Förordning (2007:667) om allvarliga miljöskador

1 § Denna förordning är meddelad med stöd av 10 kap. 21 § 
miljöbalken i fråga om 3–16 och 20–23 §§ och i övrigt med stöd 
av 8 kap. 7 § regeringsformen. Förordning (2013:267).

Ordförklaringar

2 § Ord och uttryck som används i denna förordning har samma 
betydelse som i 10 kap. miljöbalken, förordningen (1998:1252) 
om områdesskydd enligt miljöbalken m.m., 
vattenförvaltningsförordningen (2004:660) och havs-
miljöförordningen (2010:1341). Förordning (2019:493).

Skador på vatten

3 § Vid bedömningen av om en skada är en allvarlig miljöskada 
enligt 10 kap. 1 § andra stycket 2 miljöbalken ska det 
särskilt beaktas om skadan har en betydande negativ effekt på

1. en ytvattenförekomsts ekologiska status, kemiska 
ytvattenstatus eller ekologiska potential, 

2. en grundvattenförekomsts kvantitativa status eller kemiska 
grundvattenstatus, eller

3. ett havsområdes miljöstatus.

Vid en sådan bedömning ska vattenförvaltningsförordningen 
(2004:660) och havsmiljöförordningen (2010:1341) tillämpas. 
Det ska särskilt beaktas om en verksamhet eller åtgärd har 
tillåtits med stöd av 4 kap. 11 och 12 §§ 
vattenförvaltningsförordningen eller om det enligt 29 § 
havsmiljöförordningen har beslutats om undantag från kravet på 
god miljöstatus. Förordning (2019:493).

Skador på arter och livsmiljöer

4 § Vid bedömningen av om en skada är en allvarlig miljöskada 
enligt 10 kap. 1 § andra stycket 3 miljöbalken ska det tas 
särskild hänsyn till om skadan har en betydande negativ effekt 
när det gäller att uppnå eller bibehålla en gynnsam 
bevarandestatus för 

1. en skyddad djur- eller växtart som har markerats med 
bokstaven B, N eller n i bilaga 1 till artskyddsförordningen 
(2007:845), eller 

2. livsmiljön för en sådan art som avses i 1, om skadan avser 

a) ett naturområde som har förtecknats enligt 7 kap. 27 § 
första stycket 1 eller 2 miljöbalken, eller 

b) ett djurs fortplantningsområde eller viloplats som skyddas 
enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av 8 kap. 1 § 
miljöbalken. Förordning (2013:267).

5 § Bedömningen av en skadas effekt på en arts eller livsmiljös
bevarandestatus enligt 4 § skall göras med utgångspunkt från

1. en jämförelse mellan

a) den bevarandestatus som arten eller livsmiljön har i skadat
tillstånd och de funktioner som arten eller livsmiljön har i
det tillståndet till förmån för andra naturresurser, och

b) den bevarandestatus och de funktioner som arten eller
livsmiljön skulle ha haft vid skadetillfället om skadan inte
hade uppstått, och

2. artens eller livsmiljöns betydelse för allmänhetens
friluftsliv.

6 § Bedömningen av en skadas effekt på en arts eller livsmiljös
bevarandestatus enligt 4 § ska i den utsträckning det är
möjligt göras med hjälp av mätbara uppgifter om

1. antalet individer, deras täthet eller utbredningsområde,

2. de skadade enskilda individernas eller det skadade områdets
funktion i förhållande till bevarandet av arten eller
livsmiljön, med utgångspunkt från artens eller livsmiljöns
sällsynthet och dess naturliga utbredning inom skadeplatsens
närområde, Sveriges territorium och den del av Europeiska
unionens medlemsstaters territorier som omfattas av
EUF-fördraget,

3. artens livskraft och förmåga till förökning eller
livsmiljöns förmåga till återbildning, och

4. förmågan hos arten eller livsmiljön att, kort tid efter det
att skadan har uppstått, återhämta sig utan avhjälpandeåtgärder
till ett tillstånd som endast genom artens eller livsmiljöns
egen dynamik leder till en bevarandestatus som är minst lika
god som innan skadan uppstod. Förordning (2010:1198).

