Förordning (1980:400) om ersättning vid vissa viltskador, m.m. 

Ersättning för skador av älg, kronhjort och dovhjort

1 § Har älg, kronhjort eller dovhjort orsakat skador på jordbruksgrödor
eller på trädgårdsodlingar lämnas ersättning enligt 2--6 §§. Förordning
(1987:1124).

2 § Ersättning lämnas endast om skadan drabbar jordbruksföretag som
omfattar minst två hektar odlad jord eller företag för yrkesmässig
odling av trädgårdsväxter som omfattar minst 200 kvadratmeter under glas
eller plast eller minst 2 500 kvadratmeter frilandsareal.

3 § Ersättning lämnas inte om grödan uppenbarligen är avsedd för
utfodring av vilt.

Ersättning lämnas inte heller om den skadelidande har underlåtit att
vidta rimliga åtgärder för att förebygga skadan eller uppsåtligen eller
av grov oaktsamhet har medverkat till skadan.

4 § Ersättning utgår endast till den del skadan överstiger en för
företaget beräknad självrisk.

5 § Självrisken för skador inom jordbruksföretag utgör en och en halv
procent av ett för företaget beräknat skördevärde, dock lägst ettusen
kronor. Skördevärdet beräknas som produkten av företagets totala areal
och medelvärdet av de normskördevärden för havre och korn som tillämpas
inom lantbruksstatistiken för området i fråga. Förordning (1987:1124).

6 § Självrisken för skador inom trädgårdsföretag utgör tvåhundrafemtio
kronor för varje hektar som företaget omfattar, dock lägst ettusen
kronor. Förordning (1987:1124).

Viltskadefonder m. m.

7 § För varje län finns en viltskadefond som bildas av de avgifter som
skall erläggas enligt 9 §.

8 § Ur viltskadefonden lämnas

1. ersättning för skador enligt 1 §,

2. bidrag till förebyggande av sådana skador som avses i 1 §,

3. bidrag till administration av jakten, däribland registerhållning som
avser områden som registrerats för jakt efter älg och beslut om
tilldelning av djur, samt till viltvård, information och utbildning i
jaktliga frågor. Förordning (1991:1771).

9 § För varje vuxen älg samt för varje kronhjort och dovhjort som fälls
skall betalas en avgift som fastställs årligen av länsstyrelsen. När
sådana avgifter fastställs skall länsstyrelsen, med beaktande av vunna
erfarenheter, noga bedöma behovet av avgiftsmedel.

Avgift behöver inte betalas

1. om det visas att djuret var otjänligt till människoföda,

2. för kalv som fälls före utgången av augusti månad samma år djuret är
fött,

3. för djur som fälls inom vilthägn, om djuret är av den viltart som
hägnet är avsett för.

Om det finns särskilda skäl, får länsstyrelsen medge frihet från avgift
också i andra fall. Förordning (1991:1771).

10 § Har älg, kronhjort eller dovhjort fällts under allmän eller
särskild jakttid, skall anmälan om detta ha kommit in till länsstyrelsen
inom två veckor efter jakttidens utgång. Om djuret har fällts med stöd
av särskilt tillstånd på annan tid, skall anmälan ha kommit in inom två
veckor efter det att djuret fälldes.

För områden som av länsstyrelsen registrerats för jakt efter älg skall
anmälan om jaktresultatet göras inom två veckor efter jakttidens utgång,
även om inte något djur har fällts.

Avgiften för ett fällt djur skall betalas till länsstyrelsen i samband
med anmälan, om inte frihet från avgift begärs. Förordning (1991:1771).

11 § I anmälan enligt 10 § första stycket skall anges

1. var och när djuret fälldes,

2. djurets kön,

3. om det fällda djuret var årskalv.

Begärs frihet från avgift skall anmälan vara åtföljd av den utredning
som åberopas till stöd för begäran. Förordning (1991:1771).

12 § För länen finns en gemensam regleringsfond som förvaltas av
kammarkollegiet.

Regeringen beslutar om överföring av medel från viltskadefonderna till
regleringsfonden.

13 § Från regleringsfonden får efter regeringens bestämmande medel föras
över till en viltskadefond som behöver tillskott. Ur fonden får också
anvisas medel för viltvård, viltforskning och för att förebygga skador
av älg, kronhjort eller dovhjort samt för liknande ändamål. Förordning
(1987:1124).

14 § har upphävts genom förordning (1987:1124).

15 § har upphävts genom förordning (1987:1124).

16 § har upphävts genom förordning (1987:1124).

Ersättning i vissa fall

17 § För andra viltskador än sådana som avses i 1 § får för särskilt
fall lämnas ersättning av statsmedel eller ur jaktvårdsfonden om det är
uppenbart oskäligt att den skadelidande själv svarar för de kostnader
som skadan föranleder. På samma villkor får bidrag lämnas till åtgärder
för att förebygga sådana skador. Förordning (1987:1124).

Förfarandet m. m.

18 § Värdering av skador på jordbruksgrödor och trädgårdsodlingar skall
utföras av gode män, som utses av länsstyrelsen.

Den som vill ansöka om ersättning skall utan dröjsmål begära värdering
av skadan hos gode männen. Förordning (1987:1124).

19 § De gode männen har rätt till ersättning enligt de grunder som
gäller för god man som biträder vid förrättning enligt
fastighetsbildningslagen (1970:988). Ersättningen skall betalas av
sökanden.

