Lag (1933:269) om ägofred

1 kap. Om vård av hemdjur.

1 § Var, som äger eller till underhåll eller nyttjande mottagit
hemdjur, vare pliktig att medelst hägnad eller vallning eller på annat
sätt hålla sådan vård om dem, att de ej olovligen inkomma å annans
ägor.

Om rätt för delägare i samfälld mark att där utsläppa hemdjur är
särskilt stadgat.

2 kap. Om stängselskyldighet.

2 § Nyttjas fastighets ägor till bete för hemdjur och finnas djuren
tjänligast genom stängsel kunna hållas från angränsande ägor å annan
fastighet, skall på yrkande från endera sidan stängsel hållas mellan
ägorna.

Mellan ägor skilda av väg, varå grind eller led ej må hållas, äger
stängselskyldighet ej rum.

Om undantag från bestämmelserna i denna paragraf, då förordnande om
betesreglering meddelats i fråga om visst län eller viss del av län,
stadgas i 3 kap.

3 § Föranledes stängselskyldighet av betning allenast å ena sidan, tage
den sidan del i stängslet med tre fjärdedelar och grannen blott med en
fjärdedel. I annat fall tage vardera lika lott.

Vardera sidan skall svara för viss sträcka å marken; och skall den, där
ej annat överenskommits, utläggas i ett sammanhang. Möter å en sträcka
på grund av markens beskaffenhet större svårighet än å annan i fråga om
stängslets uppförande eller underhåll, skall vid fördelningen skälig
minskning i längd däremot beräknas; ingår i stängslet grind eller led,
skall avseende ock fästas å större kostnad för grinden eller ledet.

4 § Stängsel skall sättas i ägogränsen.

Går ägogräns i älv, å, dike eller annat vatten, som ej gör fred utan
stängsel, hålle var sin del av stängslet å sin egen sida, och tage båda
lott i det stängsel, som däremellan sättes över vattnet. Finnes
lämpligare, att hela stängslet sättes å ena sidan, må det ske. Samma
gälle, där fastighetens ägor skiljas av väg. Går ägogräns över berg
eller annorstädes, där stängsel ej kan uppföras utan synnerlig
svårighet eller oskälig kostnad, varde stängslet satt å annat ställe,
som är närmaste och prövas tjänligt. Vållas i fall, om vilka nu är
sagt, skada eller intrång å fastighet, där stängslet sättes, svare
härför de stängselskyldiga var efter sin andel i skyldigheten.
Ersättning, som på grund härav skall gäldas, bestämmes i penningar att
utgå på en gång.

5 § Stängsel ska vara så beskaffat att det fredar mot större 
hemdjur (hästar och nötkreatur). 

Prövas i fråga om visst län eller viss del av län 
erforderligt, att stängsel fredar även mot mindre hemdjur 
eller visst slag av sådana djur, får regeringen, efter hörande 
av vederbörande region och hushållningssällskap, meddela 
föreskrifter om det. Sådan föreskrift ska även tillämpas i 
fråga om stängsel som ska hållas i gränsen mellan det område 
föreskriften avser och invidliggande mark. Lag (2019:844).

6 § Stängsel ska om våren vara i fredgillt stånd den 15 maj 
och därefter underhållas tills tjäle kommer i marken på 
hösten. 

Prövas i fråga om visst län eller viss del av län lämpligt, 
att den tid då stängsel om våren ska vara fredgillt ska vara 
en annan dag än den 15 maj, får regeringen, efter hörande av 
vederbörande region och hushållningssällskap, meddela 
föreskrifter om det. 

Det finns särskilda bestämmelser om rätt för länsstyrelse att 
bestämma vilken tid av året grind över allmän väg ska hållas 
avlyft. Lag (2019:844).

7 § Skall stängselskyldighet utgöras av delägare i samfälld jord, tage
dessa del i skyldigheten efter vars och ens lott i jorden.

Har yrkande, att stängsel skall fordras för samfälld jord, vid
omröstning i laga ordning mellan delägarna lämnats utan bifall, vare
de, som blivit överröstade, ej därav hindrade att påyrka stängslet, där
de vilja övertaga de övriga delägarnas andelar i detta.

8 § För stängselskyldighet svare i fråga om fastighet, som tillhör
staten eller allmän inrättning, innehavaren samt i fråga om annan
fastighet ägaren. Är fastighet upplåten på arrende, ligge skyldigheten,
i vad angår stängsels underhåll, å arrendatorn.

Ny ägare eller innehavare vare pliktig fullgöra vad företrädaren
eftersatt i stängsels uppförande eller underhåll men svare ej för
bidrag i penningar, som förfallit till betalning, innan han tillträdde
fastigheten.

Om stängsel kring prästgård är särskilt stadgat. Lag (1977:667).

9 § Det som sägs i denna lag om stängselskyldighet gäller
inte beträffande områden med detaljplan. Lag (2010:903).

3 kap. Om rätt till gemensamt bete och om betesreglering.

10 § Möter skogs- eller utmark å ömse sidor om ägogräns och fanns ej
stängsel i gränsen den 1 januari 1933, skall skogs- eller utmarken, i
den mån den ej hålles inhägnad, anses upplåten till gemensamt bete för
större hemdjur.

Är för visst län eller viss del av län meddelad föreskrift, varom i 5 §
andra stycket sägs, skall inom länet eller länsdelen rätten till
gemensamt bete även avse sådana mindre hemdjur, som föreskriften angår.

Å den till gemensamt bete upplåtna marken må från fastighet, vartill
hör del i marken eller på grund av servitut betesrätt därå, ej
utsläppas flera hemdjur än som skäligen kunna vinterfödas å
fastigheten.

11 § Prövas för skogsåterväxtens skyddande inom visst län 
eller viss del av län erforderligt, att rätt till bete på 
ohägnad mark, som i 10 § sägs, ska förbjudas helt eller 
delvis, såsom beträffande vissa slag av hemdjur eller viss tid 
av året, får regeringen, på framställning av vederbörande 
region och hushållningssällskap, meddela föreskrifter om det.
Lag (2019:844).

