Strålskyddsförordning (1988:293) 

Inledande bestämmelse

1 § Denna förordning är meddelad med stöd av

– 3 § strålskyddslagen (1988:220) i fråga om 2–4 §§, 

– 12 § strålskyddslagen i fråga om 5–7 §§, 

– 13 § strålskyddslagen i fråga om 8 §, 

– 14 § strålskyddslagen i fråga om 8 §, 

– 15 § strålskyddslagen i fråga om 9 och 9 a §§, 

– 16 § strålskyddslagen i fråga om 10 §, 

– 17 § strålskyddslagen i fråga om 9 §, 

– 18 § strålskyddslagen i fråga om 11 §, 

– 19 § strålskyddslagen i fråga om 9 §, 

– 20 § första stycket 3 strålskyddslagen i fråga om 12 § 1, 

– 21 § strålskyddslagen i fråga om 8 a och 8 b §§ och 
12 § 2, 

– 22 § strålskyddslagen i fråga om 12 § 3 och 13 § första 
stycket 1, 

– 22 a § andra stycket strålskyddslagen i fråga om 14 a § 
första stycket, 

– 25 § strålskyddslagen i fråga om 13 § första stycket 2, 

– 27 § första stycket strålskyddslagen i fråga om 14 §,

– 27 § andra stycket strålskyddslagen i fråga om 14 a § 
första stycket, 

– 29 § strålskyddslagen i fråga om 15 §, 

– 30 § strålskyddslagen i fråga om 16 §, 

– 31 § strålskyddslagen i fråga om 17 §, 

– 43 § strålskyddslagen i fråga om 9 och 16 a §§, 

– 8 kap. 11 § regeringsformen i fråga om 20 §, och 

– 8 kap. 7 § regeringsformen i övriga delar. 
Förordning (2016:651).

Ord och uttryck i förordningen

1 a § Med stark laserpekare avses i denna förordning en
bärbar teknisk anordning som

1. kan alstra icke-joniserande elektromagnetisk strålning
inom våglängdsområdet 180 nanometer till 1 millimeter,
huvudsakligen genom processen stimulerad emission,

2. är batteridriven eller försedd med annan egen
strömförsörjning,

3. är konstruerad för användning vid en märkspänning som är
lägre än 50 volt för växelström eller lägre än 75 volt för
likström,

4. är avsedd att hållas i handen och riktas mot något på
avstånd, och

5. har de strålningsegenskaper som uppfyller kriterierna för
laserklass 3R, 3B eller 4 enligt svensk standard SS EN 60825-1,
utgåva 4, 2007.

I övrigt har ord och uttryck i denna förordning samma
betydelse som i strålskyddslagen (1988:220).
Förordning (2013:1044).

Undantag från strålskyddslagen (1988:220)

2 § Bestämmelserna i 18 § samt 20 § första stycket 1, 2 och 4 
strålskyddslagen (1988:220) gäller inte i fråga om 

1. radioaktiva ämnen vars aktivitet eller specifika aktivitet 
inte överstiger vad som framgår av bilagan till denna 
förordning, 

2. apparat som innehåller ett radioaktivt ämne, även om 
ämnets aktivitet eller specifika aktivitet överstiger det som 
anges i bilagan till denna förordning, under förutsättning 
att 

a) apparaten är konstruerad som en sluten strålkälla och inte 
under normala driftsförhållanden i någon åtkomlig punkt på 
avståndet 0,1 meter från apparatens ytterhölje förorsakar en 
dosrat som överstiger 1 mikrosievert per timme, och 

b) Strålsäkerhetsmyndigheten har godkänt apparattypen för fri 
användning och angett villkor för deponering av det 
radioaktiva ämnet, 

3. elektrisk apparat som Strålsäkerhetsmyndigheten har 
förklarat typgodkänd för fri användning och som inte under 
normala driftsförhållanden i någon åtkomlig punkt på 
avståndet 0,1 meter från apparatens ytterhölje förorsakar en 
dosrat som överstiger 1 mikrosievert per timme, 

