Förordning (1957:601) om elektriska starkströmsanläggningar

1 kap. Inledande bestämmelser

1 § Med elektrisk starkströmsanläggning förstås elektrisk
anläggning för sådan spänning, strömstyrka eller frekvens som kan
vara farlig för person, husdjur eller egendom. Spänning som
nominellt uppgår till högst 1 000 volt växelspänning mellan
fasledare eller högst 1 500 volt likspänning mellan poler benämns
lågspänning. Är den nominella spänningen högre än vad som nu
sagts, benämns den högspänning.

Med elektrisk svagströmsledning förstås ledning för
telekommunikation (telefon, telegraf eller radio) eller för
signalering, manövrering, mätning eller annat liknande ändamål, i
vilken den elektriska strömmen inte har sådan spänning,
strömstyrka eller frekvens som kan vara farlig för person, husdjur
eller egendom. Förordning (1994:300).

2 § Närmare föreskrifter om utförande och skötsel av elektrisk
starkströmsanläggning meddelas av Elsäkerhetsverket. Förordning
(1992:1516).

3 § Har upphävts genom förordning (1992:669).

2 kap. Har upphävts genom förordning (2007:214).

3 kap. Om anmälan m.m.

1 § Statens energimyndighet får föreskriva att en innehavare av
områdeskoncession som har för avsikt att uppföra en
högspänningsanläggning skall på visst sätt göra en skriftlig anmälan om
detta till Statens energimyndighet. När en sådan anmälan kommit in skall
Statens energimyndighet underrätta Telestyrelsen om innehållet i
anmälan.

Elsäkerhetsverket får föreskriva att den som vill uppföra, ändra eller
ta bort en starkströmsanläggning för järnvägs-, spårvägs-, tunnelbane-
eller trådbussdrift skall på visst sätt göra en skriftlig anmälan om
detta till Elsäkerhetsverket.

Om skyldighet att göra anmälan enligt första eller andra stycket inte
har föreskrivits beträffande en anläggning som anges där, skall en
anmälan ändå göras till respektive myndighet när anläggningen är utförd.
En sådan anmälan skall göras inom den tid och på det sätt som
myndigheten föreskriver. Förordning (1997:966).

2 § En innehavare av en starkströmsanläggning, för vilken koncession
behövs, eller som är avsedd för järnvägs-, spårvägs-, tunnelbane- eller
trådbussdrift skall utan dröjsmål anmäla olycksfall som inträffat vid
anläggningen genom inverkan av elektrisk ström till Elsäkerhetsverket
Även en driftstörning som kan ha väsentlig betydelse för den allmänna
säkerheten skall anmälas till verket.

En innehavare av en starkströmsanläggning för yrkesmässig distribution
är, utöver vad som anges i första stycket, skyldig att till
Elsäkerhetsverket utan dröjsmål anmäla sådant olycksfall genom
inverkan av elektrisk ström som inträffat vid abonnentanläggning som är
ansluten till distributionsanläggningen. Förordning (1992:1516).

3 § Den som innehar koncessionerad starkströmsanläggning är pliktig att
på anfordran tillhandahålla Statens energimyndighet de uppgifter
av teknisk eller ekonomisk art vilka erfordras för bedömning av fråga om
distributionsskyldighet eller prisreglering. Förordning (1997:966).

4 § Den, som ämnar framdraga starkströmsledning, skall i följande fall
anmäla det hos innehavare av redan befintlig elektrisk ledning, som
nedan angives, för samråd om lämpliga skyddsåtgärder:

a) då den nya ledningen skall förläggas i luften så att den korsar annan
elektrisk luftledning eller eljest framdragas i luften så nära dylik
ledning att, om stolpe eller annat stöd faller eller ledare lossnar
eller brister i endera ledningen, den andra ledningen kan skadas eller
starkström kan överledas från någondera ledningen till den andra;

b) då friledning för starkström med spänning av minst fyrtiotusen volt
skall framdragas så, att den korsar i jorden förlagd svagströmsledning;
samt

c) då den nya ledningen skall utföras för en spänning av högst 1 000
volt och ledningens innehavare har skälig anledning räkna med att hans
ledning kan komma att utsättas för farlig inverkan genom induktion eller
förhöjda markpotentialer från ledning ingående i starkströmsanläggning,
i vilken vid enfasigt fel kan uppkomma jordslutningsström med större
styrka än femhundra ampere, eller att hans ledning kan komma att
utsättas för farlig inverkan genom influens från ledning för starkström
med högre spänning än etthundratusen volt.