12 § Där inom visst län eller viss del av län skogs- eller 
utmark var upplåten till gemensamt bete på grund av 
bestämmelserna i 5 § förordningen den 21 december 1857 om 
ägors fredande emot skada av annans hemdjur samt om 
stängselskyldighet den 1 januari 1933, får regeringen om det 
finns skäl för det, på framställning av vederbörande region 
och hushållningssällskap, besluta att betesreglering på sådan 
mark inom länet eller länsdelen får äga rum på det sätt och 
under de villkor som föreskrivs i 13-19 §§. 

Har statsbidrag beviljats till utförande av åtgärder för 
skogsproduktionens höjande enligt skogsvårdsplan, fastställd 
av Skogsstyrelsen för viss del av län, får regeringen rörande 
länsdelen på framställning av Skogsstyrelsen fatta ett sådant 
beslut som anges i första stycket. 

Inom län eller länsdel, där beslut enligt första eller andra 
stycket gäller, får stängsel enligt 2 § inte krävas mellan 
ägor som utgörs av skogs- eller utmark, om inte stängsel 
mellan ägorna fanns den 1 januari 1933. Lag (2019:844).

13 § Där inom län eller länsdel, varest förordnande enligt 12 § gäller,
skogs- eller utmarken till särskilda fastigheter, på sätt i sagda
paragraf sägs, den 1 januari 1933 var upplåten till gemensamt bete samt
någon del av marken nyttjas till sådant bete, skall, om det för någon
av fastigheterna yrkas, betesreglering å marken ske, så framt nödig
betesmark för varje fastighet kan utan oskälig kostnad eller olägenhet
för fastighetens brukande anordnas å fastighetens område eller, om för
viss fastighet tillgång därtill ej finnes, fastighetens betesbehov
lämpligen kan tillgodoses genom upplåtelse av betesmark å annan
fastighet tillhörande del av skogs- eller utmarken.

Anses betesreglering ej lämpligen kunna omfatta skogs- eller utmarken i
dess helhet, må den begränsas att avse den del av marken, som tillhör
två eller flera fastigheter och helt eller delvis nyttjas till
gemensamt bete, under förutsättning att behovet av bete för den eller
de fastigheter, vartill återstående del av marken hör, kan å
fastigheterna skäligen tillgodoses.

Skogs- eller utmark, som den 1 januari 1933 hölls inhägnad utan att
stängselskyldighet ägde rum, skall vid betesreglering anses som om den
sagda dag var upplåten till gemensamt bete.

Å mark, för vilken betesreglering trätt i tillämpning, äger rätt till
gemensamt bete ej vidare rum för de fastigheter, vartill marken hör. Ej
heller må därefter något område av marken nyttjas till bete för den
fastighet, till vilken området hör, med mindre erforderlig hägnad
hålles kring området.

14 § Finnes vid betesreglering upplåtelse av betesmark enligt 13 § böra
för någon fastighet äga rum å annan fastighet, skall från denna
upplåtas vad för ändamålet erfordras.

Åsämjas ägarna till två eller flera fastigheter, att betesmark upplåtes
gemensamt för fastigheterna, och finnes sådant lämpligt, må det ske.

Vid upplåtelse, som nu sagts, skall tillses, att sådan mark tages i
anspråk, som med hänsyn till beskaffenhet och läge är därtill mest
lämpad, samt att olägenhet ej därigenom tillskyndas brukandet av den
fastighet, varå betesmarken upplåtits.

15 § Betesmark, som upplåtitis enligt 14 §, skall hållas inhägnad samt,
i den mån det kan ske utan oskälig kostnad, anordnas för betesbruk och
därefter bibehållas i ett för sådant bruk ordnat skick. Skyldighet, som
nu sagts, åligger fastighet, för vilken betesmarken upplåtits; och
skall beträffande sådan skyldighet vad i 8 § är stadgat om ansvarighet
för stängselskyldighet äga motsvarande tillämpning.

Om tid, då hägnad kring betesmarken skall hållas i fredgillt stånd,
gäller vad i 6 § är stadgat.

I fråga om ansvarighet för skyldighet jämlikt 2 § att hålla stängsel i
ägogräns och i fråga om rätt att fordra stängsel i sådan gräns skall så
anses som om betesmarken tillhörde fastighet, för vilken den upplåtits.

Har betesmarken upplåtits å skogsmark, skall, så länge upplåtelsen äger
bestånd, den för skogsmarken gällande skogsvårdslagstiftningen icke äga
tillämpning å betesmarken.

16 § För upplåtelse av betesmark så ock för skada och intrång, som
föranledes av de i 15 § första stycket angivna arbeten, skall
ersättning gäldas av ägaren till fastighet, för vilken marken
upplåtits. Sådan ersättning skall bestämmas i penningar samt
fastställas att utgå, i vad den avser upplåtelse av mark samt skada
eller intrång till följd av betesmarkens inhägnande, årligen med lika
belopp och i övrigt på en gång.

Har ersättning bestämts att utgå för skada eller intrång till följd av
betesmarks anordnande för betesbruk, må åtgärd i sådant syfte ej
vidtagas, innan ersättningen guldits.

17 § Där skyldighet enligt 15 § första stycket eller 16 § åligger två
eller flera fastigheter gemensamt, svaras för envar av dem efter dess
nytta av betesmarken.

18 § Stadgandena i 13--17 §§ om fastighet, vartill hör del i skogs-
eller utmark, som den 1 januari 1933 var upplåten till gemensamt bete,
äge motsvarande tillämpning å fastighet, vartill på grund av servitut
hör betesrätt å sådan mark, dock att betesreglering ej må påfordras för
fastigheten.

I fråga om servitut, som nu sagts, må vid betesreglering, där det kan
ske utan någons förfång, föreskrivas, att den berättigade skall med
markägarens uteslutande utöva betesrätten å visst område av den
fastighet, varå servitutet ligger. Dock må därtill ej anvisas mark å
annan del av fastigheten än den betesrätten förut avsåg.

19 § Nyttjades område, som betesreglering avser, före den 1 januari
1933 enligt rådande sedvana i orten stadigvarande till bete för
fastighet, vartill ej hör del i området eller på grund av servitut
betesrätt därå; kan å fastigheten skäligen vinterfödas minst ett större
hemdjur och finnes, att nödig betesmark ej kan anordnas å fastigheten
utan oskälig kostnad eller olägenhet för dess brukande, men att dess
betesbehov kan, sedan erforderliga upplåtelser enligt 14 och 18 §§ ägt
rum, lämpligen tillgodoses genom upplåtelse av betesmark å området,
skall vid regleringen från fastighet, varå sådan mark är att tillgå,
upplåtas vad för ändamålet erfordras.

