PierreMesure/open-sfs huggingface dataset:
Förordning (1984:890) om bidrag till utlänningars resor från Sverige för bosättning i annat land

1 § Migrationsverket får besluta om statligt bidrag till
utlänningar som önskar lämna Sverige och bosätta sig i ett
annat land. Ett sådant bidrag får endast ges en gång till
samma person.

Bidrag lämnas i mån av tillgång på medel.
Förordning (2009:1162).

2 § Bidrag enligt denna förordning får lämnas till

1. utlänningar som har fått uppehållstillstånd i Sverige och
som har överförts hit med stöd av ett särskilt regeringsbeslut,

2. utlänningar som har fått uppehållstillstånd i Sverige med
tillämpning av 5 kap. 1 eller 6 § utlänningslagen (2005:716)
eller motsvarande äldre bestämmelser,

3. utlänningar som har fått uppehållstillstånd i Sverige på
grund av sin anknytning till en utlänning som avses i 1 eller 2
och som inte är berättigad till bidrag enligt 4 §.
Förordning (2006:115).

3 § Bidrag får endast lämnas om utlänningen saknar medel att
själv bekosta resan samt om utlänningen visar att han eller hon
tas emot i det land där bosättningen är avsedd att ske.
Förordning (1997:1225)

4 § Bidrag får även ges till make eller maka samt barn under
18 år till den som har rätt till bidrag. Om det finns särskilda
skäl, får bidrag lämnas även till annan anhörig eller sambo som
lever i hushållsgemenskap med utlänningen i Sverige. Förordning
(1997:1225)

5 § Bidrag får lämnas för skäliga resekostnader.

Utöver bidrag för resekostnader får bidrag lämnas med högst
10 000 kronor för varje vuxen person och med högst 5 000 kronor
för varje barn under 18 år, dock med sammanlagt högst 40 000
kronor per familj.

Bidraget betalas ut i samband med att den som beviljats
bidraget reser ut från Sverige. Förordning (1997:1225)

6 § Migrationsverkets beslut om bidrag enligt denna
förordning får inte överklagas. Förordning (2000:396).
Förordning (1984:900) med bemyndigande för  Riksförsäkringsverket att meddela föreskrifter  om värdering av naturaförmån i vissa fall 

Riksförsäkringsverket får meddela föreskrifter om värdering av
naturaförmån i form av kost, bostad eller bil enligt 4 § lagen
(1959:551) om beräkning av pensionsgrundande inkomst enligt
lagen (1962:381) om allmän försäkring.
Förordning (1984:934) om kompensation till vissa skogsägare 

1 § Har en fysisk person, ett dödsbo eller ett handelsbolag gjort
förlust i Vänerskog ekonomisk förenings konkurs kan kompensation för
inkomstskatt och mervärdesskatt medges enligt denna förordning.

2 § Kompensation för inkomstskatt medges i den mån

1) förlust har uppkommit på fordringar avseende skog eller
skogsprodukter som har sålts till föreningen,

2) fordringsbeloppet har tagits upp till beskattning och intäkten
hänför sig till år 1981 och

3) avdrag för förlusten inte har medgetts vid inkomsttaxeringen.

Kompensationen är 50 procent av det belopp som avses i första stycket
till den del beloppet överstiger 4 000 kronor. Har skyldighet att
redovisa mervärdesskatt för försäljningarna inte förelegat är
kompensationen 50 procent av den del av beloppet som överstiger 5 000
kronor.

3 § Kompensation för mervärdesskatt medges i den mån

1) förlust har uppkommit på fordringar avseende skog eller
skogsprodukter som har sålts till föreningen,

2) fastställd mervärdesskatt omfattar skatt på försäljningarna och
redovisningsskyldighet för försäljningarna har inträtt under år 1981
och

3) avdrag för förlusten inte har medgetts vid redovisningen av
mervärdesskatt.

Kompensationen är 23,46 procent av det i första stycket avsedda
beloppet, mervärdesskatten oräknad, till den del beloppet överstiger
4 000 kronor.

4 § Om det finns synnerliga skäl kan kompensation enligt 2 § medges
även om intäkten hänför sig till tidigare år än 1981. Motsvarande
gäller för kompensation enligt 3 §.

5 § Riksskatteverket prövar frågor om kompensation. Ansökan om
kompensation skall göras skriftligen och skall ha kommit in till
riksskatteverket före utgången av år 1985.

Sökanden skall skriftligen medge att riksskatteverket får granska
sökandens deklarationer och räkenskaper samt inhämta de uppgifter i
övrigt som behövs för tillämpningen av denna förordning. Lämnas inte
sådant medgivande skall ansökningen avslås.

6 § Kompensationen utbetalas till sökanden av riksskatteverket. Från
kompensationsbeloppet skall före utbetalning avräknas sådana
fordringar mot sökanden på skatt enligt uppbördslagen (1953:272) eller
lagen (1968:430) om mervärdeskatt som är överlämnade till
kronofogdemyndighet för indrivning. Belopp under 50 kronor utbetalas
inte.

7 § Har för högt belopp utbetalats till sökanden är denne skyldig att
återbetala överskjutande belopp.

8 § Riksskatteverkets beslut enligt denna förordning får överklagas
genom besvär hos regeringen.
Förordning (1984:936) om bidrag till flyktingar för kostnader för anhörigas resor till Sverige

1 § Migrationsverket får besluta om bidrag av allmänna medel
till flyktingar för kostnader för resa till Sverige för vissa
anhöriga till en flykting som avses i 4 kap. 1 §
utlänningslagen (2005:716).

Bidrag lämnas i mån av tillgång på medel.
Förordning (2009:1161).

2 § Bidrag får lämnas till resa för anhörig som har sammanlevt med
flyktingen utanför Sverige och som är

1. make eller maka eller ogift barn under 20 år,

2. förälder eller syskon till den som är minderårigt barn, om det med
hänsyn till barnets behov föreligger särskilda skäl, eller

3. annan person som under längre tid under äktenskapsliknande former har
sammanlevt med flyktingen.

Om det finns synnerliga skäl, får bidrag lämnas även för andra anhöriga
än som avses i första stycket.

Bidrag får dock inte lämnas, om den anhörige med stöd av särskilt
regeringsbeslut om överföring av vissa flyktingar till Sverige har fått
tillstånd att resa in i riket. Förordning (1987:879).

3 § Bidrag får lämnas endast om den anhörige har beviljats
uppehållstillstånd före inresan i Sverige eller är undantagen från
skyldigheten att ha uppehållstillstånd.

