Förvaltningslag (2017:900)

Lagens tillämpningsområde

Lagen gäller i förvaltningsverksamhet 

1 § Denna lag gäller för handläggning av ärenden hos 
förvaltningsmyndigheterna och handläggning av 
förvaltningsärenden hos domstolarna.

Bestämmelserna i 5–8 §§ om grunderna för god förvaltning 
gäller även i annan förvaltningsverksamhet hos 
förvaltningsmyndigheter och domstolar.

Undantag för kommunala ärenden där besluten kan 
laglighetsprövas 

2 § Vid handläggning av sådana ärenden hos myndigheter i 
kommuner och regioner där besluten kan laglighetsprövas genom 
att överklagas enligt 13 kap. kommunallagen (2017:725) 
tillämpas inte 9 § andra stycket, 10-12, 16-20 och 23-49 §§.
Lag (2019:981).

Undantag för brottsbekämpande verksamhet

3 § I brottsbekämpande verksamhet hos Kustbevakningen, 
Polismyndigheten, Skatteverket, Säkerhetspolisen, Tullverket 
eller en åklagarmyndighet tillämpas inte 9 § andra stycket 
och 10–49 §§.

Avvikande bestämmelser i andra lagar eller i förordningar

4 § Om en annan lag eller en förordning innehåller någon 
bestämmelse som avviker från denna lag, tillämpas den 
bestämmelsen.

Grunderna för god förvaltning

Legalitet, objektivitet och proportionalitet

5 § En myndighet får endast vidta åtgärder som har stöd i 
rättsordningen.

I sin verksamhet ska myndigheten vara saklig och opartisk.

Myndigheten får ingripa i ett enskilt intresse endast om 
åtgärden kan antas leda till det avsedda resultatet. Åtgärden 
får aldrig vara mer långtgående än vad som behövs och får 
vidtas endast om det avsedda resultatet står i rimligt 
förhållande till de olägenheter som kan antas uppstå för den 
som åtgärden riktas mot.

Service

6 § En myndighet ska se till att kontakterna med enskilda 
blir smidiga och enkla.

Myndigheten ska lämna den enskilde sådan hjälp att han eller 
hon kan ta till vara sina intressen. Hjälpen ska ges i den 
utsträckning som är lämplig med hänsyn till frågans art, den 
enskildes behov av hjälp och myndighetens verksamhet. Den ska 
ges utan onödigt dröjsmål.

Tillgänglighet

7 § En myndighet ska vara tillgänglig för kontakter med 
enskilda och informera allmänheten om hur och när sådana kan 
tas.

Myndigheten ska vidta de åtgärder i fråga om tillgänglighet 
som behövs för att den ska kunna uppfylla sina skyldigheter 
gentemot allmänheten enligt 2 kap. tryckfrihetsförordningen 
om rätten att ta del av allmänna handlingar.

Samverkan

8 § En myndighet ska inom sitt verksamhetsområde samverka med 
andra myndigheter.

En myndighet ska i rimlig utsträckning hjälpa den enskilde 
genom att själv inhämta upplysningar eller yttranden från 
andra myndigheter.

Allmänna krav på handläggningen av ärenden

Utgångspunkter för handläggningen

9 § Ett ärende ska handläggas så enkelt, snabbt och 
kostnadseffektivt som möjligt utan att rättssäkerheten 
eftersätts.

Handläggningen ska vara skriftlig. Myndigheten får dock 
besluta att handläggningen helt eller delvis ska vara 
muntlig, om det inte är olämpligt.

Partsinsyn

10 § Den som är part i ett ärende har rätt att ta del av allt 
material som har tillförts ärendet. Rätten att ta del av 
uppgifter gäller med de begränsningar som följer av 10 kap. 
3 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400).

Åtgärder om handläggningen försenas

11 § Om en myndighet bedömer att avgörandet i ett ärende som 
har inletts av en enskild part kommer att bli väsentligt 
försenat, ska myndigheten underrätta parten om detta. I en 
sådan underrättelse ska myndigheten redovisa anledningen till 
förseningen.