Fastighet, för vilken behovet av betesmark prövas vara större än för
annan, äge företräde till erhållande av upplåtelse enligt första
stycket.

I fråga om upplåtelse, som nu sagts, skola bestämmelserna i 14 § andra
och tredje styckena samt 15--17 §§ äga tillämpning.

20 § Gränsar skogs- eller utmark, som till följd av betesreglering ej
må nyttjas till gemensamt bete för de fastigheter, vartill marken hör,
intill annan skogs- eller utmark, belägen inom län eller länsdel, där
förordnande enligt 12 § gäller, och nyttjas markerna till gemensamt
bete för andra fastigheter, skall, där det yrkas för någon av
förstnämnda fastigheter, stängsel hållas mellan markerna. I stängslet
skola dessa fastigheter gemensamt taga del med en fjärdedel och de
andra med tre fjärdedelar, och skall inom vardera fastighetsgruppen
stängselskyldigheten fördelas efter varje fastighets nytta av
stängslet.

Gränsar fastighets skogs- eller utmark, för vilken betesreglering trätt
i tillämpning, intill sådan mark, tillhörande annan fastighet och
belägen inom län eller länsdel, där förordnande enligt 12 § ej gäller,
samt nyttjas markerna till gemensamt bete, skall rätten att enligt 2 §
fordra stängsel mellan markerna tillkomma denna fastighet samt envar av
de fastigheter, som betesregleringen avser. Sistnämnda fastigheter
skola gemensamt svara för den andel av stängslet, som enligt 3 § skolat
åligga den grannfastighet, för vilken betesregleringen äger
tillämpning, och varde stängselskyldigheten fördelad mellan
fastigheterna efter varje fastighets nytta av stängslet.

4 kap. Om behandlingen av stängsel- och betesfrågor.

Om syneförrättning,

21 § Väckes fråga om stängselskyldighet eller betesreglering, skall
saken, där ej förening enligt vad i 36 eller 37 § sägs därom träffas,
företagas till prövning vid syneförrättning i den ordning nedan
stadgas.

22 § Rätt att för fastighet påkalla syneförrättning samt att därvid
föra talan tillkommer dess ägare.

Är enligt 8 § annan än ägaren pliktig att svara för fastighet åliggande
skyldighet att uppföra eller underhålla stängsel, äge ock han påkalla
förrättning för bestämmande av underhållsskyldigheten ävensom att vid
syneförrättning föra talan i den mån honom enligt 8 § åliggande
förpliktelse av förrättningen beröres.

Innehavare av nyttjande eller servitutsrätt till fastighet, som
syneförrättning angår, vare jämväl i annat fall än ovan sagts
berättigad att vid förrättningen föra talan såvitt denna berör hans
rätt.

23 § Till företagande av syneförrättning skall länsstyrelsen på ansökan
förordna person, åt vilken uppdraget finnes kunna anförtros. Angår den
sökta förrättningen fastigheter inom skilda län, vare länsstyrelsen i
ettvart av länen behörig att upptaga ansökningen.

I ansökningen böra fullständigt uppgivas ärendets omfattning och
beskaffenhet, de fastigheter saken förmenas angå, vederbörande ägare
till namn och hemvist samt sådana nyttjande- och servitutsrättshavare,
vilkas rätt kan vara beroende av förrättningen.

Om förordnandet skall länsstyrelsen underrätta länets lantmäterikontor
ävensom, där den sökta förrättningen angår fastighet i annat län,
lantmäterikontoret i detta län och, där den angår fastighet i stad
eller samhälle, varest den för städerna gällande ordning för bebyggande
skall iakttagas, byggnadsnämnden i staden eller samhället.

24 § Förrättningsmannen ska, om han eller hon finner det 
nödvändigt eller någon av sakägarna begär det, vid 
förrättningen biträdas av två gode män, som av sakägarna 
eller, om dessa inte kommer överens, av förrättningsmannen 
ska utses bland dem som är valda till nämndemän i domkretsen 
eller till gode män vid fastighetsbildningsförrättningar.

I sådana fall, där syneförrättning handläggs utan biträde av 
gode män, ska vad i denna lag är stadgat om synemännen i 
tillämpliga delar gälla förrättningsmannen. Bestäms under 
förrättningens gång att gode män ska tillkallas påverkar 
detta inte åtgärd som vidtagits dessförinnan.

Har synemännen olika meningar, gäller den mening de flesta 
har. Har alla var sin mening och kan man inte enas gäller 
förrättningsmannens. Lag (2018:414).

25 § I fråga om förrättningen skall i tillämpliga delar lända till
efterrättelse vad i fastighetsbildningslagen (1970:988) är i fråga om
fastighetsbildningsförrättning stadgat om anlitande av biträde av
sakkunnig, om kallelse- och delgivningsförfarande, om anmälan rörande
förordnande av god man enligt 18 kap. 4  § föräldrabalken, om jäv mot
förrättningsman och om protokoll vid förrättning. Lag (1971:1053).

26 § Synemännen och sakkunnigt biträde njute ersättning enligt vad
särskilt är stadgat. Sådan ersättning så ock kostnad för kallelser
eller annat, som för förrättningen är av nöden, skall, där ej
annorlunda är särskilt stadgat, av sökanden genast erläggas.

Vid förrättningen skall efter ty finnes skäligt bestämmas, vilken eller
vilka sakägare skola slutligen gälda berörda ersättning och kostnad
samt, om flera prövas därtill skyldiga, efter vilken grund beloppet
skall mellan dem fördelas.

27 § 1 mom. Vid förrättning rörande stängselskyldighet skall efter
omständigheterna tillses:
huruvida sådan skyldighet äger rum samt vilka fastigheter skyldigheten
åligger;

huru skyldigheten skall fördelas mellan fastigheterna;

huru stor andel i stängselskyldighet, som enligt 20 § gemensamt åligger
viss grupp av fastigheter, belöper å varje till gruppen hörande
fastighet;

vilken sträckning å marken skall anvisas varje fastighet eller
fastighetsgrupp, som stängselskyldighet åligger;
varest stängsel i fall, då sådant enligt 4 § må sättas annorstädes än i
ägogräns, skall uppföras;

huru stängsel skall vara beskaffat;
inom vilken tid stängsel skall vara uppfört;
huruvida och med vilket belopp ersättning enligt 4 § skall erläggas;
huru utgift för förrättningen skall gäldas enligt 26 § andra stycket.