7 § Trots 4-6 §§ skall en negativ effekt på en arts eller
livsmiljös bevarandestatus inte läggas till grund för att anse
att en skada är en allvarlig miljöskada

1. om den negativa effekten är mindre än en naturlig variation
som kan anses vara normal för artens eller livsmiljöns
bevarandestatus eller funktioner för andra naturresurser,

2. i den mån den negativa effekten har en naturlig orsak,

3. i den mån den negativa effekten är ett resultat av en
verksamhet eller åtgärd som direkt hänger samman med eller är
nödvändig för skötseln och förvaltningen av det berörda
området,

4. i den mån den negativa effekten har orsakats av en
verksamhet eller åtgärd som fått tillstånd enligt 7 kap. 28 a §
miljöbalken och verksamhetsutövaren har följt de villkor och
bestämmelser som tillståndet är förenat med, eller

5. om arten eller livsmiljön, kort tid efter det att skadan har
uppstått, kommer att återhämta sig utan avhjälpandeåtgärder
till det tillstånd som arten eller livsmiljön skulle ha haft
vid skadetillfället om skadan inte hade uppstått eller till ett
tillstånd som endast genom artens eller livsmiljöns egen
dynamik leder till en bevarandestatus som är minst lika god som
innan skadan uppstod.

Utgångspunkter för att bestämma åtgärder för avhjälpande

8 § Innan man bestämmer vilka åtgärder som behöver vidtas för
att avhjälpa en allvarlig miljöskada skall man beakta
möjligheten till naturlig återhämtning utan
avhjälpandeåtgärder.

9 § När det har uppstått en allvarlig miljöskada genom
förorening av mark skall åtgärderna för avhjälpandet bestämmas
med utgångspunkt från

1. den risk som den förorenade marken har för människors hälsa
med hänsyn till

a) markens egenskaper och funktion,

b) det förorenande ämnets eller preparatets eller den
förorenande organismens eller mikroorganismens typ,
koncentration och farlighet, och

c) risken att föroreningen sprids,

2. pågående markanvändning, och

3. den framtida markanvändning som

a) enligt gällande föreskrifter eller beslut var planerad när
skadan uppstod, eller

b) kan förutses med hänsyn till det berörda områdets karaktär
och förväntade utveckling, om det saknas gällande föreskrifter
eller beslut för den framtida markanvändningen.

10 § När det har uppstått en allvarlig miljöskada genom
påverkan på ett vattenområde, grundvatten, en art eller en
livsmiljö, skall åtgärderna för avhjälpande bestämmas med
utgångspunkt från den naturresurs som har skadats,
naturresursens funktion för andra naturresurser och
naturresursens betydelse för allmänhetens friluftsliv.

Åtgärder för att kompensera för förlorade miljövärden

11 § Om det med anledning av en allvarlig miljöskada behöver
vidtas åtgärder för att kompensera för de miljövärden som är
eller kommer att vara förlorade i avvaktan på att miljön
återställs till det skick som den skulle ha varit i om skadan
inte hade uppstått, skall de kompenserande åtgärderna

1. i fråga om en skada på ett vattenområde eller grundvatten,
innebära att kvaliteten på vattenmiljön på den plats där skadan
uppstod eller på en annan plats blir bättre än vad den skulle
ha varit om skadan inte hade uppstått, eller

2. i fråga om en skada på en art eller livsmiljö, innebära att
förutsättningarna för att bevara en sådan art eller livsmiljö
som avses i 4 § 1 eller 2 på den plats där skadan uppstod eller
på en annan plats blir bättre än vad de skulle ha varit om
skadan inte hade uppstått.