4. apparat innehållande katodstrålerör som är avsett att visa 
bilder, eller annan elektrisk apparatur som drivs med en 
elektrisk spänningsskillnad som inte överstiger 30 kilovolt, 
förutsatt att dessa inte under normala driftsförhållanden i 
någon åtkomlig punkt på avståndet 0,1 meter från apparatens 
ytterhölje förorsakar en dosrat som överstiger 1 mikrosievert 
per timme, och 

5. material som har förorenats av radioaktiva ämnen till 
följd av ett utsläpp som godkänts av 
Strålsäkerhetsmyndigheten och som myndigheten har förklarat 
inte ska kontrolleras ytterligare. 

Strålsäkerhetsmyndigheten får meddela föreskrifter om att 
lagen ska gälla även i fråga som avses i första stycket. 
Förordning (2016:651).

3 § Tillstånd enligt 20 § första stycket 2 strålskyddslagen 
(1988:220) krävs inte för att till Sverige föra in produkter 
som omfattas av lagen (1993:584) om medicintekniska 
produkter. Förordning (2016:651).

4 § I fråga om radioaktiva ämnen och tekniska anordningar som
kan alstra strålning får Strålsäkerhetsmyndigheten meddela
föreskrifter om undantag eller i det enskilda fallet ge dispens
från strålskyddslagen (1988:220) eller vissa bestämmelser i
lagen. Sådana föreskrifter och dispenser får inte innebära att
syftet med lagen åsidosätts. Förordning (2008:457).

Allmänna skyldigheter

5 § Om det finns anledning att misstänka att någon till följd
av en verksamhet med joniserande strålning kan ha skadats genom
strålningen eller om det inträffar något missöde eller tillbud
som kan ha betydelse från strålskyddssynpunkt, ska den som
bedriver verksamheten genast anmäla detta till
Strålsäkerhetsmyndigheten. Förordning (2008:457).

6 § Om någon som har tillstånd enligt strålskyddslagen
(1988:220) avlider, ska den som har dödsboet i sin vård snarast
och senast tre månader efter dödsfallet anmäla dödsfallet till
Strålsäkerhetsmyndigheten.

Om någon som har tillstånd enligt strålskyddslagen försätts i
konkurs, ska konkursförvaltaren snarast och senast två månader
efter konkursbeslutet anmäla konkursen till
Strålsäkerhetsmyndigheten. Förordning (2008:457).

7 § Strålsäkerhetsmyndigheten får meddela sådana ytterligare
föreskrifter om allmänna skyldigheter enligt 6-11 §§
strålskyddslagen (1988:220), som krävs till skydd mot eller för
kontroll av strålning. Förordning (2008:457).

Radioaktivt avfall m. m.

8 § Strålsäkerhetsmyndigheten får meddela föreskrifter om
radioaktivt avfall m. m. enligt 13 och 14 §§ strålskyddslagen
(1988:220). Förordning (2008:457).

Starka laserpekare

8 a § Starka laserpekare får inte utan tillstånd föras in
till Sverige eller tillverkas, förvärvas, innehas, användas,
överlåtas eller upplåtas.

Tillståndsplikten gäller inte produkter som omfattas av lagen
(1993:584) om medicintekniska produkter.
Förordning (2013:1044).

8 b § Ett tillstånd enligt 8 a § får

1. endast avse laserpekare som är utformade, klassificerade
och märkta i enlighet med svensk standard SS EN 60825-1,
utgåva 4, 2007 eller på annat sätt har en likvärdig
säkerhet,

2. i fråga om att föra in en laserpekare till Sverige eller
tillverka, förvärva, inneha eller använda en laserpekare ges
endast till den som behöver laserpekaren för ett godtagbart
ändamål och endast om det skäligen kan antas att laserpekaren
inte kommer att missbrukas, och

3. i fråga om att, inom ramen för yrkesmässigt bedriven
handel med laserpekare, föra in laserpekare till Sverige
eller tillverka, förvärva, inneha, använda, överlåta eller
upplåta laserpekare, ges endast om den som bedriver
verksamheten och den som har ett bestämmande inflytande över
verksamheten är lämplig att driva den med hänsyn till
kunskap, laglydnad och övriga omständigheter.

