Lag (1988:97) om förfarandet hos kommunerna, förvaltningsmyndigheterna och domstolarna under krig eller krigsfara m.m.

Lagens tillämpning

1 § Denna lag är tillämplig på beslutande kommunala
församlingar samt på förvaltningsmyndigheter och domstolar.
Bestämmelserna i 32 - 36 §§ gäller också hos regeringen.

Lagen gäller inte förvaltningsmyndigheter under riksdagen.
Lag (1999:941).

2 § Bestämmelserna i 5 - 37 §§ skall tillämpas om riket är i krig.

Är riket i krigsfara eller råder det sådana utomordentliga förhållanden
som är föranledda av krig eller av krigsfara vari riket har befunnit
sig, får regeringen föreskriva att 5 - 37 §§ helt eller delvis skall
tillämpas från den tidpunkt som regeringen bestämmer.

Under den tid när 5 - 37 §§ tillämpas gäller dessa bestämmelser eller
föreskrifter som har meddelats med stöd av dem i stället för avvikande
bestämmelser i någon annan lag eller författning.

3 § En föreskrift enligt 2 § andra stycket skall underställas
riksdagen inom en månad från utfärdandet.

Föreskriften upphör att gälla, om den inte underställs riksdagen i
rätt tid eller om riksdagen inte godkänner den inom två månader från
den dag då underställningen skedde.

Regeringen skall föreskriva att bestämmelserna i 5-37 §§ inte skall
tillämpas, när det inte längre råder sådana förhållanden som avses i
2 § första och andra styckena. Lag (1994:1641).

4 § Befogenhet som ges i denna lag får utnyttjas bara i den utsträckning
som behövs på grund av sådana förhållanden som avses i 2 § första och
andra styckena.

Bestämmelser om kommunerna

5 § I denna lag avses med 

- fullmäktige: kommunfullmäktige, regionfullmäktige och 
förbundsfullmäktige i kommunalförbund, 

- styrelse: kommunstyrelse, regionstyrelse och 
förbundsstyrelse i kommunalförbund med förbundsfullmäktige.
Lag (2019:863).

6 § Fullmäktige får handlägga ett ärende endast om mer än en tredjedel
av ledamöterna är närvarande. Fullmäktige kan dock föreskriva att en
interpellation eller fråga får besvaras, även om antalet närvarande är
lägre.

Om en närvarande ledamot i fullmäktige på grund av jäv är hindrad att
delta i handläggningen av ett visst ärende, får fullmäktige handlägga
detta, även om antalet närvarande på grund av hindret inte uppgår till
det antal som avses i första stycket.

Ett sammanträde med en beslutande kommunal församling kan utan hinder av
vad som annars är föreskrivet kungöras på annat betryggande sätt som
ordföranden bestämmer.

7 § Styrelsen får i ett ärende som inte kan anstå besluta i 
stället för fullmäktige. Styrelsen får dock inte besluta i ett 
ärende som rör 

1. val av ledamöter och ersättare i styrelsen eller någon 
annan nämnd eller av revisorer,

2. ansvarsfrihet för styrelsens eller en annan nämnds 
ledamöter eller åtgärd för att bevara kommunens, regionens 
eller kommunalförbundets rätt.

Beslut som har fattats med stöd av första stycket ska anmälas 
till fullmäktige vid nästa sammanträde. Lag (2019:863).

8 § Styrelsen eller en annan nämnd får handlägga ett ärende endast om
mer än en tredjedel av ledamöterna är närvarande. Antalet ledamöter
skall dock alltid vara minst tre.

9 § Om det är av synnerlig vikt att ett beslut som enligt 7 § eller på
annan grund ankommer på styrelsen fattas innan styrelsen kan
sammanträda, får dess ordförande besluta i ärendet. Detsamma gäller en
annan nämnds ordförande i fråga om beslut som ankommer på den nämnden.

Ett beslut som har fattats med stöd av första stycket skall anmälas till
styrelsen respektive nämnden vid dess nästa sammanträde.