Skall driften av starkströmsledning ändras så att den blir väsentligt
farligare än förut för annan elektrisk ledning, åligger det förstnämnda
lednings innehavare att härom göra motsvarande anmälan. Förordning
(1983:556).

5 § Anmälan enligt 4 § första stycket a) erfordras icke, då luftledning
för lågspänning skall dragas under redan befintlig luftledning för
svagström och därvid förses med skyddstråd.

Elsäkerhetsverket låter i andra fall medgiva undantag från den i 4 §
stadgade anmälningsskyldigheten. Förordning (1992:1516).

4 kap. Om starkströmsledning inom område för allmän väg

1 § Vid framdragande av starkströmsledning inom område för allmän väg
skall, utöver bestämmelserna i detta kapitel, iakttagas vad i väglagen
(1971:948) och vägkungörelsen (1971:954) härutinnan stadgas. Förordning
(1973:582).


2 § Framdrages luftledning för starkström inom område för befintlig
allmän väg, skall ledningen förläggas på betryggande höjd och uppbäras
av stolpe eller annat stöd av nödig hållfasthet. Stöd med tillhörande
stag eller sträva skall vara anbragta på sådant sätt, att de icke medför
risk för trafiken eller försvårar vägens underhåll. I övrigt skall gälla
vad Elsäkerhetsverket efter samråd med Statens vägverk föreskriver.

Till förekommande av fara till följd av ledningsbrott, isolatorskada
eller dylikt skall särskilda skyddsåtgärder vidtagas i enlighet med vad
Elsäkerhetsverket föreskriver. Förordning (1992:1516).

3 § Förlägges starkströmsledning i mark inom område för allmän väg skall
till förekommande av fara till följd av åverkan på ledningen särskilda
skyddsåtgärder vidtagas i enlighet med vad Elsäkerhetsverket
föreskriver.

I övrigt skall gälla vad Elsäkerhetsverket efter samråd med Statens
vägverk föreskriver. Förordning (1992:1516).

4 § Vid framdragande, begagnande eller borttagande av starkströmsledning
inom område för allmän väg skall ledningens innehavare vidtaga,
vidmakthålla och bekosta sådana anordningar, att fara eller hinder icke
uppstår för den allmänna trafiken eller för utförande av normalt
vägunderhåll.

5 § har upphävts genom förordning (1970:906).

6 § har upphävts genom förordning (1970:906).

7 § Framdrages starkströmsledning inom område för planerad allmän väg,
för vilken arbetsplan blivit fastställd, skola bestämmelserna i 2 och
3 §§ äga motvarande tillämpning.

Förlägges ledningen i luften över område för planerad allmän väg, för
vilken arbetsplan utställts, skall 2 § äga motsvarande tillämpning.
Förordning (1975:72).

5 kap. Om starkströmsledning inom område för sjötrafik

1 § Framdrages luftledning för starkström inom område för sjötrafik,
skall ledningen, där icke vid meddelande av koncession beslutats
särskilt om ledningens höjd över vattenytan, förläggas så högt att den
icke hindrar den på platsen i allmänhet förekommande sjöfarten. Kommer
området att framdeles i avsevärd omfattning befaras av fartyg som kräva
större segelfri höjd än ledningen medgiver, skall ledningens innehavare
på egen bekostnad vidtaga sådan ändring av ledningen som
Elsäkerhetsverket efter samråd med Sjöfartsverket beslutar.

På lämpliga platser skall uppsättas tydliga varningstavlor med uppgift
om lägsta segelfria höjd under ledningen vid normalt högvatten, där icke
Elsäkerhetsverket efter samråd med Sjöfartsverket medgiver undantag
härifrån.

I övrigt skall ledningen och varningstavlorna vara anordnade i enlighet
med vad Elsäkerhetsverket efter samråd med Sjöfartsverket föreskriver.
Innan ledning framdrages med stöd av områdeskoncession inom område för
sjötrafik, skall anmälan därom göras till Sjöfartsverket. Föreligger ej
skyldighet att göra anmälan enligt 3 kap. 1 § första stycket, får
Sjöfartsverket i särskilt fall besluta hur ledningen och
varningstavlorna skall vara anordnade. Förordning (1992:1516).

2 § Framdrages starkströmsledning i vatten inom område för sjötrafik
skall den förläggas på sådant sätt att den icke hindrar sjöfarten.