4 § Bidrag får inte lämnas i den mån flyktingen eller den anhörige har
medel att själv bekosta resan.

5 § Bidrag får lämnas om ansökan görs innan resan har påbörjats. Om
synnerliga skäl föreligger, får dock Migrationsverket besluta om
bidrag även om ansökan inte har gjorts i förväg. Förordning (2000:397).

6 § Migrationsverkets beslut om bidrag enligt denna förordning får
inte överklagas. Förordning (2000:397).

Övergångsbestämmelser

1989:550

Denna förordning träder i kraft den 1 juli 1989. Äldre bestämmelser
gäller fortfarande beträffande flyktingar som fått uppehållstillstånd
enligt 3 § utlänningslagen (1980:376).

2006:116

Denna förordning träder i kraft den 31 mars 2006. Äldre
bestämmelser gäller fortfarande beträffande flyktingar som fått
uppehållstillstånd enligt motsvarande äldre bestämmelser.
Förordning (1984:95) om minnesmynt på etthundra kronor

1 § Med anledning av konferensen om förtroende- och säkerhetsskapande 
åtgärder och nedrustning i Europa, som inleddes i Stockholm i början 
av år 1984, skall minnesmynt med ett namnvärde av etthundra kronor ges 
ut. 

2 § Minnesmyntet skall tillverkas av en legering som består av 925 
tusendelar silver och 75 tusendelar koppar samt ha en vikt av 16,0 
gram och en diameter av 32 millimeter. Avvikelsen från den nominella 
vikten får vid uppvägning av 100 mynt vara högst 16 gram. 

3 § Minnesmyntet skall ha följande prägel. På framsidan en avbildning 
av lilla riksvapnet på tornspiran på Stockholms stadshus mot en 
bakgrund av vågor samt som omskrift upptill "SVERIGE", nedtill "100 KR 
1984", till vänster "E", som anger myntningsorten, och till höger "U", 
som utgör initialbokstaven i myntdirektörens efternamn. På frånsidan 
tre brospann och under dessa "EUROPA" samt som omskrift upptill 
"FÖRTROENDE SÄKERHET NEDRUSTNING" och nedtill "STOCKHOLM". Randen 
skall vara slät.
Förordning (1984:979) med bemyndigande för domkapitlen och kammarkollegiet att besluta i ärenden om samfällighetsbildning

1 § Beslut enligt 1 kap. 4 § lagen (1982:1052) om församlingar och
kyrkliga samfälligheter om att tillägga en kyrklig samfällighet
ytterligare befogenheter eller att bilda en ny samfällighet inom ett
stift meddelas av domkapitlet eller kammarkollegiet enligt
föreskrifterna i denna förordning.

I ett sådant ärende om samfällighetsbildning får den myndighet som
prövar ärendet även meddela beslut som avses i 1 kap. 8 § första
stycket och 10 §, 2 kap. 31 § första stycket och 32 § andra stycket
samt 5 kap. 1 § tredje stycket nyssnämnda lag, 4 § andra stycket och 4
a § tredje stycket lagen (1972:704) om kyrkofullmäktigval samt 1 §
andra stycket lagen (1972:229) om kyrkliga indelningsdelegerade.

2 § Domkapitlet beslutar i ärenden om samfällighetsbildning, om de
församlingar som berörs av åtgärden har samtyckt till den och ärendet
gäller

1. att församlingarna inom ett pastorat skall få utgöra en kyrklig
samfällighet som även har hand om andra ekonomiska
församlingsangelägenheter än dem som enligt lag eller annan
författning ankommer på pastoratet,

2. att några församlingar inom ett pastorat skall få bilda en kyrklig
samfällighet för en eller flera ekonomiska församlingsangelägenheter.

3 § Kammarkollegiet beslutar i andra ärenden om samfällighetsbildning
än sådana som ett domkapitel enligt 2 § får besluta i. Om ett ärende
enligt 5 § första stycket har överlämnats till kammarkollegiet,
beslutar dock kollegiet i ärendet även om domkapitlet enligt 2 § får
besluta i saken.

Om ett ärende är av särskild vikt från allmän synpunkt, skall
kammarkollegiet med eget yttrande överlämna det till regeringen för
avgörande.

4 § I ett ärende om samfällighetsbildning får kammarkollegiet besluta
att församlingar som berörs av samfällighetsbildningen inte längre
skall utgöra en sådan kyrklig samfällighet som avses i 1 kap. 4 §
första stycket lagen (1982:1052) om församlingar och kyrkliga
samfälligheter.

5 § En ansökan om samfällighetsbildning skall göras hos domkapitlet.
Om domkapitlet enligt 2 § inte får besluta i saken, skall domkapitlet
med eget yttrande överlämna ärendet till kammarkollegiet.

När ett beslut om samfällighetsbildning har bifallits och vunnit laga
kraft, skall en kopia av beslutet sändas till riksskatteverket,
kammarkollegiet, statistiska centralbyrån, kyrkofondens styrelse,
länsstyrelsen, den lokala skattemyndigheten samt annan som berörs av
beslutet.

6 § Domkapitlets beslut enligt 1 § andra stycket och 2 § får
överklagas hos kammarkollegiet genom besvär. Kammarkollegiets beslut i
en överklagad fråga får inte överklagas. Kammarkollegiets beslut i
övrigt i besvärsärendet får överklagas hos regeringen genom besvär.

Kammarkollegiets beslut i andra ärenden enligt denna förordning får
överklagas hos regeringen genom besvär.
Lag (1984:983) om ensamrätt till bärgning

1 § Den som vill bärga sjunket gods som har övergetts av ägaren kan
efter ansökan hos länsstyrelsen erhålla ensamrätt till bärgning enligt
denna lag.

2 § Ensamrätt till bärgning innebär rätt för bärgaren att utan intrång
av andra under viss tid och på närmare angiven plats bärga godset.

3 § Ansökan om ensamrätt till bärgning prövas av länsstyrelsen.

Ensamrätt får ges bara till den som är lämplig med hänsyn till
allmänna och enskilda intressen. Har flera ansökningar gjorts
rörande samma område, ska länsstyrelsen pröva vilken av
sökandena som från allmän synpunkt bör ha företräde.

Regeringen meddelar föreskrifter om vilka länsstyrelser som
ansvarar för uppgifter enligt denna lag. Lag (2012:81).

