Förordning (2017:170) om statliga myndigheters betalningar och medelsförvaltning

Tillämpningsområde

1 § Denna förordning gäller för myndigheter under regeringen. 

För affärsverken gäller dock, förutom 11 §, endast 

1. 4 § i fråga om betalningar som direkt berör en 
inkomsttitel eller ett anslag, och

2. 9 § för affärsverk som innehar bankkonto för utbetalningar 
som är anslutet till statliga toppkonton i de banker som 
Riksgäldskontoret ingått ramavtal med för statens räkning.

2 § Förordningen ska tillämpas om inte annat följer av lag 
eller förordning eller av regeringens beslut i ett enskilt 
fall.

Statens centralkonto

3 § Statens centralkonto förs i Riksbanken och är det konto 
som Riksgäldskontoret använder för betalningar över 
Riksbanken till och från staten.

4 § En myndighet får göra direkta insättningar på och uttag 
från statens centralkonto endast efter medgivande av 
Riksgäldskontoret.

Bankkonton

5 § Myndigheternas bankkonton ska vara anslutna till statliga 
toppkonton i de banker som Riksgäldskontoret ingått ramavtal 
med för statens räkning.

Riksgäldskontoret får medge undantag från kravet i första 
stycket för anslutning av bankkonton till statliga toppkonton 
i utländsk valuta och för anslutning av bankkonton för en 
myndighets hantering av kontanter.

6 § En myndighet som vill öppna eller ändra ett bankkonto ska 
ansöka om det hos Riksgäldskontoret.

Efter ansökan från en myndighet får Riksgäldskontoret medge 
undantag från kravet i första stycket för ett eller flera 
bankkonton som inte ska vara anslutna till statliga 
toppkonton i de banker som Riksgäldskontoret ingått ramavtal 
med för statens räkning.

7 § Riksgäldskontoret får besluta att en myndighet för vissa 
slag av betalningsflöden ska ha skilda bankkonton för 
inbetalningar till och utbetalningar från myndigheten.

Betalningar

8 § Betalningar till och från en myndighet ska göras via 
myndighetens bankkonton som avses i 5 § första stycket, om 
inte annat har medgetts av Riksgäldskontoret.

9 § Betalningar till och från en myndighet ska göras på ett 
sätt som är kostnadseffektivt och säkert för staten som 
helhet. Statens behov av information om myndigheternas 
betalningar ska tillgodoses. 

En myndighet ska analysera de risker som är förknippade med 
myndighetens betalningar. Analysen ska syfta till att öka 
säkerheten i statens betalningsmodell. Myndigheten ska på 
begäran lämna uppgifter till Riksgäldskontoret om 
myndighetens betalningsverksamhet.

10 § En myndighet ska avropa betaltjänster enligt ramavtal 
som Riksgäldskontoret har ingått för statens räkning.

Riksgäldskontoret får medge att en myndighet ingår separat 
avtal om betaltjänster till och från myndigheten, om det 
finns särskilda skäl och om avtalet uppfyller villkoren i 
9 §. Myndigheten får inte ingå ett sådant separat avtal 
innan Riksgäldskontoret godkänt avtalet.

11 § Ett affärsverk får ingå avtal om betaltjänster till 
och från verket.

Medelsförvaltning

12 § En myndighets medel ska vara insatta på statens 
centralkonto, om inte Riksgäldskontoret beslutat annat enligt 
5 §.

Riksgäldskontoret får medge undantag från kravet i första 
stycket för kontanter.

13 § En myndighet som har behov av att valutasäkra 
betalningar i utländska valutor får ansöka om detta hos 
Riksgäldskontoret.

Valutasäkring ska ske hos Riksgäldskontoret, om inte kontoret 
medger att valutasäkring görs på annat sätt.

14 § Riksgäldskontoret ska för statens räkning ta emot bidrag 
från Europeiska unionen som ska redovisas mot inkomsttitel på 
statens budget.

Verkställighetsföreskrifter

15 § Riksgäldskontoret får meddela föreskrifter för 
verkställigheten av denna förordning. I det sammanhanget ska 
kontoret samråda med Ekonomistyrningsverket i frågor som rör 
statens koncernredovisning och behov av information om 
myndigheternas betalningar.