תפת
תֹּפֶת {{משני|א}}
# מקום בעיר הקודש ששימש לפולחן שריפת אדם 
# שרפה, מדורה גדולה.
# גהנום.
# מצב או מאורע קשה הכרוך בכאב ובסבל רב.
=גיזרון=
* המילה ממקור שמי-פניקי בהוראת: "שרפה" או "אש" ומקבילה היא לשורש העברי שׁ־פ־ת. ארמית: תְּפָיָא, אח לבישול, מוקד. סורית: תְּפַיָּא. ערבית [https://www.almaany.com/en/dict/ar-en/%D8%A3%D9%8F%D8%AB%D9%92%D9%81%D9%90%D9%8A%D9%91%D9%8E%D8%A9%D9%8C/ أُثْفِيَّةٌ] אֻתְ'פִיָּה - בהוראת 'אחת מאבני הבסיס של הקדֵרה' וגם בהוראת 'כלי לתמיכה בעץ בעת צריבה באח'. היו שקשרו בין 'תֹּפֶת' לבין המילה בסנסקריט tapti (חוֹם), אך רוב החוקרים לא קיבלו הקשר זה. 
* מופיע גם בצורת 'תפתה' - . השוו גם 'פתה'.
* האטימולוגיות של חלק מפרשני-המקרא שלפיהן המילה גזורה מהשורש ת־פ־ף, בהוראת תוף שנגינתו מושמעת בראש המחנה מבוססות על פרשנות הפסוק: תופת על משקל בּשׁת, שֹׁקת , אותה פרשנות "פסיכדלית" קושרת הופעת כלי נגינה בפסוקים במשמעויות נפשיות מלבד אלה המוסיקליות , לדוגמא: . . אולם בחוגי האקדמיה, פירוש זה לא התקבל .
=פרשנים מפרשים=
:: מצודת דוד: "הוא המקום שהיו מעבירים שם בניהם למולך ונקראה כן ע"ש שהיו מכים בתופים לבל ישמע האב נהמת הבן כשהוא נשרף בין המדורות ולבל יכמרו רחמיו".
:: רד"ק: "שם מקום שהיו מעבירין שם בניהם למולך היה שם המקום תופת ואמרו כי נקרא כן כי היו מרקדים ומכים בתופים בשעת העבודה כדי שלא ישמע האב צעקת בנו כשהיו מעבירין אותו באש וינהם לבו עליו ויקחהו מידם".
:: רלב"ג: "הנה עשו שם בנין כדי להעביר בנו ובתו באש למולך והיה אש מכאן ואש מכאן והכומרים מעבירים אותו בין שני האשים".
:: רש"י: "הוא המולך ועל שם שהיו הכהנים מקישים בתופים שלא ישמע האב את נהמת הבן כשהוא נכוה בידי הצורה של עכו"ם מולך קראוהו תופת".
=צירופים=
* אש תופת
* ייסורי תופת
* כאבי תופת
* מכונית תופת
* מלאך תופת
=מילים נרדפות=
* מוקד (2)
* שאול (3)
* תפתה (3)
=ניגודים=
* גן עדן (2)
=תרגום=
* אנגלית: (1), (2)
* ערבית: (1), (2)
=ראו גם=
* עבודת אלילים
=קישורים חיצוניים=
קטגוריה:אש
תֹּפֶת {{משני|ב}}
# יריקה או הבעת בוז / או כתיב בהשפעה כנענית-אוגריתית המקביל לתיבת: משפט העברית, ראו גזרון דין בדוגמא מאוגריתית
=גיזרון=
# המילה מופיעה פעם אחת בלבד במקרא, בפסוק לעיל. והוקבלה כנראה לשורש ט-פ-ף היוצר את תיבת טפה. הדעה המקובלת במחקר גורסת שהמילה גזורה מהשורש האונומטופאי ת־ו־פ, שעניינו יריקה ופליטה. שורש זה, שאיננו בשימוש כיום בעברית, משותף גם לשפות קדומות אחרות: תְּפַף (ארמית), taf`a (אתיופית, טיגרית), تَفَلَ (תָפָלָ, ערבית), tf (מצרית), taf (קופטית). חלק מפרשני המקרא (ראו להלן) הציעו לזהות את המילה עם תֹּפֶת <small>א</small>, אולם פירוש זה איננו מקובל כיום.
=פרשנים מפרשים=
* היו שפירשו תפת מן הארמית בבלית של התלמוד כמקבילה לצורה - 'טְפוּ' (כמו בביטוי-"טְפוּ,טְפוּ,טְפוּ") ,יריקה . וגם, על פי לשון נקבית בהוראת ריקקי והשליכי . רש"י מפרש בלשון רבים, בהוראת "יריקות הדדיות" .(=בצוותה). 
* אבן עזרא: "כמו מקום התפת לפני בני אדם ועיניהם ויש אומרים כי התי"ו האחרון נוסף והוא כמו תוף".
* מצודת דוד: "לגיהנם".
* מצודת ציון: "כן יקרא הגיהנם כמו ע"ש שכל המתפתה ביצרו נופל בה".
* רלב"ג: "אדון כענין תפתאי האמור בדניאל ()".
* רש"י: "כמו תוף".