4 § I beslut om ensamrätt skall länsstyrelsen meddela sådana
föreskrifter som krävs för att bärgningen inte skall medföra skada eller
olägenhet för allmänna eller enskilda intressen. Om en meddelad
föreskrift åsidosätts, får länsstyrelsen upphäva beslutet om ensamrätt.
Detsamma gäller om bärgningen har avslutats innan den föreskrivna tiden
har gått ut.

5 § Länsstyrelsens beslut får överklagas hos sjöfartsverket genom
besvär. Sjöfartsverkets beslut får inte överklagas.

6 § För vissa fartygslämningar och vissa föremål gäller 
bestämmelserna i kulturmiljölagen (1988:950). Lag (2013:538).

Övergångsbestämmelser

1984:983

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1985, då kungörelsen (1841:44
s.2) angående rättigheter och skyldigheter för dem, hwilka upptaga
sjunket gods, som af ägare blifwit öfwergifwet skall upphöra att gälla.
Om det i lag eller annan författning förekommer hänvisning till
föreskrifter som har ersatts av bestämmelser i denna lag, tillämpas i
stället de nya bestämmelserna.

Har ansökan om ensamrätt till bärgning gjorts före lagens ikraftträdande
men har ansökningen då ännu inte slutligt prövats, tillämpas den nya
lagen.
Förordning (1984:985) om handläggningen av ärenden rörande sjöfynd

1 § Om Polismyndigheten har underrättats om ett sjöfynd
enligt 1 § lagen (1918:163) med vissa bestämmelser om sjöfynd
eller om sjöfyndet har lämnats till myndigheten enligt 2 §
första stycket samma lag, ska den om möjligt ta hand om
fyndet. Förordning (2014:1136).

2 § I samband med besiktning av ett sjöfynd enligt 3 § första stycket
lagen (1918:163) med vissa bestämmelser om sjöfynd skall
besiktningsmännen värdera fyndet och, med tillämpning av de grunder
som föreskrivs i sjölagen (1994:1009), föreslå skälig bärgarlön. I
besiktningsinstrumentet skall anteckning göras om märken och andra
kännetecken, genom vilka ägaren kan känna igen godset. Om fyndet vid
besiktningen anses vara av sådan beskaffenhet att det inte kan vårdas
utan fara för försämring, skall skälen till detta uppges i
besiktningsinstrumentet. Förordning (1995:169).

3 § Om ett sjöfynd som inte kan vårdas utan fara för
försämring ska säljas på offentlig auktion enligt 3 § andra
stycket lagen (1918:163) med vissa bestämmelser om sjöfynd,
ska auktionen kungöras på lämpligt sätt.

En sådan auktion som avses i första stycket (sjöfyndsauktion)
ska förrättas genom Polismyndighetens försorg. Om godset ska
säljas på något annat sätt, ska myndigheten svara för
försäljningen. Staten har rätt att ta ut ersättning för
godsets vård och försäljning ur köpeskillingen.
Förordning (2014:1136).

4 § Om det finns anledning att anta att ett sjöfynd utgör
oförtullad vara, ska Polismyndigheten underrätta Tullverket
om detta. Förordning (2014:1136).
Lag (1985:1002) om försöksverksamhet inom sjukförsäkringsområdet

1 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får med 
avseende på ersättning från sjukförsäkringen enligt lagen (1962:381) om 
allmän försäkring samt motsvarande ersättning enligt lagen (1976:380) om 
arbetsskadeförsäkring och lagen (1977:265) om statligt personskadeskydd 
meddela föreskrifter vid försöksverksamhet enligt denna lag.

Sådana föreskrifter skall avse vissa avgränsade grupper av personer 
eller samtliga personer som är försäkrade eller omfattas av statligt 
personskadeskydd.

Föreskrifterna får gälla längst till utgången av juni 1990. Lag 
(1988:1539).

2 § För att möjliggöra en effektivare rehabiliteringsverksamhet i 
anslutning till sjukdomsfall får, med avvikelse från 3 kap. 7 § lagen 
(1962:381) om allmän försäkring, föreskrivas dels att den lägsta grad 
av nedsättning av arbetsförmågan som fordras för rätt till sjukpenning 
skall vara en fjärdedel och dels att två nya ersättningsnivåer skall 
införas, nämligen en fjärdedels och tre fjärdedels sjukpenning. 

3 § För att underlätta återgång till arbetet i anslutning till 
sjukdomsfall får föreskrivas att ersättning skall lämnas från 
sjukförsäkringen enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring för den 
försäkrades merutgifter för resor till och från arbetet. Merutgifterna 
skall ha uppkommit på grund av att den försäkrades hälsotillstånd inte 
tillåter honom att utnyttja det färdsätt som han normalt använder för 
sådana resor. Ersättning får inte lämnas med högre belopp än som 
svarar mot den sjukpenning som den försäkrade skulle ha erhållit 
enligt lagen om allmän försäkring för den tid som reseersättningen 
avser. 

4 § Vad som sägs i 2 och 3 §§ har motsvarande tillämpning i fråga om 
ersättning enligt lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring och lagen 
(1977:265) om statligt personskadeskydd.
Lag (1985:1003) om försöksverksamhet med enhetliga patientavgifter inom offentlig öppen hälso- och sjukvård

För att möjliggöra försöksverksamhet med enhetliga patientavgifter inom 
offentlig öppen hälso- och sjukvård får regeringen meddela föreskrifter 
om avvikelse från 7 § andra stycket lagen (1981:49) om begränsning av 
läkemedelskostnader, m. m. Sådana föreskrifter får gälla längst till 
utgången av år 1991. Förordning (1988:1412).
Lag (1985:1005) om procentsatser för uttag av avgift för åren 1986 och 1987 till försäkringen för tilläggspension

Enligt riksdagens beslut föreskrivs att det i 2 kap. 1 § lagen
(1981:691) om socialavgifter nämnda avgiftsuttaget till försäkringen
för tilläggspension skall utgöra 10,00 procent för år 1986 och 10,20
procent för år 1987.
Förordning (1985:1026) om kassettskatt 

Föreskrifter om ansökan om kompensation enligt 15 § lagen (1982:691) 
om skatt på vissa kassettband meddelas av riksskatteverket. 

Övergångsbestämmelser

1990:801

Regeringen föreskriver att följande förordningar skall upphöra att gälla 
vid utgången av år 1992, nämligen

1. förordningen (1985:1026) om kassettskatt,

2. förordningen (1982:798) om kompensation i vissa fall för kostnader på 
grund av kassettskatt.