10 § Fullmäktige får uppdra åt styrelsen eller åt en eller flera andra
nämnder att helt eller delvis handha förvaltning eller verkställighet
som annars enligt lag eller annan författning ankommer på annan nämnd än
styrelsen.

I Stockholms kommun får fullmäktige besluta att styrelsens uppgifter
skall övertas av borgarrådsberedningen. Om ett sådant beslut fattas,
skall vad som sägs i första stycket och i 7 - 9 §§ om styrelsen i stället
gälla borgarrådsberedningen.

Bestämmelser om förvaltningsmyndigheterna

11 § Regeringen får föreskriva att en förvaltningsmyndighets uppgifter
inte skall fullgöras eller att de skall övertas av en annan sådan
myndighet eller av en domstol. Regeringen får därvid besluta de
ytterligare bestämmelser som behövs till följd av att sådana
föreskrifter meddelas.

Regeringen får föreskriva eller i särskilda fall besluta att de som
tjänstgör hos en förvaltningsmyndighet skall tjänstgöra i andra
anställningar eller uppdrag hos det allmänna.

Regeringen får överlåta sin befogenhet enligt andra stycket att besluta
i särskilda fall till statliga förvaltningsmyndigheter, när det gäller
dem som tjänstgör hos staten, och till beslutande kommunala församlingar
och förvaltningsmyndigheter, när det gäller dem som tjänstgör hos
kommunen.

12 § Regeringen får föreskriva att en uppgift, som tillkommer regeringen
i ett visst slag av förvaltningsärenden, skall övertas av en statlig
förvaltningsmyndighet. Om uppgiften enligt grundlag ankommer på
regeringen, gäller vad som nu sagts endast för fall av krig eller
omedelbar krigsfara.

13 § Om riket är i krig och förbindelsen mellan en del av 
riket och regeringen inte alls eller endast med avsevärda 
svårigheter kan upprätthållas eller omedelbara åtgärder annars 
måste vidtas får regeringen överlåta åt länsstyrelsen att inom 
det område eller civilområde som den ansvarar för fullgöra de 
uppgifter, som enligt 8 kap. regeringsformen ankommer på 
regeringen, och besluta att en lag i ett visst ämne ska börja 
tillämpas. Lag (2023:408).

14 § I fråga om statliga förvaltningsmyndigheter får regeringen

1. föreskriva eller i särskilda fall besluta att en myndighet får ha sin
verksamhet helt eller delvis förlagd till annan ort än den där den
annars utövas,

2. föreskriva att en myndighet får fatta beslut i en annan
sammansättning eller med ett mindre antal ledamöter eller i en annan
ordning än som annars gäller,

3. föreskriva att en myndighets beslut inte får överklagas.

Regeringen får överlåta sina befogenheter enligt första stycket 1 och 2
till en statlig förvaltningsmyndighet.

Regeringen får meddela de bestämmelser som behövs till följd av att
regeringen har beslutat föreskrifter enligt första stycket 3.

15 § Om det i en lag eller annan författning i fråga om
förvaltningsärenden av visst slag har föreskrivits att en myndighet
skall höras eller att någon annan särskild utredning skall införskaffas
och det är förenat med väsentliga olägenheter att låta utreda ett ärende
på detta sätt, får ärendet utredas på något annat lämpligt sätt.

16 § En förvaltningsmyndighets handläggning av ett ärende som avser
myndighetsutövning mot någon enskild skall uppskjutas, om en part är ur
stånd att bevaka sin rätt eller om det finns något annat hinder för
utredningen till följd av förhållanden som avses i 2 § första och andra
styckena. Kan ärendet utredas tillfredsställande, får det dock
handläggas och avgöras, om det är av synnerlig vikt för en part att
ärendet avgörs eller om det föreligger andra särskilda skäl.

Bestämmelser om domstolarna m.m.