Ett tillstånd att överlåta eller upplåta starka laserpekare
ska förenas med villkor att sådana laserpekare endast får
överlåtas eller upplåtas till den som har tillstånd enligt
8 a § för sitt förvärv eller sin användning.

För utrustning som levereras till en myndighet inom
totalförsvaret för att användas i krig eller under
krigsliknande förhållanden gäller det som sägs i första
stycket 1 inte den angivna standardens avsnitt 4.4 och
4.6–4.8. Förordning (2013:1044).

Förbud och provning m. m.

9 § Strålsäkerhetsmyndigheten får meddela föreskrifter om

1. sådana förbud som avses i 15 § 1 strålskyddslagen
(1988:220),

2. sådana förbud som avses i 15 § 2 strålskyddslagen i fråga
om andra tekniska anordningar än starka laserpekare,

3. sådana skyldigheter, särskilda villkor och förbud som
avses i 17 § strålskyddslagen,

4. sådana mät- och skyddsutrustningar som avses i 19 §
strålskyddslagen,

5. sådan provning, kontroll och besiktning som avses i 19 §
strålskyddslagen samt om avgifter för sådan provning,
kontroll och besiktning, och

6. verkställigheten av 8 a och 8 b §§.
Förordning (2013:1044).

9 a § Radioaktiva ämnen får inte avsiktligen tillsättas vid
framställning av livsmedel, leksaker, smycken eller kosmetika.

Livsmedel, leksaker, smycken eller kosmetika där radioaktiva
ämnen avsiktligen har tillsatts får inte heller importeras
eller exporteras. Förordning (2000:809).

Underåriga arbetstagare

10 § Strålsäkerhetsmyndigheten får meddela föreskrifter enligt
16 § strålskyddslagen (1988:220) för den som är under 18 år och
som sysselsätts i verksamhet med strålning.
Förordning (2008:457).

Läkarundersökning m. m.

11 § Strålsäkerhetsmyndigheten får meddela föreskrifter om
läkarundersökning enligt 18 § första stycket strålskyddslagen
(1988:220).

Strålsäkerhetsmyndigheten prövar frågor om medgivande i vissa
fall till sysselsättning med joniserande strålning enligt 18 §
andra stycket strålskyddslagen. Förordning (2008:457).

Ytterligare föreskrifter om tillstånd

12 § Strålsäkerhetsmyndigheten får meddela föreskrifter om 

1. tillståndsplikt enligt 20 § första stycket 3 
strålskyddslagen (1988:220) för vissa tekniska anordningar 
som kan alstra joniserande strålning, 

2. tillståndsplikt enligt 21 § strålskyddslagen för andra 
tekniska anordningar som kan alstra icke-joniserande 
strålning än sådana som avses i 8 a § denna förordning, och 

3. tillstånd enligt 22 § andra stycket strålskyddslagen för 
sjukvårdshuvudmän, vissa yrkesgrupper eller vissa 
vårdinrättningar, institutioner eller företag.
Förordning (2016:651).

12 a § Ny beteckning 13 a § genom förordning (2013:1044).

Prövning av tillståndsfrågor

13 § Strålsäkerhetsmyndigheten prövar frågor om

1. tillstånd enligt 20 och 21 §§ strålskyddslagen (1988:220)
beträffande

a) radioaktiva ämnen,

b) tekniska anordningar, och

c) slutförvaring utomlands av radioaktivt avfall eller annat
radioaktivt ämne som det inte finns någon planerad och
godtagbar användning för, och

2. medgivande att ta hand om oförtullade radioaktiva ämnen
och tekniska anordningar enligt 25 § strålskyddslagen.

Vid tillståndsprövningen ska Strålsäkerhetsmyndigheten beakta
att onödig spridning av radiologisk utrustning hindras.

Om Strålsäkerhetsmyndigheten finner att ett ärende enligt
första stycket 1 c har principiell betydelse eller annars är
av särskild vikt, ska myndigheten med ett eget yttrande lämna
över ärendet till regeringens prövning. Förordning (2014:364).

