensom innehavare av fjällägenhet ovan odlingsgränsen inom
Norrbottens och Västerbottens län äge jakträtt å fastighetens ägor;
dock skall den innehavare av kronotorp, skogstorp, odlingslägenhet,
kolonat eller fjällägenhet sålunda medgivna jakträtten icke innefatta
rätt till jakt efter älg.

Är eljest mark för jordbruk genom arrendeavtal eller annorledes åt
någon upplåten, äge brukaren, där ej annat avtalats, nyttja den jakt
som hör till marken. Lag (1980:895).

8 § Är genom urminnes hävd eller genom särskilt stadgande, avtal, dom
eller skattläggning eller på annat lagligt sätt än här ovan sägs
bestämt om någons rätt till jakt vare det gällande.

Servitut, som innefattar jakträtten å viss fastighet, må dock, sedan
femtio år förflutit från servitutets tillkomst, ändå att sådana
omständigheter icke visas föreligga som avses i 7 § första stycket
lagen om servitut, på yrkande av ägaren till den fastighet som
besväras av servitutet av domstol förklaras förfallet, såvida ej
ägaren till den fstighet till vars förmån det gäller bestrider
yrkandet och servitutet finnes böra i jaktvårdens intresse bestå. Har
yrkande som nyss sagts avslagits, må förnyad prövning av frågan
påkallas, sedan tio år förflutit efter utgången av förstnämnda tid,
och sedermera efter utgången av varje ny tid av tio år.

9 § Jakträtt, som åt någon upplåtes annorledes än i sambad med markens
upplåtande till brukande, må icke utan upplåtarens eller hans
rättsinnehavares samtycke överlåtas å annan.

10 § har upphävts genom lag (1980:895).

11 § har upphävts genom lag (1980:895).

12 § har upphävts genom lag (1980:895).

13 § har upphävts genom lag (1980:895).

14 § 1 mom. Uppehåller sig björn, varg, järv eller lo bevisligen i
trakten, får jakt efter sådant djur företagas på annans jaktområde, i
den mån regeringen eller myndighet, som regeringen bestämmer, tillåter
det. Lag (1974:1069).

2 mom. Den som vid yrkesfiske tillfälligtvis påträffar säl, får döda
och behålla djuret oberoende av vem jakträtten tillkommer, om ej
regeringen eller myndighet, som regeringen bestämmer, förordnar annat.
Lag (1974:1069).

15 § 1 mom. Den som tillfälligtvis påträffar djur tillhörande någon av
arterna mullvadar, sorkar (utom bisamråtta), lämlar, råttor, skogsmöss
och husmöss får döda och behålla djuret, även om jakträtten tillkommer
annan.

Inkommer räv, grävling, iller, mink, hermelin, vessla, ekorre,
vildkanin, igelkott, fladdermus, duvhök, sparvhök, kråka, råka, kaja,
skata, björktrast (snöskata), nötskrika, pilfink eller gråsparv i gård
eller trädgård, har den som bor där eller innehar trädgården samt
dennes folk rätt att döda och behålla djuret, även om jakträtten
tillkommer annan. Likaledes får björn, varg, järv eller lo som
inkommer i gård eller trädgård av nämnda personer dödas.

Regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer äger förordna om
undantag från första eller andra stycket eller om tillämpning av
något av dessa stycken på annan djurart än som anges där. Lag
(1974:1069).

2 mom. Har jämlikt särskilda bestämmelser rätt tillagts
jakträttsinnehavaren att utan hinder av stadgat förbud döda vissa
eljest fridlysta fåglar, då sådant erfordras till förekommande av
avsevärd skada i trädgård, eller att, oberoende avv stadgad
fridlysning, avlägsna eller förstöra sådana fågelbon, som blivit
byggda i eller på byggnad eller i gård och därigenom förorsaka
olägenhet eller skada, ävensom i dylika bon varande ägg, skall
enahanda rätt tillkomma jämväl de i 1 mom. omförmälda personerna i
fråga om där avsedd gård eller trädgård.

Innehavare av trädgård, anläggning för fruktodling eller plantskola
skall, ändock att han där icke äger jakträtt, hava samma rätt att inom
anläggningen fälla eljest fridlyst hare, som enligt vad därom må vara
stadgat är jakträttsinnehavaren medgiven. Sålunda fälld hare
tillkommer jakträttsinnehavaren.

