חרב
חֶרֶב
# כלי נשק קר, בעל להב ארוך, קשיח ומשונן הכולל קת לאחיזה.
# אחד מחלקי המחרשה העתיקה.
# לוח עץ או מתכת, דמוי סנפיר, הבולט מתחתית סירת מפרשים באמצעיתה, על קו השדרית. משמש להגדלת התנגדות הסירה לטרידה עקב פעולת הרוח על המפרשים.
=גיזרון=
ארמית: חַרְבָּא; ערבית: – מלחמה.
 על שום הדמיון לחרב (1). הלוח סָב על ציר בפינתו הקדמית העליונה או מורד אנכית כדרך שמחדירים "חרב" לנדנה. ועד הלשון העברית, מונחי ספנות (ת"ש-תש"א), 1940; האקדמיה ללשון העברית, מונחי כלי שיט קטנים ומעגנות (תשע"ג), 2013.
:* להלן התפתחותה הסמנטית של תיבת: "חרב", אכדית: בין המאות 16-20 לפנה"ס בהגיית חַרְבֻּם (𒄑𒀳𒌆𒆥) בהוראת מחרשה גדולה , כאשר בין המאות 15-10 לפנה"ס מתפתחת בדרך המטונומיה תיבת: חַרְבֻּ (ḫarbu) ועתה גם בהוראת: ארץ שוממה,להיות שומם. באותן שנים מתפתחת נגזרת אכדית בצורת: חַרְבֻּ, שהופך משם-עצם לפועל שהגייתו: חַרַפֻּ (ḫarapu) בהוראת "לחתוך". אוגריתית: מאה 14 לפנה"ס מצוייה בצורה: חֶרֶב . ארמית עתיקה מן המאה ה-10 לפנה"ס בהגיית: סֵפִר (sefire). ארמית-ממלכתית: חרב. ערבית של המאות הראשונות לספירה בהגיית חרבָּא (حربة) בהוראת כידון, חוד חנית בעוד בהגיית חרבְּ (حرب) מקבל משמעות של:מלחמה ,לוחמה. 
::ניתן לראות שלתיבת "חרב" שורשים עמוקים בלשון השמית בשדה סמנטי המתמקד במאבק (ברגבי אדמה מסולעים, ובין אדם-לאדם) , בעוד תיבת "סיף" ששויכה לשורש ס-ו-ף שהשדה הסמנטי שלה מתמקד במושגים של: "קצה" (-חרב) ,"סוף" ,מצוייה ברובד יוונית-עתיקה ומאוחרת לתיבת "חרב", שתחילת השימוש בה מתוארך למאות הראשונות לספירה ובשפה ארמית-עתיקה
=מילים נרדפות=
* סיף
* אבח
=תרגום=
:# 
:# 
:# 
* צרפתית: (1)
* ספרדית: (1)
=ראו גם=
* שף (ב')
* סיף
* פגיון
* שִׁדְרָן
* להב
* נצב
* טרידת רוח
=קישורים חיצוניים=
קטגוריה:כלי נשק
קטגוריה:מבנה כלי שיט וחלקיהם
חָרֵב
# הרוס, דבר ששלמותו נפגעה עד כדי חוסר תועלת.
# שומם, שאין בו אנשים.
# חסר נוזלים, יבש.
#:* מרוב צמא חרבה לשונו.
=צירופים=
* פת חרבה
* טוב פת חרבה ושלוה בה
=מילים נרדפות=
* הרוס (1)
* יבש (3)
* שומם (2)
=ניגודים=
* לח (3)
* רטוב (3)
=תרגום=
* אנגלית: (1), (2), (3)
=ראו גם=
* חורבן
* חרבה
* מדבר
חָרַב
# נהרס, הוצא מכלל תפקוד.
#:* פעמיים חרבה ירושלים: פעם אחת בידי בבל ופעם אחת בידי רומא.
# יָבַשׁ, אבדו ממנו נוזליו.
=גזרון =
*בכתובות המלכותיים ע"ש תגלת פלאסר השלישי ובנו שלמנאסר החמישי מופיעה באכדית המילה "ḫarābu" שהגייתה: חָראַבּוּ והוראתה "להרוס". כתיב: "ú-šaḫ-ri-ba".
=צירופים=
* חורב <!--שם נרדף לסינַי-->
* חרב עליו עולמו
=מילים נרדפות=
* נהרס (1)
* יבש (2)
=ראו גם=
* חורבן
* חרבה
* מדבר
חֹרֶב
# חוסר נוזלים, יובש.
=גזרון=
ראו לעיל, גזרוני: "חֵרב" , ו"חַרב". ר' חרבה.