Förordningarna skall fortfarande tillämpas på förhållande som hänför sig 
till tiden före den 1 januari 1993.
Förordning (1985:1037) om uppdragsutbildning i anslutning till statlig och kommunal högskoleutbildning 

1 § Vid statlig högskoleenhet får bedrivas uppdragsutbildning som i
fråga om art och nivå har anknytning till den reguljära utbildningen
vid enheten, dock inte uppdragsutbildning som motsvarar någon allmän
utbildningslinje.

Uppdragsutbildning innebär att utbildningen anordnas mot särskild
ersättning från en uppdragsgivare för personer som uppdragsgivaren
utser. Statliga, kommunala och landstingskommunala myndigheter kan
vara uppdragsgivare i fråga om personalutbildning och utbildning som
betingas av arbetsmarknadsskäl. Enskilda företag och organisationer
kan vara uppdragsgivare i fråga om personalutbildning.

2 § Enligt lagen (1985:903) om uppdragsutbildning i anslutning till
det kommunala skolväsendet m.m. får en kommun eller landstingskommun
som är huvudman för kommunal högskoleutbildning inom vårdområdet i
anslutning till sådan verksamhet bedriva uppdragsutbildning som i
fråga om art och nivå har anknytning till huvudmannens
högskoleutbildning inom detta område, dock inte uppdragsutbildning som
motsvarar någon allmän utbildningslinje.

3 § Deltagare i uppdragsutbildning kan undervisas tillsammans med
studerande i reguljär utbildning (samundervisning) eller i egna
grupper.

Undervisningen för de studerande i reguljär utbildning skall följa
gällande föreskrifter för sådan utbildning även vid samundervisning.

4 § De som deltar i uppdragsutbildning får ges betyg och
utbildningsbevis enligt bestämmelserna för högskoleutbildning, om

1. uppdragsutbildningen följer en kursplan som har fastställts enligt
bestämmelserna för högskoleutbildning,

2. lärarna har en kompetens som motsvarar vad som gäller för lärare
inom jämförbar högskoleutbildning och

3. deltagarna uppfyller de behörighetsvillkor som gäller för
antagning till motsvarande reguljära utbildning.

5 § Uppdragsutbildning får inte medföra några kostnader för staten
annat än som följer av en statlig myndighets egenskap av
uppdragsgivare.

6 § Om uppdragsutbildning vid statliga högskoleenheter meddelar
regeringen ytterligare föreskrifter.
Statistiska centralbyråns kungörelse (1985:1039) om procenttal för ändring  av vissa underhållsbidrag 

Statistiska centralbyrån förordnar att de underhållsbidrag som avses i 
lagen (1966:680) om ändring av vissa underhållsbidrag skall höjas från 
och med den 1 februari 1986 med fyra procent för underhållsbidrag till 
eget eller annans barn och med sex procent för underhållsbidrag till 
make, förutvarande make, fader eller moder. 

Höjningarna gäller inte underhållsbidrag till barn, make eller 
förutvarande make som har bestämts under november 1985 eller senare. 
Höjningarna gäller inte heller underhållsbidrag till fader eller moder 
som har bestämts efter utgången av juni 1979. 

Bidrag, vars belopp efter höjningen slutar på öretal, utgår enligt lagen 
om ändring av vissa underhållsbidrag med närmast lägre krontal.
Lag (1985:1040) om rätt för en skadenämnd att besluta i vissa frågor om avhjälpande av fukt- och mögelskador 

Regeringen får överlämna till en skadenämnd som har inrättats i
enlighet med avtal som staten har ingått med Svenska kommunförbundet,
med sammanslutningar av aktiebolag, stiftelser eller föreningar eller
med andra, att besluta om avhjälpande av fukt- och mögelskador i en-
eller tvåbostadshus och därmed sammanhängande frågor.
Lag (1985:1050) om förbud mot införsel av jordbruksvaror från Sydafrika

1 § Varor hänförliga till 1--24 kap. lagen (1977:975) med tulltaxa får 
inte föras in i landet, om varorna har sitt ursprung i Sydafrika. 

Förbudet omfattar inte införsel under sådana omständigheter som för en 
tullpliktig vara medför tullfrihet enligt 7 § tullförordningen 
(1973:979). 

2 § Om olovlig införsel av varor och om försök därtill finns 
bestämmelser i lagen (1960:418) om straff för varusmuggling. 

Övergångsbestämmelser 

1985:1050 

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1986. Regeringen får, om det 
föreligger synnerliga skäl, till utgången av februari månad 1986 medge 
undantag för införsel på grund av avtal som slutits före lagens 
ikraftträdande.
Förordning (1985:1051) om förbud mot införsel av jordbruksvaror från Sydafrika

1 § I fråga om ursprung på sådana varor som inte får föras in i landet 
enligt 1 § lagen (1985:1050) om förbud mot införsel av jordbruksvaror 
från Sydafrika skall förordningen (1984:59) om varors ursprung 
tillämpas. 

2 § Varor som inte får föras in i landet enligt 1 § lagen (1985:1050) 
om förbud mot införsel av jordbruksvaror från Sydafrika får inte 
sändas mellan orter inom tullområdet, förvaras på tullager eller i 
frihamn eller tas om hand på sätt som anges i 3 § andra stycket 
tullagen (1973:670). I övrigt gäller lagen (1973:980) om transport, 
förvaring och förstöring av införselreglerade varor, m. m.
Lag (1985:1052) om rätt för kommuner  och landstingskommuner att vidta bojkottåtgärder mot Sydafrika 

Vid upphandling får kommuner och landstingskommuner genom bojkott av
varor och tjänster med sydafrikanskt ursprung vidta sådana
solidaritetsaktioner som riktar sig mot den sydafrikanska
apartheidpolitiken.
Lag (1985:1061) om avgifter i ärenden om lokala kabelsändningar

1 § Den som har fått tillstånd till satellitsändningar enligt lagen
(1985:677) om lokala kabelsändningar skall erlägga avgift till staten
enligt föreskrifterna i denna lag.

2 § För varje påbörjat kalenderhalvår skall tillståndshavaren erlägga
en avgift. Denna skall tas ut med tio kronor för varje bostad som kan
nås av satellitsändningar från tillståndshavaren vid
kalenderhalvårets ingång.

Avgiften för första kalenderhalvåret skall betalas senast den 31 mars
och avgiften för andra kalenderhalvåret senast den 30 september.