16 § Har någon vid olovlig jakt sårat älg, hjort eller rådjur och har
djuret tagit sin tillflykt till annans jaktområde, vare den jagande
pliktig att därom skyndsamt underrätta jakträttsinnehavaren eller den
som innehar marken eller någon av deras folk. Lag (1963:606).

17 § Utan särskilt tillstånd av den som innehar marken må
jakträttsinnehavaren icke söka efter vilt eller eljest idka jakt i
gård eller trädgård.

Vad i första stycket stadgas skall ock, så vitt avser tiden från och
med den 1 maj till dess grödan är avmejad, äga tillämpning beträffande
åker som är besådd med säd eller gräs; dock att jakt som äger rum
efter föreläggande eller förordnande enligt 24 § 1 mom. må företagas
jämväl å dylik åker, då länsstyrelsen finner sådant nödvändigt för det
med jakten avsedda ändamålet.

18 § 1 mom. Björn, varg, järv, lo, fjällräv, utter, svarthalsad
dopping, rördrom, salskrake, bivråk, fiskgjuse, trana, skärfläcka,
lunnefågel, gråspett, vitryggig hackspett, mellanspett, kungsfiskare,
biätare, blåkråka, härfågel, sommargylling eller djur tillhörande
någon av grupperna valar, storkar, trappar, örnar, glador, falkar,
kärrhökar och ugglor, utom kattuggla, som dödas, fångas eller
anträffas som fallvilt, tillfaller kronan oberoende av vem jakträtten
tillkommer, om ej regeringen eller myndighet, som regeringen
bestämmer, förordnar annat. Lag (1974:1069).

2 mom. Älg, hjort eller rådjur som dödas eller anträffas som fallvilt
när sådant djur är fridlyst tillfaller kronan, om ej regeringen eller
myndighet, som regeringen bestämmer, förordnar annat. Lag
(1974:1069).

19 § Ej må någon utan lov skrämma eller mota, ej heller genom
anstalter för utfordring eller annoledes locka villebråd från annans
jaktområde; dock vare ej hinder för den som innehar marken att
därifrån bortskrämma eller bortdriva villebråd, i den mån sådant
erfordras för avvärjande av skada eller olägenhet.

Bulvan för fågelskytte ävensom redskap för fångst av levande nyttigt
vilt må ej utan lov uppsättas närmare annans jaktområde än två hundra
meter.

Idkas jakt med rivande hund å område som är av sådan beskaffenhet, att
drevet måste antagas komma att huvudsakligen framgå över annans
jaktområde, och framgår av omständigheterna uppenbarligen, att syftet
är att åtkomma villebråd från sistsagda område, vare ansett som om
olovlig jakt ägt rum.

20 § Med skjutvapen eller fångstredskap må icke någon utan tillstånd
av jakträttsinnehavaren färdas å annans jakområde annorstädes än å väg
som är upplåten till allmänt begagnande, med mindre av
omständigheterna framgår att det sker i olovliga ärenden och hund, om
sådan medföres, hålles kopplad.

21 § Lös hund må ej medtagas eller insläppas i annans hägnade jaktpark
eller djurgård; sker det, får jakträttsinnehavaren taga och behålla
hunden. Lag (1970:192).

22 § Löper hund lös i mark där villebråd finnes, äger
jakträttsinnehavaren eller hans folk rätt att upptaga hund. Det
åligger den som sålunda upptagit hund att därom ofördröjligen
underrätta hundens ägare eller innehavare eller, om denne är okänd
eller icke kan träffas, polismyndigheten i orten. Den som vill återfå
upptagen hund skall lösa den med femtio kronor, om hunden upptagits
under tiden den 1 mars - den 20 augusti, och med tjugofem kronor i
annat fall samt utgiva ersättning för hundens föda och övriga
kostnader. Har ej ägaren eller innehavaren löst hunden inom en vecka
efter det han underrättades om upptagandet eller inom två veckor efter
det polismyndigheten underrättades, får jakträttsinnehavaren behålla
hunden. Väcker han inom en måndad efter utgången av nu angiven tid
talan om att i stället erhålla lösen, är hundens ägare eller
innehavare skyldig att utgiva sådan enligt förut angivna grunder.

Jagar eller ofredar hund, som löper lös, villebråd, vare hundens ägare
eller innehavare skyldig ersätta jakträttsinnehavaren skada som
därigenom må anses hava skett å villebrådsbeståndet.

