Lag (1939:608) om enskilda vägar 

1 KAP.

Inledande bestämmelser

1 § Denna lag avser enskild väg, som för en eller flera fastigheter är
till nytta vare sig för utfart, hemkörslor eller eljest.

Vad i denna lag stadgas angående fastighet gälle även beträffande gruva
och skall, där omständigheterna prövas därtill föranleda, tillämpas
jämväl å sådan byggnad eller industriell anläggning, som tillhör annan
än ägaren till grunden.

Bestämmelserna i 2--4 kap. gäller inte inom områden med detaljplan där
kommunen är huvudman för allmänna platser. Beslut att anta en sådan
detaljplan för ett område medför inte, att vad som tidigare enligt denna
lag bestämts i fråga om fastigheter eller vägar inom området upphör att
gälla såvida inte med stöd av 65 eller 85 § bestäms något annat.

Bestämmelserna i 5 kap. gäller inte inom områden med detaljplan.

Denna lag skall icke verka rubbning av vad som finnes särskilt stadgat
om rätt till väg eller om väghållningsskyldighet i vissa fall, ej heller
inskränkning i den omfattning i vilken det enligt vedertagna allmänna
rättsgrundsatser är lovligt för envar att färdas över annans ägor. Lag
(1987:460).

2 § Till väg höra vägbana och de områden därinvid, som stadigvarande
tarvas för vägbanans bestånd och underhåll, såsom slänt, bankett, dike
och upplagsplats, ävensom trumma, skyddsvärn, vägmärke och annan för
vägens bestånd eller brukande utförd anordning.

Lika med väg anses till väg ansluten brygga, bro eller färja med
färjläge. Lag (1947:183).

3 § Väghållning omfattar byggande av väg, vägunderhåll och
vinterväghållning.

Såsom byggande av väg anses förutom anläggning av ny väg även
omläggning och förbättring av väg.

Till vägunderhåll räknas dels åtgärd för vägs vidmakthållande i ett
för dess ändamål tillfredsställande skick, såsom påförande av
väghållningsämnen, vägbanans jämnande, dikesrensning, underhåll och
iståndsättning av bro eller färja samt ombyggnad av trumma, dels
uppsättande av skyddsvärn, vägmärke eller annan dylik anordning,
såvida åtgärden ej företages i samband med vägens byggande, dels ock
öppnande och stängande av rörlig bro samt drift av färja.

Vinterväghållning omfattar arbete för att hålla vägbana till
erforderlig bredd fri från hinder av snö och is ävensom för dess
utmärkande, där så tarvas, så ock åtgärd för vägbanas bättrande genom
påskottning av snö, där å kortare sträckor till följd av ojämn
snösamling uppstått menföre, som med hänsyn till trafikens art och
omfattning är till avsevärd olägenhet.

4 § Väg skall till läge och sträckning samt till bredd och anordning i
övrigt byggas så, att ändamålet med vägen må utan oskälig kostnad vinnas
med minsta intrång och olägenhet för annan.

Inom område med detaljplan eller områdesbestämmelser får väg inte byggas
i strid mot planen eller bestämmelserna. Om syftet med planen eller
bestämmelserna inte motverkas, får dock mindre avvikelser göras.

Gäller naturvårdsföreskrifter eller andra särskilda bestämmelser för
marks bebyggande eller användning än som avses i andra stycket skall väg
byggas så, att syftet med bestämmelserna inte motverkas.

Vägunderhåll och vinterväghållning skola utföras på sätt vägens ändamål
fordrar. Lag (1987:460).

5 § För fullgörande av väghållningsskyldighet eller annan
förpliktelse, som enligt denna lag eller med stöd därav meddelad
bestämmelse åligger fastighet, svare, där ej nedan i andra eller
tredje stycket annorledes stadgas, fastighetens ägare.

Den, som innehar fastighet med fideikommissrätt eller eljest utan
vederlag besitter fastighet på grund av testamentariskt förordnande,
skall vid tillämpning av denna lag anses såsom fastighetens ägare.

I ägares ställe svare den, som innehar fastighet på sådana villkor att
han, där fastighetsskatt för fastigheten skall utgå, jämlikt
kommunalskattelagen är skyldig erlägga dylik skatt.

Ny ägare eller innehavare svare ej för bidrag i penningar, som
förfaller till betalning, innan han skall tillträda fastigheten, men
vare pliktig fullgöra vad företrädaren eftersatt i fråga om arbete,
som i avseende å väghållningen ålagts honom.

Angående förmånsrätt för vissa fordringar enligt denna lag är särskilt
stadgat.

2 KAP.

Enskilda vägar i allmänhet

Om rätt till väg och om väghållningsskyldighet m.m.

6 § Är för fastighets ändamålsenliga brukande av synnerlig vikt att
väg för den fastighet bygges över annan fastighets område och kan ej
sådant lända till märkligt men för den senare fastigheten, skall
därifrån upplåtas den mark, som åtgår till vägen.

7 § Prövas befintlig väg vara av synnerlig vikt för ändamålsenligt
brukande av fastighet, till vilken vägen icke hörer, skall rätt att
begagna vägen upplåtas för fastigheten, såframt ej därigenom märkligt
men tillskyndas fastighet, å vars mark vägen är belägen, eller någon,
som enligt tidigare upplåtelse äger nyttja vägen.

8 § Därest vid prövning av fråga om upplåtelse för fastighet av rätt
enligt 6 eller 7 § att bygga eller begagna väg finnes att sådant men,
som där sägs, skulle orsakas av upplåtelsen, såframt ej rätten att för
fastigheten nyttja vägen begränsas till viss tid, viss årstid eller
visst färdsätt, varde rättigheten på dylikt sätt begränsad. Sådan
begränsning må ock ske då uppenbart är att behovet av vägen för
fastigheten är i motsvarande mån inskränkt.

9 § För upplåtelse av mark till väg, så ock för annat intrång, som
orsakas av vägs byggande eller begagnande, skall gäldas ersättning.

Kan i fall då enligt 7 § upplåtes rätt att för fastighet begagna väg
såsom farväg, upplåtelsen anses medföra att arbete, som under de sist
förflutna fem åren, räknat från det frågan om upplåtelsen väcktes,
nedlagts å vägens anläggning, omläggning eller förbättring, blivit
till synnerlig nytta för fastigheten, och varder, på sätt nedan i
detta kapitel sägs, skyldighet att med viss andel deltaga i vägens
underhåll lagd å fastigheten, må, där särskild anledning därtill
förekommer, tillika kunna å fastigheten läggas skyldighet att ersätta
skälig del av värdet av det sålunda utförda vägbyggnadsarbetet.

Varder fastighet, för vilken enligt 7 § upplåtes rätt att begagna väg
såsom farväg, icke förpliktad att med viss andel deltaga i
väghållningen, åligge fastigheten skyldighet att utgiva ersättning för
den slitning av vägbanan, som beräknas uppkomma genom vägens
begagnande för fastigheten.

Ersättning, som i tredje stycket avses, skall bestämmas till visst
penningbelopp att utgå årligen i förskott under den tid rätten att
begagna vägen äger bestånd och av den berättigade tages i anspråk. I
övrigt skall ersättning enligt denna paragraf bestämmas i penningar
att utgå på en gång.

10 § I vägbyggnadsföretag, som är av synnerlig vikt för två eller
flera fastigheters ändamålsenliga brukande, skola dessa samfällt
deltaga.

Väg, som, då mark är bar, är till nytta för två eller flera
fastigheter, skall av dem samfällt underhållas.

Är väg under tid, då marken är snötäckt, till nytta för två eller
flera fastigheter, skola dessa samfällt taga del i
vinterväghållningen.

Väghållningsskyldighet enligt vad nu är sagt åligger dock icke
fastighet, med mindre vägen är till nytta för fastigheten såsom farväg
samt rätt att i sådant hänseende begagna vägen tillkommer eller kan
tillerkännas fastigheten jämlikt lag eller enligt avtal eller
medgivande av vederbörande rättsägare, ej heller för tid, som
förflutit, innan skyldigheten i nedan angivna ordning fastställes.

Vad i denna paragraf stadgats utgöre icke hinder för att, där så
prövas skäligt, egendom, vars rätt att begagna väg till tiden eller
annorledes begränsas, så ock egendom, som i 1 § andra stycket avses,
förklaras skola bidraga till väghållningen allenast genom erläggande
av sådan ersättning, som i 9 § tredje stycket sägs; och skall, där så
sker, å egendomen icke tillämpas vad i detta kapitel finnes stadgat om
väghållningsskyldig eller den, som har att deltaga i väghållning.

11 § Skyldigheten att deltaga i väghållning skall mellan de
fastigheter, vilka skyldigheten åligger, fördelas med hänsyn till den
omfattning, vari de beräknas komma att begagna vägen, dock att ej å
någon fastighet må läggas större andel än som svarar mot dess nytta av
vägen.

12 § Arbete med vägbyggnad, vägunderhåll eller vinterväghållning skall
av de väghållningsskyldiga utföras antingen gemensamt eller, efter
vägdelning, så att envar av dem eller, där särskilda omständigheter
därtill föranleda, vissa eller samtliga gemensamt stå i ansvar för
viss sträcka å marken (väglott).

Vid vägdelning skall, allt efter som fråga är om vägbyggnad,
vägunderhåll eller vinterväghållning, hänsyn tagas till sådana
omständigheter, som inverka på kostnaden i motsvarande avseende, så
att, där större svårighet möter, skälig minskning i väglott däremot
beräknas. I följd härav skall, i den mån anledning därtill förekommer,
delning av väg verkställas särskilt för byggandet, särskilt för
underhållet och särskilt för vinterväghållningen, ändå att den enligt
11 § å varje fastighet belöpande andelen är densamma beträffande vart
och ett av dessa slag av väghållning.

13 § Där med stöd av stadgandena i detta kapitel vid förrättning eller
genom dom väghållningsskyldighet ålagts fastighet samt för
skyldighetens fullgörande tarvas, att sand, grus, jord eller sten
tages å visst eller vissa ställen å annan fastighet eller att å visst
område därav invid vägen växande träd eller buskar borthuggas eller
kvistas eller snöskärm uppsättes, skall rätt i sådant avseende
upplåtas för den förra fastigheten, där ej detta skulle lända den
andra till märkligt men; och må, där det kan ske utan att orsaka
dylikt men samt finnes påkallat till vinnande av ökad trafiksäkerhet
vid vägens begagnande, rätt som nyss sagts i fråga om röjning av träd
eller buskar upplåtas för fastighet, som i den i detta kapitel
stadgade ordning berättigats att nyttja vägen.

För upplåtelse, som i första stycket avses, så ock för annat intrång,
som därav föranledes, skall ersättning gäldas i penningar. Ersättning
för rätt att taga väghållningsämnen skall bestämmas att utgå på en
gång inom viss tid, högst ett år, efter det rättigheten fastställdes;
dock må, där rätt, varom nu är fråga, icke förbehålles uteslutande den
eller de fastigheter, för vilka upplåtelsen sker, bestämmas, att
ersättningen skall gäldas sålunda, att vid varje särskilt tillfälle,
då rättigheten begagnas, betalning erlägges efter visst pris för den
då tagna mängden.

Vid upplåtelse av rätt, som i denna paragraf avses, så ock vid
rättighetens begagnande skall tillses, att fastighet, som därav
besväras, ej betungas mer än nödigt är. Träd av större prydnadsvärde
eller träd och buskar å tomt eller i trädgård må ej fällas, med mindre
synnerliga skäl därtill äro. Innan upplåten rätt att borthugga eller
kvista träd eller buskar begagnas, skall för varje gång underrättelse
om åtgärden, minst en vecka förut, meddelas vederbörande fastighets
ägare eller innehavare.

14 § I fall då vid förrättning eller genom dom enligt detta kapitel
bestämts att väg må för fastighet byggas eller begagnas, må till
förmån för fastigheten, där det kan ske utan märkligt men för annan
fastighet, föreskrivas, att grind eller led ej får bibehållas eller
uppsättas å vägen annorstädes än i korsning av järnväg, spårväg eller
vattenväg. Vid meddelande av dylik föreskrift må dess tillämpning i
övrigt begränsas efter ty skäligt prövas.

För intrånget skall gäldas ersättning, som bestämmes i penningar att
utgå på en gång. Lag (1954:197).

15 § Prövning av fråga om rättighet eller skyldighet, som i 6--14 §§
avses, verkställes efter ansökning eller anmälan vid förrättning på
stället i den ordning nedan stadgas. Lag (1971:1049).

16 § Rätt att ansöka om förrättning enligt detta kapitel och att vid
sådan förrättning föra talan tillkomme för fastighet, som saken
förmenas angå dess ägare ävensom innehavaren, där denne jämlikt 5 §
har att svara för fullgörandet av fastighetens väghållningsskyldighet.
Samma befogenhet, dock ej i fråga om byggande av väg, tillkomme
nyttjanderättshavare, vilken enligt avtal har att fullgöra
väghållningsskyldighet för fastigheten.

Anmälan om förrättning göres av lantmäterimyndigheten, när
vid fastighetseglering beslutats att fråga om väghållning skall prövas
enligt denna lag.

Väckes sålunda fråga, som i 6--14 §§ avses, må härutinnan talan för
fastighet vid förrättningen städse föras av innehavare av
nyttjande- eller servitutsrätt, i den mån frågan rörer hans rätt.

Har efter förrättningens början fastighet övergått till ny ägare eller
innehavare, vare han i lika mån som företrädaren bunden av vad denne
medgivit eller godkänt. Lag (1995:1399).

17 § Yrkande om skyldighet för fastighet att deltaga i väghållning må
vid förrättning framställas endast för fastighet, vilken prövas
jämlikt de i 10 § stadgade grunder skola deltaga i den vägbyggnad,
det vägunderhåll eller den vinterväghållning, varom fråga är.

18 § Ansökning om förrättning enligt detta kapitel göres skriftligen
hos länsstyrelsen.

I ansökningen böra fullständigt uppgivas ärendets omfattning och
beskaffenhet, de fastigheter saken förmenas angå, samt vederbörande
ägares och innehavares, nyttjanderätts- och servitutshavares namn och
hemvist.

Finner länsstyrelsen den äskade förrättningen endast avse fråga, som
bör vinna sin lösning i den i 3 kap. stadgade ordning, äge
länsstyrelsen avslå ansökningen eller, där förordnande för
förrättningsman redan utfärdats men förrättningen ännu icke avslutats,
förordna om dess inställande. Är frågan om dylikt beslut beroende på
utredning, må med utseende av förrättningsman tills vidare anstå eller
länsstyrelsen föreskriva att förrättningen skall vila, intill dess
länsstyrelsen annorledes förordnar.

Första--tredje styckena äga motsvarande tillämpning i fråga om anmälan
som avses i 16 § andra stycket. Lag (1971:1049).