12 § Om ett ärende som har inletts av en enskild part inte 
har avgjorts i första instans senast inom sex månader, får 
parten skriftligen begära att myndigheten ska avgöra ärendet. 
Myndigheten ska inom fyra veckor från den dag då en sådan 
begäran kom in antingen avgöra ärendet eller i ett särskilt 
beslut avslå begäran.

Ett beslut enligt första stycket att avslå en begäran om att 
ärendet ska avgöras får överklagas till den domstol eller 
förvaltningsmyndighet som är behörig att pröva ett 
överklagande av avgörandet i ärendet.

Myndighetens prövning enligt första stycket får begäras av 
parten vid ett tillfälle under ärendets handläggning.

Tolkning och översättning

13 § En myndighet ska använda tolk och se till att översätta 
handlingar om det behövs för att den enskilde ska kunna ta 
till vara sin rätt när myndigheten har kontakt med någon som 
inte behärskar svenska.

En myndighet ska under samma förutsättningar använda tolk och 
göra innehållet i handlingar tillgängligt när den har kontakt 
med någon som har en funktionsnedsättning som allvarligt 
begränsar förmågan att se, höra eller tala.

Ombud och biträde

14 § Den som är part i ett ärende får som ombud eller biträde 
anlita någon som är lämplig för uppdraget. Den som anlitar 
ombud ska dock medverka personligen om myndigheten begär 
det.

Om ett ombud eller biträde bedöms vara olämplig för sitt 
uppdrag får myndigheten besluta att han eller hon inte längre 
får medverka i ärendet.

15 § En myndighet får begära att ett ombud ska styrka sin 
behörighet genom en skriftlig eller muntlig fullmakt. En 
sådan fullmakt ska innehålla uppgift om ombudets namn och 
uppdragets omfattning. Om ombudet får sätta någon annan i 
sitt ställe, ska även detta framgå av fullmakten.

Om ett ombud inte följer en begäran om att styrka sin 
behörighet genom en fullmakt, får myndigheten besluta ett 
föreläggande om samma sak. Ett sådant föreläggande får riktas 
till ombudet eller parten.

Om en handling som inleder ett ärende har skrivits under av 
ett ombud, ska det i föreläggandet anges att följden av att 
det inte följs kan bli att framställningen inte tas upp till 
prövning.

Jäv

16 § Den som för en myndighets räkning tar del i 
handläggningen på ett sätt som kan påverka myndighetens 
beslut i ärendet är jävig om

1. han eller hon eller någon närstående är part i ärendet 
eller annars kan antas bli påverkad av beslutet i en inte 
oväsentlig utsträckning,

2. han eller hon eller någon närstående är eller har varit 
ställföreträdare eller ombud för en part i ärendet eller för 
någon annan som kan antas bli påverkad av beslutet i en inte 
oväsentlig utsträckning,

3. han eller hon har medverkat i den slutliga handläggningen 
av ett ärende hos en annan myndighet och till följd av detta 
redan har tagit ställning till frågor som myndigheten ska 
pröva i egenskap av överordnad instans, eller

4. det finns någon annan särskild omständighet som gör att 
hans eller hennes opartiskhet i ärendet kan ifrågasättas.

Om det är uppenbart att frågan om opartiskhet saknar 
betydelse, ska myndigheten bortse från jäv.

17 § Den som är jävig får inte ta del i handläggningen av 
ärendet och inte heller närvara när ärendet avgörs. Han eller 
hon får dock utföra sådana uppgifter som inte någon annan kan 
utföra utan att handläggningen försenas avsevärt.

18 § Den som känner till en omständighet som kan antas göra 
honom eller henne jävig ska omedelbart anmäla detta till 
myndigheten.

En myndighet ska pröva en jävsfråga så snart som möjligt.