12 § Om det med anledning av en allvarlig miljöskada behöver
vidtas åtgärder för att kompensera för de miljövärden som
kommer att vara förlorade på grund av att miljön inte kan
återställas till det skick som den skulle ha varit i om skadan
inte hade uppstått, skall de kompenserande åtgärderna så långt
det är möjligt

1. i fråga om en skada på ett vattenområde eller grundvatten,
innebära att kvaliteten på en sådan naturresurs och dess
funktioner på den plats där skadan uppstod eller på en annan
plats är lika god som den kvalitet som naturresursen skulle ha
haft om skadan inte hade uppstått, eller

2. i fråga om en skada på en art eller livsmiljö, innebära att
förutsättningarna för att bevara en sådan art eller livsmiljö
som avses i 4 § 1 eller 2 på den plats där skadan uppstod eller
på en annan plats är lika goda som de förutsättningar som
skulle ha varit om skadan inte hade uppstått.

Om det är möjligt, skall en kompensationsåtgärd som vidtas på
en annan plats än den där skadan uppstod vidtas på en plats som
i fråga om naturresursens funktion och dess betydelse för
allmänhetens friluftsliv har anknytning till den plats där
skadan uppstod.

13 § Kompensationsåtgärder enligt 11 och 12 §§ skall bestämmas

1. med en sådan metod för bedömning av likvärdighet som innebär
att naturresurs jämförs med naturresurs och naturresursfunktion
jämförs med naturresursfunktion, så att

a) åtgärderna ger naturresurser och funktioner av samma typ och
med samma kvalitet och kvantitet som de skadade, eller i den
mån sådana åtgärder inte är möjliga, ger andra naturresurser
eller funktioner, och

b) åtgärderna i kvantitet kompenserar för eventuella brister i
kvalitet, och

2. med beaktande av att ju längre tid det tar att avhjälpa
skadan, desto större behöver åtgärdernas omfattning och antal
vara.

14 § Om det inte är möjligt att använda en sådan metod som
avses i 13 § 1, får kompensationsåtgärder enligt 11 och 12 §§
bestämmas med användning av en metod som innebär ekonomisk
värdering av naturresurser och funktioner eller med någon annan
värderingsmetod.

Om en metod med ekonomisk värdering används och det inte är
möjligt att inom rimlig tid eller till en rimlig kostnad
uppskatta värdet av de naturresurser och funktioner som skall
kompensera för skadan, får åtgärderna bestämmas så att
kostnaderna för dessa motsvarar det uppskattade värdet av
skadan.

Val mellan alternativa åtgärder

15 § När det finns alternativa åtgärder för att avhjälpa en
skada på vatten, en art eller en livsmiljö skall varje
alternativ bedömas med utgångspunkt från bästa möjliga teknik
och med hänsyn till

1. åtgärdens effekter på människors hälsa och säkerhet,

2. kostnaden för att genomföra åtgärden,

3. sannolikheten för att åtgärden blir framgångsrik,

4. i vilken utsträckning åtgärden förebygger framtida skador,

5. i vilken utsträckning åtgärden innebär risk för att
ytterligare skador uppstår,

6. i vilken utsträckning åtgärden gynnar naturresursen och dess
funktioner,

7. i vilken utsträckning åtgärden tillgodoser berörda sociala,
ekonomiska och kulturella intressen och särskilda lokala
intressen,

8. den tid för avhjälpandet som åtgärden innebär,

9. i vilken utsträckning åtgärden leder till att den plats där
skadan uppstod återställs, och

10. hur åtgärden anknyter geografiskt till den plats där skadan
uppstod.

16 § När det finns alternativa åtgärder för att avhjälpa en
skada på vatten, en art eller en livsmiljö får man bestämma
åtgärderna på så sätt att miljön inte blir helt återställd på
den plats där skadan uppstod, om

1. den eller de naturresurser och naturresursfunktioner som
inte återställs kompenseras genom att göra likvärdiga
naturresurser och funktioner tillgängliga på en annan plats
eller på annat sätt åstadkomma en kvalitet på miljön som totalt
sett är likvärdig med den kvalitet som skulle ha varit om
skadan inte hade uppstått, och

2. bedömningen av vad som krävs för att åstadkomma en sådan
likvärdig kvalitet på miljön görs enligt 13 § 1.