Låter hund, som löper lös och jagar eller ofredar villebråd, sig icke
upptagas får polismyndigheten låta döda hunden, om det är angeläget
från viltvårdssynpunkt och försvarligt även med hänsyn till övriga
omständigheter. Polismyndigheten kan uppdraga åt jakträttsinnehavaren
eller hans folk att döda hunden. Lag (1974:347).

23 § Katt, som anträffas utanför gård eller trädgård där den hör
hemma, må av jakträttsinnehavaren eller hans folk saklöst dödas.
Inom tätbebyggt område erfordras dock tillstånd av polismyndigheten.
Lag (1963:606).

24 § 1 mom. Orsakas till följd av viss villebrådsarts utveckling
avsevärd skada på gröda, skog eller plantering och kan sådan
skadegörelse icke förebyggas genom rimliga åtgärder av den
skadelidande, äger länsstyrelsen förelägga den som har jakträtt på
mark, där det skadegörande villebrådet har sitt huvudsakliga tillhåll,
att vidtaga skadeförebyggande åtgärder. Föreläggande får dock ej
meddelas, om det kan antagas att skadan blir i huvudsak gottgjord.
Underlåter jakträttsinnehavare att ställa sig föreläggande till
efterrättelse, äger länsstyrelsen förordna om jakt på hans område av
därtill särskilt utsedda jägare för att åstadkomma nödvändig minskning
av villebrådsstammen.

Villebråd som efter föreläggande varom sägs i första stycket fälles
eller fångas genom jakträttsinnehavarens försorg tillfalle honom.
Villebråd som fälles eller fångas vid jakt, företagen efter i samma
stycke omförmält förordnande och å tid då jakt efter sådant villebråd
är i allmänhet tillåten, tillfalle även jakträttsinnehavaren, därest
han gäldar av saken föranledda kostnader. Vill han det ej eller skedde
jakten under stadgad fridlysningstid, skall med villebrådet förfaras
på sätt regeringen förordnar. Regeringen bestämme ock angående
ordningen för meddelande av föreläggande och förordnande, som avses i
första stycket.

Föreligger påtaglig fara för att sammanstötning mellan motorfordon och
älg kan inträffa, äger länsstyrelsen på begäran av polismyndighet
eller vägförvaltning vitaga åtgärd för att söka undanröja faran genom
jakt efter älg. För sådan åtgärd gälla i tillämpliga delar
bestämmelserna i första och andra styckena om föreläggande eller
förordnande. Lag (1974:1069).

2 mom. Markinnehavare äger, ändå att jakträtten å marken tillkommer
annan, låta där anställd fångst av vildkanin. Vid sådan fångst må
icke medföras skjutvapen eller hund. Fångad vildkanin tillfalle
markinnehavaren.

Orsakas avsevärd skada av vildkaniner, må regeringen beträffande visst
område förordna att det står envar fritt att där fånga vildkanin och
behålla fångat djur. Vad i 17 och 25 §§ är stadgat om
jakträttsinnehavare skall i tillämpliga delar gälla den som idkar
sådan fångst. Lag (1974:1069).

3 mom. Beträffande områden, där det finns stammar av vildkanin,
vildmink eller vildsvin, får regeringen eller den myndighet som
regeringen bestämmer besluta om jakt efter djuren för att söka utrota
eller minska stammarna. Om det fattas beslut om sådan jakt, får
myndigheten besluta om de undantag från bestämmelserna i denna lag som
behövs för jaktens ändamålsenliga bedrivande. Myndigheten bestämmer om
jakten efter åtagande av jakträttsinnehavaren skall bedrivas genom
hans försorg eller av särskilt utsedda jägare. Myndigheten bestämmer
även hur det skall förfaras med djur som dödas eller fångas vid
jakten. Lag (1981:174).

25 § Vid jakt å område som innehaves av annan vare
jakträttsinnehavaren skyldig ersätta all skada, som å mark, hägnad
eller annan egendom förorsakas vare sig av honom själv eller av annan,
vilken han givit lov att jaga, eller av de vid jakten använda biträden
eller hundar.

26 § 1 mom. Den som vill utöva jakt vare pliktig erlägga
jaktvårdsavgift.