2 mom. Vid förrättning rörande betesreglering skall efter
omständigheterna utredas:
vilket område förrättningen lämpligen bör avse;

huru, med tillämpning av bestämmelserna i 13, 14 och 18 §§, rätten till
bete å området bör regleras för varje fastighet, vartill hör del i
området eller på grund av servitut betesrätt därå;
å vilken tid betesregleringen skall träda i tillämpning;
huruvida och på vilket sätt enligt 19 § betesmark å området bör
upplåtas för där angiven fastighet;

med vilka slag av hemdjur betning må äga rum å betesmark, som upplåtits
enligt 14, 18 eller 19 §, samt huru sådan mark i övrigt må nyttjas till
bete för den eller de fastigheter, för vilka den upplåtits;
huru och inom vilken tid dylik betesmark skall inhägnas och anordnas
för betesbruk;

huruvida och med vilket belopp ersättning enligt 16 § skall erläggas
samt inom vilken tid ersättningen skall gäldas;

huru skyldighet, som enligt 15 § första stycket eller 16 § åligger två
eller flera fastigheter gemensamt, skall mellan dem fördelas;
huru utgift för förrättningen skall gäldas enligt 26 § andra stycket.

28 § Synemännen skola söka såvitt möjligt mellan sakägarna åstadkomma
förening; och varde, där i viss fråga förening sker, särskild
avhandling därom upprättad, av de sakägare, vilkas rätt av frågan
beröres, underskriven samt medelst synemännens påskrift vitsordad.
Föreningen vare ej gällande, med mindre föreningen av synemännen prövas
överensstämma med de i denna lag stadgade grunder.

Rörer förening statens eller allmän inrättnings rätt, skall, ändå att
dess ombud därå ingått, föreningen i avseende å sådan rätt ej gälla,
med mindre den varder av vederbörande myndighet godkänd. Lag
(1977:667).

29 § Sedan alla vid förrättningen förekommande frågor blivit
avgjorda genom förening eller behörigen utredda, skola
synemännen för sakägarna framlägga skriftligt utlåtande i
saken.

Utlåtandet skall innehålla synemännens besked, med angivande av
skälen, i de i 27 § eller eljest här ovan omförmälda frågor.
Skall, enligt vad i 41 § sägs, styrelse för samfällighet utses,
skola synemännen uppdraga åt en eller flera av sakägarna att i
den i 44 § stadgade ordning utfärda kallelse till sammanträde
för styrelseval och tillika bestämma den tid, inom vilken valet
skall äga rum och anmälan därom göras hos länsstyrelsen,
ävensom, där samfälligheten omfattar fastigheter i skilda län,
hos vilken länsstyrelse sådan anmälan skall ske.

Sist förklaras förrättningen avslutad med tillkännagivande, vid
vilken mark- och miljödomstol talan mot förrättningen må
anhängiggöras samt vad enligt 31 § skall iakttagas för sådan
talans bevarande. Lag (2010:978).

30 § Avskrift av förrättningsprotokollet med det i 29 §
omförmälda utlåtandet jämte avhandlingar om ingångna föreningar
och övriga vid förrättningen upprättade handlingar skall av
förrättningsmannen inom en månad efter förrättningens avslutande
överlämnas till någon i orten boende pålitlig person, som av
sakägarna eller, om dessa ej äro ense, av synemännen utses att
mottaga samma handlingar; och vare handlingarna hos den sålunda
utsedde tillgängliga för envar, som åstundar att granska eller
avskriva dem.

Förrättningsmannen skall även inom den i första stycket angivna
tiden, dels skriftligen underrätta de myndigheter som avses i
23 § tredje stycket om dagen för förrättningens avslutande, dels,
om förrättningen avser betesreglering, till Skogsstyrelsen sända
över kopior av förrättningshandlingarna. (Lag 2005:1168).

31 § Är sakägare missnöjd med förrättning, skall han vid talans
förlust inom två månader efter förrättningens avslutande vid den
mark- och miljödomstol, som i 46  § stadgas, väcka talan mot
samtliga övriga sakägare. Lag (2010:978).

32 § Klandras ej förrättning såsom i 31 § sägs, går ett därvid meddelat
utlåtande i verkställighet såsom laga kraft ägande dom, såvitt
utlåtandet avser en annan fråga än som nämns i 49 eller 62  §.

Även om talan förs mot förättningen, får utlåtandet, såvitt därigenom
någon förpliktats att uppföra stängsel, verkställas, om sökanden
ställer säkerhet enligt vad som sägs i 2 kap. utsökningsbalken för
skadestånd, som han kan bli skyldig att utge, om utlåtandet ändras av
domstol. Domstol, där talan mot förrättningen är anhängig, får, när det
finns skäl till det, förordna, att verkställighet ej får äga rum. Lag
(1981:795).

33 § När i mål, som i 31 § avses, stämning är utfärdad,
infordre rätten genast från förrättningsmannen
förättningsprotokollet och övriga förrättningen rörande
handlingar. Förrättningsmannen vare pliktig, där rätten så
prövar nödigt, att inställa sig vid rätten för att höras i
målet. Gottgörelse åt förrättingsmannen för sådan inställelse
skall förskjutas av den part, som klandrat förrättningen; och
pröve rätten i slutliga utslaget, huruvida kostnad, som någon
sålunda förpliktats att förskjuta, skall helt eller delvis
gottgöras honom av annan part.

Sedan målet blivit genom laga kraft ägande utslag avgjort,
skall förrättningsakten översändas, om målet återförvisats till
förrättingsmannen, till denne men eljest till
lantmäterikontoret i det län, varest förrättningsmannen
förordnats, för att där förvaras. Utskrift av utslag i målet
skall, ändå att utslaget icke vunnit laga kraft, översändas
till nämnda lantmäterikontor samt, om målet angår
betesreglering, Skogsstyrelsen ävensom till förrättningsmannen
och den, som enligt 30 § första stycket har att förvara
avskrift av förrättningshandlingarna. Återförvisas målet till
förrättningsmannen, vare han skyldig att därom omedelbart
underrätta sådan i 23 § tredje stycket omförmäld myndighet,
till vilken utskrift av utslaget icke enligt vad nu är sagt
skall översändas.