19 § Till förrättningsman skall länsstyrelsen förordna sådan person,
lantmätare eller annan, som finnes äga erforderlig kunskap och
erfarenhet samt jämväl i övrigt vara till uppdraget lämplig.

För förrättning, som sker efter anmälan enligt 16 § andra stycket, skall
den förrättningslantmätare som handlägger fastighetsregleringen
förordnas till förrättningsman, om ej särskilda skäl föranleda annat.

Hava samtliga uppgivna sakägare förenat sig om förslag till viss
förrättningsman, varde den föreslagne förordnad, där ej annat föranledes
av stadgandena i första och andra styckena eller eljest laga hinder
möter.

Om förordnandet skall underrättelse av länsstyrelsen meddelas länets
lantmäterikontor eller, därest förrättningsakten jämlikt 39 § skall
redovisas till en kommunal nämnd, denna nämnd. Har i fall, som avses i
andra stycket, till förrättningsman förordnats annan än den
förrättningslantmätare som handlägger fastighetsregleringen, skall den
senare underrättas. Lag (1991:1674).

20 § Förrättningsmannen skall, om han finner sådant nödigt eller någon
av sakägarna det äskar, vid förrättningen biträdas av två gode män,
vilka av sakägarna eller, om dessa ej åsämjas, av förrättningsmannen
utses bland dem, som äro valda till nämndemän i domsaga eller i
fastighetsdomstol eller till godemän vid
fastighetsbildningsförrättningar. Ej må till god man utses någon, som
är bosatt fjärran från den ort, där förrättningsstället är beläget,
när annan behörig närmare finnes.

Bestämmes under förrättningens fortgång, att gode män skola
tillkallas, må det ej verka rubbning av åtgärd, som därförinnan
vidtagits.

Stanna förrättningsmannen och gode männen i olika meningar, gälle vad
de flesta säga. Har var sin särskilda mening, gälle
förrättningsmannens. Lag (1971:1049).

21 § För förrättningen njute förrättningsmannen och gode männen
ersättning, den förre i likhet med vad för lantmätare och de senare i
enlighet med vad för gode män vid fastighetsbildningsförrättningar är
eller varder stadgat.

Den ersättning, så ock kostnad för kallelser eller annat, som för
förrättningen är av nöden, skall, där ej annorlunda är särskilt
stadgat, av sökanden genast förskjutas samt, därest vid förrättningen
flera förpliktas till väghållning eller utgivande av ersättning enligt
9 § tredje stycket, mellan dem och sökanden fördelas efter ty skäligt
prövas. Vid förrättning, som sker efter anmälan enligt 16 § andra
stycket, skola ägarna av de fastigheter, som ingå i regleringen, anses
såsom sökande. Lag (1971:1049).

22 § Uppkommer vid förrättning fråga, för vars avgörande fordras
särskild fackkunskap, äge länsstyrelsen, på därom av
förrättningsmannen framställd begäran och efter prövning av åtgärdens
behövlighet, förordna sakkunnig person att biträda förrättningsmannen.
Över länsstyrelsens beslut härutinnan må klagan icke föras.

Ersättning till sakkunnigt biträde, varom nyss sagts, bestämmes av
förrättningsmannen med gode männen, om sådana äro tillkallade; och
gälle beträffande ersättningen vad i 21 § andra stycket finnes om
annan kostnad för förrättning stadgat.

23 § Mot förrättningsman, god man och sakkunnigt biträde gälle dessa
jäv: om han själv är sakägare eller om han är med sakägare i den
skyldskap eller det svågerlag, som enligt lag utgör jäv mot domare,
eller om han eller någon, som är med honom sålunda skyld eller
besvågrad, eljest äger del i saken eller därav kan vänta synnerlig
nytta eller skada, eller om han såsom ledamot i någon rätt deltagit i
åtgärd eller beslut, som rör saken, eller om han varit fullmäktig i
saken, eller om han är i någon sakägares tjänst, eller om han är
sakägares vederdeloman eller uppenbare ovän. Söker någon, sedan
förrättning begärts, sak med honom eller tillfogar honom något med ord
eller gärning i uppsåt att därmed göra honom jävig, det skall ej
räknas för jäv.

Vet förrättningsman, god man eller sakkunnigt biträde att emot honom
finnes jäv eller är han hindrad att inom skälig tid utföra sitt
uppdrag, anmäle det genast hos den, som meddelat honom uppdraget.

24 § Förrättningsman skall så skyndsamt som möjligt å därför tjänlig
tid börja förrättningen samt utan onödigt dröjsmål fortsätta och
avsluta densamma.

Finner förrättningsmannen anledning till antagande att till
förrättningen hänskjuten fråga bör lösas i den i 3 kap. stadgade
ordningen, skall han genast härom underrätta länsstyrelsen och inhämta
dess besked huruvida förrättningen skall fortgå.

Vill den, som sökt förrättning, sedan förrättningsman förordnats men
innan sammanträde under förrättningen hållits, återkalla sin talan,
göre det skriftligen hos förrättningsmannen. Därest kallelse, som
avses i 25 §, redan utfärdats och återkallelsen inkommit så sent att
förrättningsmannen ej kan i god tid före det utsatta sammanträdet
skriftligen underrätta samtliga kända sakägare om förrättningens
inställande, vare återkallelsen utan verkan; och meddele
förrättningsmannen sökanden därom besked. Sker återkallelsen vid
sammanträde under förrättningen, skall denna genast inställas, där ej
annan sakägare, som äger påkalla förrättning rörande den väckta
frågan, begär att förrättningen fortsättes.

Förrättning, som sker efter anmälan enligt 16 § andra stycket, må
inställas, om fastighetsregleringen inställes eller om annat särskilt
skäl föreligger. Lag (1971:1049).

25 § Bestämmelserna i 4 kap. 18--24 §§ fastighetsbildningslagen (1970:
988) om kallelse och delgivning samt om underrättelse till en sådan
nämnd som avses i 19 § fjärde stycket skall tillämpas också vid
förrättning enligt detta kapitel.

Där fråga är om vägs byggande så att den korsar eller eljest berör
allmän väg, järnväg, spårväg, kanal eller flottled, vare förvaltningen
av denna andra trafikled kallad att såsom sakägare deltaga i
förrättningen. Lag (1991:1674).

26 § Är någon sakägare å okänd ort eller så fjärran, att han ej kan
bevaka sin rätt, och är icke någon förordnad eller eljest veterligen
behörig att för honom tala och svara, begäre förrättningsmannen
förordnande av god man för den bortovarande enligt lagen om
förmynderskap.

27 § har upphävts genom lag (1971:1049).

28 § har upphävts genom lag (1971:1049).

29 § Kommer ej förrättningsmannen tillstädes å den för sammanträde
utsatta tid och infinner han sig ej heller inom tre timmar därefter,
då må de, som tillstädeskommit, åtskiljas. Får förrättningsmannen laga
förfall, underrätte han så fort ske kan alla vederbörande därom.
Förrättningsman, som utan skälig orsak utebliver från sammanträde,
ersätte all skada och olägenhet.

Utebliver god man från förrättning, varde annan i hans ställe utsedd,
såframt ej alla närvarande sakägare begära uppskov med ärendets vidare
handläggning.

Utebliver sakägare från lagligen kungjord förrättning, vare det ej
hinder för förrättningens företagande; dock att om sökanden, utan att
hava anmält laga förfall, utebliver från första sammanträdet, skall så
förfaras som om han hade vid sammanträdet återkallat sin talan. Lag
(1975:677).

30 § Vid första sammanträdet under förrättningen uppläse
förrättningsmannen sitt förordnande.

Förrättningsmannen efterhöre, huruvida jäv är att anföra mot honom
eller god man eller förordnat sakkunnigt biträde. Sakägare, som vill
anföra jäv, göre det å första sammanträdesdag, då den, mot vilken
jävet framställes, tjänstgör. Ej må sakägare senare väcka fråga om
jäv, med mindre han varit av laga förfall hindrad att inställa sig å
nämnda dag eller den omständighet, varå jävet grundas, först efteråt
tillkommit eller blivit honom kunnig. I dessa fall skall jävet för att
vinna beaktande framställas å den sammanträdesdag, som först
inträffar efter det förfallet upphörde eller anledningen till jävet
uppkom eller blev känd. Sakägare, som föreslagit någon till
förrättningsman eller röstat å någon vid utseende av god man, må ej å
omständighet, som därvid var för sakägaren känd, grunda jäv mot den,
som i enlighet med sakägarens förslag eller röst blivit förordnad
eller utsedd.

Över framställd jävsanmärkning meddele förrättningsmannen med gode
männen, där han av sådana biträdes, så fort ske kan beslut.

Finnes jäv mot förrättningsman lagligen grundat, skall förrättningen
genast avbrytas. I ty fall ävensom därest sakkunnigt biträde befinnes
jävigt, tillkännagive förrättningsmannen ofördröjligen förhållandet
för länsstyrelsen. Är god man befunnen jävig, utses annan i hans
ställe.

Ogillas jävsanmärkningen, må talan mot beslutet fullföljas hos
länsstyrelsen genom besvär, vilka skola dit ingivas inom tjugu dagar
från det beslutet avkunnades. Underrättelse härom skall meddelas i
beslutet. Utan hinder av förd klagan, fortsätte den, mot vilken jävet
framställts, med sin befattning, intill dess annorledes i vederbörlig
ordning förordnas. Dock må ej förrättningen avslutas, innan jävsfrågan
slutligen prövats.

Vid beslut, varigenom jävsanmärkning gillas, skall förbliva. Sådant
beslut må ej verka rubbning eller upphävande av åtgärd eller beslut,
som tillkommit innan anmärkningen gjordes. Ogillar länsstyrelsen
jävsanmärkning, må klagan över länsstyrelsens beslut härutinnan icke
föras.

31 § Förrättningsmannen skall föra protokoll över vad som förekommer
vid förrättningen.

I protokollet skall ske anteckning rörande vilka som äro sakägare och
för vilka fastigheter de äga föra talan, samt till beskaffenhet och
utgivningsdag anmärkas de handlingar, som styrka behörighet
härutinnan. Fastigheternas registerbeteckningar skola angivas, i den
mån sådana finnas dem åsatta.

I protokollet skola noga upptagas framställda yrkanden och anförda
skäl samt förrättningsmannens och gode männens beslut och utlåtanden
jämte grunderna för desamma.

Protokollet skall avfattas i sammanhängande paragrafföljd för hela
förrättningen. Innan sammanträde avslutas, skall protokollet för
detsamma erhålla slutlig avfattning. Meddelat beslut skall uppläsas.
Förrättningsmannen skall underteckna protokollet och därå anteckna
dagen, då det är uppsatt. Lag (1954:197).

32 § Förrättningsmannen och hans biträden samt gode männen må, där
sådant är för förrättningen erforderligt, efter därom i god tid gjord
tillsägelse hos vederbörande fastighets ägare eller innehavare, övergå
ägor, verkställa stakning eller mätning å marken, undersökning av
grund och annan dylik åtgärd. Därvid skall iakttagas, att skada å
växande gröda samt nedhuggning eller skadande av träd såvitt möjligt
undvikas. Ej må i trädgård, annan därmed jämförlig plantering eller
park utan ägarens lov träd skadas eller fällas.

Har genom åtgärd, som i första stycket avses, skada uppkommit och vill
den, som skadan led, därför njuta gottgörelse, framställe han före
förrättningens avslutande sitt yrkande hos förrättningsmannen, vilken
har att med gode männen, om han av sådana biträdes, uppskatta skadan;
och gälle om ersättning för skadan vad i 21 § andra stycket rörande
kostnad för förrättning finnes stadgat.

33 § Vid förrättning skall i förekommande fall företagas sådan
prövning, som i 1 § andra stycket sägs, samt efter omständigheterna
tillses:

huruvida väg för fastighet må byggas över annan fastighets område;

huru väg skall byggas till läge, sträckning, bredd, byggnadssätt och
anordning i övrigt;

inom vilken tid byggande av väg skall vara slutfört;

huruvida för fastighet skall upplåtas rätt att begagna befintlig väg;

huruvida rätt, som för fastighet upplåtes att begagna väg, skall
begränsas på sätt i 8 § sägs;

vilka fastigheter, som skola vara pliktiga att deltaga i vägs byggande
eller underhåll eller i vinterväghållning, och huru stor andel av
skyldigheten, som skall åligga envar fastighet (andelstal), ävensom,
där någon av de väghållningsskyldiga fastigheternas rätt att begagna
vägen begränsas till viss årstid eller viss tid, huru
väghållningsskyldigheten skall beträffande övrig del av året eller
efter den bestämda tidens utgång mellan de övriga väghållningsskyldiga
fördelas;

huruvida arbetet med vägbyggnad, vägunderhåll eller vinterväghållning
skall av de väghållningsskyldiga utföras gemensamt eller efter
vägdelning samt, i senare fallet, huru delningen skall verkställas;

huruvida för fastighet skall upplåtas rätt, som i 13 § omförmäles,
skolande, där vid förrättning verkställes vägdelning, alltid i
sammanhang därmed till prövning upptagas frågan om upplåtelse av rätt
att taga väghållningsämnen erfordras eller icke;

å vilket eller vilka ställen, i vilken omfattning och på vad sätt
jämlikt 13 § upplåten rätt må utövas samt huruvida ett till hämtning
av väghållningsämnen vid förrättningen bestämt ställe må för enahanda
ändamål nyttjas av ägaren eller eljest av annan än den eller de
fastigheter, för vilka rättigheten sålunda upplåtes;

huruvida och i vad mån inskränkning skall jämlikt 14 § föreskrivas i
rätt att å väg bibehålla eller uppsätta grind eller led;

huruvida ersättning enligt 9 § första eller andra stycket, 13, 14, 22
eller 32 § skall gäldas samt till vilket belopp eller, i den mån
ersättning enligt 13 § ej bestämmes till visst belopp, efter vilka
grunder ersättningen skall beräknas;

huruvida och på vad sätt ersättning, som här nämnts, skall mellan
flera fastigheter till utgörande fördelas;

huruvida ersättning enligt 9 § tredje stycket skall utgå, med vilket
årligt belopp ersättningen skall gäldas ävensom, där vägdelning skett
och eljest i förekommande fall, huru beloppet skall fördelas mellan
flera till ersättningen berättigade;

huru utgifterna för förrättningen skola mellan flera sökande eller
andra sakägare i enlighet med stadgandena i 21 § fördelas.

34 § Förrättningsmannen skall söka såvitt möjligt mellan sakägarna
åstadkomma förening; och varde, där i viss fråga förening sker,
särskild avhandling därom upprättad samt av de sakägare, vilkas rätt
av frågan beröres, underskriven och medelst förrättningsmannens och
närvarande gode mäns påskrift vitsordad. Avhandlingen skall bifogas
protokollet över förrättningen.