Till bevis om att den jagande fullgjort vad honom enligt första
stycket åligger skall han vid jakten medföra ett för honom gällande
jaktkort; och vare han pliktig att vid anfordran uppvisa kortet för
polisman, av länsstyrelsen förordnad jakttillsynsman,
befattningshavare vid domänverket, vid tullverkets kust- eller
gränsbevakning eller vid lantbruksnämnds rennäringsavdelning,
stiftsjägmästare eller dennes biträden ävensom för den som äger,
innehar eller vårdar marken eller den eljest där äger jakträtt;
skolande den befattningshavare vid domänverket, lantbruksnämnds
rennäringsavdelning och stiftsnämnd sålunda tillkommande befogenheten
att påfordra uppvisande av jaktkort hava avseende allenast på mark som
står under hans förvaltning eller uppsikt. Lag (1980:583).

2 mom. Från skyldighet att erlägga jaktvårdsavgift äro befriade:
Konungen och medlemmar av det kungliga huset; samt

svensk eller norsk same vid utövning av den rättighet att jaga, som
enligt särskilda bestämmelser tillkommer honom i vissa delar av
riket.

Bestämmelserna om jaktvårdsavgift äga icke tillämplighet i fråga om
rätten att döda djur enligt 14 § 2 mom. eller 15 § och ej heller i
fråga om fångst av vildkanin enligt 24 § 2 mom. Lag (1975:175).

3 mom. Av influtna jaktvårdsavgifter skall bildas en fond
(jaktvårdsfonden), vilken efter regeringens bestämmande skall användas
för attfrämja jaktvården inom riket och för andra ändamål som har
samband med jaktvården. För sådana ändamål skall också användas de
övriga medel som enligt särskilda föreskrifter skall tillföras fonden.
Lag (1980:404).

4 mom. Regeringen äger bestämma jaktvårdsavgifts belopp samt ordningen
för uppbörd, redovisning och fördelning av dylika avgifter ävensom för
utfärdande av jaktkort. Lag (1974:1069).

26 a § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får
meddela föreskrifter om fridlysning, jakttider och jaktmedel samt de
föreskrifter i övrigt som behövs för att jakt och viltskydd skall
kunna bedrivas på ett sätt som tillgodoser såväl allmänna som enskilda
intressen. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer
bemyndigas också att besluta föreskrifter om avgifter för älg,
kronvilt eller dovvilt som fälls. Lag (1980:404).

27 § Talan mot polismyndighets beslut enligt 23 § föres hos
länsstyrelsen genom besvär. Mot länsstyrelsens beslut må talan ej
föras.

Mot länsstyrelses beslut rörande föreläggande eller förordnande med
stöd av 24 § 1 mom. första stycket föres talan hos kammarrätten genom
besvär.

Talan mot annat beslut av länsstyrelse enligt denna lag eller mot
beslut enligt 24 § 3 mom. av annan myndighet än regeringen föres hos
regeringen genom besvär. Lag (1980:895).

28 § Den som olovligen jagar på annans jaktområde, dömes för olovlig
jakt till dagsböter eller fängelse i högst sex månader.

Är brottet att anse som grovt, dömes till fängelse i högst ett år.

Vid bedömande huruvida brottet är grovt skall särskilt beaktas, om
jakten avsett sällsynt eller värdefullt villebråd eller om den
bedrivits vanemässigt eller i större omfattning eller skett med
otillåten hjälp av motorfordon eller annat motordrivet
fortskaffningsmedel. Lag (1967:616).

29 § 1 mom. Såsom olovlig jakt å annans jaktområde skall anses om
någon överträder det i 5 § 2 mom. stadgade förbudet, så ock om någon
olovligt utövar jakt efter älg varom sägs i 7 §.

Har någon å annans jaktområde eller eljest olovligt tillvaratagit
fallvilt eller, där djur som avses i 18 § 1 mom. dödats eller fångats,
olovligt tillägnat sig djuret, straffes såsom för olovlig jakt enligt
vad i 28 § första stycket sägs. Lag (1963:606).

2 mom. Utövar delägare i allmänning eller annan samfällighet,
varom sägs i 4 §, å området jakt, som strider mot vad enligt första
stycket av nämnda paragraf är tillåtet eller mot beslut som avses i
andra stycket första punkten av samma paragraf, straffes med
dagsböter. Lag (1980:895).