13 a § Om en tillståndsplikt som avses i 8 a § eller 12 § 2
avser utövandet av en tjänst enligt definitionen i 4 § lagen
(2009:1079) om tjänster på den inre marknaden, ska
Strålsäkerhetsmyndigheten besluta i tillståndsärendet inom
fyra veckor efter det att en fullständig ansökan kom in till
myndigheten. Om det är nödvändigt på grund av utredningen i
ärendet, får tiden förlängas. En sådan förlängning får inte
göras mer än en gång i ärendet. Förlängningen får inte avse
mer än två veckor utöver de ursprungliga fyra veckorna.
Sökanden ska informeras om förlängningen och skälen för den
innan den ursprungliga tidsfristen har gått ut.

Bestämmelser om att ett mottagningsbevis ska skickas till
sökanden när en fullständig ansökan har kommit in och om
innehållet i ett sådant bevis finns i 8 § lagen (2009:1079)
om tjänster på den inre marknaden. Förordning (2013:1044).

Förutsättningar för att tillåta slutförvaring utomlands

13 b § För att ett sådant avtal om slutförvaring utomlands
som avses i 20 b § 1 strålskyddslagen (1988:220) ska kunna
godtas vid en tillståndsprövning krävs det att det land där
slutförvaring ska ske

1. är medlem i Internationella atomenergiorganet och
efterlever dess tilllämpliga säkerhetsstandarder,

2. har undertecknat, ratificerat och följer

a) konventionen om säkerheten vid hantering av använt
kärnbränsle och om säkerheten vid hantering av radioaktivt
avfall (SÖ 1999:60),

b) konventionen om bistånd i händelse av kärnteknisk olycka
eller ett nödläge med radioaktiva ämnen (SÖ 1992:81), och

c) konventionen om tidig information vid en kärnenergiolycka
(SÖ 1987:3),

3. har undertecknat, ratificerat och följer

a) Wienkonventionen om civilrättsligt ansvar för atomskada av
den 21 maj 1963,

b) Wienkonventionens ändringsprotokoll av den 29 september
1997,

c) konventionen om supplerande ersättning för atomskada av
den 12 september 1997, eller

d) Pariskonventionen om skadeståndsansvar på atomenergins
område av den 29 juli 1960 (SÖ 1968:17) i dess lydelse enligt
tilläggsprotokollet av den 28 januari 1964 och
ändringsprotokollet av den 16 november 1982, och

4. följer Solaskonventionen av den 1 november 1974 och dess
tillägg, Chicagokonventionen av den 7 december 1944 och dess
tillägg samt andra internationella instrument avseende
säkerhet vid transport av farligt gods. Förordning (2014:364).

13 c § Ett sådant avtal om slutförvaring utomlands som avses
i 20 b § 1 strålskyddslagen (1988:220) får godtas vid en
tillståndsprövning endast om avtalet kan anses lämpligt med
hänsyn till politiska, ekonomiska, sociala, etiska och
vetenskapliga faktorer samt allmän säkerhet.
Förordning (2014:364).

13 d § Innan en fråga om tillstånd till slutförvaring i ett
land utanför Europeiska atomenergigemenskapen enligt 20 §
första stycket 5 strålskyddslagen (1988:220) avgörs ska
Strålsäkerhetsmyndigheten vidta rimliga åtgärder för att
försäkra sig om att

1. det land där slutförvaring ska ske har ingått ett avtal
med Europeiska atomenergigemenskapen som omfattar kärnavfall,
annat kärnämne som inte är avsett att användas på nytt och
annat radioaktivt avfall,

2. det land där slutförvaring ska ske har ett program för
hantering och slutförvaring av radioaktivt avfall med mål om
en hög säkerhetsnivå som är likvärdiga med de mål som
uppställs i rådets direktiv 2011/70/Euratom av den 19 juli
2011 om inrättande av ett gemenskapsramverk för ansvarsfull
och säker hantering av använt kärnbränsle och radioaktivt
avfall, i den ursprungliga lydelsen, och

3. den anläggning där slutförvaring ska ske

a) omfattas av ett tillstånd att ta emot det radioaktiva
avfall som är avsett att slutförvaras,

b) är i drift innan transporten av det radioaktiva avfallet
från Sverige är beräknad att påbörjas, och

c) sköts i enlighet med kraven i det program som avses i 2.
Förordning (2014:364).