Rörer förening fastighet, som står under allmän myndighets vård och
inseende, skall, ändå att dess ombud därå ingått, föreningen i
avseende å fastigheten ej gälla, med mindre den varder av vederbörande
myndighet godkänd.

Angår förening fråga om byggande av väg i fall, som i 4 § andra
stycket avses, vare föreningen ej gällande utan att den prövas
överensstämma med de i nämnda stycke givna stadganden.

Ej heller vare förening gällande, där den finnes uppenbarligen till
skada för fastighet betunga densamma med förpliktelse i avsevärt högre
grad än vad enligt de i detta kapitel stadgade grunder skall åligga
fastigheten.

Åberopas vid förrättning enligt detta kapitel av någon sakägare mellan
honom och annan sakägare gällande avtal rörande fråga, som vid
förrättningen skall prövas, varde enahanda verkan tillerkänd avtalet,
som om dessa sakägare vid förrättningen ingått förening i
överensstämmelse med avtalets innehåll; dock skall sakägare icke vid
förrättning anses bunden av tidigare avtal, såframt efter avtalets
ingående inträtt ändrade förhållanden, som på frågan i synnerlig mån
inverka, ej heller där avtalet avser väghållningsskyldighet och tio år
förflutit från det avtalet slöts.

Prövning enligt denna paragraf av fråga om verkan av förening eller
avtal ankommer på förrättningsmannen med gode männen, där han av
sådana biträdes.

35 § I den mån ej enligt 34 § gällande förening mellan sakägarna kan
åstadkommas eller tidigare ingånget avtal skall läggas till grund för
avgörandet, varde saken jämlikt de i detta kapitel stadgade grunder
prövad av förrättningsmannen med gode männen, där han av sådana
biträdes; och skola de, sedan alla vid förrättningen förekommande
frågor blivit behörigen utredda, ändå att frågorna skola avgöras i
enlighet med förening eller avtal, på grund av vad i ärendet
förekommit avgiva skriftligt utlåtande i saken, vilket för sakägarna
skall uppläsas och framläggas.

Ej må i utlåtandet föreskrivas åtgärd, för vars vidtagande fordras
offentlig myndighets tillstånd, med mindre sådant tillstånd
inhämtats.

Sedan utlåtandet framlagts, eller då förrättning, sedan sammanträde
därunder ägt rum, skall inställas, skall förrättningen förklaras
avslutad med tillkännagivande vid vilken domstol talan mot
förrättningen må fullföljas samt vad enligt 37 § skall iakttagas för
sådan talans bevarande.

Innebär utlåtandet att jämlikt vad i 50 § sägs två eller flera
fastigheter skola utgöra en samfällighet för gemensam väghållning,
skall förrättningsmannen föranstalta därom att efter förrättningens
avslutande i sammanhang därmed å förrättningsstället hålles
sammanträde med vederbörande för antagande av stadgar och utseende av
styrelse för samfälligheten. Vid sammanträdet skall förrättningsmannen
leda förhandlingarna samt framlägga förslag till stadgar.

36 § Avskrift av förrättningsprotokollet med det i 35 § omförmälda
utlåtande samt de vid förrättningen ingångna föreningar och övriga vid
förrättningen upprättade handlingar ävensom kopia av karta, där sådan
vid förrättningen upprättats, skola av förrättningsmannen inom tjugu
dagar eller, om vägen eller största delen därav är belägen inom något av
rikets fyra nordligaste län, inom trettio dagar efter förrättningens
avslutande överlämnas till ordföranden i styrelse, varom i 50 §
förmäles, eller där sådan styrelse ej är tillsatt, till någon i orten
boende pålitlig person, som av sakägarna eller, om dessa ej äro ense, av
förrättningsmannen med gode männen, där han av sådana biträdes, utses
att mottaga samma handlingar; och vare handlingarna hos den, som sålunda
mottagit dem, tillgängliga för envar, som åstundar att granska eller
avskriva desamma. Kvitto å handlingarnas mottagande skall vidfogas
huvudskriften av förrättningsutlåtandet.

Förrättningsmannen skall inom tid, som i första stycket sägs, om dagen
för förrättningens avslutande skriftligen underrätta länets
lantmäterikontor eller, därest förrättningsakten jämlikt 39 § skall
redovisas till en sådan nämnd som avses i 19 § fjärde stycket, denna
nämnd. Har i fall, som avses i 19 § andra stycket, till förrättningsman
förordnats annan än den förrättningslantmätare som handlägger
fastighetsregleringen, skall den senare underrättas. Lag (1991:1674).

37 § Klagan över förrättningen må av sakägare föras genom besvär hos
den fastighetsdomstol, inom vars domkrets vägen eller största delen av
densamma är belägen. Besvären skola ingivas till domstolen inom
fyrtiofem dagar eller, om vägen eller största delen därav är belägen
inom något av rikets fyra nordligaste län, inom sextio dagar från den
dag då förrättningen förklarats avslutad, klaganden dock obetaget att
på eget äventyr med posten insända besvären så tidigt att de före
sagda tids utgång komma domstolen tillhanda.

Den, som vid förrättningen begärt ersättning enligt 32 §, äge, ändå
att han ej är sakägare, rätt att vad denna ersättningsfråga angår
fullfölja talan mot förrättningen på sätt och inom tid, varom i första
stycket sägs. Dylik talerätt tillkomme ock sakkunnigt biträde såvitt
rörer av honom vid förrättningen fordrad ersättning enligt 22 §. Lag
(1971:1049).

38 § När besvär enligt 37 § blivit anförda, skall fastighetsdomstolen
genast därom underrätta förrättningsmannen, vilken har att skyndsamt
till domstolen insända förrättningsprotokollet och övriga
förrättningen rörande handlingar jämte karta, där sådan upprättats.
Förrättningsmannen vare pliktig att, där domstolen så prövar nödigt,
inställa sig vid domstolen för att höras i målet. Ersättning för
inställelsen skall förskjutas av klaganden, och pröve domstolen i
slutliga utslaget, huruvida beloppet skall helt eller delvis gottgöras
honom av annan part.

I fråga om förfarandet i målet och talan mot däri meddelade beslut
gälle i tillämpliga delar bestämmelserna om fastighetsbildningsmål i
16--18 kap. fastighetsbildningslagen (1970:988). Lag (1971:1049).

39 § Efter det mål, som i 38 § sägs, blivit genom lagakraftägande dom
avgjort, skall förrättningsakten översändas, där målet återförvisats
till förrättningsmannen, till denne men eljest till länets
lantmäterikontor eller, om vägen varom fråga är eller största delen
därav är belägen inom stad eller samhälle, för vilket byggnadslagens
bestämmelser för stad äga tillämpning, till den eller de kommunala
nämnder som fullgör uppgifter inom plan- och byggnadsväsendet för att
där förvaras. Avskrift av dom i målet skall, evad domen vunnit laga
kraft eller inte, översändas till nämnda lantmäterikontor eller till
nämnden ävensom till förrättningsmannen och den, som jämlikt 36 § har
att förvara avskrift av förrättningshandlingarna. Har i fall, som avses
i 19 § andra stycket, till förrättningsman förordnats annan än den
förrättningslantmätare som handlägger fastighetsregleringen, skall
avskrift av domen översändas till den senare.

Föres ej talan mot förrättningen, har förrättningsmannen att insända
förrättningsutlåtandet till fastighetsdomstolen, vilken åteckne detsamma
bevis, att besvär ej anförts; och åligge det förrättningsmannen att,
sedan utlåtandet återställts till honom, inom fyra månader efter
förrättningens avslutande översända förrättningsakten till den
myndighet, hos vilken, enligt vad i första stycket sägs, akten skall
förvaras.

Där förrättningen avser väg, som är belägen dels i stad eller samhälle,
varom i första stycket förmäles, och dels å egentliga landsbygden, skall
förrättningsmannen verkställa avskrift av förrättningshandlingarna,
vilken avskrift skall åtfölja akten, tills densamma inlämnats till
förvar hos den kommunala nämnden eller lantmäterikontor; och åligge det
den av dessa myndigheter, som mottagit akten, att därom teckna bevis å
avskriften och översända denna till den andra av ifrågavarande
myndigheter. I fall, som i detta stycke avses, varde, då avskrift av
dom, efter ty ovan är sagt, skall översändas till nämnden eller
lantmäterikontoret, dylik avskrift tillställd dem båda.

Huru förrättningsman må genom vite tillhållas att fullgöra sin
skyldighet att redovisa förrättningsakt och andra honom enligt denna lag
åliggande uppgifter, därom förordnar regeringen. Närmare anvisningar
till ledning för förrättningsmän vid handläggning av förrättningar
utfärdar regeringen eller den regeringen förordnar. Lag (1991:1674).

40 § Föres ej talan mot förrättning enligt detta kapitel så som i
37 § sägs, gånge det därvid meddelade utlåtandet i verkställighet
såsom lagakraftägande dom.

Beträffande rätt att begagna väg, som redan finnes anlagd, samt
skyldighet att fullgöra underhåll eller vinterväghållning av sådan väg
skall vad i fastighetsdomstols dom bestämts, ändå att talan däremot
föres, omedelbart lända till efterrättelse, såframt ej
fastighetsdomstolen eller högre rätt, där saken är anhängig,
annorledes förordnar.

På yrkande av part må fastighetsdomstolen, där särskilda skäl därtill
äro, förordna, att jämväl vad i dess dom bestämts rörande rätt att
bygga väg över annans mark eller rätt, som i 13 § avses, må
verkställas utan hinder av att domen icke vunnit laga kraft.

Den, som söker verkställighet av dom, som inte har vunnit laga kraft,
skall ställa säkerhet för den gottgörelse för skada genom
verkställighetsåtgärden, som kan komma att utdömas, om domen ändras. I
fråga om sådan säkerhet gäller 2 kap. 25 § och 27 § första stycket
utsökningsbalken.

Att vad genom förrättning eller dom enligt detta kapitel bestämts i
vissa hänseenden skall verkställas i särskild ordning följer av vad
nedan i 41 och 49 §§ samt angående vägsamfällighet stadgas. Lag
(1981:853).

41 § Skall väg byggas så att den korsar eller eljest berör allmän väg,
järnväg, spårväg, kanal eller flottled, vare förvaltningen av denna
andra trafikled berättigad att ombesörja därav föranledda
anordningar samt pliktig att, om förvaltningen ej själv verkställer
detta arbete, övervaka detsamma och, där anordningarna icke utföras på
ett för trafiken betryggande sätt, i god tid anmäla förhållandet hos
vederbörande myndighet, som äger meddela erforderliga föreskrifter.

42 § Har genom förrättning eller dom å fastighet lagts skyldighet att
deltaga i väghållning utan att föreskrift lämnats rörande rätt att för
fastigheten begagna vägen, vare så ansett som om dylik rätt blivit
genom förrättningen eller domen fastställd att gälla så länge
fastigheten sålunda ålagd väghållningsskyldighet består. Dock skall,
där å fastigheten lagts skyldighet att deltaga endast i
vinterväghållning, därav icke anses följa rätt att nyttja vägen den
tid mark är bar.

43 § Yppas tvist mellan ägare, innehavare av nyttjanderätt eller
andra om bättre rätt till vad såsom ersättning enligt 9, 13, 14 eller
32 § skall utgå, skall den tvist hänvisas till särskilt utförande i
vanlig ordning.

44 § Är ersättning enligt 9 § första eller andra stycket, 13 § eller
14 § bestämd att utgå på en gång men saknas föreskrift om tid för
betalningen, skall denna fullgöras inom ett år efter det frågan om
ersättningsskyldigheten slutligen avgjordes. Evad nämnda skyldighet
hänför sig till allenast en fastighet eller blivit mellan flera
fördelad, må ej arbete å annans mark verkställas eller åtgärd till
förfång för annan vidtagas, innan ersättningens hela belopp blivit
erlagt.

Har ersättning för rättighet, som i 9 eller 13 § avses, bestämts att
utgå med visst årligt belopp, må rättigheten icke under något år tagas
i bruk, innan beloppet för samma år gäldats.

45 § Skall ersättning enligt 9 § första eller anda stycket erläggas på
en gång och bliver den ej till fullo gulden inom ett år efter
betalningstidens utgång, vare vad genom förrättningen eller domen
rörande vägen föreskrivits i sin helhet förfallet.

Därest ersättning enligt 13 eller 14 §, vilken bestämts att utgå på en
gång, icke gäldats inom betalningstiden, vare frågan om den rätt,
ersättningen avser, förfallen.

Är vad genom förrättning eller dom rörande väg bestämts i sin helhet
förfallet till följd av en eller flera sakägares underlåtenhet att
fullgöra sin ersättningsskyldighet, åligge det denne eller dessa
sakägare, en för alla och alla för en, att slutligen vidkännas
kostnaderna för förrättningen.

46 § Försummar någon att i vederbörlig ordning gälda ersättning
enligt 9 § första eller andra stycket, 13 § eller 14 §, som bestämts
att utgå på en gång, och har annan, vilkens rätt är beroende av att
förpliktelsen fullgöres, helt eller delvis förskjutit beloppet, njute
denne utmätning hos den försumlige för vad sålunda för hans räkning
utgivits, såframt ersättningens hela belopp erlagts inom
betalningstiden eller, där fråga är om ersättning enligt 9 § första
eller andra stycket, inom ett år efter betalningstidens utgång.

47 § Den, som för honom tillerkänd rätt att begagna väg i förskott för
visst år erlagt ersättning jämlikt 9 § tredje stycket, må, där han
styrker att han under året själv botat brist i vägens underhåll,
berättigas att efter ty skäligt prövas återbekomma ersättningsbeloppet
eller del därav. Krav därå skall vid talans förlust framställas inom
en månad efter årets utgång.

48 § För att övervaka byggandet av samt underhållet och
vinterväghållningen i fråga om väg, som gjorts till föremål för
vägdelning, skall, där någon av väglottshavarna det fordrar, anställas
särskild ojävig tillsyningsman. Bliva väglottshavarna ej ense om valet
av tillsyningsman, skall sådan på anmälan utses av länsstyrelsen.

Länsstyrelsen bestämme ock, där så påkallas, vad arvode bör tillkomma
tillsyningsmannen och huru arvodet bör mellan väglottshavarna till
utgörande fördelas, allt efter ty skäligt prövas.

Tillsyningsmannen entledigas av väglottshavarna, såvida de därom äro
ense. I annat fall må frågan av envar av den underställas prövning av
länsstyrelsen, som förordnar efter omständigheterna.

Vad ovan i första och tredje styckena stadgats om väglottshavare
skall, där fastighets väghållningsskyldighet jämlikt 5 § eller på
grund av nyttjanderättsavtal skall fullgöras av annan än fastighetens
ägare, tillämpas såväl å ägaren som å den skyldigheten åligger. Lag
(1954:197).