Föres ej talan mot förrättningen, åligge förrättingsmannen att
inom sex månader efter dess avslutande insända
förrättningsakten till den myndighet, hos vilken, enligt vad i
andra stycket sägs, akten skall förvaras.

Huru förrättningsman må genom vite tillhållas att fullgöra
honom åliggande skyldighet att redovisa förrättningsakt, därom
förordnar regeringen. Lag (2005:1168).

34 § Yppas tvist mellan ägare, innehavare av nyttjanderätt eller andra
om bättre rätt till vad såsom ersättning enligt 4 eller 16  § skall
utgå, skall tvisten hänvisas till särskilt utförande.

35 § Vad genom förrättning eller dom blivit bestämt angående
stängselskyldighet eller betesreglering vare gällande mot ny ägare
eller innehavare av fastighet, som stängselskyldigheten eller
betesregleringen angår.

Om föreningar

36 § Har i annan ordning än vid syneförrättning upprättats
skriftlig och av vittnen styrkt förening rörande
stängselskyldighet eller betesreglering, äge envar, som
deltagit i föreningen, uppvisa denna hos den eller de
fastighetsdomstolar, inom vilkas domvärjo de fastigheter,
föreningen angår, äro belägna. Överensstämmer föreningen med de
i denna lag stadgade grunder, och hava, där föreningen avser
upplåtelse av betesmark, i föreningen tydligt angivits den
upplåtna markens läge och gränser, den eller de fastigheter,
för vilka den upplåtits, sätt och tid för markens inhägnande
och anordnande för betesbruk samt huruvida ersättning skall
utgå och i så fall med vilket belopp ersättningen skall i den
ordning 16 § föreskriver betalas, skall rätten registrera
föreningen. Sedan vare föreningen gällande mot framtida ägare
eller innehavare av fastigheterna så ock, där registreringen
ägt rum inom två månader sedan föreningen ingicks, mot den, som
efter upprättandet men före registreringen blivit ägare eller
innehavare. Förening, som slutits för boställe eller staten
eller allmän inrättning tillhörig, på viss tid upplåten
fastighet, have dock ej verkan mot senare innehavare, med
mindre föreningen blivit av vederbörande myndighet godkänd.

När en förening registrerats skall rätten sända över beslutet
till länets lantmäterikontor så ock, där föreningen angår
betesreglering, till Skogsstyrelsen. Lag (2005:1168).

37 § Träffas förening, att stängsel ej skall hållas mellan
angränsande ägor, oaktat stängsel enligt denna lag kunnat äskas,
eller att stängsel skall vara av viss annan beskaffenhet än den, som
enligt 5 § eller med

stöd därav meddelad föreskrift är för orten gällande, eller att
stängsel skall helt eller delvis sättas annorstädes än i 4 § är
föreskrivet; är föreningen upprättad på sätt i 36 § sägs och har i
förekommande fall däri tydligt angivits den sträckning, vari
stängslet skall framgå, skall om sådan förenings uppvisande och
registrering, om verkan av föreningen så ock om översändande av
beslut, vad i 36 § är stadgat äga motsvarande tillämpning.

I förening, som nu sagts, böra upptagas de villkor med avseende å
hemdjurs vård, varom överenskommelse träffats vid föreningens
upprättande.

Förening, som i denna paragraf avses, äger ej giltighet utöver tio
år sedan den blivit registrerad. Lag (1996:252).

Om jämkning

38 § Har i laga ordning bestämts om skyldighet att hålla stängsel eller
att hålla betesmark inhägnad och i ett för betesbruk ordnat skick, och
varder fastighet, som skyldigheten helt eller delvis åligger, sedermera
delad eller sammanlagd med annan fastighet, äge envar, vars rätt är
därav beroende, fordra sådan jämkning av skyldigheten, som enligt denna
lag är påkallad med hänsyn till delningen eller sammanläggningen.
Intill dess frågan härom avgjorts svare, där delning skett, de
nybildade fastigheterna gemensamt för skyldigheten i förhållande till
varje fastighets taxeringsvärde.

Inträda eljest, sedan fråga om stängselskyldighet eller betesreglering
blivit i laga ordning avgjord, sådana ändrade förhållanden, som på
frågan synnerligen inverka, äge envar sakägare påkalla frågans
återupptagande. Dock må fråga om stängselskyldighet ej ånyo upptagas,
förrän tio år förflutit från det frågan slutligen avgjordes, med mindre
stängselskyldighet för fastighet förklarats icke äga rum men
fastighetens ägor därefter nyttjas till betning, som medför behov av
stängsel, eller fastighets andel i stängsel bestämts lägre än som med
hänsyn till sedermera inträdda förhållanden bör enligt 3  § första
stycket gälla. Ej heller må, sedan betesreglering i laga ordning ägt
rum, fråga väckas, att rätt att nyttja regleringsområdet till gemensamt
bete skall tillkomma de fastigheter, regleringen angått, eller någon av
dem.

39 § Vid jämkning av stängselskyldighet skall envar, i den mån så kan
ske, bibehållas vid den sträcka han förut haft. Erhåller därvid någon i
utbyte mot sitt förra stängsel annat, som är sämre, njute han
ersättning för skillnaden i värde. Den som vid jämkningen erhåller
minskning i honom åliggande stängselskyldighet have ej rätt att för
stängsel, från vars underhållande han befrias, fordra betalning av den,
som därmed belastas utöver sin förra stängselskyldighet, i annat fall
än då jämkning föranledes av förhållande, som i 38  § andra stycket
andra punkten sägs, samt jämkningen påkallats inom tio år från det
stängselfrågan slutligen avgjordes.

40 § Påkallas jämkning, skall, där ej förening enligt vad i 36 eller
37  § sägs därom träffas, saken företagas till prövning vid
syneförrättning med dem, som saken angår; och gälle om sådan
förrättning i tillämpliga delar vad ovan är stadgat om syneförrättning.