29 a § Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot föreskrift
som meddelats med stöd av 26 a § dömes, i de fall som särskilt angivas
i sålunda meddelad föreskrift, till böter eller fängelse i högst sex
månader.

Är brott som avses i första stycket att anse som grovt, dömes till
fängelse i högst ett år, i de fall som ärskilt angivas i sålunda
meddelad föreskrift.

Begår barn under femton år förseelse mot föreskrift som meddelats med
stöd av 26 a § svarar i de fall som särskilt angivas i sålunda
meddelad föreskrift, den som har vårdnaden om barnet för förseelsen,
om det ej kan visas, att den skett utan hans vetskap eller att han
gjort vad på honom ankommit för att hindra densamma. Lag (1975:175).

30 § Begår någon brott som avses i 28 eller 29 § skall villebråd som
han olovligt dödat, fångat eller tillägnat sig eller fallvilt som han
tillvaratagit, i den mån sådant byte ej fråntagits honom enligt 31 §
första stycket, förklaras förverkat, om det ej är uppenbart obilligt.

I stället för villebrådet eller fallviltet kan dess värde förklaras
förverkat.

Är det fråga om annat villebråd än som avses i 18 § 1 mom. och har
jakten skett på annat område än som anges i 5 § 2 mom., tillfaller
förverkat villebråd jakträttsinnehavaren eller, i fall som avses i 29
§ 2 mom., övriga delägare i allmänningen eller samfälligheten, om
jakten skett med tillåtet jakt- eller fångstredskap och under tid då
jakt efter villebrådet är tillåten. Vad nu sagts om
jakträttsinnehavares och delägares rätt till förverkat villebråd
gäller också sådant fallvilt som tillkommer jakträttsinnehavaren.

Med förverkat villebråd, som avses i 18 § 1 mom. eller som dödats
eller fångats medelst annat jakt- eller fångstredskap eller under
annan tid än i tredje stycket sägs, ävensom med annat än där omförmält
förverkat fallvilt förfares på sätt stadgas i 36 §. Lag samma vare
beträffande förverkat villebråd, som dödats eller fångats å område som
sägs i 5 § 2 mom.

Vapen, ammunition, annat jaktredskap, hund, motorfordon, annat
motordrivet fortskaffningsmedel och släpfordon som använts eller
medförts som hjälpmedel vid brott som avses i 28 § eller 29 § 1 mom.
få förklaras förverkade, om det är påkallat till förebyggande av brott
eller eljest särskilda skäl föreligga.

I stället för hjälpmedel kan dess värde förklaras förverkat. Lag
(1980:895).

30 a § Djur, skinn, bo eller ägg som någon har erhållit genom brott
mot föreskrift som meddelats med stöd av 26 a § skall, i de fall som
särskilt angivas i sålunda meddelad föreskrift, förklaras förverkat,
om det ej är uppenbart obilligt.

Fångstredskap och andra i 30 § femte stycket avsedda hjälpmedel som
använts eller medförts vid brott mot föreskrift som meddelats med stöd
av 26 a § få, i de fall som särskilt angivas i sålunda meddelad
föreskrift, förklaras förverkade, om det är påkallat till förebyggande
av brott eller eljest särskilda skäl föreligga.

I stället för egendom som avses i första eller andra stycket kan dess
värde förklaras förverkat. Lag (1975:175).

31 § Anträffas å bar gärning någon som olovligt jagar å annans
jaktområde, må jakträttsinnehavaren eller den som äger, innehar eller
vårdar marken så ock deras folk i fall som avses i 30 § tredje stycket
fråntaga den jagande jaktbytet och eljest taga detta i beslag ävensom
beslagtaga vapen, ammunition, annat jaktredskap, hund, motorfordon,
annat motordrivet fortskaffningsmedel och släpfordon.

Å område där jakträtt tillkommer kronan liksom å sådan kronomark
ovanför odlingsgränsen som står under statens omedelbara disposition
och å renbetesfjällen tillkommer rätt att taga jaktbyte och annan i
första stycket avsedd egendom i beslag polisman och av länsstyrelsen
förordnad jakttillsynsman ävensom personal vid domänverket, vid
tullverkets kust- eller gränsbevakning samt vid lantbruksnämnds
rennäringsavdelning.