49 § Försummar väglottshavare att vederbörligen bygga eller underhålla
sin väglott eller fullgöra vinterväghållning därå och bättrar han ej
ofördröjligen efter tillsägelse, skall tillsyningsman, som i 48 §
omförmäles, hålla syn genom två ojävige män, av vilka den ene skall
vara nämndeman i domsaga eller i fastighetsdomstol eller god man vid
fastighetsbildningsförrättningar. Varder vid synen, till vilken den
försumlige skall i god tid kallas, bristen vitsordad, uppskatte
synemännen i penningar kostnaden för dess botande. Därefter äge
tillsyningsmannen erhålla utmätning hos den försumlige för det
uppskattade beloppet jämte synekostnaderna samt vare pliktig att, i
den mån medel sålunda för ändamålet tillhandahållits honom,
ofördröjligen ombesörja utförande av det eftersatta arbetet. Nöjes ej
väglottshavaren åt synen eller honom påförda synekostnader, instämme
sitt klander till allmän underrätt i orten inom tre månader efter
utmätningen eller vare sin talan kvitt.

Vad i första stycket angående syn stadgats utgöre icke hinder för
tillsyningsmannen att, därest väglott ej ofördröjligen efter
tillsägelse bättras, genast bota befintlig brist. Har så skett, njute
han av den försumlige skälig gottgörelse för arbetet, i den mån detta
visas hava varit erforderligt för väglottens försättande i laggillt
skick. Lag (1971:1049).

Om vägsamfällighet

50 § Har genom förrättning eller dom enligt detta kapitel bestämts,
att arbete med vägs eller väglotts byggande, underhåll eller
vinterväghållning skall för två eller flera fastigheter utföras
gemensamt, och äro ej fastigheterna i samme ägares, eller i fall som
i 5 § tredje stycket avses, samme innehavares hand, skola
fastigheterna utgöra en samfällighet för handhavandet av den
gemensamma väghållningen och därmed förenade angelägenheter. Ej må
dylik vägsamfällighet utöva verksamhet, som är främmande för dess
sålunda angivna ändamål.

För samfälligheten skola antagas stadgar och skall finnas styrelse. De
väghållningsskyldigas rätt att besluta i samfällighetens
angelägenheter utövas å sammanträde.

51 § Stadgar för vägsamfällighet skola angiva:

samfällighetens benämning, som skall innehålla ordet vägsamfällighet
och däri ordet förening ej må ingå;

samfällighetens ändamål under hänvisning till de beslut, som meddelats
om väghållningens utförande och delaktigheten däri;

huru styrelsen skall sammansättas och grunderna för dess beslutförhet;

huru revision av styrelsens förvaltning skall ske;

tiden för räkenskapsavslutning;

huru ofta ordinarie sammanträde med de väghållningsskyldiga skall
hållas;

det sätt, varpå kallelse till sammanträde skall ske och andra
meddelanden skola bringas till de väghållningsskyldigas kännedom,
ävensom den tid före sammanträde, då föreskrivna kallelseåtgärder
senast skola vara vidtagna;

så ock vad i övrigt kan finnas nödigt.

Ej må i stadgarna intagas bestämmelse, som strider mot denna eller
annan lags föreskrifter eller som kan anses äventyra sådan delägares
rätt, för vilken skyldighet att ingå i samfälligheten framdeles kan
inträda.

Stadgarna skola för att bliva gällande granskas och fastställas av
länsstyrelsen. Beslutad ändring av stadgarna äge ej giltighet, förrän
den blivit av länsstyrelsen fastställd.

52 § Styrelse för vägsamfällighet skall bestå av en eller flera här i
riket bosatta personer och hava sitt säte i den ort, där vägen eller
största delen därav är belägen.

Ändå att den tid, för vilken styrelseledamot blivit utsedd, ej gått till
ända, må han skiljas från uppdraget genom beslut av de
väghållningsskyldiga.

Val av ledamöter i styrelsen eller ändring i dess sammansättning skall
snarast anmälas hos den statliga lantmäterimyndigheten.

Har styrelseledamot avgått eller den tid, för vilken han blivit vald,
gått till ända utan att anmälan om nytt val skett, och är styrelsen med
kvarstående ledamöter ej beslutför, eller saknas eljest behörig
styrelse, skall länsstyrelsen på yrkande av någon, vars rätt kan vara
beroende av att styrelse finnes, förordna syssloman att, intill dess
efter inkommen anmälan om verkställt val förordnandet återkallas,
antingen ensam eller jämte de styrelseledamöter, som må finnas, förvalta
samfällighetens angelägenheter och företräda samfälligheten på sätt om
styrelse finnes nedan stadgat. Syssloman njute av samfälligheten arvode,
som bestämmes av länsstyrelsen.

Den statliga lantmäterimyndigheten skall föra en förteckning
över vägsamfälligheter. Förteckningen skall innehålla uppgifter om
styrelsernas sammansättning och om förordnade sysslomän.
Lag (1995:1399).

53 § I fall, som i 50 § avses, må ej, innan stadgar fastställts
och anmälan om styrelseval skett eller syssloman jämlikt 52 § fjärde
stycket förordnats, arbete å annans mark verkställas eller eljest
åtgärd till förfång för annan vidtagas.

54 § Styrelse för vägsamfällighet äge att i enlighet med denna lag,
stadgarna och de väghållningsskyldigas beslut, där detta ej är mot
stadgarna eller mot lag stridande, ombesörja den gemensamma
väghållningen och i övrigt förvalta samfällighetens angelägenheter.
Styrelsen äge att i allt vad som rör den gemensamma väghållningen
själv eller genom ombud ej mindre i förhållande till tredje man handla
å samfällighetens vägnar än även inför domstolar och andra myndigheter
företräda samfälligheten.

Angående befogenhet för styrelseledamot att mottaga stämning i mål,
som rör samfälligheten, är stadgat i 11 kap. 15 § rättegångsbalken,
och skall vad i sådant avseende gäller äga tillämpning jämväl då annat
meddelande skall delgivas samfälligheten.

Såsom styrelsens beslut gälle, där ej annorlunda är i stadgarna
bestämt, den mening, om vilken vid styrelsesammanträde de flesta
röstande förena sig, men vid lika röstetal den mening, som biträdes av
ordföranden vid sammanträdet.

Ledamot av styrelsen äge ej deltaga i behandling av fråga rörande
avtal mellan honom och samfälligheten, ej heller angående avtal mellan
samfälligheten och tredje man, där han i frågan äger ett väsentligt
intresse, som kan vara stridande mot samfällighetens. Vad sålunda
stadgats äge motsvarande tillämpning beträffande rättegång eller annan
talan mot styrelseledamoten eller tredje man.

55 § Ledamöter av styrelse för vägsamfällighet, vilka genom att
överskrida sin befogenhet eller eljest uppsåtligen eller av
vårdslöshet tillskynda de väghållningsskyldiga skada, svare för skadan
en för alla och alla för en; svare ock på sätt nu nämnts för skada,
som de genom överträdelse av bestämmelse i denna lag eller i gällande
stadgar tillskynda tredje man.

56 § Å sammanträde, varom i 50 § förmäles, må rösträtt för envar av de
väghållningsskyldiga fastigheterna utövas av den, som jämlikt 5 § har
att svara  för fullgörande av fastighetens förpliktelser, efter det
andelstal, som är bestämmande för fastighetens delaktighet i
väghållningsskyldigheten. Väghållningsskyldig, som icke gäldat
förfallet bidrag, är förlustig sin rösträtt, intill dess betalningen
fullgöres. Ej må någon utöva rösträtt för mer än en tiondel  av de
väghållningsskyldigas sammanlagda, å sammanträdet företrädda
andelstal. Ej heller må någon själv eller genom ombud eller  såsom
ombud för annan deltaga i behandling av fråga rörande avtal mellan
honom och samfälligheten eller angående avtal mellan denna och tredje
man, där han i frågan äger ett väsentligt intresse, som kan vara
stridande mot samfällighetens. Vad sålunda stadgats äge motsvarande
tillämpning beträffande rättegång eller annan talan mot honom eller
tredje man.

Vid avgörande av fråga, som rör uteslutande sådan del  av
väghållningen, däri allenast vissa av de väghållningsskyldiga äro
pliktiga att taga del, tillkomme endast dessa väghållningsskyldiga
rösträtt.

För beslut vid sammanträde erfordras, där ej i stadgarna  finnes för
visst fall annorledes bestämt, allenast enkel pluralitet i röstetal,
beräknat på sätt ovan nämnts. Vid lika röstetal avgöres val genom
lottning, i andra frågor gälle  den mening, som biträdes av de flesta
röstande, eller,  om jämväl antalet röstande är lika, av ordföranden
vid sammanträdet.

Över beslut, som å sammanträde fattas, skall genom styrelsens försorg
föras protokoll, vilket senast fjorton dagar efter sammanträdet skall
vara för de väghållningsskyldiga tillgängligt.

Kallelse till sammanträde skall, där ej i gällande  stadgar annorledes
bestämts, antingen skriftligen delgivas samtliga väghållningsskyldiga
minst en vecka före sammanträdet eller ock minst fjorton dagar
därförut kungöras i den eller de ortstidningar som vägsamfälligheten
bestämmer.

Styrelsen äge, när den finner lämpligt, kalla de väghållningsskyldiga
till extra sammanträde. Varder sådant sammanträde för uppgivet ändamål
påfordrat av minst en femtedel av de väghållningsskyldiga eller det
mindre antal, som må vara i stadgarna bestämt, skall sammanträde av
styrelsen utlysas. Lag (1977:688).

57 § Underlåter styrelse för vägsamfällighet att i föreskriven ordning
kalla de väghållningsskyldiga till ordinarie sammanträde, eller har
styrelsen ej senast två veckor efter påfordran, som i 56 § sista
stycket sägs, utlyst extra sammanträde att hållas så snart det med
iakttagande av föreskriven kallelsetid kan ske, eller finnes ej
behörigen utsedd styrelse, då skall, för den händelse ej i stadgarna
bestämmelse finnes för dylikt fall, kallelse, som utfärdas av minst en
femtedel av de väghållningsskyldiga, äga samma giltighet som kallelse
av styrelsen.

58 § Menar medlem av vägsamfällighet att beslut, som fattats å
sammanträde, icke i behörig ordning tillkommit eller eljest strider
mot lag eller författning eller mot stadgarna eller kränker hans rätt
såsom medlem av samfälligheten, äge tala därå genom stämning å
styrelsen inom trettio dagar från beslutets dag. Försummas det, vare
rätt till talan mot beslutet förlorad. Ändå att talan föres mot
beslutet, gånge det i verkställighet, där ej domstolen annorlunda
förordnar.

Talan som ovan nämnts, skall anhängiggöras hos allmän underrätt i den
ort, där styrelsen har sitt säte.

Dylik talan må, i fall då rösträtt å sammanträde för fastighet utövas
av dess innehavare, föras ej mindre av denne än även av fastighetens
ägare. Samma befogenhet tillkomme nyttjanderättshavare, vilken enligt
avtal har att fullgöra ägares förpliktelser mot samfälligheten. Lag
(1954:197).

59 § För förbindelse, som vägsamfällighet ådragit sig, svare de
fastigheter, vilka vid tiden för förbindelsens uppkomst hade att
deltaga i kostnaderna för den gren av samfällighetens verksamhet, till
vilken förbindelsen är att hänföra, efter de andelstal, som vid nämnda
tid voro gällande med avseende å väghållningsskyldigheten inom denna
verksamhetsgren. Uppkommer brist hos någon av de sålunda ansvariga,
vare bristen fördelad mellan de övriga av dem efter nyssnämnda
beräkningsgrund.

Betalningsansvar, som enligt vad nu sagts åvilar fastighet, må göras
gällande endast av vägsamfälligheten, och har förty fordringsägaren
att för betalning söka denna.

Att fastighet, som efter förbindelsens uppkomst inträtt i
samfälligheten, kan varda delaktig i ansvaret för förbindelsens
fullgörande, därom stadgas i 66 §.

60 § Vägsamfällighets medelsbehov skall, där det icke fylles genom
andra inkomster, täckas genom uttaxering av bidrag i penningar.

Till belopp och under villkor, som de väghållningsskyldiga å
sammanträde bestämma, äger styrelsen upptaga lån, som, där det ej
skall infrias inom ett år, skall återgäldas genom årlig amortering
efter viss plan.

Där egendom, som i 1 § andra stycket avses eller vars
väghållningsskyldighet efter ty i 5 § tredje stycket sägs åvilar
innehavaren i ägarens ställe, ingår i vägsamfällighet, må
samfälligheten icke ikläda sig gäld, för vars betalning jämlikt 59 §
nämnda egendom jämte annan har att svara, såframt ej för det å
egendomen i första hand belöpande bidraget till gäldens betalning
ställts pant eller borgen hos samfälligheten eller ock ett mot detta
bidrag svarande belopp av från egendomen inbetalat förlag avsättes för
dess andel i gälden. Sålunda avsatt belopp må ej användas eller tagas
i mät för annat ändamål.

61 § För varje år skall vägsamfällighet upprätta utgifts- och
inkomststat. Förslag därtill skall av styrelsen uppgöras och
framläggas för granskning och fastställelse å sammanträde med de
väghållningsskyldiga.

Då i fråga om skyldigheten att deltaga i kostnaderna skilda regler
gälla beträffande olika utgifter, skola med hänsyn därtill utgifterna
uppdelas i grupper och inkomsterna beräknas särskilt för varje sådan
grupp; och må i ty fall de medel, som inflyta för täckning av
utgifter, för vilka vissa väghållningsskyldiga hava att svara efter
vissa andelstal, icke sammanblandas med andra tillgångar eller
användas eller tagas i mät för ändamål, till vilket bidrag skola utgå
av andra väghållningsskyldiga eller efter andra delaktighetstal. Har
väghållningsskyldig att bidraga till utgifterna inom flera dylika
utgiftsgrupper, bör, där så ske kan, uttaxeringen av hans bidrag
verkställas gemensamt för dessa grupper samt de av honom inbetalda
bidragsmedlen, i den mån de ej åtgå till infriande av hans andel i
förfallen gäld, fördelas mellan utgiftsgrupperna efter storleken av de
bidrag, han i övrigt har att till dem lämna.

62 § Förslå ej de till samfälligheten influtna medel, som må för
ändamålet användas, till betalning av klar och förfallen gäld, skall
styrelsen utan dröjsmål hos dem, som efter ty i denna lag stadgas
häfta i ansvar för gälden, uttaxera och indriva bidrag, som erfordras
för betalningsskyldighetens fullgörande. Prövas försumlighet
härutinnan ligga styrelsens ledamöter till last, svare de för gälden
en för alla och alla för en såsom för egen skuld. Är försumligheten
uppenbar, förordne länsstyrelsen, på yrkande av fordringsägaren,
syssloman att i styrelsens ställe och med rätt till arvode, som i 52 §
sägs, uttaxera och indriva erforderligt belopp.