Om stängsel- och betessamfälligheter

41 § Har i laga ordning bestämts, att vissa sakägare gemensamt skola
hålla stängsel eller verkställa arbete för betesmarks inhägnande  och
anordnande för betesbruk, och äro dessa flera än två, skall för
samfälligheten utses styrelse, bestående av en eller flera ledamöter.

Vilja sakägarna antaga stadgar rörande handhavande av samfällighetens
angelägenheter, skola dessa stadgar för att bliva gällande fastställas
av länsstyrelsen.

42 § Anmälan om val av styrelse skall göras hos länsstyrelsen inom tid,
som i laga ordning bestämts. Försummas det, äge länsstyrelsen på
yrkande av någon, vars rätt kan vara beroende därav, att styrelse
finnes, förordna syssloman att, intill dess efter inkommen anmälan om
verkställt val förordnandet återkallas, handhava samfällighetens
angelägenheter och företräda sakägarna på sätt om styrelse är stadgat.
Syssloman åtnjute av sakägarna arvode, som bestämmes av länsstyrelsen.

Sker ändring i styrelsens sammansättning, skall styrelsen ofördröjligen
göra anmälan därom hos länsstyrelsen.

Länsstyrelsen skall föra anteckning över stängsel- och
betessamfälligheter. Förteckningen skall innehålla uppgifter om
styrelsens sammansättning, så ock om förordnande av syssloman. Lag
(1977:667).

43 § Vad i 3 kap. 15 samt 17--21  §§ vattenlagen är stadgat
skall äga motsvarande tillämpning i fall, som i 41  § denna lag
avses, dock att talan, varom i 3  kap. 20  § vattenlagen
förmäles, skall anhängiggöras hos den mark- och miljödomstol,
som i 46  § denna lag stadgas. Lag (2010:978).

44 § Sakägares rätt att deltaga i handhavandet av samfällighetens
angelägenheter utövas å sammanträde, därvid envar av sakägarna äger
rösträtt efter det andelstal, som är bestämmande för hans delaktighet i
kostnaderna för det arbete, som åligger samfälligheten. Kallelse till
sammanträde skall, där ej i gällande stadgar annorlunda bestämts,
antingen delgivas samtliga sakägare minst en vecka före sammanträdet
eller ock minst fjorton dagar därförut införas i den eller de
ortstidningar som samfälligeten bestämmer. Beträffande sådant
sammanträde skall i övrigt vad i 3 kap. 22  § vattenlagen är föreskrivet
i tillämpliga delar lända till efterrättelse. Lag (1977:667).

45 § Vad i 3 kap. 23-25  §§ vattenlagen är stadgat skall äga
motsvarande tillämpning i fall, som avses i 44  § denna lag;
dock skall talan, varom i 3 kap. 23  § vattenlagen förmäles,
anhängiggöras hos den mark- och miljödomstol, som i 46  § denna
lag stadgas. Lag (2010:978).

45 a § Med vattenlagen i 43--45  §§ avses vattenlagen (1918:523) i dess
lydelse vid utgången av år 1983. (Lag 1983:650).

Om laga domstol

46 § Mål om stängselskyldighet skall upptagas vid mark- och
miljödomstolen i den ort, där svarandens fastighet ligger
eller, där flera fastigheter å svarandesidan äro, de flesta av
dem äro belägna.

Mål om betesreglering skall anhängiggöras vid mark- och
miljödomstolen i den ort, där det område regleringen avser i
sin helhet eller till största delen är beläget, eller, om målet
allenast angår fråga om upplåtelse av betesmark, vid mark- och
miljödomstolen i den ort, där betesmarken är belägen.
Lag (2010:978).

Om besvär

46 a § Länsstyrelses beslut enligt 23, 41, 42 eller 43 § eller om
förordnande av förrättningsman enligt 40 § får överklagas hos allmän
förvaltningsdomstol.

Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten.

Annat beslut av länsstyrelse enligt denna lag, beträffande vilket
förbud mot klagan inte föreskrivits, får överklagas hos regeringen.
Lag (1995:7).

5 kap.  Om skadestånd samt om rätt att bättra annans hägnad och att
intaga annans hemdjur

47 § Kommer någons hemdjur olovligen in å annans ägor och gör därå
skada, vare djurets ägare pliktig ersätta skadan, ändå att han ej är
därtill vållande. Vad ägaren sålunda nödgats utgiva äger han söka åter
av den, som vållat skadan.

Vad nu stadgats om ägare till hemdjur gälle ock den, som mottagit
djuret till underhåll eller nyttjande.

48 § Försummar stängselskyldig att å tid, som i 6  § sägs, hålla sitt
stängsel i fredgillt stånd och avhjälper han ej ofördröjligen befunnen
brist, då han därom tillsäges, stånde själv den skada, som genom
försummelsen vållas å hans ägor, samt ersätte skada och förlust, som
därav tillskyndas annan, mot vilken stängselskyldigheten gäller.

Komma genom försummelsen den stängselskyldiges egna hemdjur in å annans
ägor, gånge, ändå att han ej tillsagts om bristen, som i allmänna
strafflagen skils.

49 § Avser försummelsen underhåll av stängsel och bättrar 
den försumlige inte ofördröjligen efter tillsägelse, får den 
som stängselskyldigheten gäller mot och som kan av 
försummelsen lida men, hålla syn genom två för uppdraget 
lämpliga personer, mot vilka inte förekommer jäv som gäller 
mot domare. Av synemännen ska den ene vara nämndeman i 
domkretsen eller god man vid 
fastighetsbildningsförrättningar. Har den försumlige i god 
tid kallats till synen och blir bristen vid synen vitsordad, 
förelägger honom synemännen viss tid, inte kortare än fem 
dagar, inom vilken han ska ha botat bristen, vid äventyr att 
denna annars får avhjälpas av den, som påkallat synen. Denne 
får efter utgången av sagda tid, till utrönande av huruvida 
vid synen befunna brister blivit avhjälpta, låta anställa 
efterbesiktning i samma ordning som om syn stadgats; dock är 
efterbesiktning inte av nöden, om den försumlige avlämnat 
skriftligt erkännande, att åtgärd för bristens avhjälpande 
inte vidtagits. Därefter har den, som fordrar rättelse, rätt 
till utmätning hos den försumlige inte mindre för kostnaden 
för synen och för efterbesiktning, där sådan erfordrats, än 
även för det belopp, vartill det eftersatta arbetet av 
synemännen uppskattats, samt är skyldig att därefter 
ofördröjligen ombesörja arbetets utförande. Nöjes inte den 
andre däråt, får han eller hon väcka talan om klander hos 
mark- och miljödomstolen inom en månad efter utmätningen. 
Försitts denna tid, är rätten till talan förlorad.