17 § Regeringen får föreskriva

1. att uppgifter som ankommer på en viss tingsrätt, hovrätt,
förvaltningsrätt eller kammarrätt ska övertas av en annan
domstol av samma slag,

2. att uppgifter som ankommer på en domstol, som inte är
allmän domstol eller allmän förvaltningsdomstol, inte ska
fullgöras eller ska fullgöras av en annan domstol,

3. att en tingsrätt är domför med en lagfaren domare i sådana
fall då det enligt rättegångsbalken eller annan lag krävs tre
lagfarna domare,

4. att en domstol ska ha sin verksamhet helt eller delvis
förlagd till annan ort än den där verksamheten annars utövas,

5. att en domstol inte behöver vara delad i avdelningar.

Regeringen får meddela de bestämmelser som behövs till följd
av att regeringen har beslutat föreskrifter enligt första
stycket 2. Lag (2010:982).

18 § Regeringen får i särskilda fall besluta att en innehavare
av ordinarie domaranställning ska fullgöra en högre eller en i
fråga om anställningsförmånerna jämställd domaranställning vid
en annan domstol än den han tillhör. Detta gäller dock inte
justitieråd.

Regeringen får i fråga om dem som tjänstgör vid en domstol men
inte är ordinarie domare föreskriva eller i särskilda fall
besluta att de ska tjänstgöra i andra anställningar eller
uppdrag i domstol.

Regeringen får överlåta sina befogenheter enligt första eller
andra stycket att fatta beslut i särskilda fall till hovrätter
och kammarrätter när det gäller det egna domstolsområdet.
Lag (2010:1503).

19 § Om riket är i krig och förbindelsen mellan en del av 
riket och regeringen inte alls eller endast med avsevärda 
svårigheter kan upprätthållas eller omedelbara åtgärder annars 
måste vidtas, får regeringen i fråga om den delen av riket 
överlåta sina befogenheter enligt 8 kap. regeringsformen att 
meddela föreskrifter om domstolarna och deras verksamhet till 
en domstol eller en annan myndighet. Lag (2023:408).

20 § Om det är lämpligt med hänsyn till utredningen och övriga
omständigheter, får rätten besluta att ett mål eller ärende som är
anhängigt vid domstolen skall flyttas över till en annan domstol av
samma slag.

21 § Är en part i ett tvistemål förhindrad att inställa sig personligen
på grund av förhållanden som avses i 2 § första och andra styckena, får
målet ändå handläggas och avgöras, om saken kan utredas
tillfredsställande.

Ett mål i en förvaltningsdomstol får handläggas och avgöras utan hinder
av vad som annars är föreskrivet om muntliga förhandlingar, om saken kan
utredas tillfredsställande utan en sådan förhandling.

22 § Kan en part vid allmän domstol antas vara ur stånd att ta till vara
sin rätt på grund av förhållanden som avses i 2 § första och andra
styckena, skall rätten förordna ett särskilt ombud för honom, om det är
av synnerlig vikt för honom eller för motparten att målet eller ärendet
handläggs och avgörs eller om detta är angeläget från allmän synpunkt.

Ett särskilt ombud skall entledigas så snart parten personligen eller
genom ett eget ombud kan ta till vara sin rätt.

Till särskilt ombud bör en advokat förordnas, om en sådan finns
tillgänglig.

Ett särskilt ombud får inte motta delgivning av stämning i brottmål. I
övrigt skall bestämmelserna i 12 kap. rättegångsbalken om
rättegångsombud med fullmakt för ett visst mål tillämpas.

23 § Ett särskilt ombud har rätt till skälig ersättning av allmänna
medel för arbete, tidsspillan och utlägg. Ersättningen fastställs av
rätten.

I fråga om kostnaderna för ombudet skall bestämmelserna i lag om
parts rättegångskostnad tillämpas utom beträffande ersättning för
ränta. Motpart eller annan som är ersättningsskyldig för sådana
kostnader skall åläggas att utge ersättningen till staten. Belopp,
som inte annan sålunda förpliktas betala, skall återbetalas till
staten av den för vilken ombudet har förordnats, dock inte mer än vad
han skulle ha fått betala i rättshjälpsavgift enligt rättshjälpslagen
(1996:1619). Vad som där sägs om rättshjälpsbiträde gäller kostnad för
ombudet.

Om ersättningen till ombudet understiger ett visst av regeringen
föreskrivet belopp, skall återbetalningsskyldighet inte åläggas.