Den som jävet gäller får ta del i prövningen av jävsfrågan 
endast om det krävs för att myndigheten ska vara beslutsför 
och någon ersättare inte kan kallas in utan att prövningen 
försenas avsevärt.

Hur ärenden inleds och åtgärder när handlingar ges in

Framställningar från enskilda

19 § En enskild kan inleda ett ärende hos en myndighet genom 
en ansökan, anmälan eller annan framställning. 
Framställningen ska innehålla uppgifter om den enskildes 
identitet och den information som behövs för att myndigheten 
ska kunna komma i kontakt med honom eller henne.

Det ska framgå av framställningen vad ärendet gäller och vad 
den enskilde vill att myndigheten ska göra. Det ska också 
framgå vilka omständigheter som ligger till grund för den 
enskildes begäran, om det inte är uppenbart obehövligt.

Åtgärder för att rätta till brister i en framställning

20 § Om en framställning är ofullständig eller oklar ska en 
myndighet i första hand hjälpa den enskilde till rätta inom 
ramen för sin allmänna serviceskyldighet enligt 6 § andra 
stycket.

En myndighet får besluta att förelägga den enskilde att 
avhjälpa en brist som finns kvar, om bristen medför att 
framställningen inte kan läggas till grund för en prövning i 
sak. I föreläggandet ska det anges att följden av att det 
inte följs kan bli att framställningen inte tas upp till 
prövning.

Bekräftelse av handlingar

21 § En handling ska bekräftas av avsändaren om myndigheten 
anser att det behövs.

Hur ankomstdagen för handlingar bestäms

22 § En handling har kommit in till en myndighet den dag som 
handlingen når myndigheten eller en behörig 
befattningshavare.

Om en handling genom en postförsändelse eller en avi om en 
betald postförsändelse som innehåller handlingen har nått en 
myndighet eller behörig befattningshavare en viss dag, ska 
handlingen dock anses ha kommit in närmast föregående 
arbetsdag, om det inte framstår som osannolikt att handlingen 
eller avin redan den föregående arbetsdagen skilts av för 
myndigheten på ett postkontor.

En handling som finns i en myndighets postlåda när 
myndigheten tömmer den första gången en viss dag ska anses ha 
kommit in närmast föregående arbetsdag.

Beredning av ärenden

Utredningsansvaret

23 § En myndighet ska se till att ett ärende blir utrett i 
den omfattning som dess beskaffenhet kräver.

En enskild part som inleder ett ärende ska medverka genom att 
så långt som möjligt ge in den utredning som parten vill 
åberopa till stöd för sin framställning.

Om det behövs ska myndigheten genom frågor och påpekanden 
verka för att parten förtydligar eller kompletterar 
framställningen.

När får man lämna uppgifter muntligt?

24 § Om en enskild part vill lämna uppgifter muntligt i ett 
ärende ska myndigheten ge parten tillfälle till det, om det 
inte framstår som obehövligt. Myndigheten bestämmer hur detta 
ska ske.

Kommunikation

25 § Innan en myndighet fattar ett beslut i ett ärende ska 
den, om det inte är uppenbart obehövligt, underrätta den som 
är part om allt material av betydelse för beslutet och ge 
parten tillfälle att inom en bestämd tid yttra sig över 
materialet. Myndigheten får dock avstå från sådan 
kommunikation, om

1. ärendet gäller anställning av någon och det inte är fråga 
om prövning i högre instans efter överklagande,

2. det kan befaras att det annars skulle bli avsevärt svårare 
att genomföra beslutet, eller

3. ett väsentligt allmänt eller enskilt intresse kräver att 
beslutet meddelas omedelbart.

Myndigheten bestämmer hur underrättelse ska ske. 
Underrättelse får ske genom delgivning.

Underrättelseskyldigheten gäller med de begränsningar som 
följer av 10 kap. 3 § offentlighets- och sekretesslagen 
(2009:400).