Där i annat fall än i första stycket avses hos någon
väghållningsskyldig uttaxerat bidrag ej kan indrivas eller det eljest
efter fastställande av utgifts- och inkomststaten visar sig att de
anvisade inkomsterna ej förslå, har styrelsen att till de
väghållningsskyldiga hänskjuta frågan om ändring av staten.

63 § Uttaxering skall, där ej annan ordning finnes i stadgarna
föreskriven, verkställas sålunda, att styrelsen upprättar och vid
sammanträde till granskning framlägger debiteringslängd, upptagande
det belopp, som skall uttaxeras, vad därav enligt reglerna för
delaktigheten belöper å varje bidragsskyldig samt tiden för
inbetalningen.

Förmenar väghållningsskyldig eller sådan nyttjanderättshavare, som
omförmäles i 58 § tredje stycket, att den i längden verkställda
uttaxeringen eller fördelningen ej är med lag överensstämmande, äge
han genom stämning å styrelsen inom trettio dagar efter sammanträdet
påfordra rättelse i den gjorda debiteringen. Talan, som nu nämnts,
skall anhängiggöras hos allmän underrätt i den ort, där styrelsen har
sitt säte. Uttaxerat belopp skall, ändå att klandertalan väckts,
inbetalas å tid, som av styrelsen bestämts, vid äventyr att, där ej
rätten annorlunda förordnar, beloppet må utsökas i enahanda ordning
som om betalningsskyldighet vore genom lagakraftägande dom ålagd.

Är fastighet, som utträtt ur samfälligheten, likväl jämlikt 59 §
ansvarig för densamma åvilande förbindelse och sker fördenskull
uttaxering å fastigheten, skall den, som har att svara för betalningen
av fastighetens bidrag, kallas till det sammanträde, vid vilket
debiteringslängden framlägges för granskning; och gälle beträffande
honom med avseende å behörighet att klandra debiteringen
och förpliktelse att erlägga uttaxerat belopp vad ovan
om väghållningsskyldig är sagt. Lag (1954:197).

64 § Upplösning av vägsamfällighet skall ske efter därom genom
förrättning eller dom meddelat förordnande eller där eljest den
gemensamma väghållningsskyldigheten i sin helhet upphört.

Skall samfällighet upplösas, får kallelse sökas på dess okända
borgenärer. Därvid äger bestämmelserna i lagen (1981:131) om kallelse
på okända borgenärer motsvarande tillämpning.

Ej må vägsamfällighet upplösas, innan all dess gäld blivit till fullo
gulden eller de för betalningen erforderliga medlen blivit nedsatta i
förvar hos länsstyrelsen.

Därest vid upplösning av vägsamfällighet dess tillgångar överstiga
skulderna, varde överskottet, där ej annorledes i stadgarna bestämts,
fördelat efter ty rättvist prövas mellan dem, som vid tiden för
upplösningen äro medlemmar av samfälligheten. Lag (1981:137).

Om verkan av ändring i de förhållanden, varå förrättning eller
dom grundats

65 § Inträda, sedan fråga om rättighet eller skyldighet, som i 6--14
§§ avses, blivit genom förrättning eller dom avgjord, ändrade
förhållanden, som på frågan i synnerlig mån inverka, må frågan
återupptagas vid ny förrättning. Lag (1971:1049).

66 § Varder genom förrättning eller dom enligt detta kapitel bestämt,
att fastighet, som ingår i vägsamfällighet, icke vidare skall vara
väghållningsskyldig eller att fastighet, som förut icke tillhört
samfälligheten, skall deltaga i väghållningen, skall tillika vid
förrättningen eller av domstolen prövas, huruvida av denna anledning
ny samfällighet skall bildas och förty den äldre upplösas eller ock
sistnämnda samfällighet äga bestånd oaktat den beslutade ändringen av
väghållningsskyldigheten.

Bestämmes att fastighet skall inträda i förut bestående
vägsamfällighet, varde i samband därmed prövat, huruvida och intill
vilket belopp fastigheten skall svara för förbindelser, som
samfälligheten tidigare iklätt sig men ännu icke infriat. Ej må
sålunda å fastighet läggas ansvar för förbindelse i vidare mån än som
överensstämmer med de för skyldighet att bidraga till väghållning i
detta kapitel stadgade grunder.

67 § Har genom förrättning eller dom enligt detta kapitel blivit
bestämt angående rättighet eller skyldighet, som i 6--14 §§ avses, och
varder sålunda berättigad eller förpliktad fastighet sammanlagd med
annan fastighet eller delad, skall, intill dess annorledes i laga
ordning bestämmes, rättigheten eller skyldigheten hänföras till den
eller de nybildade fastigheterna.

Skedde nybildningen genom delning och utfördes dessförinnan
väghållningsarbetet gemensamt för den ursprungliga fastigheten och för
annan fastighet, skall arbetet fortfarande utföras gemensamt, och
skall av den ursprungliga fastighetens andelstal på var och en av de
nybildade fastigheterna anses belöpa så stor del, som svarar mot åsatt
taxeringsvärde.

Stod den ursprungliga fastigheten efter vägdelning i ansvar för viss
väglott, skall efter fastighetens delning väghållningsarbetet
beträffande denna väglott utföras gemensamt för de nybildade
fastigheterna. För sådant fall skall vad i detta kapitel är stadgat
med avseende å gemensam väghållning, som genom förrättning eller dom
föreskrivits, i tillämpliga delar lända till efterrättelse, och skola
de nybildade fastigheternas taxeringsvärden vara bestämmande för
skyldighetens fördelning dem emellan.

Utan hinder av vad här ovan stadgats må ägare av någon av de nybildade
fastigheterna så ock den, som jämlikt 5 § har att svara för dylik
fastighet åvilande förpliktelse, som i denna paragraf avses, påkalla
förrättning enligt 15 § med dem, som för de nybildade fastigheterna
äga föra talan, för bestämmande enligt de i detta kapitel eljest
stadgade grunder, huru ansvaret för den ursprungliga fastighetens
förpliktelse skall fördelas mellan de nybildade fastigheterna. Vid
sådan förrättning ingången förening mellan sakägarna vare icke
gällande, med mindre den av förrättningsmannen med gode männen, där
han av sådana biträdes, prövas överensstämma med sistnämnda grunder.
Befinnes vid förrättningen att någon av de nybildade fastigheterna
icke har nytta av vägen och varder förty den ursprungliga fastighetens
skyldighet fördelad endast mellan de övriga nybildade fastigheterna,
förfalle därmed den sålunda från väghållningsskyldighet helt befriade
fastighetens rätt att begagna vägen. Avskrift av handlingarna rörande
förrättningen skall av förrättningsmannen inom den i 36 § föreskrivna
tid för där avsett ändamål överlämnas till den, hos vilken övriga
handlingar angående vägen skola, på sätt i samma lagrum sägs, hållas
tillgängliga.

68 § Häftar fastighet jämlikt vad i detta kapitel stadgats i
betalningsansvar för vägsamfällighets gäld och varder fastigheten
sammanlagd med annan fastighet eller delad, övergår ansvaret å den
eller de nybildade fastigheterna. Skedde nybildningen genom
fastighetsdelning, skola de nybildade fastigheterna sinsemellan taga
del i betalningsansvaret efter dem åsatta taxeringsvärden; uppkommer
brist hos någon av dem, varde bristen efter nämnda beräkningsgrund
fördelad mellan de övriga.

69 § Därest i fall, då enligt 67 eller 68 § taxeringsvärde skall vara
bestämmande för nybildad fastighets andel i väghållningsskyldighet
eller betalningsansvar, sådant värde icke åsatts fastigheten, äge
länsstyrelsen på ansökan och efter verkställd utredning fastställa
särskilt värde att intill dess taxering skett ligga till grund för
beräkningen. Mot länsstyrelsens beslut må talan icke föras. Lag
(1971:586).

Om behörig länsstyrelse m.m.

70 § Behörig länsstyrelse i frågor enligt detta kapitel är, där
annat ej följer av vad i 27 § stadgats, länsstyrelsen i det län där
vägen, varom fråga är, eller största delen därav är belägen.

Länsstyrelsens beslut enligt 18, 19, 48, 51, 52 eller 62 § får
överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd krävs
vid överklagande till kammarrätten.

Annat beslut av länsstyrelse enligt detta kapitel överklagas, om
beslutet inte skall stå fast enligt vad som särskilt föreskrivits
ovan, hos regeringen. Lag (1995:1683).

3 Kap.

Vissa vägar inom områden med tätare bebyggelse.

Allmänna bestämmelser.

71 § För område, inom vilket tätare bebyggelse har uppkommit eller kan
väntas uppkomma inom nära förestående tid, får i den ordning nedan sägs
förordnas, att de fastigheter, som i sin helhet eller till någon del är
belägna inom området, skall utgöra en samfällighet
*/k/(vägförening)*/-k/ med ändamål att ombesörja och bekosta väghållning
i fråga om de vägar, vilka förklaras skola anses såsom föreningens
vägar, samt att handha de i föreningen ingående fastigheternas
gemensamma angelägenheter i övrigt rörande dessa vägar.

Finns inom en vägförenings område mark, som i en detaljplan där kommunen
inte är huvudman för allmänna platser avsatts till annan allmän plats än
väg, skall föreningens väghållning omfatta även iordningställande och
underhåll av en dylik allmän plats. Vad i detta kapitel sägs om väg
skall i tillämpliga delar gälla i fråga om en sådan allmän plats.

Ej må föreningen utöva verksamhet, som är främmande för dess nu angivna
ändamål, föreningen dock obetaget att ombesörja vägbelysning. Lag
(1987:460).

72 § I vägförening skall icke ingå fastighet, vars inom föreningens
område belägna del utgöres av allenast väg, gata, järnväg, spårväg
eller kanal, så framt ej till sådan anläggning hörer inom området
belägen byggnads-, lastage- eller upplagsplats eller dylikt samt
fastigheten fördenskull prövas skola deltaga i föreningens
väghållning. Lag (1954:197).

73 § Till vägförenings vägar skola efter prövning, som nedan sägs,
hänföras erforderliga vägar för utfart från området eller för
samfärdseln mellan olika delar av detsamma; dock icke

1) väg, som ej kan anses lämplig för områdets ändamålsenliga ordnande
och bebyggande, eller

2) väg, som är till nytta endast för en ringa del av området, eller

3) väg, som icke är av synnerlig vikt för området och ej kan anläggas
eller upplåtas till begagnande för de i föreningen ingående
fastigheterna utan märkligt men för fastighet, vartill vägmarken eller
vägen hörer.

Vad ovan under 1) sagts utgöre icke hinder för att till föreningens
vägar tills vidare hänföra väg, som är iståndsatt för begagnande och
beräknas kunna under avsevärd tid vidmakthållas utan att därigenom
områdets ändamålsenliga ordnande och bebyggande försvåras. Lag
(1954:197).

74 § Vad rörande skyldighet att hålla väg eller rätt att begagna väg
blivit genom förrättning, dom eller avtal bestämt utgöre icke hinder
att hänföra vägen till föreningens vägar; och skall, där så sker, i
stället för de äldre bestämmelserna tillämpas vad beträffande sådana
vägar finnes i detta kapitel föreskrivet. Lag (1954:197).

75 § Då det slutligen har avgjorts att en väg skall byggas eller tas i
anspråk såsom vägförenings väg, får föreningen mot ersättning för
markupplåtelse och annat intrång lösa till sig rätt att för ändamålet
begagna vägmarken eller den befintliga vägen. Medför vägens anläggande
eller övertagande till väghållning även nytta för den som är berättigad
till ersättning, skall hänsyn tas till det, när ersättningen bestäms.
För rätt för föreningen att begagna en befintlig väg skall inte, om det
inte föreligger särskilda skäl till det, betalas ersättning till
fastigheter, som ingår i föreningen. Bestämmelser om att mark även i
vissa andra fall får tas i anspråk utan ersättning finns i plan- och
bygglagen (1987:10).

Skall väg byggas så att den korsar eller eljest berör allmän väg,
järnväg, spårväg, kanal eller flottled, äge vad i 41 § stadgats
motsvarande tillämpning.

Tarvas för vägförening rätt, som i 13 § avses, skall under där stadgade
villkor dylik rätt för föreningen upplåtas.

Över vägförenings väg må grind eller led ej bibehållas eller uppsättas
med mindre därtill givits tillstånd i den ordning nedan sägs. Lag
(1987:460).

76 § De i vägförening ingående fastigheterna skola, där ej nedan
annorledes stadgas, bidraga till föreningens utgifter i förhållande
till fastigheternas senast fastställda taxeringsvärden; och skall i ty
fall, om sådant värde ej åsatts fastighet, bestämmas särskilt värde
att, intill dess taxering skett, ligga till grund för beräkningen av
fastighetens andelstal.

Skulle i visst fall befinnas att, med hänsyn till fastigheternas nytta
av vägarna samt fastigheternas förmåga att bära kostnader för
väghållningen, den i första stycket angivna allmänna grunden för
delaktigheten måste medföra mindre lämplig fördelning av
väghållningsbördan än viss annan sådan grund, må sistnämnda grund
fastställas att tillämpas i stället för taxeringsvärdena. Vid
bedömande av lämplighetsfrågan skall iakttagas bland annat, att
reglerna för delaktigheten skola vara av beskaffenhet att kunna utan
avsevärd svårighet omedelbart tillämpas av vägföreningen även under
växlande förhållanden med avseende å fastighetsindelningen och
bebyggelsen inom området.

Då särskilda omständigheter därtill föranleda, såsom att viss i
föreningen ingående fastighet till betydande del av ägovidden faller
utom föreningens område eller eljest drager jämförelsevis ringa nytta
av den väghållning, föreningen har att ombesörja, eller att den för
fastighetens räkning å föreningens vägar bedrivna trafiken i särskilt
hög grad föranleder ökning av väghållningskostnaderna, må för
fastigheten bestämmas visst lägre eller högre andelstal än vad som
skulle följa av den allmänna grund för delaktigheten, som i första
stycket stadgas eller med stöd av bestämmelserna i andra stycket
fastställts att gälla beträffande föreningen.

Verkställes inom föreningens område från fastighet avstyckning av ett
flertal lägenheter till försäljning, må, där så befinnes skäligt,
förordnas att denna fastighet så ock annan i föreningen ingående
fastighet, som har samme ägare, skola i fråga om kostnaderna för
byggande av viss eller vissa av föreningens vägar deltaga efter visst
högre andelstal än det, som för sagda fastighets eller fastigheters
delaktighet i övrigt är gällande. I ty fall må jämväl föreskrivas att
i vägbyggnadskostnad skall inräknas ersättning enligt 75 § första
stycket. Lag (1954:197).