=ניגודים=
* לחות
* רטיבות
=ראו גם=
* בצורת
* חום
* מכת שמש

קטגוריה:אקלים
חֶרֶב
# כלי נשק קר, בעל להב ארוך, קשיח ומשונן הכולל קת לאחיזה.
# אחד מחלקי המחרשה העתיקה.
# לוח עץ או מתכת, דמוי סנפיר, הבולט מתחתית סירת מפרשים באמצעיתה, על קו השדרית. משמש להגדלת התנגדות הסירה לטרידה עקב פעולת הרוח על המפרשים.
=גיזרון=
ארמית: חַרְבָּא; ערבית: – מלחמה.
 על שום הדמיון לחרב (1). הלוח סָב על ציר בפינתו הקדמית העליונה או מורד אנכית כדרך שמחדירים "חרב" לנדנה. ועד הלשון העברית, מונחי ספנות (ת"ש-תש"א), 1940; האקדמיה ללשון העברית, מונחי כלי שיט קטנים ומעגנות (תשע"ג), 2013.
:* להלן התפתחותה הסמנטית של תיבת: "חרב", אכדית: בין המאות 16-20 לפנה"ס בהגיית חַרְבֻּם (𒄑𒀳𒌆𒆥) בהוראת מחרשה גדולה , כאשר בין המאות 15-10 לפנה"ס מתפתחת בדרך המטונומיה תיבת: חַרְבֻּ (ḫarbu) ועתה גם בהוראת: ארץ שוממה,להיות שומם. באותן שנים מתפתחת נגזרת אכדית בצורת: חַרְבֻּ, שהופך משם-עצם לפועל שהגייתו: חַרַפֻּ (ḫarapu) בהוראת "לחתוך". אוגריתית: מאה 14 לפנה"ס מצוייה בצורה: חֶרֶב . ארמית עתיקה מן המאה ה-10 לפנה"ס בהגיית: סֵפִר (sefire). ארמית-ממלכתית: חרב. ערבית של המאות הראשונות לספירה בהגיית חרבָּא (حربة) בהוראת כידון, חוד חנית בעוד בהגיית חרבְּ (حرب) מקבל משמעות של:מלחמה ,לוחמה. 
::ניתן לראות שלתיבת "חרב" שורשים עמוקים בלשון השמית בשדה סמנטי המתמקד במאבק (ברגבי אדמה מסולעים, ובין אדם-לאדם) , בעוד תיבת "סיף" ששויכה לשורש ס-ו-ף שהשדה הסמנטי שלה מתמקד במושגים של: "קצה" (-חרב) ,"סוף" ,מצוייה ברובד יוונית-עתיקה ומאוחרת לתיבת "חרב", שתחילת השימוש בה מתוארך למאות הראשונות לספירה ובשפה ארמית-עתיקה
=מילים נרדפות=
* סיף
* אבח
=תרגום=
:# 
:# 
:# 
* צרפתית: (1)
* ספרדית: (1)
=ראו גם=
* שף (ב')
* סיף
* פגיון
* שִׁדְרָן
* להב
* נצב
* טרידת רוח
=קישורים חיצוניים=
קטגוריה:כלי נשק
קטגוריה:מבנה כלי שיט וחלקיהם
חָרֵב
# הרוס, דבר ששלמותו נפגעה עד כדי חוסר תועלת.
# שומם, שאין בו אנשים.
# חסר נוזלים, יבש.
#:* מרוב צמא חרבה לשונו.
=צירופים=
* פת חרבה
* טוב פת חרבה ושלוה בה
=מילים נרדפות=
* הרוס (1)
* יבש (3)
* שומם (2)
=ניגודים=
* לח (3)
* רטוב (3)
=תרגום=
* אנגלית: (1), (2), (3)
=ראו גם=
* חורבן
* חרבה
* מדבר
חָרַב
# נהרס, הוצא מכלל תפקוד.
#:* פעמיים חרבה ירושלים: פעם אחת בידי בבל ופעם אחת בידי רומא.
# יָבַשׁ, אבדו ממנו נוזליו.
=גזרון =
*בכתובות המלכותיים ע"ש תגלת פלאסר השלישי ובנו שלמנאסר החמישי מופיעה באכדית המילה "ḫarābu" שהגייתה: חָראַבּוּ והוראתה "להרוס". כתיב: "ú-šaḫ-ri-ba".
=צירופים=
* חורב <!--שם נרדף לסינַי-->
* חרב עליו עולמו
=מילים נרדפות=
* נהרס (1)
* יבש (2)
=ראו גם=
* חורבן
* חרבה
* מדבר
חֹרֶב
# חוסר נוזלים, יובש.
=גזרון=
ראו לעיל, גזרוני: "חֵרב" , ו"חַרב". ר' חרבה.
=ניגודים=
* לחות
* רטיבות
=ראו גם=
* בצורת
* חום
* מכת שמש

קטגוריה:אקלים