Redogörelse för åtgärder när en skada har uppstått

17 § En redogörelse för åtgärder enligt 10 kap. 13 §
miljöbalken skall innehålla

1. uppgift om skadans typ, omfattning och orsaker,

2. de riskbedömningar och det underlag i övrigt som ligger till
grund för bedömningen av vilka åtgärder som behöver vidtas,

3. uppgift om övriga omständigheter som har betydelse för att
skadan skall kunna avhjälpas,

4. en karta som visar det skadade området, det område som
skadan kan spridas till och de fastigheter eller delar av
fastigheter som berörs av avhjälpandeåtgärderna, och

5. namn och adress på ägare och innehavare av särskild rätt
till berörda fastigheter samt kända borgenärer med panträtt i
fastigheterna.

Tillsynsmyndighetens föreläggande om åtgärder

18 § Innan tillsynsmyndigheten beslutar ett föreläggande enligt 
10 kap. 14 § miljöbalken ska myndigheten i fråga om de åtgärder 
som behöver vidtas för att avhjälpa en skada

1. samråda med den som är ansvarig för avhjälpandet,

2. ge ägare och innehavare av särskild rätt till berörda 
fastigheter, kända borgenärer med panträtt i berörda 
fastigheter samt de statliga och kommunala myndigheter som har 
väsentliga intressen att bevaka i frågan tillfälle att yttra
sig inom viss tid, och

3. genom kungörelse i ortstidning eller på annat lämpligt sätt 
ge den allmänhet som är berörd och sådana ideella föreningar 
och juridiska personer som avses i 16 kap. 13 § miljöbalken 
tillfälle att yttra sig inom viss tid.

Om det behövs för utredningen i ärendet, ska 
tillsynsmyndigheten hålla sammanträde och besiktning på 
platsen. Tillsynsmyndigheten ska meddela tid och plats för 
detta genom kungörelse i ortstidning. De som anges i första
stycket 1 och 2 samt andra som har yttrat sig i ärendet ska på 
lämpligt sätt underrättas.

En kungörelse ska innehålla uppgift om var handlingarna i 
ärendet hålls tillgängliga. En kungörelse enligt första stycket 
3 ska även innehålla uppgift om den tid inom vilken yttrande 
ska ges in. Förordning (2013:267).

19 § I ett föreläggande enligt 10 kap. 14 § miljöbalken skall
det redovisas vilka fastigheter eller delar av fastigheter som
berörs av avhjälpandeåtgärderna.

Ett föreläggande skall snarast möjligt delges den som är
ansvarig för avhjälpandet, ägare och innehavare av särskild
rätt till berörda fastigheter samt kända borgenärer med
panträtt i berörda fastigheter. En kungörelse om beslutet skall
snarast möjligt införas i ortstidning. En kopia av
föreläggandet skall sändas till de statliga och kommunala
myndigheter som har väsentliga intressen att bevaka i frågan.

Åtgärder när flera skador behöver avhjälpas

20 § När det har uppstått flera skador som inte kan avhjälpas
samtidigt, får tillsynsmyndigheten bestämma i vilken ordning
skadorna skall avhjälpas.

Vid bedömningen skall det beaktas skadornas typ och omfattning,
möjligheten till naturlig återhämtning, de risker som skadorna
har för människors hälsa och miljön samt omständigheterna i
övrigt.

Beslut om inga ytterligare åtgärder

21 § Tillsynsmyndigheten får besluta att inga ytterligare
avhjälpandeåtgärder behöver vidtas, om

1. de åtgärder som redan har vidtagits säkerställer att det
inte längre finns någon betydande risk för att människors
hälsa, vattenområden, grundvatten eller sådana arter eller
livsmiljöer som avses i 4 § 1 eller 2 påverkas negativt, och

2. kostnaderna för de åtgärder som behövs för att återställa
miljön till det skick som den skulle ha varit i om skadan inte
hade uppstått, eller en liknande nivå, inte står i proportion
till de miljöfördelar som skulle uppnås.