77 § Rätt att begagna vägförenings väg, som föreningen anlagt eller
övertagit till väghållning, tillkomme förutom envar av föreningens
medlemmar jämväl annan fastighet, för vilken vägen är till nytta; men
åligge det denna fastighet att årligen till föreningen erlägga avgift
för vägens begagnande för fastighetens räkning, och må rättigheten
icke under något år tagas i bruk, innan avgiften för samma år blivit
gulden. Lag (1954:197).

Om förrättning och dess prövning i länsstyrelsen.

78 § Finner länsstyrelsen anledning till antagande att förhållandena på
viss ort inom länet påkallar att en vägförening bildas, skall frågan tas
upp och handläggas vid förrättning i den ordning som föreskrivs i det
följande. Detsamma skall gälla om en ägare till fastighet, som enligt en
detaljplan helt eller till viss del skall användas till en sådan väg
eller annan allmän plats, för vilken kommunen inte är huvudman, begär
det och det inte är uppenbart onödigt.

Rätt att föra talan vid förrättningen tillkommer ägare och i 5 § avsedd
innehavare av fastighet, som saken förmenas angå, samt innehavare av
nyttjande- eller servitutsrätt med avseende å fastigheten, envar i vad
frågan rör hans rätt.

Om förordnande av förrättningsman, biträde vid förrättningen av gode män
samt utseende av sakkunnigt biträde åt förrättningsman gäller vad i 19 §
första stycket, 20 § och 22 § första stycket första punkten sägs.
Beträffande förrättningen i övrigt skola bestämmelserna i 23 §, 24 §
första stycket, 25 § och 29--31 §§ äga motsvarande tillämpning, dock att
underrättelse om tid och ställe för sammanträde städse skall tillställas
en sådan nämnd som avses i 39 § första stycket samt att anteckning som
omförmäles i 31 § andra stycket må underlåtas.

Förrättningsmannen och hans biträden samt gode männen vare berättigade
att erhålla tillträde till fastigheter och byggnader samt att därvid
övergå ägor och anbringa märken eller signaler i vad det finnes
erforderligt för uppdragets fullgörande, varvid skall iakttagas att
skada å egendom såvitt möjligt undvikes.

Förrättningsmannen och sakkunnigt biträde äge för uppdraget njuta
ersättning med belopp som, där ej annorlunda är eller varder särskilt
stadgat, på ansökan bestämmes av länsstyrelsen. Om ersättning åt god man
gälle vad som är eller varder stadgat om gode män vid
fastighetsbildningsförrättningar.

Ersättning enligt femte stycket skall, liksom annan kostnad som
föranleds av förrättningen, betalas av vägföreningen eller, om en
vägförening inte kommer till stånd, av staten. Om en kostnad föranletts
uteslutande av en viss sakägares yrkande eller bestridande, får dock, om
så anses skäligt, sakägaren förpliktas att betala kostnaden. Lag
(1991:1674).

79 § Förrättningsmannen skall tillse, att vid förrättningen
förebringas sådan utredning angående bebyggelsen och förhållandena i
övrigt inom det område, förrättningen avser, att på grund därav kan
bedömas, huruvida vägförening bör bildas för att ombesörja väghållning
inom området eller del därav.

Finnes vägförening böra komma till stånd, skall särskilt utredas:

huru föreningens område bör avgränsas;

huruvida i föreningen bör ingå sådan byggnad eller industriell
anläggning, som avses i 1 § andra stycket, eller sådan fastighet, som
sägs i 72 §;

vilka vägar som böra omfattas av föreningens väghållning samt när
dessa vägar böra anläggas eller övertagas till väghållning av
föreningen;

huru dessa vägar böra utföras till läge, sträckning, bredd,
byggnadssätt och anordning i övrigt;

huruvida anledning förekommer att i enlighet med stadgandena i 76 §
fastställa annan grund än taxeringsvärdena att gälla vid fördelning av
väghållningsbördan eller att bestämma särskilt värde eller andelstal
för viss fastighet samt vad i sådant hänseende bör föreskrivas;

vilka föreskrifter som med hänsyn till samfärdselns behov och
trafiksäkerheten böra gälla rörande vägarnas beskaffenhet den tid mark
är bar och vintertiden;

i vad mån och på vilka villkor det bör vara medgivet att hålla grind
eller led över väg;

huruvida för ändamålsenliga fullgörandet av väghållningsskyldigheten
erfordras rätt, som i 13 § omförmäles, samt, därest sådan rätt finnes
böra upplåtas, på vilket eller vilka ställen, i vilken omfattning och
på vad sätt rättigheten bör få utövas ävensom huruvida sand-, grus-,
jord- eller stentäkt, som anses böra upplåtas, må för sitt ändamål
nyttjas av ägaren eller eljest av annan än föreningen.

Förrättningsmannen skall i den utsträckning, som kan anses
erforderlig, samråda med vägförvaltningen i länet samt med övriga
myndigheter, lokala organ och sammanslutningar, vilka hava ett
väsentlig intresse av sättet för vägfrågornas lösande.

Närmare anvisningar till ledning för förrättningsmän vid handläggning
av förrättningar utfärdar regeringen eller den regeringen förordnar.
Lag (1975:677).

80 § Sedan vid förrättningen tillfälle beretts sakägarna att yttra sig
samt erforderlig utredning verkställts, skall förrättningsmannen med
gode männen, där han av sådana biträdes, upprätta skriftligt utlåtande
angående de i 79 § omförmälda frågorna. I utlåtandet skall tillika
angivas, huru kostnaderna för förrättningen skola gäldas.

Skall enligt utlåtandet vägförening bildas, utmärke förrättningsmannen å
karta föreningens område och vägar. Vid utlåtandet skola i ty fall fogas
dels förteckning över vägarna med uppgift om de fastigheter, å vilka
vägarna äro belägna eller skola anläggas, dels ock förteckning över
fastigheterna inom föreningens område med uppgift för varje fastighet om
ägarens namn och hemvist jämte andelstal. Förteckningarna skola
innehålla erforderliga hänvisningar till kartan.

Utlåtandet skall innehålla besked, huruvida underställning skall äga rum
enligt vad i 81 § första stycket sägs, samt uppgift om vad den, som vill
anföra besvär över utlåtandet, har att iakttaga.

Förrättningen skall avslutas med att utlåtandet framlägges för sakägarna
å tid och plats som vid sammanträde bestämts; och skall utlåtandet
därefter jämte övriga i andra stycket omförmälda handlingar å sådan
plats vara utställt till granskning under den tid, som efter ty i 81 §
sägs gäller för anförande av besvär över utlåtandet. Innan förrättningen
avslutas, skall kungörelse om tiden och platsen, där utlåtandet kommer
att hållas tillgängligt, införas i ortstidning samt översändas till en
sådan nämnd som avses i 39 § första stycket.

Sedan förrättningen avslutats, skall förrättningsmannen så snart ske kan
till länsstyrelsen översända samtliga till förrättningen hörande
handlingar jämte nödigt antal avskrifter av desamma. Lag (1991:1674).

81 § Finner länsstyrelsen med hänsyn till att samband råder mellan
fråga, som förekommer vid förrättningen, och fråga, som handlägges av
länsstyrelsen, eller av annan orsak lämpligt att utlåtandet underställes
länsstyrelsens prövning, äger länsstyrelsen meddela föreskrift därom,
såframt förrättningen ännu ej avslutats. Jämväl förrättningsmannen äger
med gode männen, där han av sådana biträdes, besluta att utlåtandet
skall underställas länsstyrelsens prövning.

Sakägare och den kommunala nämnden får i händelse av missnöje med
utlåtandet föra talan däremot hos länsstyrelsen genom besvär, som skola
vara dit inkomna inom trettio dagar från den dag, då förrättningen
avslutats. Lag (1991:1674).

82 § Skall ej underställning av utlåtandet ske och hava besvär ej
anförts inom föreskriven tid, skall vid utlåtandet bero; och gånge
detsamma i verkställighet i den ordning nedan stadgas. Lag
(1954:197).

83 § I ärende, som genom underställning eller besvär bragts under
länsstyrelsens prövning, har länsstyrelsen att föranstalta om den
ytterligare utredning, som må anses erforderlig.

Finnes utredningen icke böra äga rum hos länsstyrelsen, äge
länsstyrelsen med undanröjande av utlåtandet återförvisa ärendet till
förrättningsmannen. I annat fall skall länsstyrelsen, om skäl därtill
föreligger, upprätta förslag till ändring av utlåtandet.
Ändringsförslaget skall jämte avskrift av inkomna besvärsinlagor
utställas till granskning å den plats, där utlåtandet varit utställt;
och har länsstyrelsen att bestämma tid, inom vilken sakägare må till
länsstyrelsen inkomma med erinringar mot förslaget. Utställandet skall
kungöras på sätt i 80 § fjärde stycket sägs, och skall i kungörelsen
intagas underrättelse om den tid, under vilken erinringar må avgivas.
Rör ändring allenast viss eller vissa sakägares rätt, må i stället för
vad nu föreskrivits avskrifter av ändringsförslaget och
besvärsinlagorna tillställas dessa sakägare med tillkännagivande att
de äga inom viss tid inkomma med erinringar.

Ej må, med mindre i nu stadgad ordning tillfälle beretts sakägare att
yttra sig, ändring göras i utlåtandet, såvitt angår hans rätt. Lag
(1954:197).

84 § Då det slutligen har avgjorts att en vägförening skall bildas
samt förrättningskartan har kompletterats i erforderlig mån, skall
kopior av kartan samt avskrifter av förrättningsutlåtandet och av de
förteckningar som nämns i 80 § jämte beslut, som kan ha meddelats
över utlåtandet, av länsstyrelsen överlämnas till vägföreningen och
lantmäterimyndigheten samt till en sådan nämnd som avses i 39 §
första stycket. Lag (1995:1399).

85 § Sedan beslut meddelats i fråga, som avses i 79 §, må frågan, där
sådant påkallas av ändrade förhållanden, upptagas till förnyad
prövning. Har, sedan vägförening bildats, behovet av vägförhållandenas
ordnande i enlighet med föreskrifterna i detta kapitel upphört, må
föreningen upplösas.

Beträffande förfarandet i ärende, som nu sagts, skall i tillämpliga
delar gälla vad i 78--84 §§ sägs. Där med hänsyn till utredningens
omfattning ny förrättning finnes ej erforderlig, äger dock
länsstyrelsen företaga ärendet till avgörande utan att förrättning
föregått. I ty fall skall länsstyrelsen föranstalta om utredning i
ärendet samt bereda vägföreningen och envar annan, vars rätt är i
fråga, tillfälle att yttra sig i ärendet. För utredningen äger
länsstyrelsen anlita sakkunnigt biträde, och skall i fråga om
ersättning till denne vad i 78 § femte och sjätte styckena sägs äga
motsvarande tillämpning.

Där vid handläggning av ärende, som avses i denna paragraf, kallelse
eller annat meddelande skall delgivas ägare eller innehavare av
fastighet, vilken ingår i vägförening, må delgivningen ske med
föreningens styrelse, som har att ofördröjligen underrätta den eller
de medlemmar av föreningen, vilka beröras av meddelandet. Lag
(1954:197).

Om behandlingen av ersättningsfrågor m.m.

86 § Kan överenskommelse ej träffas om sådan ersättning för upplåtelse
eller annat intrång, som avses i 75 § första eller tredje stycket,
skall vägföreningen genom stämning hänskjuta tvisten till domstols
prövning.

Målet anhängiggöres vid den fastighetsdomstol, inom vars domkrets
vägen eller största delen av densamma är belägen.

Den, som fordrar ersättning, stånde jämväl öppet att få tvisten prövad
enligt vad nu sagts, dock ej då fråga är om ersättning enligt 75 §
första stycket för markupplåtelse eller annat intrång av väg samt
föreningen åtnjuter anstånd, som i 87 § omförmäles, med vägens
byggande eller övertagande till väghållning enligt beslut, som
meddelats innan ersättningskravet genom stämning väckes.

Vägföreningen vare pliktig vidkännas å ömse sidor uppkomna kostnader å
målet, där ej rätten med hänsyn till omständigheterna finner skäligt
annorlunda förordna.

På begäran av vägföreningen bestämme fastighetsdomstolen, så snart ske
kan efter det målet där anhängiggjorts, ett belopp, som föreningen må
nedsätta till säkerhet för fullgörande av sin ersättningsskyldighet.

Sedan föreningen hos länsstyrelsen nedsatt det sålunda bestämda
beloppet, äge föreningen utan hinder av att ersättningsfrågan icke
blivit slutligen avgjord taga vägmarken, vägen eller rättigheten i
anspråk för avsett ändamål.

Uppstår tvist om sådan rätt att begagna väg, som avses i 77 §, eller
om beloppet av avgiften för begagnandet, må tvisten efter stämning
hänskjutas till domstols prövning; och gälle därom vad i andra stycket
sägs. I enahanda ordning må frågan upptagas till förnyad prövning, där
ändrade förhållanden inträtt, som i synnerlig mån inverka på frågan.
Lag (1971:1049).

Om verkställighet.

87 § Underlåter vägförening att vederbörligen bygga eller underhålla
någon av föreningens vägar eller fullgöra vinterväghållning därå, må
länsstyrelsen, där densamma finner det med hänsyn till
ortsförhållandena påkallat, så ock på begäran av ägare eller
innehavare av fastighet, som icke ingår i föreningen men förvärvat
rätt att begagna vägen, förelägga föreningen viss tid, inom vilken
erforderliga åtgärder skola hava företagits vid äventyr, att
åtgärderna varda verkställda genom länsstyrelsens försorg på
föreningens bekostnad.

Där i fall, som i första stycket avses, på föreningen ankommande
åtgärd, varav rätten att tillträda vägmarken eller vägen är beroende,
icke vidtagits av föreningen, må länsstyrelsen förelägga densamma viss
tid härför samt, om den tid försittes, förordna syssloman att för
föreningen vidtaga nämnda åtgärd och hos föreningsmedlemmarna uttaga
härför erforderliga bidrag. Syssloman njute av föreningen arvode, som
bestämmes av länsstyrelsen.

På framställning av vägföreningen äge länsstyrelsen medgiva föreningen
anstånd tills vidare eller under viss tid med vägs byggande eller
övertagande till väghållning. Beviljat anstånd må länsstyrelsen
återkalla närhelst skäl därtill äro. Lag (1954:197).

Om vägförenings organisation och förvaltning.

88 § För vägförening skola antagas stadgar och skall finnas styrelse.
Föreningens beslutanderätt utövas av medlemmarna å sammanträde.