20 § Frågor om ersättning och bidrag enligt 8 § prövas av länsstyrelsen.
Förordning (1987:1124).

21 § Ansökan om ersättning enligt 8 § 1 skall tillsammans med
värderingsintyg ges in till länsstyrelsen inom fjorton dagar efter det
värdering har skett. Görs inte ansökan inom den angivna tiden eller
begärs inte värdering utan dröjsmål, är rätten till ersättning förlorad,
om inte särskilda skäl föreligger.

Beviljas skadeersättning, skall sökanden också få gottgörelse för
erlagda värderingskostnader.

22 § Frågor om ersättning och bidrag enligt 17 § prövas av statens
naturvårdsverk.

Ansökan skall ges in till länsstyrelsen, som verkställer den utredning
som behövs för naturvårdsverkets prövning. Länsstyrelsen skall därefter
med eget yttrande överlämna handlingarna till naturvårdsverket.
(Förordning 1982:980).

Ansvar m. m.

23 § Den som i egenskap av jakträttshavare har fällt eller låtit fälla
djur eller som annars i egenskap av jakträttshavare har tillgodogjort
sig fällt djur är ansvarig för att anmälningsskyldigheten och
betalningsskyldigheten enligt denna förordning fullgörs. Förordning
(1987:1124).

24 § Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet underlåter att fullgöra
anmälningsskyldigheten enligt 10 § eller lämnar oriktig uppgift i en
sådan anmälan döms till böter.

25 § Den som fälls till ansvar för brott enligt 24 § skall åläggas att
betala den avgift som avses i 9 §. Detsamma gäller om någon fälls till
ansvar för jaktbrott, om djur som omfattas av avgiftsskyldigheten har
fällts. Förordning (1987:1124).

26 § Om avgift enligt denna förordning inte har betalats inom
föreskriven tid, skall länsstyrelsen begära indrivning av avgiften.
Indrivning behöver dock inte begäras för en fordran som
understiger 100 kronor om indrivning inte krävs från allmän
synpunkt.

Bestämmelser om indrivning finns i lagen (1993:891) om indrivning av
statliga fordringar m. m. och i indrivningsförordningen (1993:1229).
Vid indrivning får verkställighet enligt utsökningsbalken ske.
Överklagande av beslut inverkar inte på skyldigheten att betala
avgiften. Förordning (1993:1242).

27 § Beslut av länsstyrelsen i frågor som avses i 8 § 1 får överklagas
hos kammarrätten.

Annat beslut av länsstyrelsen i ett särskilt fall enligt denna
förordning får överklagas hos naturvårdsverket.

Naturvårdsverkets beslut enligt denna förordning får inte överklagas.
Förordning (1990:854).

28 § Ytterligare föreskrifter för verkställigheten av denna förordning
meddelas av statens naturvårdsverk efter samråd med statens
jordbruksverk. Förordning (1991:1771).

Övergångsbestämmelser

1987:1124

Denna förordning träder i kraft den 1 januari 1988.

I fråga om ersättning för skador som har inträffat före ikraftträdandet
gäller äldre föreskrifter.

Anmälan om anspråk på ersättning på grundval av äldre föreskrifter för
skador av kronhjort inom kronhjortsreservatet i Skåne skall ha kommit in
till länsstyrelsen senast den 31 mars 1988.

Ansökan om ersättning på grundval av äldre föreskrifter för skador av
vildsvin inom Stockholms län skall ha kommit in till länsstyrelsen
senast den 30 juni 1988.

I fråga om överklagande av beslut som har meddelats före ikraftträdandet
gäller äldre föreskrifter.

1988:1005

1. Denna förordning träder i kraft den 15 oktober 1988.

2. Den nya bestämmelsen i 9 § tredje stycket tillämpas även i
fråga om djur som har fällts under tiden den 1 september --
den 14 oktober 1988.

1990:854

Denna förordning träder i kraft den 1 augusti 1990.

I fråga om överklagande av beslut som har meddelats före ikraftträdandet
gäller äldre föreskrifter.

1991:1771

Denna förordning träder i kraft, i fråga om 9 och 10 §§ den 1 juli 1992,
och i övrigt den 1 januari 1992.

1994:1454

1. Ändringen i 58 § tredje stycket sista meningen och det nya fjärde
stycket i paragrafen träder i kraft den 1 april 1995. Förordningen i
övrigt träder i kraft den 1 januari 1995, då förordningen (1980:400)
om ersättning vid vissa viltskador, m. m. upphör att gälla.

2. Äldre bestämmelser tillämpas i fråga om ersättning för skador
som har inträffat före ikraftträdandet.

3. Äldre bestämmelser tillämpas i fråga om beslut som har
meddelats före ikraftträdandet.

4. Behållningen i viltskadefonden den 31 december 1994 skall föras
över till älgvårdsfonden. Ersättning som enligt äldre bestämmelser
skall lämnas ur viltskadefonden skall efter ikraftträdandet lämnas
ur älgvårdsfonden.

5. Behållningen i den gemensamma regleringsfonden den 31
december 1994 skall föras över till jaktvårdsfonden. Beslut om
bidrag ur regleringsfonden skall efter ikraftträdandet lämnas ur
jaktvårdsfonden.