Den som fordrar rättelse har också, om bristen inte 
ofördröjligen efter tillsägelse avhjälps, rätt att själv bota 
denna och sedan av den försumlige få betalning för vad 
arbetet visas skäligen ha kostat.

Vad här ovan är stadgat om stängsels underhåll har 
motsvarande tillämpning, där någon brister i underhåll av 
hägnad kring betesmark, som upplåtits enligt denna lag.
Lag (2018:414).

50 § Utsläppes hemdjur å tid, då skyldighet att hålla stängsel i
fredgillt stånd ej äger rum, skall tillses, att det ej ofredar annans
ägor.

Är hemdjur otamt eller okynnigt, så att det bryter eller flöjer över
gill hägnad, skall, ändå att djuret uttsläppes å hägnade ägor, därom
tagas sådan vård, att annans mark ej ofredas.

51 § Den, vars ägor lidit skada av annans hemdjur, låte skadan genast
synas och värderas av två för uppdraget lämpliga män, mot vilka ej
förekommer jäv som gäller mot domare. Lag (1946:837).

52 § Finner någon å sina ägor annans hemdjur, som dit olovligen
inkommit, äge han intaga djuret. Dock vare han pliktig att om
intagningen genast underrätta djurets ägare eller, om han är
frånvarande, den som är satt i hans ställe. Är ägaren ej känd, skall
intagaren ofördröjligen låta införa kungörelse om intagningen i
ordstidning.

Den, som intagit hemdjur, vare skyldig att underhålla och vårda djuret.
Sedan underrättelse eller kungörelse ägt rum enligt första stycket, äge
han rätt att nyttja djuret. Lag (1977:667).

53 § Ägare till intaget hemdjur have ej, utom i de i 54  § angivna fall,
rätt att återfå djuret, förrän han antingen i lösen därför utgiver det
värde, vartill skadan beräknats enligt 51  §, så ock kungörelsekostnad
samt det belopp, vartill kostnaden för djurets underhåll och vård
blivit av två för uppdraget lämpliga män, mot vilka ej förekommer jäv
som gäller mot domare, uppskattat, med avdrag för den nytta intagaren
under tiden haft av djuret, eller ock för sådan lösen ställer full pant
eller borgen. Nöjes ej djurets ägare åt värdering eller uppskattning,
som nu sagts, eller vill han av annat skäl återvinna vad han utgivit i
lösen, instämme saken till domstol inom en månad efter det djuret
utlöstes. Lag (1946:837).

54 § Kan den, som intagit hemdjur, ej på sätt i 51  § sägs visa vilken
skada det gjort, och har han ej heller med djurets ägare träffat
överenskommelse om skadans värde, vare han skyldig att utgiva djuret
utan annan lösen än de kostnadsbelopp, som omförmälas i 53  §.

Har intagaren underlåtit att underrätta eller kungöra enligt 52  §, give
ut djuret utan lösen och gälde ersätting till ägaren för det denne
varit i saknad därav.

I nu angivna fall stånde det fritt för intagaren att efter stämning
utsöka vad honom i lösen kan tillkomma i den mån hans fordran ej
guldits vid djurets utlämnande.

55 § Bjuder ägaren till intaget hemdjur lösen enligt 53 § eller
54 § första stycket, men vill intagaren ej utlämna djuret,
skall ägaren nedsätta det belopp i pengar, vartill lösen
uppgår, eller ställa full pant eller borgen därför hos
Kronofogdemyndigheten eller någon i orten boende pålitlig
person. Om han ändå inte får ut djuret eller om intagaren ej
vill utgiva det utan lösen i fall, som i 54 § andra stycket
sägs, har ägaren rätt att av Kronofogdemyndigheten på den
tredskandes bekostnad erhålla handräckning för att få ut
djuret. Intagaren är också skyldig att ersätta all den skada
och kostnad, som vållats ägaren genom hans vägran.
Lag (2006:677).

56 § Varder intaget hemdjur ej utlöst inom fjorton dagar efter det
underrättelse enligt 52  § skett, vare intagaren berättigad att utan
ytterligare anmaning låta sälja djuret å offentlig auktion och ur
köpeskillingen uttaga honom tillkommande lösen.

57 § Blir ägaren till intaget hemdjur inte känd inom fjorton
dagar efter det kungörelse enligt 52 § ägt rum, ska intagaren
utan dröjsmål anmäla intagningen till Polismyndigheten.

Sedan anmälan gjorts har intagaren rätt att sälja djuret på
offentlig auktion och ta ut sin lösen ur
försäljningssumman.

Om ett år har förflutit från det att
intagningen anmäldes till Polismyndigheten, och ägaren
fortfarande är okänd, ska djuret eller, om detta sålts,
försäljningssumman i dess helhet tillfalla intagaren.
Lag (2014:695).

58 § Uppkommer tvist, huruvida den, som intagit hemdjur, funnit det å
sin mark, och kan ej detta anses styrkt, gälde ersättning till djurets
ägare för den skada, som denne genom intagningen tillskyndats.

Enahanda ersättningsskyldighet åligge intagaren, där denne till följd
av försummelse, varom i 48  § förmäles, eller annat eget vållande skall
själv vidkännas den skada, som djuret gjort å hans ägor. Lag
(1946:837).

6 kap.  Om förseelser mot föreskrifter rörande betning samt om
förverkande av rätt till betesmark.

59 § Bryter någon uppsåtligen mot bestämmelsen i 10  § tredje stycket
eller mot betesförbud, varom i 11  § förmäles, dömes till böter.

Lag samma vare, där någon i strid med bestämmelsen i 13  § fjärde
stycket uppsåtligen nyttjar till bete i regleringsområde ingående mark,
som tillhör honom eller varå han äger särskild betesrätt, utan att
erforderlig hägnad hålles omkring marken.