Remiss

26 § En myndighet kan inom ramen för sitt utredningsansvar 
enligt 23 § begära ett yttrande från en annan myndighet eller 
från någon enskild (remiss).

Om en myndighet behöver inhämta yttranden från flera ska det 
göras samtidigt, om inte ett annat tillvägagångssätt framstår 
som lämpligare.

Det ska framgå av remissen vad yttrandet ska avse och när det 
senast ska ha kommit in till myndigheten.

Dokumentation av uppgifter

27 § En myndighet som får uppgifter på något annat sätt än 
genom en handling ska snarast dokumentera dem, om de kan ha 
betydelse för ett beslut i ärendet. Det ska framgå av 
dokumentationen när den har gjorts och av vem.

Myndighetens beslut

Hur beslut fattas

28 § Ett beslut kan fattas av en befattningshavare ensam 
eller av flera gemensamt eller automatiserat. Vid den 
slutliga handläggningen kan föredragande och andra 
befattningshavare medverka utan att delta i avgörandet.

När flera ska fatta beslut gemensamt och de inte kan enas, 
ska ordföranden presentera de olika förslag till beslut som 
har förts fram. Varje förslag ska presenteras så att det kan 
besvaras med antingen ja eller nej.

När de som deltar i avgörandet har fått ta ställning till 
förslagen, meddelar ordföranden vad som enligt hans eller 
hennes uppfattning har beslutats. Detta blir beslutet, om 
inte omröstning begärs.

Omröstning

29 § En omröstning ska genomföras öppet. Om det vid 
omröstningen finns fler än två förslag, ska man först avgöra 
vilket förslag som ska ställas mot det som ordföranden anser 
har beslutats.

Omröstningen avgörs genom enkel majoritet. Om det blir lika 
röstetal har ordföranden utslagsröst.

Varje ledamot som deltar i den slutliga handläggningen ska 
delta även i avgörandet. Ordföranden ska alltid rösta om det 
behövs för att ärendet ska kunna avgöras. Andra ledamöter 
behöver dock inte rösta för mer än ett förslag.

Reservation och avvikande mening

30 § När ett beslut fattas av flera gemensamt har den som 
deltar i avgörandet rätt att reservera sig mot beslutet genom 
att få en avvikande mening antecknad. Den som inte gör det 
ska anses ha ställt sig bakom beslutet.

Den som medverkar vid den slutliga handläggningen av ett 
ärende utan att delta i avgörandet har alltid rätt att få en 
avvikande mening antecknad.

En avvikande mening ska anmälas innan myndigheten expedierar 
beslutet eller på annat sätt gör det tillgängligt för 
utomstående. Om beslutet inte ska göras tillgängligt för 
utomstående, ska anmälan göras senast när beslutet får sin 
slutliga form.

Dokumentation av beslut

31 § För varje skriftligt beslut ska det finnas en handling 
som visar

1. dagen för beslutet,

2. vad beslutet innehåller,

3. vem eller vilka som har fattat beslutet,

4. vem eller vilka som har varit föredragande, och

5. vem eller vilka som har medverkat vid den slutliga 
handläggningen utan att delta i avgörandet.

Motivering av beslut

32 § Ett beslut som kan antas påverka någons situation på ett 
inte obetydligt sätt ska innehålla en klargörande motivering, 
om det inte är uppenbart obehövligt. En sådan motivering ska 
innehålla uppgifter om vilka föreskrifter som har tillämpats 
och vilka omständigheter som har varit avgörande för 
myndighetens ställningstagande.

En motivering får helt eller delvis utelämnas, om

1. beslutet gäller anställning av någon,

2. ett väsentligt allmänt eller enskilt intresse kräver att 
beslutet meddelas omedelbart,

3. det är nödvändigt med hänsyn till rikets säkerhet, skyddet 
för enskildas personliga eller ekonomiska förhållanden eller 
något annat jämförbart förhållande, eller

4. beslutet gäller meddelande av föreskrifter som avses i 8 
kap. regeringsformen.

