Förordning (1956:183) angående omreglering av vissa ersättningar på grund av statsunderstödd olycksfallsförsäkring för fiskare

1 § Livränta, som i anledning av olycksfall i arbete utgår enligt 
kungörelsen den 2 oktober 1908 (nr 100 s. 2) angående en särskild för 
fiskare avsedd försäkring mot skada till följd av olycksfall eller 
enligt förordningen den 11 juni 1918 (nr 375) angående en särskild för 
fiskare avsedd försäkring mot skada till följd av olycksfall, skall 
under tillämpning i övrigt av vad i nämnda författningar är stadgat 
omregleras enligt vad nedan sägs. 

2 § Vid tillämpning av 3 och 4 §§ denna förordning skall den  skadades 
årliga arbetsförtjänst anses utgöra 

a) när livränta utgår enligt kungörelsen den 2 oktober 1908: 
ettusenfemhundrasjuttiofem kronor och 

b) när livränta utgår enligt förordningen den 11 juni 1918: det i 
förordningen angivna beloppet för den skadades försäkringsklass, ökat 
med tre fjärdedelar om olycksfallet inträffat före den 1 juli 1942, med 
hälften om olycksfallet inträffat under tiden den 1 juli 1942 - den 31 
december 1948 samt med en fjärdedel om olycksfallet inträffat senare, 
dock i intet fall högre belopp än tretusen kronor.

3 § Livränta till skadad för tid till och med den månad, under vilken 
han fyller sextiosju år, skall motsvara

a) vid förlust av arbetsförmågan: elva tolftedelar av hans årliga 
arbetsförtjänst och 

b) vid nedsättning av arbetsförmågan med minst tre tiondelar: ett mot 
graden av nedsättningen svarande belopp av den årliga arbetsförtjänsten, 
minskat med en tolftedel av denna.

4 § Livränta till efterlevande make skall för tid till och med den 
månad, under vilken maken fyller sextiosju år, motsvara en tredjedel av 
den skadades årliga arbetsförtjänst, och livränta till barn eller 
adoptivbarn skall motsvara en sjättedel av den årliga arbetsförtjänsten.

Ingår maken före fyllda sextio år nytt äktenskap, utgives ett belopp för 
en gång, motsvarande tre årsbelopp av livräntan. 

5 § Förorsakar olycksfall, som inträffat före den 1 juli 1942, förlust 
av arbetsförmågan eller nedsättning av densamma med minst tre tiondelar, 
skall livräntan till den skadade för tid efter utgången av den månad, 
under vilken han fyllt sextiosju år, förhöjas med tjugu procent av 
livräntans belopp. 

Enahanda förhöjning skall ske av livränta, som i anledning av olycksfall 
före den 1 juli 1942 utgives till efterlevande make för tid efter 
utgången av den månad, under vilken maken fyllt sextiosju år, eller till 
fader, moder eller adoptant. 

6 § Skulle samtliga livräntor till efterlevande överstiga fem 
sjättedelar av den skadades årliga arbetsförtjänst, beräknad enligt 2 §, 
skola livräntorna, så länge anledningen härtill fortfar, nedsättas 
proportionellt så att de tillhopa uppgå till nyssnämnda andel av 
arbetsförtjänsten; dock skola livräntor till make, barn och adoptivbarn 
utgå före livräntor till andra efterlevande. 

7 § Livränteförhöjning enligt denna förordning skall utgå utan hinder av 
att livräntan för viss tid utbytes mot sjukpenning. 

8 § Beträffande ersättning för särskilda hjälpmedel samt vårdbidrag till 
livräntetagare skall tillämpas vad som sägs i 12 § andra stycket och 17 
§ lagen om yrkesskadeförsäkring; och skall vad härutinnan finnes stadgat 
i förordningen den 11 juni 1918 ej längre gälla. 

9 § Bestämmelserna i denna förordning skola icke föranleda ändring av 
livräntetillägg, som utgives i anledning därav, att olycksfallet 
förorsakats av krigsåtgärd. 

10 § I fråga om ersättning, som enligt Konungens förordnande utgives 
enligt grunderna i förordningen den 11 juni 1918, skall vad som stadgas 
i denna förordning äga motsvarande tillämpning. 

11 § Över riksförsäkringsanstaltens beslut i ärende enligt denna 
förordning må klagan föras hos försäkringsrådet genom besvär, som skola 
hava inkommit till försäkringsrådet senast inom en månad efter det 
klaganden erhållit kännedom om beslutet. 

Försäkringsrådet äger, ändå att klagan ej förts, till prövning upptaga 
ärende som avses i första stycket. 

Över försäkringsrådets beslut må klagan ej föras. 

I fråga om försäkringsrådets behandling av ärende enligt denna 
förordning skall gälla vad som stadgas i 6 § lagen om försäkringsrådet. 

12 § De närmare föreskrifter, som finnas erforderliga för tillämpningen 
av denna förordning, meddelas av Konungen eller av myndighet, som 
Konungen bestämmer. 

Övergångsbestämmelser

1956:183

Denna förordning träder i kraft den 1 juli 1956 men äger icke 
tillämpning å ersättning, som belöper å tid dessförinnan.