Vid ledningens landfästen skall tydliga varningstavlor uppsättas. Är
ledningens läge ej uppenbart eller föreligga eljest skäl härför, skall
ledningens innehavare efter beslut av Sjöfartsverket uppsätta ensmärken
och ensfyrar.

I övrigt skall ledningen och varningstavlorna vara anordnade i enlighet
med vad Elsäkerhetsverket efter samråd med Sjöfartsverket föreskriver.
Innan ledning framdrages med stöd av områdeskoncession inom område för
sjötrafik, skall anmälan därom göras till Sjöfartsverket. Föreligger ej
skyldighet att göra anmälan enligt 3 kap. 1 § första stycket, får
Sjöfartsverket i särskilt fall besluta hur ledningen och
varningstavlorna skall vara anordnade.

Finner Elsäkerhetsverket efter samråd med Sjöfartsverket att det är
påkallat med förbud mot ankring i närheten av ledningen, skall
ledningens innehavare hos länsstyrelsen i länet söka utverka sådant
förbud. Förordning (1992:1516).

3 § Innan någon påbörjar arbete med framdragande av starkströmsledning
inom område för sjötrafik, skall han göra anmälan därom till
sjöfartsverket. Han skall ställa sig till efterrättelse de anvisningar i
fråga om arbetets utförande som med hänsyn till sjöfartens säkerhet
lämnas av verket.

Efter arbetets avslutande skall ledningens innehavare hos sjöfartsverket
göra anmälan om ledningens slutliga förläggning. Närmare bestämmelser om
anmälningsskyldighetens fullgörande meddelas av verket. Förordning
(1975:72).

4 § har upphävts genom förordning (1970:906).

6 kap. Om starkströmsledning inom område för järnväg

1 § Framdrages inom eller invid område för järnväg sådan luftledning för
starkström som ej avser järnvägens behov, skall ledningen uppbäras av
stolpe eller annat stöd av nödig hållfasthet. Ledningen med dess stöd
jämte tillhörande stag och strävor skall vara anbragt på sådant sätt,
att den icke medför risk för trafiken.

Elsäkerhetsverket meddelar närmare föreskrifter om ledningens höjd vid
korsning med järnväg och om stöd, ledare och skyddsanordningar vid
luftledning inom eller invid område för järnväg.

Innan luftledning framdrages med stöd av områdeskoncession inom eller
invid område för järnväg, skall anmälan därom göras till järnvägens
förvaltning. Förordning (1992:1516).

2 § Förlägges starkströmsledning i mark inom område för järnväg skall
till förekommande av fara till följd av åverkan på ledningen och till
förebyggande av störning av järnvägsdriften särskilda skyddsåtgärder
vidtagas i enlighet med vad Elsäkerhetsverket beslutar. Ledningen skall
i övrigt vara så förlagd att den icke blir till hinder vid banas
underhåll. Förordning (1992:1516).

3 § har upphävts genom förordning (1970:906).

4 § Innan någon påbörjar arbete med framdragande av starkströmsledning
inom område för järnväg eller invid bro i anslutning till järnväg, skall
han göra anmälan därom till vederbörande banbefäl. Han skall ställa sig
till efterrättelse de anvisningar om tid och plats för arbetets
utförande som med hänsyn till trafiksäkerheten lämnas av banbefälet.
Förordning (1975:72).

5 § har upphävts genom förordning (1970:906). 6 § har upphävts genom
förordning (1975:72).

7 kap. Om starkströmslednings anordnande i förhållande till
svagströmsledning

1 § Starkströmsledning må ej utan medgivande av Elsäkerhetsverket så
framdragas, att den korsar radioantenn som utgör svagströmsledning,
eller eljest så anordnas i förhållande till denna, att endera ledningen
kan skada den andra eller starkström överledas från starkströmsledningen
till antennen.

Där så kan ske utan kostnad eller annan olägenhet för innehavare av
radioantenn som i första stycket sägs, är starkströmslednings innehavare
berättigad att låta ändra eller flytta antennen, i den mån så erfordras
för att hindra skada eller överledning som där avses. Förordning
(1992:1516).

2 § Erfordras skyddsanordning mellan starkströmsledning och
svagströmsledning och utföres anordningen fristående i förhållande till
båda ledningarna, skall den anses utgöra del av starkströmsledningen.
Förordning (1958:559).