Om motiveringen har utelämnats enligt andra stycket 1, 2 
eller 3 ska myndigheten om möjligt ge en motivering i 
efterhand, om någon enskild begär det och det behövs för att 
han eller hon ska kunna ta till vara sin rätt.

Underrättelse om innehållet i beslut och hur ett överklagande 
går till 

33 § En myndighet som meddelar ett beslut i ett ärende ska så 
snart som möjligt underrätta den som är part om det 
fullständiga innehållet i beslutet, om det inte är uppenbart 
obehövligt.

Om parten får överklaga beslutet ska han eller hon även 
underrättas om hur det går till. Myndigheten ska samtidigt 
upplysa parten om avvikande meningar som har antecknats 
enligt 30 § eller enligt särskilda bestämmelser i någon annan 
författning. En underrättelse om hur man överklagar ska 
innehålla information om vilka krav som ställs på 
överklagandets form och innehåll och vad som gäller i fråga 
om ingivande och överklagandetid.

Myndigheten bestämmer hur underrättelsen ska ske. En 
underrättelse ska dock alltid vara skriftlig om en part begär 
det. Underrättelse får ske genom delgivning.

34 § Bestämmelserna i 33 § om underrättelse om innehållet i 
beslut och hur ett överklagande går till tillämpas också om 
någon som inte är part begär att få ta del av ett beslut som 
han eller hon får överklaga.

När beslut får verkställas

35 § Ett beslut som får överklagas inom en viss tid får 
verkställas när överklagandetiden har gått ut, om beslutet 
inte har överklagats.

Ett beslut får alltid verkställas omedelbart, om

1. beslutet gäller anställning av någon,

2. beslutet gäller endast tillfälligt, eller

3. kretsen av dem som har rätt att överklaga är så vid eller 
obestämd att det inte går att avgöra när överklagandetiden 
går ut.

En myndighet får även verkställa ett beslut omedelbart om ett 
väsentligt allmänt eller enskilt intresse kräver det. 
Myndigheten ska dock först noga överväga om det finns skäl 
att avvakta med att verkställa beslutet på grund av

1. att beslutet medför mycket ingripande verkningar för någon 
enskild,

2. att verkställigheten inte kan återgå om ett överklagande 
av beslutet leder till att det upphävs, eller

3. någon annan omständighet.

Rättelse och ändring av beslut

Rättelse av skrivfel och liknande

36 § Ett beslut som innehåller en uppenbar felaktighet till 
följd av myndighetens eller någon annans skrivfel, räknefel 
eller något annat liknande förbiseende får rättas av den 
myndighet som har meddelat beslutet.

När en myndighet får ändra ett beslut

37 § En myndighet får ändra ett beslut som den har meddelat 
som första instans om den anser att beslutet är felaktigt på 
grund av att det har tillkommit nya omständigheter eller av 
någon annan anledning.

Ett beslut som till sin karaktär är gynnande för någon 
enskild part får dock ändras till den enskildes nackdel bara 
om

1. det framgår av beslutet eller de föreskrifter som det har 
grundats på att beslutet under vissa förutsättningar får 
återkallas,

2. tvingande säkerhetsskäl kräver att beslutet ändras 
omedelbart, eller

3. felaktigheten beror på att parten har lämnat oriktiga 
eller vilseledande uppgifter.

När en myndighet ska ändra ett beslut

38 § En myndighet ska ändra ett beslut som den har meddelat 
som första instans om

1. den anser att beslutet är uppenbart felaktigt i något 
väsentligt hänseende på grund av att det har tillkommit nya 
omständigheter eller av någon annan anledning, och

2. beslutet kan ändras snabbt och enkelt och utan att det 
blir till nackdel för någon enskild part.