3 § Avgiften skall utan anmaning betalas in till kabelnämnden.

4 § Den som är avgiftsskyldig skall lämna uppgifter till kabelnämnden
om antalet bostäder som kan nås av hans satellitsändningar.

Om en avgiftsskyldig, trots särskild anmaning av kabelnämnden, inte
inom föreskriven tid lämnar sådana uppgifter om antalet bostäder som
kan ligga till grund för avgiftsberäkningen, skall nämnden fastställa
avgiften efter en uppskattning av antalet bostäder.

5 § Om avgiften för ett kalenderhalvår uppgår till högst 1 000 kronor
tas den inte ut. Lag (1987:581).

6 § Kabelnämndens beslut enligt denna lag får överklagas hos
kammarrätten genom besvär.

7 § Den som uppsåtligen eller av grov oaktsamhet lämnar uppgifter som
är ägnade att leda till för låg avgift, skall dömas till böter eller
fängelse i högst sex månader, om inte gärningen är belagd med straff i
brottsbalken.

Övergångsbestämmelser

1985:1061

1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1986.

2. Den, som under någon del av andra kalenderhalvåret 1985 bedrivit
sändningar med stöd av lagen (1984:115) om försöksverksamhet med
särskild trådsändning och som under första kalenderhalvåret 1986 får
tillstånd att sända enligt lagen (1985:677) om lokala kabelsändningar,
skall betala hel avgift för första kalenderhalvåret 1986 även om
sändningar med stöd av tillståndet börjar först under det halvåret.
Förordning (1985:1064) om skyldighet att lämna vissa underrättelser som rör mål enligt lagen (1985:1057) om ansvarighet för lokala kabelsändningar

1 § När justitiekanslern gör en framställning till domstol om förbud 
mot fortsatt vidaresändning av en programkanal från satellit, skall 
han underrätta kabelnämnden om det. 

2 § När en domstol har meddelat dom i ett mål om förbud mot fortsatt 
vidaresändning av en programkanal från satellit, ett mål om 
återkallelse av tillstånd till egensändningar eller ett mål om 
förordnande att den som bedriver egensändningar i en upplåten kanal 
skall upphöra med sina sändningar, skall domstolen tillställa 
kabelnämnden en avskrift av domen. Så snart tiden för överklagande av 
domen har gått ut, skall domstolen lämna besked till kabelnämnden 
huruvida talan har fullföljts. 

Bestämmelserna i första stycket tillämpas också när domstolen skiljer 
sig från målet på annat sätt än genom dom. 

3 § När kabelnämnden lämnar tillstånd till satellitsändningar, skall 
nämnden underrätta sökanden om förbud som gäller mot vidaresändning av 
programkanaler från satelliter och om sådana framställningar om förbud 
som justitiekanslern har gjort och som fortfarande är föremål för 
prövning av domstol.
Förordning (1985:1065) om statsbidrag till lokal programverksamhet 

1 § Kabelnämnden får lämna statsbidrag till verksamhet som kan främja
ett allsidigt utbud av lokalt producerade program i kabelnät.

2 § Nämnden får besluta om villkor för bidragen. Sådana villkor får
förbindas med skyldighet för mottagaren att återbetala det belopp som
betalas ut eller en del av det, om villkoren inte uppfylls.

3 § Nämndens beslut enligt denna förordning får inte överklagas.
Lag (1985:1073) om försöksverksamhet med en samordnad länsförvaltning 

1 § I Norrbottens län får det bedrivas försöksverksamhet med en 
samordnad länsförvaltning enligt bestämmelserna i denna lag. 

2 § Länsstyrelsen fullgör under den tid som försöksverksamheten pågår de 
uppgifter som ankommer på länsvägnämnden, länsskolnämnden, 
lantbruksnämnden, fiskenämnden och länsbostadsnämnden i länet. För samma 
tid skall ledamöter och suppleanter i dessa nämnder icke väljas. 

3 § Utan hinder av vad som är föreskrivet i annan lag i fråga om de 
uppgifter länsstyrelsen skall fullgöra enligt 2 § får regeringen meddela 
de föreskrifter som behövs för försöksverksamheten.
Lag (1985:1075) om rätt att anlägga enskilda järnvägar m.m.

1 § Var och en har rätt att utan särskilt tillstånd (koncession) av
regeringen anlägga en enskild järnväg, tunnelbana eller spårväg för
allmän trafik.

I fråga om elektriska anläggningar finns särskilda föreskrifter.

2 § Tidigare av Kungl. Maj:t eller regeringen beviljade tillstånd
(koncessioner) att anlägga sådana anläggningar som avses i 1 § skall
alltjämt gälla med undantag för skyldighet att upprätthålla viss
trafik (trafikeringsplikt).
Förordning (1985:1076) om parkeringsplats för utländska beskickningars fordon

Kommuner får meddela lokala trafikföreskrifter som innebär att
högst tre parkeringsplatser reserveras för varje utländsk
beskickning i anslutning till beskickningens kansli eller residens.

Detsamma gäller parkeringsplatser för konsulat, som förestås av
en karriärkonsul, och Förenta Nationernas fackorgan.
Förordning (1985:1087) med instruktion för Nordkalottens AMU-center

1 § Nordkalottens AMU-center har till uppgift att främja 
arbetsmarknadsutbildningen särskilt i de nordligaste delarna av Finland, 
Norge och Sverige. 

Centret ingår såsom regional myndighet i uppdragsorganisationen för 
arbetsmarknadsutbildning i Sverige, AMU-gruppen. 

För verksamheten vid centret gäller överenskommelsen den 20 december 
1974 mellan Sverige, Finland och Norge om den fortsatta verksamheten vid 
Nordkalottens arbetsmarknadsutbildningscenter. 

2 § Nordkalottens AMU-center tillhandahåller arbetsmarknadsutbildning i 
första hand på uppdrag av arbetsmarknadsmyndigheterna i Finland, Norge 
och Sverige. 

Centret får dessutom tillhandahålla utbildning åt 
arbetsmarknadsmyndigheterna i Danmark och Island liksom åt andra 
uppdragsgivare samt sälja andra tjänster och produkter som följer av 
utbildningsverksamheten. 

På uppdrag av Nordiska Ministerrådet får dessutom gemensamt nordiskt 
utvecklingsarbete förläggas hos centret. 

3 § Utbildningen vid Nordkalottens AMU-center skall bedrivas med 
beaktande av centrets nordiska karaktär. I utbildningen kan även 
arbetspraktik ingå. 