3 § Framdrages luftledning för högspänning så att den korsar redan
befintlig luftledning för svagström eller framdrages luftledning för
lågspänning så att den korsar sådan svagströmsledning invid allmän väg,
område för sjötrafik eller järnväg, skall starkströmsledningens
innehavare på egen bekostnad antingen vid ledningens anläggning eller
ock framdeles, i den mån det behövs, bereda svagströmsledningen utrymme
av högst sju och en halv meters höjd och en meter sex decimeters bredd
enligt de närmare föreskrifter som meddelas av Elsäkerhetsverket efter
samråd med telestyrelsen och banverket. Härvid iakttages att behövligt
avstånd i vertikal led dessutom erhålles mellan de olika slagen
ledningar samt att, då svagströmsledningen är framdragen längs järnväg,
ingen del av det för svagströmsledningen avsedda fria utrymmet kommer
närmare järnvägsspårets mitt än tre meter. Förordning (1992:1516).

4 § Innan starkströmsledning framdrages med stöd av områdeskoncession,
skall anmälan därom göras till telestyrelsen. Sådan anmälan behöver ej
göras, om anmälan till Elsäkerhetsverket har gjorts enligt 3 kap. 1 §
första stycket. Förordning (1992:1516).

8 kap. Om starkströmsledning inom bebyggt område

1 § En friledning för högspänning som dras fram inom område
med detaljplan skall förläggas på det avstånd från byggnad, i vilken
ledningen inte skall införas, som Elsäkerhetsverket föreskriver för
olika spänningar.

Elsäkerhetsverket får meddela närmare föreskrifter om ledningens
höjd över marken samt om de särskilda skyddsanordningar som
skall vidtas vid densamma. FÖrordning (1994:300).

2 § Om detaljplan har antagits för ett område, inom vilket luftledning
för starkström har dragits fram med stöd av koncession, är ledningens
innehavare skyldig att vidta de ändringar av ledningen, inbegripande
dess förläggande i marken, som Elsäkerhetsverket finner erforderliga
från säkerhetssynpunkt med hänsyn till områdets bebyggande. Förordning
(1992:1516).

3 § Om detaljplan har antagits för ett område, inom vilket luftledning
för lågspänning och luftledning för svagström har dragits fram, är
lågspänningsledningens innehavare skyldig att ändra sin ledning för att
ledningarna skall bli från säkerhetssynpunkt tillfredsställande
anordnade, om Elsäkerhetsverket finner att en ändring behövs. Förordning
(1992:1516).

4 § Inom område som inte omfattas av detaljplan får sådan luftledning
för högspänning, vars sträckning icke prövats i ärende angående
koncession, inte på annan plats än inom järnvägsområde dras fram på
mindre avstånd än tjugu meter från boningshus, annan vid gård uppförd
byggnad, tomtplats eller trädgård, om byggnadens, tomtplatsens eller
trädgårdens ägare motsätter sig detta. Om annan sträckning, som kan
användas utan synnerlig olägenhet för anläggaren, medför minst lika
stort men som den föreslagna, får Statens energimyndighet
dock tillåta att ledningen dras fram. Förordning (1997:966).

9 kap. Om starkströmsledning vid flygplats

1 § Luftledning för starkström må icke framdragas på mindre
avstånd än 4000 meter från den i vederbörlig ordning för
flygplats bestämda referenspunkten. Avståndet mellan ledningen
och markens nivå vid flygplatsområdets gräns må ej överstiga en
femtiondel av avståndet i nämnda plan mellan ledningen och
referenspunkten minskat med 3000 meter.

Transportstyrelsen får efter samråd med flygplatsens ägare
eller innehavare medgiva avvikelse från vad som i första
stycket sägs. I fråga om flygplats, som huvudsakligen användes
för militära ändamål, får Försvarsmakten medgiva sådan
avvikelse. Förordning (2008:1120).

10 kap. Om starkströmsledning inom område för kronoegendom

1 § Om kronoegendom upplåts för starkströmsledning skall ersättning för
upplåtelsen utgå enligt de grunder som anges i 4 kap.
expropriationslagen (1972:719).

På ansökan av koncessionshavaren skall ersättning, beträffande
kronoegendom som förvaltas av Domän AB, bestämmas av Domänverket samt i
övriga fall av den myndighet som förvaltar egendom. Ersättning för
upplåtelse av kyrklig jord bestäms dock av den myndighet som företräder
den kyrkliga jorden i ärenden om ledningsrätt. Koncessionshavaren skall
betala de kostnader för förrättning som behövs för att fastställa
ersättningen.