Stadgarna skola angiva föreningens benämning, som skall innehålla
ordet vägförening, föreningens ändamål under hänvisning till de
beträffande föreningen meddelade beslut, den ort, där styrelsen skall
hava sitt säte, huru styrelsen skall sammansättas och grunderna för
dess beslutförhet, huru revision av styrelsens förvaltning skall ske,
tiden för räkenskapsavslutning, huru ofta ordinarie
föreningssammanträde skall hållas, sätt och tid för kallelse till
sammanträde och sättet för andra meddelandens överbringande till
delägarna ävensom vad i övrigt kan finnas nödigt.

Ej må i stadgarna intagas bestämmelse, som strider mot denna eller
anan lags föreskrifter eller som kan anses äventyra sådan delägares
rätt, för vilken skyldighet att ingå i föreningen framdeles kan
inträda.

Stadgarna och beslut om ändring däri skola för att bliva gällande
granskas och fastställas av länsstyrelsen.

Föreningens styrelse skall bestå av tre eller fem ledamöter, vilka
skola vara här i riket bosatta. Styrelsen skall hava sitt säte inom
den kommun, där föreningens område i sin helhet eller till största
delen är beläget. En av styrelsens ledamöter utses av länsstyrelsen
och må av föreningen åtnjuta arvode med belopp, som, där
överenskommelse ej kan träffas, bestämmes av länsstyrelsen; de övriga
väljas av föreningen.

Där vid förrättning enligt 78 § vägförening finnes böra komma till
stånd, skall förrättningsmannen söka förmå sakägarna att ena sig om
antagande av stadgar och utseende av ledamöter i styrelsen samt därvid
för sakägarna framlägga förslag till stadgar. Hava, då beslut om
bildande av vägförening vinner laga kraft, medlemmarna av föreningen
ej enat sig om antagande av stadgar och utseende av ledamöter i
styrelsen, meddele länsstyrelsen nödiga föreskrifter att gälla såsom
stadgar intill dess bristen avhjälpts samt förordne den av
länsstyrelsen utsedde ledamoten av styrelsen att mot arvode, som
länsstyrelsen bestämmer, såsom syssloman förvalta föreningens
angelägenheter och företräda föreningen på sätt om styrelse finnes
nedan stadgat. Sysslomannen åligge att ofördröjligen utlysa
sammanträde med föreningens medlemmar för antagande av stadgar och val
av ledamöter i styrelsen.

Å föreningssammanträde må rösträtt för fastighet, som ingår i
föreningen, utövas av den, som enligt 5 § har att svara för
fullgörande av fastighetens bidragsskyldighet, efter det andelstal,
som efter ty i 76 § sägs skall vara bestämmande för fastighetens
delaktighet i väghållningsskyldigheten.

Beträffande styrelse och föreningssammanträde skola i övrigt
stadgandena i 52, 54, 55, 56 och 57 §§ äga motvarande tillämpning,
därvid skall iakttagas att styrelseledamot, utsedd av länsstyrelsen,
endast av densamma må skiljas från sitt uppdrag.

Menar medlem av vägförening, att beslut, som fattats å sammanträde,
icke i behörig ordning tillkommit eller eljest strider mot lag eller
författning eller mot stadgarna eller kränker hans rätt såsom medlem
av föreningen, äge han hos länsstyrelsen föra talan mot beslutet genom
besvär, som jämte det överklagade beslutet skola vara dit inkomna inom
trettio dagar från beslutets dag. Försummas det, vare rätt till talan
mot beslutet förlorad. Ändå att talan föres mot beslutet, gånge det i
verkställighet, där ej länsstyrelsen annorlunda förordnar. Talan, som
nu nämnts, må i fall, då rösträtt å sammanträde för fastighet utövas
av dess innehavare, föras ej mindre av denne än även av fastighetens
ägare. Samma befogenhet tillkomme nyttjanderättshavare, som enligt
avtal har att fullgöra ägares förpliktelser mot föreningen. Lag
(1954:197).

89 § Vägförenings medelsbehov skall, där det icke fylles genom andra
inkomster, täckas genom uttaxering å föreningens medlemmar av bidrag i
penningar.

Beträffande uttaxering skall vad i 63 § första stycket finnes stadgat
äga motsvarande tillämpning. Förmenar medlem av vägföreningen eller
nyttjanderättshavare, som omförmäles i 88 § sista stycket, att
verkställd uttaxering eller fördelning å medlemmarna av uttaxerat
belopp ej är med lag överensstämmande, äge han hos länsstyrelsen söka
rättelse i den gjorda debiteringen genom besvär, som jämte styrkt
avskrift av debiteringslängden skola vara dit inkomna inom trettio
dagar efter det sammanträde, å vilket längden varit framlagd för
granskning. Ändå att besvär sålunda anförts, skall å tid, som av
föreningens styrelse bestämts, uttaxerat bidrag inbetalas, vid äventyr
att, där ej länsstyrelsen annorlunda förordnar, beloppet må utsökas i
enahanda ordning som om betalningsskyldighet vore genom
lagakraftägande dom ålagd. Lag (1954:197).

90 § För vägförenings förbindelser svare de i föreningen ingående
fastigheterna efter de andelstal, som äro gällande i fråga om
väghållningsskyldigheten. Uppkommer brist hos någon av de ansvariga
fastigheterna, vare bristen fördelad mellan de övriga av dem efter
nyssnämnda beräkningsgrund.

Betalningsansvar, som enligt vad nu sagts åvilar fastighet, må göras
gällande endast av vägföreningen, och har förty fordringsägaren att
för betalning söka denna.

Är gälden klar och förfallen, skall styrelsen vid äventyr, som i 62 §
sägs, utan dröjsmål uttaxera och indriva bidrag, som erfordras för
betalningsskyldighetens fullgörande. För täckning av gäld, som under
visst år uppkommit annorledes än genom sådan upplåning av medel, varom
i 92 § förmäles, har styrelsen att, om gälden ej genast infrias, av
inkomsterna under året avsätta det belopp, som kan beräknas åtgå till
gäldens betalning. Sålunda avsatta medel må ej användas eller tagas i
mät för annat ändamål.

Skall föreningen upplösas, vare lag som i 64 § andra, tredje och
fjärde styckena sägs. Lag (1954:197).

91 § För varje år skall vägförening upprätta utgifts- och inkomststat.
Förslag därtill skall av styrelsen uppgöras och framläggas för
granskning och fastställelse å föreningssammanträde.

Där, med stöd av vad i 76 § fjärde stycket sägs, bestämts att
särskilda andelstal skola gälla i fråga om vissa utgifter, äge vad i
61 § andra stycket är föreskrivet motsvarande tillämpning. Lag
(1954:197).

92 § Vägförenings medlemmar skola årligen, var efter sitt andelstal,
tillskjuta nödigt förlag samt, om förlaget ej förslår till täckande av
årets utgifter, fylla bristen.

Där vägförenings utgifter för vägbyggnad, för gäldande av ersättning
enligt 75 § eller för annat ändamål, som ej är att hänföra endast till
vägunderhållet, vinterväghållningen eller förvaltningen under året,
beräknas bliva så betydande att de skäligen böra fördelas å flera år,
må föreningen efter länsstyrelsens medgivande för täckning av viss del
av dessa utgifter upptaga lån att återgäldas genom årliga amorteringar
under flera, högst tio, år enligt viss av länsstyrelsen godkänd
plan. Lag (1954:197).

Om talan mot länsstyrelses beslut.

93 § Då länsstyrelse meddelat beslut i ärende, som avses i detta
kapitel, skall, utom i fall som avses i fjärde stycket, genom
länsstyrelsens försorg antingen underrättelse om beslutets innehåll i
vederbörliga delar tillställas envar, som beslutet rörer, eller ock
beslutet hållas tillgängligt på lämplig plats inom orten, varom
kungörelse skall införas i ortstidning och översändas till en sådan
nämnd som avses i 39 § första stycket.

Länsstyrelsens beslut enligt detta kapitel i fråga om skyldighet för
fastighet, som ingår i vägförening, att bidraga till föreningens
utgifter, om skyldighet att gälda kostnad för förrättning eller
utredning, om föreläggande som avses i 87 §, om fastställelse av
stadgar eller av beslut om ändring däri, om meddelande av
föreskrifter att gälla såsom stadgar, om förordnande eller
entledigande av syssloman, om ersättning för uppdrag eller om beslut
av vägförening får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol.
Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten.

Annat beslut av länsstyrelse enligt detta kapitel överklagas, om
beslutet inte skall stå fast enligt vad som föreskrivits i fjärde
stycket, hos regeringen.

Beslut, varigenom länsstyrelse förordnat förrättningsman eller
sakkunnigt biträde eller föreskrivit underställning av utlåtande, får
inte överklagas. Detsamma gäller länsstyrelses beslut rörande
fastställande av särskilt värde å fastighet eller beslut, varigenom
förrättning återförvisats till förrättningsmannen. Att länsstyrelsens
beslut i jävsfråga inte får överklagas, följer av bestämmelserna i 30
och 78 §§. Lag (1995:1683).

4 Kap.

Skogsvägar.

94 § I fråga om väg, som huvudsakligen är avsedd för utforsling av
skogsprodukter från skog (skogsväg), skola, förutom vad i 1 kap.
finnes föreskrivet, de i 2 kap. meddelade bestämmelserna äga
tillämpning med de avvikelser i särskilda fall som nedan stadgas. Lag
(1952:234).

95 § Då särskilda skäl därtill äro, må vid fördelning av
väghållningsskyldigheten för skogsväg mellan fastigheter, å vilka skog
finnes, jämkning i de i 11 § stadgade grunderna ske med hänsyn till
vad som kan finnas skäligt för främjande av god skogshushållning; dock
må ej i något fall å fastighet läggas större andel än som svarar mot
dess nytta av vägen. Lag (1952:234).

96 § Beträffande gemensam väghållning å skogsväg må, om det finnes
lämpligen kunna ske, vid förrättning bestämmas, att uttaxering av
bidrag för väghållning i första hand skall, helt eller till viss
angiven del, ske i form av avgifter å skogsprodukter, som
transporteras å vägen (vägavgifter). Även om så sker skola i vanlig
ordning fastställas andelstal. Dessa skola dock ligga till grund för
uttaxering endast i den mån det visar sig att den på dem belöpande
kostnaden icke täckes av vägavgifter.

Meddelas beslut enligt första stycket skall vid förrättningen även
fastställas, till vilka högsta och lägsta belopp vägavgifter i olika
fall må bestämmas. Därvid skola de för fördelning av
väghållningsskyldigheten gällande grunderna iakttagas. Lag
(1952:234).

97 § Vid förrättning må jämväl bestämmas, att sådan ersättning som
avses i 9 § tredje stycket skall beträffande transport av
skogsprodukter å skogsväg utgå i form av vägavgifter. Även i detta
fall skall vid förrättningen fastställas, med vilka högsta och lägsta
belopp sådana avgifter må uttagas. Lag (1952:234).

98 § Det åligger envar som äger begagna skogsväg för utforsling av
skogsprodukter mot erläggande av vägavgift att, i den mån styrelsen
för vägsamfälligheten det begär och å tid som styrelsen bestämmer,
varje år till denna lämna skriftliga uppgifter om den mängd
skogsprodukter han under det senaste året transporterat och den mängd
han under det kommande året ämnar transportera på olika delar av
vägen.

Försummar någon att fullgöra honom enligt första stycket ålagd
uppgiftsskyldighet, äger länsstyrelsen vid vite förelägga honom att
fullgöra sådan skyldighet. Länsstyrelsens beslut får överklagas hos
allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd krävs vid överklagande
till kammarrätten. Lag (1995:1683).

99 § Har vid förrättning eller genom dom bestämts, att kostnad för
väghållning skall gäldas medelst vägavgifter, må frågan därom eller om
avgifternas högsta och lägsta belopp återupptagas vid ny förrättning,
förutom i fall som i 65 § avses, sedan fem år förflutit från det
frågan om avgifterna blivit genom förrättning eller dom avgjord eller
efter den kortare tid som vid förrättning eller genom dom kan hava
bestämts för avgifternas giltighet. Lag (1952:234).

5 Kap.

Bestämmelser till främjande av trafiksäkerheten.

100 § Där det är påkallat för att tillgodose trafiksäkerheten får
länsstyrelsen för viss enskild väg inom länet eller en del av en sådan
väg förordna att det inom ett avstånd av högst tolv meter från vägbanans
mitt inte får utan länsstyrelsens tillstånd uppföras byggnader, göras
tillbyggnader eller utföras andra anläggningar eller vidtas andra sådana
åtgärder som kan inverka menligt på trafiksäkerheten. Vid korsning i
samma plan mellan enskilda vägar eller mellan enskild väg och järnväg
eller spårväg får förordnandet utvidgas att avse ett område, som
begränsas av räta linjer mellan punkter belägna i vägarnas mittlinjer
högst femtio meter från korsningen.

Innan länsstyrelsen meddelar förordnande, som avses i första stycket,
skall länsstyrelsen verkställa erforderlig utredning samt därvid bereda
de väghållningsskyldiga eller för dem utsedd styrelse, markägare och
andra, som hava ett väsentligt intresse av frågan, tillfälle att
muntligen eller skriftligen yttra sig i ärendet.

Om meddelat förordnande skall, utöver den underrättelse angående
förordnandet som sker enligt allmänna bestämmelser, meddelande intagas i
ortstidning. Därjämte skall förordnandet införas i länets
författningssamling. Lag (1987:460).

101 § Finnes å markområde, beträffande vilket meddelats förordnande
varom i 100 § stadgas, stängsel, upplag eller annan därmed jämförlig
anordning, som prövas medföra fara för trafiken, må länsstyrelsen
förelägga den som har att svara för anordningen att bortskaffa
densamma eller vidtaga sådan åtgärd med avseende därå, att faran
undanröjes. Vad i 100 § andra stycket sägs skall därvid äga
motsvarande tillämpning.

Vid meddelande av föreläggande enligt första stycket må vite utsättas.
Lag (1954:197).

102 § Har en ansökan om tillstånd enligt 100 § första stycket inte
bifallits och medför detta att pågående markanvändning avsevärt
försvåras inom berörd del av en fastighet, är fastighetsägaren och
innehavare av nyttjanderätt eller annan särskild rätt till fastigheten
berättigade till ersättning av staten för den skada som de lider
härigenom.

Ersättning enligt första stycket skall bestämmas att utgå på en gång.
Ersättningen får dock, om särskilda skäl föreligger, på begäran antingen
av staten eller av fastighetsägaren eller annan sakägare fastställas att
utgå med visst årligt belopp med rätt för staten eller den
ersättningsberättigade att erhålla omprövning vid ändrade förhållanden.