13 e § En ansökan om ett sådant tillstånd till slutförvaring
utomlands som avses i 20 § första stycket 5 strålskyddslagen
(1988:220) ska innehålla

1. uppgifter om hur det radioaktiva avfallet slutligt ska tas
om hand, och

2. en skriftlig försäkran från det andra landet om att
förutsättningarna i 13 b § är uppfyllda och, om ansökan avser
slutförvaring utanför Europeiska atomenergigemenskapen, om
att förutsättningarna i 13 d § är uppfyllda.
Förordning (2014:364).

Prövning av villkorsfrågor

14 § Strålsäkerhetsmyndigheten prövar frågor om villkor enligt
27 § strålskyddslagen (1988:220) i fråga om kärnteknisk
verksamhet. Förordning (2008:457).

14 a § Strålsäkerhetsmyndigheten får meddela föreskrifter om
att det i ärenden om villkor för kärnteknisk verksamhet som
enligt 27 § första stycket strålskyddslagen (1988:220) ska
underställas regeringens prövning eller i ärenden om tillstånd
enligt denna förordning ska upprättas en
miljökonsekvensbeskrivning som avses i 22 a § andra stycket
strålskyddslagen. Strålsäkerhetsmyndigheten får vidare i det
enskilda fallet besluta att en sådan beskrivning ska ges in. I
sådana föreskrifter och beslut får Strålsäkerhetsmyndigheten
med ledning av bestämmelserna i 6 kap. miljöbalken och
strålskyddslagen ange vad som ska gälla beträffande förfarandet
för att upprätta miljökonsekvensbeskrivningen och kraven på
denna.

En kungörelse om att en miljökonsekvensbeskrivning har
upprättats ska genom Strålsäkerhetsmyndighetens försorg införas
i Post- och Inrikes Tidningar och i den eller de ortstidningar
som myndigheten bestämmer. I kungörelsen ska anges att
skriftliga anmärkningar mot miljökonsekvensbeskrivningen får
lämnas till Strålsäkerhetsmyndigheten inom en viss angiven tid,
minst fyra veckor efter det att kungörelsen var införd i Post-
och Inrikes Tidningar.

Om ärendet avser villkor för en kärnteknisk verksamhet, ska
kungörelsen även avse den miljökonsekvensbeskrivning som har
upprättats enligt förordningen (1984:14) om kärnteknisk
verksamhet. Förordning (2008:457).

Prövning av transporter av radioaktivt avfall

14 b § Strålsäkerhetsmyndigheten ska ta emot och pröva sådana
ansökningar om transport av radioaktivt avfall till eller
genom Sverige som ges in av en behörig myndighet i ett annat
land inom Europeiska atomenergigemenskapen i enlighet med
rådets direktiv 2006/117/Euratom av den 20 november 2006 om
övervakning och kontroll av transporter av radioaktivt avfall
och använt kärnbränsle. Myndigheten ska följa de tidsfrister
som anges i artiklarna 8 och 9 i direktivet. Om myndigheten
inte har svarat inom den tid som anges i artikel 9.1, ska
myndigheten anses ha lämnat sitt medgivande till transporten.
Förordning (2009:118).

Underrättelse till Europeiska kommissionen

14 c § Om ett tillstånd till slutförvaring utanför Europeiska
atomenergigemenskapen har getts enligt 20 § första stycket 5
strålskyddslagen (1988:220), ska Strålsäkerhetsmyndigheten
underrätta Europeiska kommissionen om innehållet i det avtal
som avses i 20 b § 1 samma lag. Underrättelsen ska ske innan
transporten av det radioaktiva avfallet från Sverige
påbörjas. Förordning (2014:364).