Om koncessionshavaren inte gör ansökan eller godtar ett beslut om
ersättning enligt andra stycket, skall ersättningen bestämmas i den
ordning som föreskrivs i expropriationslagen.

Boställshavare eller arrendatorer vilkas rätt påverkas av en upplåtelse
för starkströmsledning får -- om de inte är skyldiga att följa ett
beslut om ersättning enligt andra stycket -- begära att ersättning för
upplåtelsen bestäms enligt tredje stycket. Förordning (1992:669).

2 § Innan en koncessionshavare sätter upp stolpar eller andra stöd för
en ledning skall han träffa överenskommelse om hur dessa skall placeras.
En sådan överenskommelse skall träffas med Kammarkollegiet i fråga om
kyrkofondsfastigheter och med Domän AB i fråga om kronoegendom som
förvaltas av bolaget. I fråga om annan kronoegendom eller kyrklig jord
skall överenskommelsen träffas med berörd boställshavare eller
arrendator eller, om egendomen inte är upplåten med sådan rätt, med den
myndighet som förvaltar egendomen.

Stolpar och andra stöd för starkströmsledningar skall placeras så att
egendomens ägare hindras så lite som möjligt från att använda marken för
sådant ändamål som är förenligt med koncessionen.

Koncessionshavaren skall ersätta de resekostnader som uppkommer för
Domän AB:s företrädare i samband med en överenskommelse enligt första
stycket. Detsamma gäller för ombud som utsetts av en myndighet eller ett
pastorat. Förordning (1992:669).

3 § En innehavare av starkströmsledning skall, inom två månader från det
att ledningen togs i bruk, överlämna en karta över den mark där
ledningen dragits fram till

1. Domän AB i fråga om kronoegendom som förvaltas av bolaget och som
inte är kyrklig jord,

2. den som företräder jorden i ärenden om ledningsrätt i fråga om
kyrklig jord,

3. länsstyrelsen i fråga om annan egendom.

Kartan skall förvaras hos den till vilken den har överlämnats. Domän AB
skall tillställa Kammarkollegiet en kopia av kartan. Förordning
(1992:669).

4 § Koncessionshavaren har rätt till tillträde till mark som tagits i
anspråk för en starkströmsledning för att dra fram ledningen och för att
reparera eller ändra ledningen eller utöva tillsyn å densamma.

Om en ledning skall dras fram över odlad mark skall detta, såvitt det är
möjligt, ske vid tidpunkt då det vållar minst skada på växande gröda.
Detsamma gäller i fråga om reparationer eller ändringar av en sådan
ledning. Förordning (1989:327).

5 § Om träd hindrar en starkströmsledning eller kan medföra risk för att
ledningen skadas, får koncessionshavaren avverka träden sedan
utstämpling ägt rum på hans begäran. Utstämpling skall ombesörjas av den
som förvaltar egendomen.

Koncessionshavaren skall ersätta kostnader för utstämplingsförrättningar
liksom, efter värdering enligt föreskrifterna i 2 §, skada och förlust
på grund av avverkningen.

Om avverkning av skog eller annat arbete på egendomen kan vålla skada på
en starkströmsledning är koncessionshavaren skyldig att på begäran lämna
hjälp för att hindra eller motverka skadan. Koncessionshavaren skall
ersätta nödvändig kostnad för en sådan begäran. Han skall även ersätta
kostnad för utredning av skadan. Förordning (1992:669).

6 § En innehavare av starkströmsledning skall ersätta skada och intrång
till följd av att ledningen dras fram. Detsamma gäller skada och intrång
till följd av underhåll eller tillsyn av ledningen samt skador på
kreatur som ledningen har orsakat. Förordning (1989:327).

7 § Ytterligare föreskrifter om starkströmsledning inom kronoegendom får
meddelas av den myndighet som förvaltar egendomen eller, i fråga om
kyrklig jord, av den myndighet som företräder jorden i ärenden om
ledningsrätt. Förordning (1989:327).

11 kap. Driftbestämmelser

1 § Lågspänningsnät som äges av flera än fyra personer må ej begagnas
för distribution, med mindre nätet innehaves av en i vederbörlig ordning
registrerad sammanslutning.

Vad i första stycket sägs gäller icke med avseende å ledningar mellan
byggnader å samma fastighet.

Begagnas ledningsnätet i strid mot vad ovan i denna paragraf
föreskrives, ankommer på polismyndigheten i orten att efter anmälan av
Statens energimyndighet låta sätta nätet ur drift, tills rättelse skett.
Förordning (1997:966).