=סמוכין=
קטגוריה:מילים יחידאיות בתנ"ך
תֹּפֶת {{משני|א}}
# מקום בעיר הקודש ששימש לפולחן שריפת אדם 
# שרפה, מדורה גדולה.
# גהנום.
# מצב או מאורע קשה הכרוך בכאב ובסבל רב.
=גיזרון=
* המילה ממקור שמי-פניקי בהוראת: "שרפה" או "אש" ומקבילה היא לשורש העברי שׁ־פ־ת. ארמית: תְּפָיָא, אח לבישול, מוקד. סורית: תְּפַיָּא. ערבית [https://www.almaany.com/en/dict/ar-en/%D8%A3%D9%8F%D8%AB%D9%92%D9%81%D9%90%D9%8A%D9%91%D9%8E%D8%A9%D9%8C/ أُثْفِيَّةٌ] אֻתְ'פִיָּה - בהוראת 'אחת מאבני הבסיס של הקדֵרה' וגם בהוראת 'כלי לתמיכה בעץ בעת צריבה באח'. היו שקשרו בין 'תֹּפֶת' לבין המילה בסנסקריט tapti (חוֹם), אך רוב החוקרים לא קיבלו הקשר זה. 
* מופיע גם בצורת 'תפתה' - . השוו גם 'פתה'.
* האטימולוגיות של חלק מפרשני-המקרא שלפיהן המילה גזורה מהשורש ת־פ־ף, בהוראת תוף שנגינתו מושמעת בראש המחנה מבוססות על פרשנות הפסוק: תופת על משקל בּשׁת, שֹׁקת , אותה פרשנות "פסיכדלית" קושרת הופעת כלי נגינה בפסוקים במשמעויות נפשיות מלבד אלה המוסיקליות , לדוגמא: . . אולם בחוגי האקדמיה, פירוש זה לא התקבל .
=פרשנים מפרשים=
:: מצודת דוד: "הוא המקום שהיו מעבירים שם בניהם למולך ונקראה כן ע"ש שהיו מכים בתופים לבל ישמע האב נהמת הבן כשהוא נשרף בין המדורות ולבל יכמרו רחמיו".
:: רד"ק: "שם מקום שהיו מעבירין שם בניהם למולך היה שם המקום תופת ואמרו כי נקרא כן כי היו מרקדים ומכים בתופים בשעת העבודה כדי שלא ישמע האב צעקת בנו כשהיו מעבירין אותו באש וינהם לבו עליו ויקחהו מידם".
:: רלב"ג: "הנה עשו שם בנין כדי להעביר בנו ובתו באש למולך והיה אש מכאן ואש מכאן והכומרים מעבירים אותו בין שני האשים".
:: רש"י: "הוא המולך ועל שם שהיו הכהנים מקישים בתופים שלא ישמע האב את נהמת הבן כשהוא נכוה בידי הצורה של עכו"ם מולך קראוהו תופת".
=צירופים=
* אש תופת
* ייסורי תופת
* כאבי תופת
* מכונית תופת
* מלאך תופת
=מילים נרדפות=
* מוקד (2)
* שאול (3)
* תפתה (3)
=ניגודים=
* גן עדן (2)
=תרגום=
* אנגלית: (1), (2)
* ערבית: (1), (2)
=ראו גם=
* עבודת אלילים
=קישורים חיצוניים=
קטגוריה:אש
תֹּפֶת {{משני|ב}}
# יריקה או הבעת בוז / או כתיב בהשפעה כנענית-אוגריתית המקביל לתיבת: משפט העברית, ראו גזרון דין בדוגמא מאוגריתית
=גיזרון=
# המילה מופיעה פעם אחת בלבד במקרא, בפסוק לעיל. והוקבלה כנראה לשורש ט-פ-ף היוצר את תיבת טפה. הדעה המקובלת במחקר גורסת שהמילה גזורה מהשורש האונומטופאי ת־ו־פ, שעניינו יריקה ופליטה. שורש זה, שאיננו בשימוש כיום בעברית, משותף גם לשפות קדומות אחרות: תְּפַף (ארמית), taf`a (אתיופית, טיגרית), تَفَلَ (תָפָלָ, ערבית), tf (מצרית), taf (קופטית). חלק מפרשני המקרא (ראו להלן) הציעו לזהות את המילה עם תֹּפֶת <small>א</small>, אולם פירוש זה איננו מקובל כיום.
=פרשנים מפרשים=
* היו שפירשו תפת מן הארמית בבלית של התלמוד כמקבילה לצורה - 'טְפוּ' (כמו בביטוי-"טְפוּ,טְפוּ,טְפוּ") ,יריקה . וגם, על פי לשון נקבית בהוראת ריקקי והשליכי . רש"י מפרש בלשון רבים, בהוראת "יריקות הדדיות" .(=בצוותה). 
* אבן עזרא: "כמו מקום התפת לפני בני אדם ועיניהם ויש אומרים כי התי"ו האחרון נוסף והוא כמו תוף".
* מצודת דוד: "לגיהנם".
* מצודת ציון: "כן יקרא הגיהנם כמו ע"ש שכל המתפתה ביצרו נופל בה".
* רלב"ג: "אדון כענין תפתאי האמור בדניאל ()".
* רש"י: "כמו תוף".
=סמוכין=
קטגוריה:מילים יחידאיות בתנ"ך