I fråga om utbildningens innehåll och utformning får centret anlita 
centrala yrkes- och kursnämnder i Sverige samt andra berörda organ i 
Finland, Norge och Sverige. Centret får dessutom anlita sakkunniga hos 
vederbörande organ i dessa länder för att fullgöra de uppgifter som 
ankommer på en kursnämnd. 

4 § Styrelsen för Nordkalottens AMU-center får avvika från fastställda 
kursplaner, om det är motiverat med hänsyn till yrkeslivets krav i 
respektive land. Centret får även fastställa kursplaner som svarar mot 
de särskilda behov som finns på Nordkalotten. 

5 § Vid Nordkalottens AMU-center skall erforderliga inkvarterings- och 
förplägnadsmöjligheter finnas. Vidare skall elevsocial verksamhet 
bedrivas. 

6 § Utbildningsplatserna vid Nordkalottens AMU-center skall, om inte 
annat följer av vad som sägs i 2 § andra stycket, fördelas mellan 
Finland, Norge och Sverige i enlighet med överenskommelse mellan de tre 
länderna. 

7 § Av de svenska ledamöterna i styrelsen för Nordkalottens AMU-center 
utses en av arbetsmarknadsstyrelsen och en av AMU-styrelsen. Dessa 
myndigheter utser även var sin suppleant för ledamöterna. 

8 § Direktören för Nordkalottens AMU-center tillsätts av regeringen 
efter samråd med vederbörande myndigheter i Finland och Norge. 

9 § Utöver de föreskrifter som meddelas i denna förordning och följer av 
den överenskommelse som avses i 1 § tredje stycket gäller förordningen 
(1988:1076) med instruktion för AMU-gruppen i tillämpliga delar för 
Nordkalottens AMU-center. Förordning (1988:1077).
Lag (1985:1089) om försöksverksamhet inom hälso- och sjukvårdens område

Om socialstyrelsen för ett särskilt fall medger det, får en kommun som 
ingår i ett landsting på försök helt eller delvis bedriva viss hälso- 
och sjukvård (primärvård) i kommunen under förutsättning att landstinget 
och kommunen har kommit överens om det. Socialstyrelsen får bestämma de 
villkor som skall gälla för försöksverksamheten. Socialstyrelsens beslut 
får överklagas hos regeringen av landstinget eller kommunen. Lag 
(1991:1590).
Försäkringsinspektionens Kungörelse (1985:1123) om ändring av vissa skadelivräntor

Försäkringsinspektionen får meddela att nedan berörda livräntor fr.o.m. 
den 1 februari 1986 skall ökas enligt följande: 

1. Livräntor föranledda av händelser, inträffade före utgången av år 
1973. 

1.1 Trafiklivränta ökas med ytterligare indextillägg, utgörande 6 % (jfr 
SFS 1967:667 med ändringar 1973:216 och 1981:1193 samt 1967:666 med 
ändring 1973:217). 

1.2 Skadelivränta som utgår av statsmedel ökas med ytterligare 
indextillägg, utgörande 6 % (jfr SFS 1971:14 med ändringar 1973:218 och 
1981:1214). 

1.3 Annan ansvarslivränta -- än trafiklivränta och statlig skadelivränta 
-- ökas med ytterligare indextillägg, utgörande 5 % (jfr SFS 1973:214 
och 1981:1195) 

Under 1.1--1.3 angivna indextillägg skall utgå till livräntor som 
fastställts före den 1 februari 1986. 

2. Livräntor föranledda av händelser, inträffade efter utgången av år 
1973. 

2.1 Skadeståndslivränta ökas med 5 %. Ändringen avser alla livräntor 
enligt lagen (1973:213 med ändring 1981:1194) om ändring av 
skadeståndslivräntor som fastställts före den 1 februari 1986 samt 
livräntor enligt lagen som genom dom fastställts senare, om första 
domstols dom i målet meddelats före nämnda dag. 

Enligt 9 § trafikskadelagen (1975:1410) äger vad sålunda förordnats 
tillämpning även ifråga om trafikskadeersättning i form av livränta.
Lag (1985:12) om kontroll av berusningsmedel på sjukhus

1 § Om Inspektionen för vård och omsorg beslutar det, 
tillämpas denna lag vid en sådan enhet vid ett sjukhus som är 
särskilt inriktad på vård för missbruk av 
beroendeframkallande medel. Lag (2013:1142).

2 § Den som är intagen för vård får inte inneha alkoholhaltiga
drycker, andra berusningsmedel, något sådant medel som avses i
lagen (1991:1969) om förbud mot vissa dopningsmedel eller
sådana varor som omfattas av lagen (1999:42) om förbud mot
vissa hälsofarliga varor. Han får inte heller inneha
injektionssprutor eller kanyler som kan användas för
insprutning i människokroppen eller andra föremål som är
särskilt ägnade att användas för missbruk av eller annan
befattning med narkotika. Lag (1999:50).

3 § Verksamhetschefen får ställa följande villkor för att ta
in någon på sjukhuset för vård av missbruk av beroendefram-
kallande medel, om det behövs för att hindra att patienten har
tillgång till sådana medel, varor eller föremål som anges i
2 §. De villkor som avses är krav på

1. att patienten underkastar sig kroppsvisitation eller ytlig
kroppsbesiktning,

2. att patienten medger undersökning av vad han innehar eller
får sig tillsänt. Lag (1999:50).

4 § Sådana berusningsmedel, varor, dopningsmedel och föremål 
som anges i 2 § får omhändertas

1. om de påträffas hos en intagen,

2. om en intagen får dem sig tillsända, eller

3. om de påträffas utan att det finns någon känd ägare till 
dem.

Verksamhetschefen ska låta förstöra eller försälja den 
omhändertagna egendomen enligt bestämmelserna om beslagtagen 
egendom i 2 § 1 första stycket lagen (1958:205) om förverkande 
av alkohol m.m.

Belopp som erhållits vid försäljningen ska tillfalla staten.
Lag (2019:356).


Övergångsbestämmelser

2013:1142

1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 2014.