2 § Innehavare av starkströmsanläggning skall tillse att till
anläggningens drift hörande arbete å anläggningen utföres under ledning
av person som äger nödig sakkunskap och erfarenhet ävensom kännedom om
för arbetet gällande bestämmelser.

Där distributionsskyldighet åvilar innehavare av starkströmsanläggning
för yrkesmässig distribution, äger Statens energimyndighet
besluta att driften skall förestås av särskild driftledare med den
teoretiska och praktiska utbildning som verket finner erforderlig.
Förordning (1997:966).

3 § Har upphävts genom lag (2009:21).

12 kap. Om tillsyn över starkströmsanläggning

1 § Elsäkerhetsverket är tillsynsmyndighet enligt ellagen
(1997:857) i fråga om elsäkerheten vid elektriska
starkströmsanläggningar. Förordning (1997:966).

2 § En starkströmsanläggning för vilken linjekoncession har
meddelats får inte tas i bruk innan Elsäkerhetsverket efter
prövning från elsäkerhetssynpunkt har gett tillstånd till detta
(drifttillstånd).

Verket får besluta om krav på drifttillstånd före ibruktagandet
även beträffande ledning som dras fram med stöd av
områdeskoncession eller kontaktledning för järnvägs-, spårvägs-,
tunnelbane- eller trådbussdrift.

Om medgivande har lämnats enligt 2 kap. 5 § ellagen (1997:857)
att dra fram en starkströmsledning innan behövlig koncession
har meddelats, får verket efter prövning från
elsäkerhetssynpunkt medge att ledningen får begagnas tills
vidare under högst tre år i avvaktan på att frågan om
koncession slutligt prövas. Medgivande att begagna ledningen
får, om ansökan om koncession har getts in, lämnas när
ledningen är klar att tas i bruk. Förordning (1997:966).

3 § Det åligger den som innehar en starkströmsanläggning att själv
fortlöpande kontrollera att anläggningen ger betryggande säkerhet för
människor, husdjur och egendom. Förordning (1992:1516).

4 § Tillsynsmyndigheten skall genom inspektioner och andra åtgärder
kontrollera säkerheten hos starkströmsanläggningar i den omfattning som
är påkallad från elsäkerhetssynpunkt.

Kontroll skall ske när det begärs av en annan myndighet. Företrädare för
denna myndighet skall beredas tillfälle att närvara vid sådan kontroll.
Förordning (1992:1516).

5 § Tillsynen skall utövas så att behövlig kontroll sker i lämpliga
former och med så liten olägenhet som möjligt för anläggningens
innehavare. Förordning (1992:1516).

6 § Bestämmelser om vissa befogenheter för tillsynsmyndigheten
i samband med tillsyn finns i 12 kap. 2-5 §§ ellagen
(1997:857).

Ett föreläggande enligt 12 kap. 3 § nämnda lag får avse
skyldighet för anläggningens innehavare att på egen bekostnad
låta en av tillsynsmyndigheten godkänd person besiktiga
anläggningen. Förordning (1997:966).

7 § Tillsynsmyndighetens beslut enligt de bestämmelser som anges i
6 § får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol.

Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten.
Förordning (1995:231).

13 kap. Särskilda bestämmelser

1 § Innehavare av starkströmsanläggning är pliktig att iakttaga de
allmänna bestämmelser, vilka kunna bliva i laga ordning meddelade i
fråga om leverans av elektrisk ström från anläggningen ävensom till
motverkande av dels störningar å radiomottagningsapparat, dels
störningar och farliga spänningar genom induktion eller influens och
dels skada genom elektrolytisk inverkan.

2 § Den som åt annan upplåter nyttjanderätten till starkströmsanläggning
skall för de förpliktelser, vilka jämlikt denna kungörelse åvila
anläggningens innehavare, vara ansvarig lika med denne, dock ej med
annan egendom än anläggningen och vad därtill hör samt under
nyttjanderätten inbegripes.

14 kap. Ansvar

1 § Bestämmelser om ansvar vid överträdelse av denna
förordning eller föreskrifter som meddelats med stöd av
förordningen finns i 13 kap. ellagen (1997:857).
Förordning (1997:966).

2 § har upphävts genom förordning (1992:669).

3 § har upphävts genom förordning (1992:669).

Övergångsbestämmelser

1995:231

Denna förordning träder i kraft den 1 april 1995. Beslut som har
meddelats före ikraftträdandet överklagas enligt äldre bestämmelser.