Begår någon förseelse, som i första eller andra stycket sägs, av
oaktsamhet eller vållar någon genom försummelse i den vård om egna
eller andras kreatur honom åligger eller på annat sätt, att kreatur
olovligen inkommer på annans ägor, vare straffet böter från och med fem
till och med femtio kronor.

Ansvar enligt denna paragraf skall ej ådömas, om gärningen är belagd
med straff i brottsbalken. Lag (1977:667).

60 § har upphävts genom lag (1988:187).

61 § Där å skogs- eller utmark, som enligt 10  § skall anses upplåten
till gemensamt bete, eller å område, varå betesreglering ägt rum,
hemdjur hålles å bete i uppenbar strid med bestämmelserna i denna lag
eller föreskrift, som enligt lagen meddelats, vare delägare i marken
eller området så ock innehavare av särskild betesrätt därå berättigad
intaga djuret; och skall i ty fall vad i 52--58  §§ är stadgat äga
motsvarande tillämpning.

Vad den, som intagit hemdjur enligt första stycket, uppburit i
ersättning för skada, som djuret gjort å marken eller området, vare han
pliktig utgiva till den, som lidit skadan.

62 § Varder betesmark, som upplåtits enligt denna lag, ej
anordnad för betesbruk på sätt och inom tid, som i laga ordning
bestämts, eller varder åtgärd, som erfordras för betesmarkens
bibehållande i ett för betesbruk ordnat skick, eftersatt och
vidtages ej rättelse efter tillsägelse, må på talan av ägaren
till den fastighet, varifrån betesmarken upplåtits, domstol
förklara rätten till betesmarken förverkad så ock efter hörande
av Skogstyrelsen förplikta ägaren till den fastighet, för
vilken betesmarken upplåtits, att inom viss tid vidtaga de
åtgärder för betryggande av skogsåterväxt å betesmarken, som av
förhållandena påkallas.

Talan, som nu nämnts, må ock, där betesmarken upplåtits å
skogsmark, föras av Skogsstyrelsen, varvid det åligger
domstolen att före målets avgörande bereda ägaren till den
fastighet, varifrån betesmarken upplåtits, tillfälle att däri
yttra sig.

Domstol, varest talan enligt denna paragraf är anhängig, äge,
när skäl därtill äro, meddela förbud att å betesmarken avverka
skog. Lag (2005:1168).

63 § har upphävts genom lag (1988:187).

7 kap.  Övergångsbestämmelser

64 § Denna lag träder i kraft den 1 januari 1934.

65 § Genom denna lag upphävas:

5 kap. samt 9 kap. 1--4  §§ och 6--8  §§ byggningabalken, i den mån dessa
stadganden ännu äga giltighet;

förordningen den 31 januari 1815 huru laggill stängsel bör vara
beskaffad jämte kammarkollegii kungörelse den 17 oktober samma år
angående ändring i sagda förordning;

förordningen den 21 december 1857 (nr 59 s. 1) om ägors fredande emot
skada av annans hemdjur samt om stängselskyldighet samt lagen den 15
juni 1923 (nr 218) om ändrad lydelse av § 5 i förordningen;

så ock vad i övrigt finnes i lag eller särskild författing stridande
mot denna lags bestämmelser.

66 § Där i lag eller särskild författning förekommer hänvisning till
lagrum, som ersatts genom bestämmelse i nya lagen, skall denna i
stället tillämpas.

67 § De vid nya lagens ikraftträdande anhängiga mål, som röra ämne,
varom i nya lagen föreskrift givits, skola handläggas och bedömas
enligt äldre stadganden; dock att, där mål om hägnadsskyldighet blivit
anhängiggjort inom ett år före nya lagens ikraftträdande och sådant
mål, då nya lagen träder i kraft, ännu icke av underrätten avdömts,
målet skall bedömas efter nya lagen. Angår mål, som efter ty nu sagts
skall handläggas och bedömas enligt äldre stadganden, fråga, varom
förmäles i § 17 andra stycket i förordningen den 21 december 1857,
skall vad i sagda lagrum är föreskrivet fortfarande gälla, och äge, där
part ej fullgör honom enligt nämnda lagrum åliggande hägnadsskyldighet
samt underlåter att ofördröjligen efter tillsägelse ombesörja vad som
eftersatts, bestämmelserna i 48 och 49  §§ nya lagen motsvarande
tillämpning.

68 § Har genom överenskommelse eller beslut enligt äldre stadganden
träffats bestämmelse om hägnadskyldighet i ägogräns, skall vad sålunda
bestämts efter nya lagens ikraftträdande fortfara att gälla till dess
på yrkande av sakägare frågan om skyldighet att hålla stängsel i
ägogränsen blivit avgjord enligt nya lagen. Väckes yrkande, som nu
sagts, skall vad i 39  § är stadgat äga motsvarande tillämpning.

Har före nya lagens ikraftträdande hållits syn enligt § 22 i
förordningen den 21 december 1857, skall vad i förordningen är stadgat
om rätt till utmätning efter synen fortfarande gälla.

69 § Har lägenhet före den 1 januari 1908 avsöndrats till besittning på
viss tid eller livstid, skola i fråga om hållande av stängsel mellan
lägenheten och stamhemmanet äldre bestämmelser äga tillämpning.

70 § Genom nya lagen förringas ej giltigheten av förening, som
upprättats enligt § 19 i förordningen den 21 december 1857, och äge
beträffande sådan förening nämnda förordning fortfarande tillämpning.
Vilja vederbörande jordägare efter nya lagens ikraftträdande förnya
föreningen, skall därvid sagda lag tillämpas.

71 § Betesförbud, som meddelats genom kungörelsen den 28 januari 1876
(nr 7 s. 1) angående inskränkning i betesrätt å ohägnad mark och
därtill sig anslutande kungörelser eller med stöd av 3 mom. i § 5
förordningen den 21 december 1857, sådant detta lagrum lyder enligt
lagen den 15 juni 1923, skola gälla såsom vore de utfärdade enligt 11  §
i nya lagen.

Det alla som vederbör hava sig hörsamligen att efterrätta. Till
yttermera visso hava Vi detta med egen hand underskrivit och med Vårt
kungl. sigill bekräfta låtit.

Övergångsbestämmelser

1995:7

Denna lag träder i kraft den 1 april 1995. Beslut som har meddelats
före ikraftträdandet överklagas enligt äldre bestämmelser.