2. Vid tillämpning av 7 a § förvaltningsprocesslagen 
(1971:291) ska Inspektionen för vård och omsorg vara den 
enskildes motpart.
Lag (1985:126) om åtgärder till skydd för svensk sjöfart

1 § Regeringen får meddela föreskrifter för att tillvarata svenska
intressen i internationell sjöfart,

1. om transporter med svenska fartyg till eller från en främmande stat
utsätts för diskriminering i jämförelse med transporter med andra
fartyg,

2. om en främmande stat eller ett företag hemmahörande i en sådan stat
i övrigt vidtar eller förbereder åtgärder som är eller kan vara till
skada för svensk sjöfart eller

3. om det behövs på grund av Sveriges åtaganden i överenskommelser om
ömsesidigt skydd av sjöfartsintressen.

2 § Föreskrifter enligt 1 § får avse

1. förbud för näringsidkare att ingå avtal om befraktning av eller
transport med fartyg som är registrerade i den främmande staten eller
inskränkning i rätten att ingå sådana avtal,

2. förbud för innehavare av svensk hamn att låta fartyg som är
registrerade i den främmande staten anlöpa hamnen eller inskränkning i
hamninnehavarens rätt att låta sådana fartyg anlöpa hamnen eller

3. förbud för näringsidkare att låta svenska fartyg utan särskilt
tillstånd anlöpa hamnar i den främmande staten eller att ställa
svenska fartyg till förfogande för den främmande staten eller företag
i denna.

3 § Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot en
föreskrift som har meddelats med stöd av denna lag döms till
böter eller fängelse i högst sex månader. Åtal får väckas
endast efter förordnande av regeringen. Lag (2000:853).
Lag (1985:127) om särskilda organ i landstingskommunerna

1 § Landstingskommunerna får inrätta särskilda organ enligt 
bestämmelserna i denna lag. 

Vad som i lagen sägs om landstingskommuner gäller också kommuner som 
inte ingår i en landstingskommun. Bestämmelser om landstinget eller 
förvaltningsutskottet skall därvid avse kommunfullmäktige respektive 
kommunstyrelsen. 

2 § Ett särskilt organ får under en eller flera nämnder handha 
förvaltning och verkställighet för en del av landstingskommunen eller 
för en eller flera anläggningar. Det får också under en eller flera 
nämnder handha förvaltning och verkställighet för en eller flera delar 
av den landstingskommunala verksamheten. 

Ett särskilt organ får handha förvaltning och verkställighet under ett 
eller flera andra särskilda organ. 

3 § Särskilda organ får ges till uppgift att handha förvaltning och 
verkställighet som enligt lag eller annan författning ankommer på 
hälso- och sjukvårdsnämnden, tandvårdsnämnden, omsorgsnämnden och 
utbildningsnämnden eller som kan handhas av sådana nämnder som avses i 
3 kap. 13 § andra stycket kommunallagen (1977:179). Lag (1986:244). 

4 § För särskilda organ gäller vad som i lag eller annan författning 
är föreskrivet om den eller de nämnder på vilka uppgifterna annars 
ankommer. 

5 § Landstinget får föreskriva att ett särskilt organ inte får väcka 
ärende hos landstinget. 

Landstinget får också föreskriva att ett särskilt organ skall lämna 
sitt budgetförslag till den nämnd inom vars verksamhetsområde organet 
handhar förvaltning och verkställighet. Förvaltningsutskottet får 
bestämma inom vilken tid budgetförslaget skall lämnas. 

Övergångsbestämmelser 

1985:127 

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1986. 

För verksamhet som enligt särskilda författningar ankommer på sådana 
landstingskommunala nämnder som anges i 3 § får landstingskommunerna 
fram till den 1 januari 1988 inrätta särskilda organ med ledamöter och 
suppleanter som väljs för kortare mandattid än vad som följer av 3 
kap. 5 § första stycket kommunallagen (1977:179). I sådant fall skall 
mandattiden upphöra med utgången av år 1988.
Lag (1985:139) om ersättning för intrång i enskild fiskerätt

1 § Medför bestämmelserna om handredskapsfiske enligt 20 a § lagen
(1950:596) om rätt till fiske ett inkomstbortfall för den som är
innehavare av enskild fiskerätt, har han enligt denna lag rätt till
ersättning av staten för inkomstbortfallet.

En kommun eller en landstingskommun har inte rätt till ersättning
enligt denna lag. Detsamma gäller den som är fiskerättshavare till
följd av ett avtal med en kommun eller en landstingskommun.

2 § Ersättningen bestäms i pengar som ett engångsbelopp. Om det är
lämpligt och den ersättningsberättigade samtycker, får ersättningen
lämnas i form av ett engångsbidrag för fiskevård eller andra åtgärder
som främjar fritidsfisket. Under samma förutsättningar får i stället
fiskeriverket låta utföra sådana åtgärder. Lag (1991:382).

3 § Anspråk på ersättning skall framställas skriftligen hos
fiskeriverket före utgången av år 1989. Annars är rätten till
ersättning förlorad. Fiskeriverket beslutar för statens räkning om
ersättningsfrågor. Verket skall i första hand genom förhandlingar
söka träffa överenskommelse med den som framställt anspråket.

Fiskeriverkets beslut skall innehålla en upplysning om vad som
föreskrivs i 4 §. Beslutet skall delges sökanden.

Beslut av fiskeriverket i ersättningsfråga enligt denna lag får inte
överklagas. Lag (1991:382).

4 § Är den som framställt anspråk på ersättning inte nöjd med
fiskeriverkets beslut i ersättningsfråga, får han väcka talan mot
staten vid den fastighetsdomstol inom vars område fiskevattnet är
beläget. Sådan talan skall väckas inom tre månader från den dag då
verkets beslut delgavs sökanden. Annars är rätten till talan förlorad.
Lag (1991:382).

5 § Kammarkollegiet företräder staten vid talan inför domstol om
ersättning enligt denna lag.

6 § Om talan om ersättning ogillas men den som framställer
ersättningsanspråk har haft skälig anledning att få sin talan prövad
av domstol, kan domstolen förordna att staten skall ersätta honom hans
rättegångskostnader eller att vardera parten skall svara för sina
kostnader.

Övergångsbestämmelser

1985:139

1. Denna lag träder i kraft den 1 maj 1985.

2. Inkomster som erhållits till följd av åtgärder som vidtagits efter
den 1 mars 1984 skall inte ligga till grund för beräkning av
ersättning enligt denna lag.
Förordning (1985:145) om statsbidrag till  fritidsfisket inom vissa områden 

1 § Statsbidrag lämnas enligt denna förordning till åtgärder som 
främjar fritidsfisket på enskilt vatten vid kusten av Östhammars 
kommun i Uppsala län, Stockholms län, Södermanlands län, Östergötlands 
län, Kalmar län, Gotlands län och Blekinge län samt i Vänern, Vättern, 
Mälaren, Hjälmaren och Storsjön i Jämtland. 