Vad som i fråga om ersättning har avtalats eller uppenbarligen har
förutsatts skola gälla mellan staten och sakägare skall gälla även mot
den som efter det att rätten till ersättning uppkom har förvärvat
sakägarens rätt med avseende på fastigheten. Lag (1987:460).

103 § Är fastighetsägare jämlikt 102 § tillkommande ersättning bestämd
att utgå på en gång och har fastigheten genom inskränkningen i
förfoganderätten undergått sådan minskning i värde att den kan antagas
ej utgöra full säkerhet för borgenär, som då rätten till ersättning
uppkom hade panträtt i fastigheten, skall ersättningen nedsättas hos
länsstyrelsen; och skall om fördelning och utbetalande av nedsatt belopp
samt verkan därav i tillämpliga delar gälla vad som är stadgat för det
fall att nyttjanderätt eller servitutsrätt upplåtes genom expropriation.

Om en borgenär som avses i första stycket lider förlust till följd av
att nedsättning inte har skett, har han rätt till gottgörelse av staten
för förlusten mot avskrivning på fordringshandlingen. Detsamma gäller,
om en borgenär lider förlust därigenom att en ersättning blivit för lågt
beräknad och den till följd av överenskommelse mellan staten och den
ersättningsberättigade eller av annan anledning inte prövats av domstol.
Lag (1987:460).

104 § Den som på grund av föreläggande enligt 101 § har bortskaffat
eller ändrat en befintlig anordning vid väg är berättigad till
ersättning av staten för sina kostnader för detta och för den skada i
övrigt som genom åtgärden kan ha uppkommit för honom. Ersättningen skall
bestämmas att utgå på en gång. Lag (1987:460).

105 § Den som vill göra anspråk på ersättning enligt 102, 103 eller 104
§ skall göra framställning därom hos länsstyrelsen.

Kan överenskommelse inte träffas om ersättningen, har den som gjort
framställningen att instämma sin talan till den fastighetsdomstol, inom
vars domkrets den mark som berörs av förordnandet eller föreläggandet är
belägen. Även staten kan begära prövning av ersättningsfrågan. I fråga
om rättegångskostnader och kostnader vid fördelning av ersättning gäller
expropriationslagen (1972:719) i tillämpliga delar. Om ett yrkande om
ersättning i mål, som inte har anhängiggjorts av staten, ogillas, skall
i stället 15 kap. 6 § plan- och bygglagen (1987:10) tillämpas i fråga om
rättegångskostnaderna. Lag (1987:460).

106 § Länsstyrelsen får vid vite förelägga den som uppfört byggnad
eller vidtagit annan åtgärd i strid mot förbud enligt 100 § att
undanröja eller ändra det utförda. Kronofogdemyndigheten får meddela
särskild handräckning till rättelse i vad olagligen skett. Ansökan om
handräckning får göras av en nämnd som avses i 39 § första stycket
samt av en ägare eller innehavare av fastighet, som får begagna
vägen. I fråga om sådan handräckning finns bestämmelser i lagen
(1990:746) om betalningsföreläggande och handräckning.

Efterkoms ej föreläggande, som meddelats med stöd av 101 §, skall på
anmodan av länsstyrelsen kronofogdemyndigheten föranstalta om att
åtgärden vidtages. Lag (1994:1415).

107 § Länsstyrelses beslut enligt 100 eller 101 § eller om
föreläggande enligt 106 § får överklagas hos allmän
förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till
kammarrätten.

Annat beslut av länsstyrelse enligt detta kapitel får överklagas hos
regeringen.

Beslut enligt detta kapitel skall, om inte annat förordnas, gälla
även om beslutet överklagas. Lag (1995:1683).

Övergångsbestämmelser

1939:608

Denna lag skall träda i kraft den 1 januari 1940.

Genom denna lag upphäves, med de begränsningar som nedan stadgas,
lagen den 29 juni 1926 (nr 352) om enskilda vägar.

Ändå att förrättningsförfarande enligt sistnämnda lag inletts före nya
lagens ikraftträdande, skall, med iakttagande av vad nedan i femte
stycket sägs, nya lagen tillämpas å ärendets prövning och fortsatta
handläggning, såframt ej förrättningen blivit före nämnda tidpunkt
förklarad avslutad, i vilket fall äldre lag skall bliva tillämplig å
åtgärd, som därefter företages.

Är rättighet eller skyldighet med avseende å väg genom förrättning,
dom eller eljest bestämd enligt äldre lag, skall, där annat ej följer
av 74 § i nya lagen eller av vad nedan föreskrives, beträffande det
sålunda uppkomna rättsförhållandet fortfarande tillämpas vad därom vid
tiden för nya lagens ikraftträdande finnes stadgat.

Har fastighet, vars väghållningsskyldighet bestämts i enlighet med
äldre lag, blivit delad, skall fråga, som avses i 38 § fjärde stycket
i lagen den 29 juni 1926, där ej förrättning för frågans prövning
förklarats avslutad före nya lagens ikraftträdande, därefter
handläggas i den i nya lagen stadgade ordning, men vare frågan bedömd
enligt den äldre lagen, och skall förty väghållningsskyldighet, som i
ärendet ålägges nybildad fastighet, anses grundad å sistnämnda lag.

Vad i nya lagen stadgas angående rättigheter och skyldigheter, som
avses i 13 och 14 §§, så ock bestämmelserna i 41 § skola äga
motsvarande tillämpning i fall, då rätt till väg eller skyldighet att
hålla väg bestämts genom förrättning eller dom enligt lagen den 5 juli
1907 om enskilda vägar på landet eller nämnda lag av den 29 juni
1926.

Där skyldighet att underhålla väg eller fullgöra vinterväghållning
därå blivit bestämd genom vägdelning enligt äldre lag, skola med
avseende å verkställigheten nya lagens bestämmelser i 48, 49 och 70 §§
äga motsvarande tillämpning, dock att där enligt 39 § i lagen den 29
juni 1926 syn ägt rum eller brist å försumlig väghållares väglott
botats av annan väglottshavare, vad i samma lag stadgas om rätt att
efter synen erhålla utmätning eller att njuta betalning för det för
bristens botande utförda arbetet fortfarande skall lända till
efterrättelse.

Den äldre lagens stadgande därom att åt förening om vägunderhåll,
vilken träffats annorledes än vid förrättning, må förlänas särskilda
rättsverkningar genom föreningens intagning i dombok äge icke
tillämpning, med mindre sådan åtgärd vidtagits före nya lagens
ikraftträdande, ändå att föreningen ingåtts dessförinnan.

Stadgandet i femte stycket av övergångsbestämmelserna till lagen den
29 juni 1926 skall efter nya lagens ikraftträdande icke vidare äga
tillämpning.

Har rätt till väg eller skyldighet att hålla väg blivit bestämd i
enlighet med äldre lag, äge envar sakägare påkalla förrättning enligt
nya lagen för prövning av frågan, huruvida de sålunda meddelade
bestämmelserna må fastställas att för framtiden gälla såsom meddelade
enligt denna lag. Sådan fastställelse må ej ske, därest vad
bestämmelserna innehålla är av beskaffenhet att förening mellan
sakägarna av enahanda innehåll jämlikt stadgandena i 34 § i nya lagen
icke kunnat godkännas. Ej heller må vid förrättningen ändring ske i
vad tidigare bestämts, med mindre det begäres av samtliga sakägarna
eller av sakägare, vilken enligt lag, som jämlikt vad ovan sagts skall
vara tillämplig å rättsförhållandet, äger påkalla frågans
återupptagande.

Där i fall, då nya lagen skall tillämpas, enligt äldre lag ansvaret
för fullgörande av fastighets väghållningsskyldighet skolat åvila
annan än den, som enligt nya lagen har att bära nämnda ansvar, samt
rättsförhållandet mellan dem är grundat på avtal, som slutits innan
nya lagen trätt i kraft, svare, där ej annat avtalats, den förre
gentemot den senare för fullgörandet av väghållningsskyldigheten.

1952:234

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1952.

Ändå att förrättningsförfarande inletts före nämnda dag, må vad nu
stadgats tillämpas å ärendets prövning och fortsatta handläggning,
såframt ej förrättningen blivit före nämnda tidpunkt förklarad
avslutad. Har väghållningsskyldighet blivit bestämd i enlighet med
äldre lag, äger väghållningsskyldig påkalla ny förrättning för
tillämpning av vad som stadgats om vägavgifter.

1954:197

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1954, dock att, där länsstyrelse
före nämnda dag meddelat beslut om bildande av vägförening, ärendet
skall handläggas och prövas enligt hittills gällande bestämmelser.

1971:586

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1972.

Äldre bestämmelser gäller fortfarande i fråga om talan mot beslut som
meddelats före den 1 januari 1972.

1972:788

1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1973.

2. Mål som före ikraftträdandet anhängiggjorts hos domstol prövas och
handlägges enligt äldre bestämmelser.

3. Har tillstånd enligt 100 § första stycket vägrats genom beslut som
vunnit laga kraft före utgången av år 1972, skall äldre bestämmelser
om ersättning gälla, om talan väckes före utgången av år 1973.

1977:688

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1978.

Bestämmelserna i 56, 80 och 93 §§ i sin äldre lydelse gäller
fortfarande i fråga om kungörande som har beslutats eller börjat
verkställas före ikraftträdandet.

1981:853

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1982. Äldre bestämmelser gäller
alltjämt i fråga om mål som vid ikraftträdandet är anhängigt hos
överexekutor.

1987:460

1. Denna lag träder i kraft den 1 juli 1987.

2. I mål enligt 102, 103 eller 104 § i vilka talan har väckts före
ikraftträdandet skall 105 § andra stycket i sin äldre lydelse
tillämpas.

1991:860

Denna lag träder i kraft den dag regeringen bestämmer. Äldre
föreskrifter gäller fortfarande i fråga om mål om handräckning där talan
väckts före ikraftträdandet.

1994:1415

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1995. Har ansökan gjorts före
ikraftträdandet gäller äldre bestämmelser.

1995:1399

1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1996.

2. Äldre bestämmelser gäller fortfarande i fråga om
fastighetsbildningsmyndigheter och fastighetsregistermyndigheter som
inrättats enligt lagen (1971:133) om kommunal
fastighetsbildningsmyndighet och fastighetsregistermyndighet.

1995:1683

Denna lag träder i kraft den 1 maj 1996 men tillämpas inte i de fall
där det första beslutet i ärendet fattats dessförinnan.

1997:620

1 § Lagen (1939:608) om enskilda vägar skall, med de
begränsningar som följer av denna lag, upphöra att gälla vid
utgången av år 1997.

2 § Vägar och andra anläggningar som omfattas av en
samfällighets väghållning enligt lagen (1939:608) om enskilda
vägar eller motsvarande äldre bestämmelser skall anses utgöra
en gemensamhetsanläggning bildad vid förrättning enligt
anläggningslagen (1973:1149). Som deltagande fastigheter skall
anses de fastigheter som ingick i samfälligheten vid utgången
av år 1997.

I fråga om samfälligheter som avses i första stycket skall dock
bestämmelserna om beräkning av andelstal i lagen om enskilda
vägar gälla till dess nya grunder för fördelning av kostnaderna
för gemensamhetsanläggningen har fastställts enligt
anläggningslagen. Sådana nya grunder skall fastställas med
verkan senast från och med den 1 januari 2003.

3 § Om ett ärende som avser bildande av vägförening har
anhängiggjorts hos länsstyrelsen före utgången av år 1997 men
förrättningsman då inte har förordnats, skall länsstyrelsen
överlämna ärendet till lantmäterimyndigheten för fortsatt
handläggning enligt anläggningslagen (1973:1149).

Om förrättningsman i ett ärende som anges i första stycket har
förordnats före utgången av år 1997 men en vägförening då inte
har bildats, skall den vidare handläggningen av ärendet ske med
tillämpning av bestämmelserna i lagen (1939:608) om enskilda
vägar.

4 § Om ett ärende som avser förnyad prövning enligt 85 § lagen
(1939:608) om enskilda vägar har anhängiggjorts hos
länsstyrelsen före utgången av år 1997 men förrättningsman då
inte har förordnats, skall länsstyrelsen överlämna ärendet till
lantmäterimyndigheten för fortsatt handläggning enligt
anläggningslagen (1973:1149).

Om förrättningsman i ett ärende som anges i första stycket har
förordnats före utgången av år 1997 men ärendet då inte har
slutförts, skall den vidare handläggningen av ärendet ske med
tillämpning av bestämmelserna i lagen om enskilda vägar.

5 § Har en vägförening bildats före utgången av år 1997 men har
sådana frågor om ersättning som avses i 75 § lagen (1939:608)
om enskilda vägar då inte blivit slutligt avgjorda, skall
ersättningsfrågorna avgöras med tillämpning av bestämmelserna
i lagen om enskilda vägar. Detsamma gäller i fall då en
vägförening i enlighet med 3 § andra stycket bildats efter
utgången av år 1997.

6 § Om det i utlåtande enligt 80 § lagen (1939:608) om enskilda
vägar har bestämts att en väg skall anläggas eller övertas till
väghållning men detta inte har skett senast vid utgången av år
2002, förfaller utlåtandet i den delen.

7 § Har en fastighet före utgången av år 1997 fått rätt att
använda väg enligt 77 § lagen (1939:608) om enskilda vägar,
skall det i fortsättningen anses föreligga en upplåtelse enligt
49 § första stycket anläggningslagen (1973:1149).

8 § Förordnande som har meddelats enligt 100 § lagen (1939:608)
om enskilda vägar skall efter utgången av år 1997 anses som ett
förordnande med motsvarande innehåll enligt 56 §
anläggningslagen (1973:1149).

9 § En vägsamfällighet eller vägförening som har bildats enligt
lagen (1939:608) om enskilda vägar eller motsvarande äldre
bestämmelser och som kan förvärva rättigheter och ikläda sig
skyldigheter skall efter utgången av år 1997 anses som en
samfällighetsförening enligt lagen (1973:1150) om förvaltning
av samfälligheter. Stadgar som har fastställts för
samfälligheten eller föreningen får fortfarande tillämpas i den
mån de inte strider mot lagen om förvaltning av samfälligheter.
Samfälligheten eller föreningen får behålla den firma den har
vid utgången av år 1997.

I fråga om vägsamfällighet som har bildats enligt äldre
bestämmelser och som inte kan förvärva rättigheter eller ikläda
sig skyldigheter gäller efter utgången av år 1997
bestämmelserna om delägarförvaltning i lagen om förvaltning av
samfälligheter.

10 § Styrelseledamot i vägförening som har utsetts av
länsstyrelsen enligt 88 § femte stycket lagen (1939:608) om
enskilda vägar kvarstår i styrelsen till dess första ordinarie
föreningssammanträde hålls efter utgången av år 1997.