Förordning (1990:113) om exportkreditgaranti 

1 § För täckning av förlust i samband med export av varor och tjänster
eller lagerhållning utomlands får statsgaranti (exportkreditgaranti)
beviljas enligt denna förordning.

2 § har upphävts genom förordning (1996:1549).

3 § Exportkreditgaranti får beviljas en näringsidkare för täckning av
förlust

1. i samband med av honom slutet avtal om export,

2. i samband med lagerhållning utomlands av varor för försäljning eller
av egendom avsedd att användas i samband med näringsidkarens fullgörande
av sådant avtal om entreprenadarbete, konsultuppdrag eller liknande
tjänster som kan bli föremål för exportkreditgaranti,

3. avseende sådan fordran i samband med export som näringsidkaren
förvärvat genom köp från exportör i Sverige,

4. i samband med ianspråktagande av säkerhet som näringsidkaren ställt
eller låtit ställa för fullföljande av anbud, leverans eller betalning.

4 § Exportkreditgaranti får även lämnas

1. en långivare för täckning av förlust avseende lån i samband
med export eller lagerhållning utomlands,

2. en bank eller ett kreditmarknadsföretag som täcker risker
vid bekräftelse av remburs eller vid lämnande av särskild
betalningsgaranti,

3. den som ställt säkerhet för en näringsidkare för
fullföljande av anbud, leverans eller betalning, för täckning
av förlust i samband med att den ställda säkerheten tas i
anspråk,

4. försäkringsgivare för återförsäkring av garanti som täcker
risk för förlust i enlighet med 3 § och 4 § 1-3,

5. en finansiär för täckning av förlust i samband med
finansiering av en svensk export genom förvärv av en växel,
eller annat därmed likställbart fristående fordringsbevis.
Förordning (2005:747).

5 § Har upphävts genom förordning (1993:714).

6 § Om garanti enligt 3 § beviljas någon som inte är verksam i
Sverige, skall varor och tjänster till en väsentlig del vara
svenska. Vad som sagts nu gäller dock inte s.k. leasegivare.

Export av varor och tjänster som inte är svenska samt
lagerhållning av varor som inte är svenska skall garanteras i
enlighet med internationella åtaganden, samt får i övrigt
garanteras om nämndens riskutrymme så medger och det gynnar ett
svenskt exportintresse. Förordning (2002:678).

7 § Exportkreditgaranti får beviljas endast den som har gjort sig känd
för redbarhet och som kan antas ha förutsättningar att genomföra den
avsedda  transaktionen och fullgöra sina skyldigheter som garantitagare.

8 § Exportkreditgaranti får avse endast sådan förlust som är föranledd
av

1. att köpare, låntagare eller annan gäldenär har underlåtit att
fullgöra sina förpliktelser mot garantitagaren,

2. att en myndighet i utlandet har infört moratorium eller opåräknat
hindrat eller fördröjt export, import eller överföring av betalning
eller vidtagit annan liknade åtgärd,

3. att en myndighet i utlandet har beslutat om beslag eller liknade
åtgärd,

4. krig, inre oroligheter, naturkatastrof eller annan extraordinär
händelse i utlandet,

5. annan händelse som bedömts vara väsentlig inom ramen för
återförsäkringsavtal. Förordning (1990:937).

9 § Garanti får inte avse sådan förlust enligt 8 § som
garantitagaren själv har föranlett eller medverkat till.

Garanti får normalt inte omfatta sådana förluster mot vilka skydd
kan erhållas genom sedvanlig transport-, brand- eller stöldförsäkring
eller på annat liknande sätt.

Om rätten till ersättning på grund av en garanti som har beviljats
enligt 3 § 1 överlåts till någon som säkerhet vid finansiering av den
export som omfattas av garantin, får garantin avse varje utebliven
betalning från köparens sida. Förordning (1996:1549).

10 § Har upphävts genom förordning (1998:801).

11 § Exportkreditnämnden beslutar i vilken valuta garanti skall
lämnas. Förordning (2005:747).

12 § För exportkreditgaranti skall betalas en premie som är avpassad
med hänsyn till olika inverkande omständigheter, såsom
betalningsvillkor, förhållanden i importlandet och risker av annat
slag samt administrationskostnader. Premierna skall avpassas till
målet att verksamheten totalt sett skall vara självbärande över
tiden. För utfästelse om garanti får en avgift tas ut.
Förordning (1996:1549).

13 § Ärenden enligt denna förordning prövas av exportkreditnämnden. Om
ett ärende är av större vikt, får nämnden med eget yttrande överlämna
ärendet till regeringens prövning.

14 § Beslut av exportkreditnämnden enligt denna förordning får inte
överklagas.