Beträffande kostnaderna för ett särskilt ombud för en tilltalad i
brottmål tillämpas bestämmelserna i rättegångsbalken om skyldighet
för tilltalad eller annan att till staten återbetala kostnad för
offentlig försvarare. Lag (1996:1643).

24 § När en nämndeman har förhinder får rättens ordförande kalla någon
till tjänstgöring som är valbar till nämndeman inom eller utom
domkretsen.

När en särskild ledamot, teknisk ledamot eller någon annan sådan ledamot
i domstol har förhinder får en annan lämplig person tillkallas.

25 § Om inte någon behörig person finns att tillgå för ett uppdrag som
offentlig försvarare, får en annan lämplig person förordnas.

26 § Bestämmelserna i 11 - 16 §§ tillämpas i stället för 17 - 25 §§ såvitt
gäller domstolarnas handläggning av förvaltningsärenden.

27 § Om den som skall höras under förundersökning bedöms kunna inställa
sig till förhöret utan avsevärda olägenheter men underlåter att inställa
sig på kallelse, får han hämtas även om avståndet mellan platsen för
förhöret och hans bostad eller uppehållsplats är längre än som anges i
23 kap. 7 § rättegångsbalken.

28 § Har upphävts genom lag (2023:535).

Gemensamma bestämmelser

29 § Mål och ärenden skall handläggas i den turordning som krävs av
hänsyn till allmänna intressen. Om de är av betydelse för
totalförsvaret, skall de ges särskilt företräde.

30 § Regeringen får föreskriva om anstånd med val av ledamöter i
beslutande kommunala församlingar eller av innehavare av andra allmänna
uppdrag. I en sådan föreskrift skall det sättas ut en ny tid för valet
och anges vad som återstår av mandatperioden. Detsamma gäller i fråga om
allmänna uppdrag i vilka tillsättningen sker på annat sätt än genom val.

31 § Regeringen får föreskriva att fler suppleanter skall utses än som
annars är föreskrivet samt att tid för sammanträde, förrättning eller
fullgörande av någon annan uppgift skall ändras.

32 § Regeringen får föreskriva om förlängning av

1. tiden för överklagande eller omprövning, för ansökan om resning, för
besvär över domvilla eller för annan liknande åtgärd,

2. annan tidsfrist för att anhängiggöra eller bevaka talan hos domstol,

3. den tid inom vilken en ansökan eller anmälan eller en annan liknande
åtgärd annars måste vidtas för att en förmån eller en rättighet skall
bevakas eller en skyldighet fullgöras.

En kungörelse om krigstillstånd skall anses innefatta en föreskrift
enligt första stycket 1 och 2 om en förlängning av tiden till tre veckor
från dagen för kungörelsens utfärdande, om regeringen inte föreskriver
annat.

33 § Har en skrivelse med överklagande kommit in för sent till en
myndighet och kan det skäligen antas att laga förfall förelegat på grund
av förhållanden som avses i 2 § första och andra styckena, skall
skrivelsen anses ha kommit in i rätt tid, om den kommit in inom tre
veckor från det förfallet upphörde. Har det som nu sagts tillämpats när
en part vädjat i tvistemål eller brottmål, räknas den tid som anges i 50
kap. 2 § och 51 kap. 2 § rättegångsbalken från den dag då rätten
beslutat att inte avvisa vadetalan.

34 § För fall då någon på grund av förhållanden som avses i 2 § första
och andra styckena försuttit tiden för att anhängiggöra eller bevaka
talan hos domstol, ansöka om resning eller anföra besvär över domvilla,
eller annars försuttit den tid inom vilken en ansökan eller en anmälan
eller en annan liknande åtgärd vid en myndighet måste vidtas för att en
förmån eller en rättighet skall bevakas eller en skyldighet fullgöras,
får regeringen föreskriva att en myndighet efter ansökan får sätta ut en
ny tid för åtgärden.

35 § Sådan ansökan som avses i 34 § eller ansökan om återställande av
försutten tid enligt 58 kap. 12 § rättegångsbalken skall göras inom tre
veckor sedan förfallet upphörde eller inom den längre tid som regeringen
föreskriver.