När en myndighet får ändra ett beslut som har överklagats

39 § Ett beslut som har överklagats får ändras av den 
myndighet som har meddelat det som första instans enbart i 
sådana fall som avses i 38 § och bara om överklagandet och 
övriga handlingar i ärendet ännu inte har överlämnats till 
den högre instans som ska pröva överklagandet.

Överklagande

Till vilken myndighet överklagas beslut?

40 § Beslut överklagas till allmän förvaltningsdomstol.

Prövningstillstånd krävs vid överklagande till 
kammarrätten.

Vilka beslut får överklagas?

41 § Ett beslut får överklagas om beslutet kan antas påverka 
någons situation på ett inte obetydligt sätt.

Vem får överklaga ett beslut? 

42 § Ett beslut får överklagas av den som beslutet angår, om 
det har gått honom eller henne emot.

Hur överklagar man ett beslut?

43 § Ett överklagande av ett beslut ska göras skriftligen 
till den högre instans som ska pröva överklagandet 
(överinstansen). Överklagandet ska dock ges in till den 
myndighet som har meddelat beslutet (beslutsmyndigheten).

I överklagandet ska den som överklagar ange vilket beslut som 
överklagas och på vilket sätt han eller hon vill att beslutet 
ska ändras.

I 3 och 4 §§ förvaltningsprocesslagen (1971:291) finns 
ytterligare bestämmelser om vad ett överklagande som ska 
prövas av allmän förvaltningsdomstol ska innehålla.

Överklagandetiden

44 § Ett överklagande av ett beslut ska ha kommit in till 
beslutsmyndigheten inom tre veckor från den dag då den som 
överklagar fick del av beslutet genom den myndigheten. Om den 
som överklagar är en part som företräder det allmänna, ska 
överklagandet dock ha kommit in inom tre veckor från den dag 
då beslutet meddelades.

Beslutsmyndighetens åtgärder

45 § Beslutsmyndigheten prövar om överklagandet har kommit in 
i rätt tid. Om det har kommit in för sent ska myndigheten 
besluta att överklagandet inte får tas upp till prövning 
(avvisning).

Ett överklagande ska dock inte avvisas om

1. förseningen beror på att myndigheten inte har lämnat en 
korrekt underrättelse om hur man överklagar, eller

2. överklagandet har kommit in till överinstansen inom 
överklagandetiden.

46 § Om överklagandet inte avvisas ska beslutsmyndigheten 
skyndsamt överlämna överklagandet och övriga handlingar i 
ärendet till överinstansen.

Om en myndighet ändrar ett beslut som har överklagats, ska 
den överlämna även det nya beslutet till överinstansen. 
Överklagandet ska anses omfatta det nya beslutet.

Överinstansens åtgärder

47 § Överinstansen prövar frågor om att avvisa ett 
överklagande på någon annan grund än att det har kommit in 
för sent.

Om ett överklagande felaktigt har getts in till 
överinstansen, ska den myndigheten vidarebefordra 
överklagandet till beslutsmyndigheten och samtidigt ange 
vilken dag som överklagandet kom in till överinstansen.

48 § Överinstansen får bestämma att det överklagade beslutet 
tills vidare inte ska gälla.

Föreläggande när handläggningen har försenats

49 § Om en domstol eller en förvaltningsmyndighet bifaller 
ett överklagande av ett sådant avslagsbeslut som avses i 12 § 
andra stycket, ska den besluta att förelägga den myndighet 
som har meddelat avslagsbeslutet att snarast eller inom den 
tid som överinstansen bestämmer avgöra det ärende som 
överklagandet avser.

Överinstansens beslut får inte överklagas.

Övergångsbestämmelser

2017:900

1. Denna lag träder i kraft den 1 juli 2018.

2. Genom lagen upphävs förvaltningslagen (1986:223).

3. Den upphävda lagen gäller dock fortfarande i den 
utsträckning som det i en annan lag eller förordning finns 
bestämmelser som innehåller hänvisningar till den lagen.