Undantag för vissa verksamheter

22 § Om en verksamhet eller åtgärd som är nödvändig med hänsyn
till Försvarsmaktens operativa förmåga har bidragit till en
allvarlig miljöskada, gäller kraven på avhjälpande enligt 10
kap. 5 § första stycket miljöbalken i den utsträckning det kan
anses skäligt.

När ansvarets omfattning bestäms skall det beaktas

1. om skadan har orsakats av utsläpp eller andra åtgärder som
när de ägde rum var tillåtna enligt föreskrifter i lag eller
annan författning eller enligt en myndighets beslut,

2. hur länge verksamheten har bedrivits eller hur lång tid som
har gått sedan verksamheten bedrevs eller åtgärden vidtogs, och

3. omständigheterna i övrigt.

23 § Den som bedriver eller har bedrivit en verksamhet eller 
vidtagit en åtgärd inom jordbruket, skogsbruket, rennäringen 
eller yrkesfisket eller som utgör väghållning, är ansvarig för 
avhjälpande enligt 10 kap. 5 och 12–14 §§ miljöbalken endast 
om

1. det på grund av verksamhetsutövarens fel eller försummelse 
har uppstått en allvarlig miljöskada på en art eller livsmiljö, 
eller

2. skadan har orsakats av

a) en verksamhet som är tillståndspliktig enligt förordningen 
(1998:899) om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd eller 
miljöprövningsförordningen (2013:251),

b) en verksamhet som är tillståndspliktig enligt 11 kap. 
miljöbalken och som avser uppförande, ändring, lagning och 
utrivning av dammar eller andra anläggningar i vattenområden, 
bortledande av vatten från vattenområden eller bortledande av 
grundvatten och utförande av anläggningar för detta,

c) sådan innesluten användning och avsiktlig utsättning av 
genetiskt modifierade organismer som avses i 13 kap. 
miljöbalken,

d) hantering av en kemisk produkt eller bioteknisk organism 
enligt 14 kap. miljöbalken,

e) transport av farligt gods eller överlämnande av farligt gods 
till någon annan för transport som omfattas av lagen (2006:263) 
om transport av farligt gods, eller

f) gränsöverskridande avfallstransport inom, till eller från 
Europeiska unionen som kräver ett godkännande eller som är 
förbjuden enligt Europaparlamentets och rådets förordning (EG) 
nr 1013/2006 av den 14 juni 2006 om transport av avfall. 
Förordning (2013:267).

Tillsyn och avgifter

24 § Bestämmelser om tillsyn finns i 26 kap. miljöbalken och i 
miljötillsynsförordningen (2011:13). Bestämmelser om det 
tillsynsansvar som hör samman med denna förordning finns i 
2 kap. 4, 29 och 31 §§ miljötillsynsförordningen. 

Bestämmelser om avgifter finns i förordningen (1998:940) om 
avgifter för prövning och tillsyn enligt miljöbalken.
Förordning (2020:645).

Överklagande

25 § Bestämmelser om överklagande av en tillsynsmyndighets 
beslut och som gäller försvarsinspektören för hälsa och miljö 
finns i 18 kap. 1 § miljöbalken. Motsvarande bestämmelser för 
övriga myndigheter finns i 19 kap. 1 § miljöbalken.
Förordning (2017:798).

Underrättelse om gränsöverskridande miljöskador

26 § Om det har uppstått en allvarlig miljöskada som kan
påverka människors hälsa eller miljön i ett annat land i
Europeiska unionen, skall tillsynsmyndigheten underrätta berörd
myndighet i det andra landet.

Rapportering

27 § Naturvårdsverket skall fullgöra de uppgifter i fråga om
rapportering till Europeiska kommissionen som följer av artikel
18 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2004/35/EG av den
21 april 2004 om miljöansvar för att förebygga och avhjälpa
miljöskador.

28 § En tillsynsmyndighet som har beslutat om ett föreläggande
enligt 10 kap. 14 § miljöbalken skall lämna de uppgifter till
Naturvårdsverket som verket behöver för rapporteringen enligt
27 §.