Vad i första och andra styckena är stadgat om den som olovligt jagar å
annans jaktområde gäller ock i fråga om den som å bar gärning beträdes
med jakt, som enligt 29 § 1 mom. första stycket är att anse såsom
olovlig, eller med sådant tillvaratagande eller tillägnande, för
vilket han enligt 29 § 1 mom. andra stycket skall straffas såsom för
olovlig jakt; och skola, där fråga är om djur som jämlikt
bestämmelserna i 18 § tillkommer kronan, de i andra stycket här ovan
omförmälda personerna äga att utöva där avsedd rätt jämväl å område,
där jakträtten tillkommer annan än kronan.

Har egendom tagits i beslag, skall anmälan därom göras till
vederbörande polis- eller åklagarmyndighet. Den som erhållit sådan
anmälan har att förfara som om han själv gjort beslaget. Lag
(1980:583).

32 § Idkar någon, som är skyldig att erlägga jaktvårdsavgift, jakt
utan att hava fullgjort vad sålunda åligger honom, straffes med
dagsböter och vare dessutom pliktig att till jaktvårdsfonden utgiva
den jaktvårdsavgift som undandragits fonden.

Den som underlåter att vid jakt medföra gällande jaktkort eller vägrar
att på anmodan av den det vederbör framvisa detsamma, dömes till
böter, högst femhundra kronor.

Visar den som blivit angiven för underlåtenhet, varom sägs i
nästförgående stycke, sist under tredje dagen från det angivelsen blev
honom kunnig hos polismyndigheten, att han vid tiden för förseelsen
innehade gällande jaktkort, och giva omständigheterna vid handen, att
förseelsen haft sig grund i förbiseende, vare fri från ansvar. Lag
(1972:232).

33 § Uraktlåter någon i fall som avses i 16 § att fullgöra där stadgad
underrättelseplikt, dömes till dagsböter.

Den som bryter mot 17 §, dömes till böter, högst femhundra kronor.

Den som bryter mot 19 § första eller andra stycket eller 20 §, dömes,
om gärningen ej är att anse såsom olovlig jakt, till böter, högst
femhundra kronor.

Den som bryter mot föreskrift, som meddelats med stöd av 24 § 3 mom.,
dömes till böter, högst femhundra kronor. Lag (1967:616).

34 § Allmän åklagare äge föra talan i fråga om olovlig jakt å område
som avses i 5 § 2 mom. så ock å brott varom förmäles i 33 § fjärde
stycket denna lag.

Sker intrång i kronans, menighets eller allmän inrättnings rätt eller
överträdelse av de angående jaktkort meddelade föreskrifterna, äge
allmän åklagare att föra talan därom; och skall i fråga om mark som
står under domänverkets förvaltning rätt att föra tala om sådant
intrång tillkomma jämväl revirförvaltare vid detta verk.

I övrigt får brott mot denna lag åtalas av allmän åklagare endast om
målsägande angiver brottet till åtal eller åtal finnes påkallat ur
allmän synpunkt.

Såsom målsägande enligt denna lag skall jämväl anses ägaren av marken
eller innehavare som avses i 7 § eller brukare vilken enligt samma
lagrum äger jakträtt, ändå att jakträtten av honom upplåtits åt annan,
så ock, i fråga om allmänning eller samfällighet, varom förmäles i 4
§, delägare i allmänningen eller samfälligheten samt beträffande
jaktvårdsområde, ägare av i området ingående mark eller å området
eljest jaktberättigad person.

Innefatta föreskrifter rörande förvaltningen av allmänning,
samfällighet eller jaktvårdsområde tillika bestämmelse enligt vilken
rätten att beivra intrång i jakträtten eller överträdelser i fråga om
jaktutövningen skall tillkomma viss person, vare sådan bestämmelse
gällande. Lag (1980:895).

35 § Vad i 17 kap. 11 § rättegångsbalken förordnas om dem som gå
rättens eller Konungens befallningshavandes bud och ärende, gälle ock
om befattningshavare, som har att öva tillsyn å efterlevnaden av denna
lag.

36 § 1 mom. Av böter som ådömas enligt denna lag ävensom av behållna
försäljningssumman av förverkat villebråd eller fallvilt, varom sägs i
30 § fjärde stycket, och av hjälpmedel, varom sägs i 30 § femte
stycket, eller av belopp som må ha förklarats förverkat i stället för
dylik egendom tillfalle hälften jakvårdsfonden och återstoden kronan.
Lag (1970:192).

