Lag (1912:69) om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskaps  rättsverkningar 

1 § Under förutsättning av ömsesidighet äger Konungen förordna, att i 
fråga om tillämpning av främmande stats lag följande bestämmelser, 
upptagna i en d. 17 juli 1905 i Haag avslutad internationell konvention 
rörande konflikter mellan olika lagar i fråga om vissa rättsverkningar 
av äktenskap, skola här i riket lända till efterrättelse: 

1. Makars inbördes rättigheter och skyldigheter i personligt hänseende 
skola bedömas enligt lagen i makarnas hemland. 

Rättigheter och skyldigheter, varom nu sagts, skola dock ej i någon stat 
kunna göras gällande med andra tvångsmedel än som jämväl enligt lagen i 
den stat kunna komma till användning. 

2. I brist av avtal bestämmas äktenskapets rättsverkningar i fråga om 
makars förmögenhetsförhållanden, i vad gäller såväl fast som lös 
egendom, av lagen i den stat, mannen vid tiden för äktenskapets ingående 
tillhörde. Ändring, som under äktenskapet skett beträffande makarnas 
eller enderas medborgarrätt, vare utan verkan i avseende, varom nu är 
sagt. 

3. Huruvida de, som ämna med varandra ingå äktenskap, äro behöriga att 
sluta avtal rörande förmögenhetsförhållandena under äktenskapet, skall 
vad angår en var av dem prövas efter lagen i den stat, han eller hon vid 
tiden för äktenskapets ingående tillhörde. 

4. Enligt lagen i makarnas hemland skall avgöras, huruvida de under 
äktenskapet äga upprätta avtal om sina inbördes förmögenhetsförhållanden 
eller ändra eller upphäva vad härom må vara emellan makarna avtalat. 
Ändring, som sålunda skett i makars inbördes förmögenhetsförhållanden, 
skall ej äga återverkande kraft till förfång för tredje man. 

5. Den rättsliga giltigheten av innehållet i avtal, som träffats 
angående makars inbördes förmögenhetsförhållanden, så ock vad verkan 
dylikt avtal må äga bedömes enligt lagen i den stat, mannen vid tiden 
för äktenskapets ingående tillhörde, eller, om avtalet slutits under 
äktenskapet, enligt lagen i makarnas hemland vid avtalets ingående. 

Enligt lag, varom nu sagts, skall ock avgöras om och i vad mån makar äga 
bestämma, att annan lag skall i avseende å deras inbördes 
förmögenhetsförhållanden äga tillämpning. Har i visst avtal dylik 
bestämmelse meddelats, lände i fråga om verkan av avtalet sist nämnda 
lag till efterrättelse. 

6. Avtal om makars inbördes förmögenhetsförhållanden skall i avseende å 
formen anses giltigt, om det upprättats i enlighet med lagen i den stat, 
där upprättandet skett; så ock om avtalet upprättats före äktenskapet i 
överensstämmelse med lagen eller lagarna i den eller de stater, makarna 
vid tiden för äktenskapets ingående tillhörde, eller under äktenskapet 
enligt lagen eller lagarna i den eller de stater, makarna tillhörde då 
avtalet ingicks. 

Där lagen i stat, som endera av de blivande makarna eller, om fråga är 
om avtal, slutet under äktenskapet, endera av makarna tillhör, för 
giltigheten av avtal rörande makarnas förmögenhetsförhållanden fordrar, 
att viss form skall hava iakttagits, även då avtalet upprättats utrikes, 
skall bestämmelsen härom lända till efterrättelse. 

7. Bestämmelserna i konventionen äga ej tillämpning beträffande sådan 
fast egendom, som enligt lagen i det stat, där egendomen finnes, är 
underkastad särskilda rättsregler. 

8. Det är en var av de fördragsslutande staterna förbehållet att dels 
fordra iakttagande av särskilda formaliteter såsom villkor för att vad 
om makars inbördes förmögenhetsförhållanden skall gälla må kunna 
åberopas emot tredje man, dels låta föreskrifter, givna till skydd för 
tredje man i dennes affärsförbindelser med gift kvinna, som å 
vederbörande stats område utövar yrke, komma till användning. 

9. Om makar under äktenskapet båda förvärva medborgarrätt i annan stat 
än den de förut tillhört, skall såsom deras hemlands lag, varom under 
1), 4) och 5) sägs, gälla lagen i deras nya hemland. Skulle under 
bestående äktenskap makarna komma att vara medborgare i olika stater, 
skall i fall varom nyss sagts lagen i den stat, de senast gemensamt 
tillhört, anses som deras hemlands lag. 

10. Konventionen skall ej äga tillämpning i den mån på grund av dess 
bestämmelser lagen i annan stat än någon av de fördragsslutande skulle 
bliva att tillämpa. 

2 § Vid tillämpning av bestämmelserna i 1 § skall iakttagas: 

1. Främmande lag, som jämlikt 1 § skall tillämpas vid bedömande av 
makars inbördes förmögenhetsförhållanden, må ej här i riket åberopas 
emot tredje man, innan hos den rätt, som har att mottaga 
äktenskapsförord mellan makarna, blivit skriftligen angivet, att den 
främmande lagen skall äga tillämpning å makarnas inbördes 
förmögenhetsförhållanden. Sker sådan anmälan, i stad inom en månad och å 
landet senast å det ting, som infaller näst efter en månad, sedan 
äktenskapet ingicks, må den främmande lagen emot tredje man åberopas 
jämväl i avseende å tiden innan anmälan skedde. 

Vid anmälan , varom i första stycket sägs, skall fogas bevis rörande 
mannens nationalitet vid tiden för makarnas giftermål. Vad i ärendet 
förekommit skall intagas i protokollet över äktenskapsförord, och varde 
jämväl i övrigt så förfaret, som i 8 kap. giftermålsbalken är stadgat 
beträffande äktenskapsförord, som avses i 1 § av samma kap. 

2. Sluter svensk man eller svensk kvinna utomlands avtal med sin 
trolovade eller make om deras inbördes förmögenhetsförhållanden i 
äktenskapet, skall vad i 8 kap. giftermålsbalken är stadgat om 
upprättande och lagföljande av äktenskapsförord, som avses i 1 § av 
samma kap., lända till efterrättelse. 

3. Avtal angående makars inbördes förmögenhetsförhållanden, som skall 
anses till formen giltigt, ehuru det ej upprättats och lagföljts på sätt 
i giftermålsbalken är sagt om äktenskapsförord, må ej här i riket 
åberopas emot tredje man, innan det blivit till rätten ingivet enligt 
vad om förord är stadgat. Är avtalet slutet mellan trolovade, och varder 
det till rätten ingivet, i stad inom en månad och å landet senast å det 
ting, som infaller näst efter en månad, sedan äktenskapet ingicks, må 
det emot tredje man åberopas jämväl i avseende å tiden före dess 
ingivande till rätten. 

Då avtal, varom i första stycket sägs, till rätten ingivits, skall så 
förfaras, som i 8 kap. giftermålsbalken är stadgat beträffande 
äktenskapsförord, som avses i 1 § av samma kap. Lag (1920:432). 

3 § Skall, efter ty här förut är sagt, i visst mål främmande lag lända 
till efterrättelse, och är ej innehållet av den främmande lagen för 
rätten känt, äge rätten förelägga part att i sådant hänseende förebringa 
utredning. 

Har Konungen förordnat, huru underrättelse om innehållet av främmande 
lag må av rätten sökas, vare rätten, där ej lagens innehåll förut är för 
rätten känt, pliktig att i sådan ordning därom söka underrättelse.