Tillsyn

15 § Strålsäkerhetsmyndigheten ska ha tillsyn över att
strålskyddslagen (1988:220) och föreskrifter och villkor som
har meddelats med stöd av lagen följs, om inte annat följer av
16 §. Förordning (2008:457).

16 § I fråga om solarieverksamhet ska en kommunal nämnd som 
fullgör uppgifter inom miljö- och hälsoskyddsområdet ha 
tillsyn inom kommunen över att strålskyddslagen (1988:220) 
och föreskrifter och villkor som har meddelats med stöd av 
lagen följs. Om det finns särskilda skäl får 
Strålsäkerhetsmyndigheten i det enskilda fallet, efter att ha 
gett kommunen tillfälle att yttra sig, besluta att 
Strålsäkerhetsmyndigheten i stället ska ha tillsynen.

Efter samtycke av en kommun får Strålsäkerhetsmyndigheten, 
utom i de fall som anges i tredje stycket, överlåta åt den 
kommunala nämnden att ha tillsynen även i fråga om annat än 
solarieverksamhet.

I fråga om verksamhet som utövas av Försvarsmakten, 
Försvarets materielverk, Fortifikationsverket eller 
Försvarets radioanstalt får Strålsäkerhetsmyndigheten, efter 
samtycke av försvarsinspektören för hälsa och miljö, överlåta 
åt denne att i ett visst avseende ha tillsynen.
Förordning (2017:788).

16 a § Kommunfullmäktige får meddela föreskrifter om avgift för
kostnader för sådan tillsynsverksamhet som utövas av en
kommunal nämnd enligt 16 § första stycket.
Förordning (2007:355).

17 § Strålsäkerhetsmyndigheten får meddela föreskrifter om
skyldighet för den vars verksamhet tillsynen avser att ersätta
en tillsynsmyndighets kostnader för provtagning och
undersökning av prov. Förordning (2008:457).

Ansvarsbestämmelser och överklagande

18 § Bestämmelser om ansvar för överträdelse av föreskrifter eller
villkor som har meddelats i denna förordning eller med stöd av ett
bemyndigande i denna förordning finns i strålskyddslagen (1988:220).

19 § I 22 a § förvaltningslagen (1986:223) finns bestämmelser 
om överklagande till allmän förvaltningsdomstol. 
Strålsäkerhetsmyndighetens beslut med stöd av 14 § och 
försvarsinspektören för hälsa och miljös beslut i frågor som 
avses i 16 § tredje stycket överklagas dock till regeringen. 
Strålsäkerhetsmyndighetens beslut om förlängd 
handläggningstid enligt 12 a § får inte överklagas.
Förordning (2017:788).

Verkställighetsföreskrifter

20 § Strålsäkerhetsmyndigheten får meddela de ytterligare
föreskrifter som behövs för verkställighet av denna förordning.
Förordning (2008:457).

Övergångsbestämmelser

1995:211

Denna förordning träder i kraft den 1 april 1995. Beslut som har
meddelats före ikraftträdandet överklagas enligt äldre bestämmelser.

2009:1331

Denna förordning träder i kraft den 27 december 2009 och
tillämpas endast i fråga om ansökningar som har kommit in
till Strålsäkerhetsmyndigheten efter ikraftträdandet.

2013:1044

1. Denna förordning träder i kraft den 1 januari 2014.

2. Den som vid ikraftträdandet har ett tillstånd för innehav
eller användning av laserpekare enligt föreskrifter som
Strålsäkerhetsmyndigheten har meddelat eller motsvarande
äldre bestämmelser får trots 8 a § fortsätta att inneha och
använda laserpekare i enlighet med tillståndet så länge det
är giltigt.

3. Den som vid ikraftträdandet innehar en stark laserpekare
utan tillstånd får trots 8 a § fortsätta att inneha
laserpekaren till och med den 1 mars 2014 eller, om ansökan
om tillstånd görs senast den 1 mars 2014, till dess slutligt
beslut i tillståndsfrågan har vunnit laga kraft.


/Bilagan är inte med här./