צפור
צִפּוֹר
# חולייתן בעל כסות נוצות אשר מדענים רבים סבורים כי התפתח מן הדינוזאורים.
# כינוי לאדם חופשי ומשוחרר.
# צורת הזכר כשם פרטי לזכר וצורת הנקבה כשם פרטי לנקבה.
=גיזרון=
* בבלית עתיקה (ללא פ') איצוּרי, איצורו - [http://oracc.museum.upenn.edu/rimanum/cbd/akk-x-oldbab/akk-x-oldbab.x0000748.html iṣṣūru] - ציפור. ארמית-רשמית: צַנפַּר [http://sed-online.ru/words/458 ṣnpr]
* למילה מקבילות בשפות שמיות רבות: אוגריתית, פיניקית – ; ארמית־סורית – ; ארמית־מנדעית – ; ערבית – (עֻצְפוּר) ועוד. גיוון הצורות מקשה מאוד על שחזור מדויק של הצורה הפרוטושמית המקורית. במקבילה הערבית לא המבנה התנועתי בלבד אלא גם שלד העיצורים עצמו שונה: עצפר ולא צפר, וכך גם בכמה מניבי הדרום ערבית החדשה. מתועדות גם מילים שמיות ל"ציפור" ששלדן העיצורי הוא עצר. אף על פי שיש הסבורים שגם מילים אלה קשורות אטימולוגית לצִפּוֹר, סביר יותר שבמקור היו שתי מילים שונות עבור המושג "ציפור", שעיצוריהן היו *עצר ו-*צפר (אין טעם לנסות לשחזר את מבנן התנועתי המדויק); צורות כמו עֻצְפוּר נוצרו כנראה כתוצאה ממיזוג של השתיים. תופעה זו של מיזוג או השפעה הדדית בין מילים שאינן קרובות במוצאן, בשל דמיון פונטי או סמנטי מקרי ביניהן, מוכרת בהתפתחות הלשונות (זהו מקרה של קונטמינציה).
:תנועת החולם בצִפּוֹר משקפת מבחינה היסטורית תנועת o (< u*) קצרה מקורית ולא o ארוכה, כפי שמעידה היחטפותה בצורת הריבוי המקראית צִפֳּרִים.<ref>ולכאורה, בהתאם לכללי הכתיב ה"דקדוקי" האחיד, ראוי היה לנקדה בחולם חסר: צִפֹּר; אך במקרא מופיעה המילה בדרך כלל בכתיב המלא צִפּוֹר.</ref> התנועה לא נחטפה כרגיל לשווא נע אלא לחטף קמץ שמשמר את איכותה. תופעה זו מוכרת במילים אחדות, ובפרט יש להזכיר בעניין זה את הזוג שִבֹּלֶת/שִׁבֳּלִים: הן בצִפֳּרִים והן בשִׁבֳּלִים העיצור המנוקד בחטף קמץ הוא שפתי (פ"א ובי"ת בהתאמה), ויש יסוד להניח שעובדה זו סייעה לשמירת איכות תנועת החולם, שאף היא מבוטאת בעיגול השפתיים.
* מסמלת את עלות השחר בציוציה, השוו צפר בהוראת השכים.
=מילים נרדפות=
* עוף
* פרפר(2)
=ראו גם=
* צפר
* צפרות
=הערות שוליים=
<references/>

קטגוריה:בעלי חיים
קטגוריה:עופות
קטגוריה:דמויות מקראיות
=גיזרון=
* בבלית עתיקה (ללא פ') איצוּרי, איצורו - [http://oracc.museum.upenn.edu/rimanum/cbd/akk-x-oldbab/akk-x-oldbab.x0000748.html iṣṣūru] - ציפור. ארמית-רשמית: צַנפַּר [http://sed-online.ru/words/458 ṣnpr]
* למילה מקבילות בשפות שמיות רבות: אוגריתית, פיניקית – ; ארמית־סורית – ; ארמית־מנדעית – ; ערבית – (עֻצְפוּר) ועוד. גיוון הצורות מקשה מאוד על שחזור מדויק של הצורה הפרוטושמית המקורית. במקבילה הערבית לא המבנה התנועתי בלבד אלא גם שלד העיצורים עצמו שונה: עצפר ולא צפר, וכך גם בכמה מניבי הדרום ערבית החדשה. מתועדות גם מילים שמיות ל"ציפור" ששלדן העיצורי הוא עצר. אף על פי שיש הסבורים שגם מילים אלה קשורות אטימולוגית לצִפּוֹר, סביר יותר שבמקור היו שתי מילים שונות עבור המושג "ציפור", שעיצוריהן היו *עצר ו-*צפר (אין טעם לנסות לשחזר את מבנן התנועתי המדויק); צורות כמו עֻצְפוּר נוצרו כנראה כתוצאה ממיזוג של השתיים. תופעה זו של מיזוג או השפעה הדדית בין מילים שאינן קרובות במוצאן, בשל דמיון פונטי או סמנטי מקרי ביניהן, מוכרת בהתפתחות הלשונות (זהו מקרה של קונטמינציה).
:תנועת החולם בצִפּוֹר משקפת מבחינה היסטורית תנועת o (< u*) קצרה מקורית ולא o ארוכה, כפי שמעידה היחטפותה בצורת הריבוי המקראית צִפֳּרִים.<ref>ולכאורה, בהתאם לכללי הכתיב ה"דקדוקי" האחיד, ראוי היה לנקדה בחולם חסר: צִפֹּר; אך במקרא מופיעה המילה בדרך כלל בכתיב המלא צִפּוֹר.</ref> התנועה לא נחטפה כרגיל לשווא נע אלא לחטף קמץ שמשמר את איכותה. תופעה זו מוכרת במילים אחדות, ובפרט יש להזכיר בעניין זה את הזוג שִבֹּלֶת/שִׁבֳּלִים: הן בצִפֳּרִים והן בשִׁבֳּלִים העיצור המנוקד בחטף קמץ הוא שפתי (פ"א ובי"ת בהתאמה), ויש יסוד להניח שעובדה זו סייעה לשמירת איכות תנועת החולם, שאף היא מבוטאת בעיגול השפתיים.
* מסמלת את עלות השחר בציוציה, השוו צפר בהוראת השכים.
=מילים נרדפות=
* עוף
* פרפר(2)
=ראו גם=
* צפר
* צפרות
=הערות שוליים=
<references/>

קטגוריה:בעלי חיים
קטגוריה:עופות
קטגוריה:דמויות מקראיות