2 § Statsbidrag till andra åtgärder än bildande av fiskevårdsområden 
lämnas inte, om åtgärden har påbörjats utan särskilt medgivande innan 
frågan om bidrag har avgjorts. 

Om det finns särskilda skäl, får undantag göras från första stycket. 

3 § Statsbidrag får lämnas till 

1. kostnader för bildande av fiskevårdsområden, 

2. fiskevårdsåtgärder som främjar fritidsfisket, 

3. serviceanläggningar för fritidsfiskets behov. 

Bidrag enligt första stycket 1 får avse arvode till förrättningsman, 
kostnader för fiskerättsförteckning, kungörelsekostnader och andra 
kallelsekostnader. Om det finns särskilda skäl, får bidrag också 
lämnas för andra kostnader. 

4 § Bidrag enligt 3 § lämnas med högst 50 procent av den godkända 
kostnaden för åtgärden. Om det finns särskilda skäl lämnas bidrag med 
ett belopp som motsvarar högst hela den godkända kostnaden. 

5 § Beslut om bidrag får upphävas och bidrag som lämnats ut får 
återkrävas, om bidraget har beviljats på grund av oriktig uppgift från 
bidragstagaren eller denne bryter mot villkoren för bidragen. 

6 § Frågor om bidrag enligt denna förordning prövas av fiskeriverket 
eller, efter bemyndigande av verket, av länsstyrelsen. Förordning 
(1991:555).

7 § Länsstyrelsens beslut enligt denna förordning får överklagas hos 
fiskeriverket.

Fiskeriverkets beslut får inte överklagas. Förordning (1991:555).

8 § Föreskrifter för verkställigheten av denna förordning meddelas av 
fiskeriverket. Förordning (1991:555). 

Övergångsbestämmelser

1990:860

Denna förordning träder i kraft den 1 augusti 1990.

I fråga om överklagande av beslut som har meddelats före ikraftträdandet 
gäller äldre föreskrifter.
Förordning (1985:160) om underlag för beräkning av statsbidrag enligt övergångsbestämmelserna till förordningen (1983:943) om statsbidrag till kommunal barnomsorg

Vid tillämpningen av punkten 2 i övergångsbestämmelserna till
förordningen (1983:943) om statsbidrag till kommunal barnomsorg skall
uppräkning ske med 6,1 % av de belopp för daghem, fritidshem och
familjedaghem som, enligt tredje stycket förordningen (1984:105) om
anpassning av statsbidrag till daghem m. m. med hänsyn till
löneutvecklingen för anställda i offentlig tjänst vid slutavräkning
för år 1983 m. m., skall anses utgå enligt de före år 1984 gällande
reglerna.
Förordning (1985:161) om minnesmynt på etthundra kronor

1 § Med anledning av Världsungdomsåret 1985, proklamerat av Förenta
Nationerna, skall minnesmynt med ett namnvärde av etthundra kronor ges
ut.

2 § Minnesmyntet skall tillverkas av en legering som består av 925
tusendelar silver och 75 tusendelar koppar samt ha en vikt av 16,0
gram och en diameter av 32 millimeter. Avvikelsen från den nominella
vikten får vid uppvägning av 100 mynt vara högst 16 gram.

3 § Minnesmyntet skall ha följande prägel. På framsidan lilla
riksvapnet i ett fritt utförande, där de i vapnet ingående tre
kronorna utformats som blad, och med omskrift nedtill "Sverige 100
KRONOR", omgivet av till vänster "E", som anger myntningsorten, och
till höger "U", som är begynnelsebokstaven i myntdirektörens
efternamn. På frånsidan det officiella emblemet för Världsungdomsåret
med "1985" överst, samt som omskrift upptill "VÄRLDSUNGDOMSÅRET" och
nedtill "DELAKTIGHET UTVECKLING FRED". Randen skall vara slät.
Förordning (1985:170) med instruktion för ekonomiska attachéer och finansråd

1 § Ekonomiska attachéer förordnas av regeringen. Förordnandet avser 
tjänstgöring för viss tid vid en utlandsmyndighet. Den ekonomiske 
attachén är där underställd utlandsmyndighetens chef. 

Vad i denna förordning sägs om ekonomiska attachéer skall även avse 
finansråd. 

2 § En ekonomisk attachés verksamhetsområde omfattar ekonomisk- 
politiska samt skatte- och valutapolitiska frågor. En ekonomisk attaché 
skall särskilt 

1. bevaka utvecklingen och fortlöpande lämna information i dessa frågor 
till chefen för finansdepartementet 

2. såvitt möjligt på begäran lämna myndigheter och organisationer 
information om frågor inom verksamhetsområdet 

3. inom sitt verksamhetsområde lämna delegationer och studiebesökare 
information och hjälp och 

4. i övrigt lämna det biträde som påkallas av chefen för 
finansdepartementet eller av annan efter dennes bemyndigande. 

3 § En ekonomisk attaché skall hålla chefen för utlandsmyndigheten 
underrättad om sin verksamhet och om erhållna uppdrag samt vara 
rådgivare inom sitt verksamhetsområde åt chefen för utlandsmyndigheten 
och i frågor av utrikespolitisk natur följa de direktiv som denne 
meddelar. 

4 § Rapporter och skrivelser från en ekonomisk attaché skall ställas 
till chefen för finansdepartementet och i kopia överlämnas till chefen 
för utlandsmyndigheten, utrikesdepartementet och övriga berörda 
departement. Beträffande skriftväxling i övrigt gäller de bestämmelser, 
som har fastställts för utlandsmyndigheten. 

5 § Chefen för utlandsmyndigheten skall underrättas om tjänsteresor som 
en ekonomisk attaché avser att företa. För tjänsteresor utanför 
stationeringsorten skall tillstånd inhämtas av chefen för 
finansdepartementet. 

6 § Semester eller annan ledighet för ekonomiska attachéer beviljas av 
chefen för utrikesdepartementet eller den han bemyndigar. Ledighet som 
inte överstiger 15 dagar får dock medges av chefen för 
utlandsmyndigheten. I sådant fall skall chefen för utrikesdepartementet 
underrättas om ledigheten. 

Chefen för utrikesdepartementet skall underrätta chefen för 
finansdepartementet om ledigheter som har beviljats ekonomiska 
attachéer.