Bestämmelsen i 58 kap. 12 § rättegångsbalken om att ansökan skall göras
senast inom ett år från den dag då tiden gick ut skall inte tillämpas,
om sökanden inte har kunnat iaktta bestämmelsen på grund av förhållanden
som avses i 2 § första och andra styckena.

36 § Delgivning med den som tjänstgör inom Försvarsmakten ska
ske genom myndigheten. Ett intyg av Försvarsmakten ska gälla
som fullt bevis att delgivning har skett på det sätt som anges
i intyget. Avser delgivningen personlig inställelse, ska
intyget om delgivningen innehålla uppgift om huruvida den
kallade är förhindrad att inställa sig på grund av sin
tjänstgöring.

Delgivning med den som tjänstgör inom Försvarsmakten får inte
ske enligt 34–38 och 47–51 §§ delgivningslagen (2010:1932). Har
delgivning annars skett enligt delgivningslagen, ska den anses
ha skett på behörigt vis, även om den inte har verkställts
genom Försvarsmakten.

Regeringen får föreskriva om andra avvikelser från vad som
annars gäller i fråga om delgivning i mål och ärenden hos
domstolar och andra myndigheter. Lag (2010:1952).

37 § Har en föreskrift meddelats enligt 30 § eller har ett val inte
hållits av andra skäl, skall den tidigare innehavaren kvarstå i
uppdraget till dess att någon annan har valts och tillträtt uppdraget.

Bestämmelser om att en nämndeman eller annan innehavare av ett uppdrag
vid en myndighet får avsäga sig uppdraget på grund av att han redan har
haft detta under en viss tid eller har uppnått en viss ålder skall inte
tillämpas.

Även om tiden går ut för förordnande som särskild ledamot eller annan
sådan ledamot i domstol, som ledamot eller som ersättare i
arbetsdomstolen eller som särskild sakkunnig i förvaltningsdomstol,
skall förordnandet bestå tills ett nytt beslut meddelas.

38 § Har regeringen föreskrivit att 5 - 37 §§ inte skall tillämpas
längre, skall

1. bestämmelserna i 37 § första stycket ändå tillämpas till dess att
någon annan skall tillträda uppdraget,

2. den som har deltagit i handläggningen av ett mål eller ärende på
grund av bestämmelserna i 24 § eller 37 § andra eller tredje stycket
alltjämt vara behörig i det målet eller ärendet,

3. den som har förordnats till särskilt ombud enligt 22 § ha kvar sitt
uppdrag till dess han entledigas enligt föreskrifterna i samma paragraf.

En föreskrift om att 5 - 37 §§ inte skall tillämpas längre inverkar inte
på tid som dessförinnan har förlängts enligt 32 §. Bestämmelserna i 34
och 35 §§ skall fortfarande tillämpas, om tiden har börjat löpa innan
föreskriften trädde i kraft.

Övergångsbestämmelser

1988:97

1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1989.

2. Genom lagen upphävs

a) lagen (1942:87) med särskilda bestämmelser angående stats- och
kommunalmyndigheterna och deras verksamhet vid krig eller krigsfara m.
m.,

b) lagen (1957:132) med särskilda bestämmelser angående domstolarna och
rättegången vid krig eller krigsfara m.m.,

c) kungörelsen (1943:137) om tillämpningen av lagen den 13 mars 1942 (nr
87) med särskilda bestämmelser angående stats- och kommunalmyndigheterna
och deras verksamhet vid krig eller krigsfara m.m.

3. Om det i en lag eller i en författning som har beslutats av
regeringen hänvisas till en föreskrift som har ersatts genom en
föreskrift i denna lag, tillämpas i stället den nya föreskriften.

2006:371

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2006 men skall tillämpas i
sin äldre lydelse för de revisorer och revisorsersättare som
valts för granskning t.o.m. räkenskapsåret 2006.

2010:1952

1. Denna lag träder i kraft den 1 april 2011.

2. Äldre bestämmelser gäller om en handling har skickats eller
lämnats före den 1 april 2011.