2 mom. Där i beslag taget djur som avses i denna paragraf är
underkastat förskämning må det, sedan syn och värdering hållits av två
ojäviga män, av beslagaren försäljas på lämpligt sätt.

Annan förverkad egendom som avses i denna paragraf skall försäljas i
den ordning som i allmänhet gäller för försäljning av förverkad lös
egendom; dock att, där förverkat redskap utgöres av skjutvapen eller
är sådant som icke må användas till jakt eller fångst, med detsamma
skall förfaras på sätt regeringen bestämmer.

Regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer äger förordna om
undantag från andra stycket i fråga om djur eller del av djur som
behövs för forskningsändamål eller av annat särskilt skäl icke bör
försäljas i den ordning som i allmänhet gäller för försäljning av
förverkad lös egendom. Lag (1974:1069).

37 § Vad enligt bestämmelserna i 18, 29, 30, 31 och 36 §§ gäller om
fågel som sägs i 18 § 1 mom. skall i tillämpliga delar avse jämväl
olovlig tillägnelse eller förstörelse av sådan fågels ägg eller bo.
Lag (1963:606).

38 § Om jakt på område som är avsatt till nationalpark samt
beträffande svenska och norska samers rätt att jaga i vissa delar av
riket gälla särskilda bestämmelser. Lag (1975:175).

39 § Den som kan anses lämplig att utöva jakttillsyn får förordnas
till jakttillsynsman.

En jakttillsynsman förordnas av länsstyrelsen i det län där han har
sitt hemvist.

Förordnandet får omfatta ett eller flera län och får återkallas när
det finns skäl för det. Lag (1980:583).

40 § Denna lag träder i kraft den 1 juli 1938, dock att,

dels vad i 8 § andra styccket stadgas skall tillämpas jämväl å
servitut, som uppkommit före den dag lagen trätt i kraft; skolande i
nämnda lagrum föreskrivna tid av femtio år räknas från sagda dag,

dels vad lagen innehåller om skyldighet att för rätten att utöva jakt
hava erlagt jakvårdsavgift ej skall tillämpas förrän från och med den
1 maj 1939,

dels ock under tiden till och med den 31 mars 1939 vid bekämpande av
vildkanin må tillämpas lagen den 15 juni 1935 om rätt i vissa fall
till jakt å vildkanin; skolande sistnämnda lag upphöra att gälla från
och med den 1 april 1939.

Genom denna lag upphävas i övrigt

lagen den 8 november 1912 om rätt till jakt,

24 kap. 12 och 13 §§ strafflagen så ock vad samma kapitel i övrigt
innehåller med avseende å olovligt jagande.

Övergångsbestämmelser

1980:895

3. För ett jaktvårdsområde som består vid ikraftträdandet skall äldre
bestämmelser fortfarande gälla. Dock skall, i stället för 13 § 3 mom.
andra stycket lagen (1938:274) om rätt till jakt, 10 § lagen
(1980:894) om jaktvårdsområden gälla även för jaktvårdsområden bildade
enligt äldre lag, varvid med jaktvårdsområdesföreningen skall avses
förening som förvaltar jaktvårdsområdets angelägenheter.

Ett jaktvårdsområde som har bildats enligt äldre bestämmelser får
ombildas till ett jaktvårdsområde enligt lagen (1980:894) om
jaktvårdsområden vid sammanträde med fastighetsägarna.

I fråga om kallelse till och omröstning vid sådant sammanträde skall
10 § 5 mom. lagen (1938:274) om rätt till jakt tillämpas. Ett beslut
om sådan ombildning skall fastställas av länsstyrelsen. För
länsstyrelsens fastställelseprövning gäller i övrigt vad i lagen
(1980:894) om jaktvårdsområden föreskrivs i fråga om beslut om
bildande av jaktvårdsområde. Lag (1984:378).

1984:378

Denna lag träder i kraft två veckor efter den dag, då lagen enligt
uppgift på den utkommit från trycket i Svensk författningssamling.
Bestämmelsen att 10 § lagen (1980:894) om jaktvårdsområden skall
tillämpas gäller inte när en upplåtelse eller överlåtelse av jakträtt
har skett genom ett avtal som har ingåtts senast den 1 april 1984 och
ansökan om tillstånd till den avtalade upplåtelsen eller överlåtelsen
senast den dagen inkommit till den förening som förvaltar
jaktvårdsområdets angelägenheter.