תענית
תַּעֲנִית
# התנזרות מאכילה ומשתיה לזמן מסוים לשם מטרה דתית, כגון: כפרה על חטא או התעוררות רוחנית.
#:* בשל מות בנו גזר האב על עצמו תענית.
# מגילת תענית - מגילה מתקופת בית המקדש השני או מעט אחריו, המציינת ימים שבהם אסור להתאבל,ולהתענות.
#:*"ומי כתב מגילת תענית? אלעזר בן חנניה בן חזקיה בן גרון וסיעתו הם כתבו מגילת תענית". (גמרא)
# מסכת תענית - שמה של אחת ממסכתות המשנה, העוסקת בדיני תענית וצום.
= גיזרון =
* מן עִנָּה. המלה מופיעה פעם אחת במקרא, בספר עזרא: . מקורה בשורש ע־נ־ה במשמעות סבל ויסורים. לאחר מכן מופיעה המילה בלשון חז"ל. ב"פרקים בתולדות הלשון העברית" מאת אלישע קימרון, ([http://books.google.co.il/books?id=ih6IkKP1wVYC&pg=RA1-PA44&lpg=RA1-PA44 יחידה 2, עמ' 44]) כותב: "המלה 'תענית' הבאה במקרא פעם אחת בלבד (עזרא ט, ה) ירשה בלשון חכמים את מקומה של 'צום' המקראית. אף בתרגום הארמי המלה 'צום המקראית מיתרגמת ע"י תענית המאחרת, למשל: - תרגום: הא ביום תעניתכון אתון תבעין צורכיכון".
:הצום כולל במהותו גם מן התענית, אך התענית אינה בהכרח כוללת את פרקטיקת (תרגול) הצום. יש המפרשים כי "תענית" אינה נרדפת ל"צום" אלא לעינוי ולסיגוף כלליים. אולם, הפרשנות המסורתית מזהה בין המלים. למשל, ב"משנה מפורשת" מאת הרב אליעזר לוי ב[http://www.hebrewbooks.org/pagefeed/hebrewbooks_org_40185_502.pdf מבוא למסכת תענית] נכתב: "המלה 'תענית' היא מפועל 'ענה', וחז"ל משתמשים במלה זו במקום 'צום', בהתאם לדברי התורה .
= פרשנים מפרשים =
*יש המבחינים כי תענית אינה באה עקב אבלות, אלא דווקא לשם תשובה והתעוררות. למשל, החת"ם סופר כותב על הלכות תעניות בספר משנה תורה לרמב"ם: "הנה גילה לנו מה שלא היינו מעלים על דעתינו, שהיינו חושבים שהתעניתים הללו אינם על דרך התשובה אלא על דרך האבל והצער ביום שאירע רע כמו השמחה ביום שאירע טובה... מכל מקום הודיענו הרמב"ם דלא כן הוא, ועל פיו נהגו לומר וידוים וסליחות באותן הימים משום שנקבעו על התשובה" (שו"ת החת"ם סופר, חלק "אורח חיים" [http://www.hebrewbooks.org/pdfpager.aspx?req=14663&pgnum=157 סימן ר"ח])
=מילים נרדפות=
* סיגוף
* צום
* תען
= תרגום =
* אנגלית: (1)
* ערבית: (1)
= הערות שוליים =
"פרקים בתולדות הלשון העברית" שצוטט לעיל מפנה (הערה 108) לספר "לשון מקרא ולשון חכמים" של אבא בנדויד, עמ' 66, 132.

קטגוריה:יהדות
קטגוריה:מילים יחידאיות בתנ"ך
*
= גיזרון =
* מן עִנָּה. המלה מופיעה פעם אחת במקרא, בספר עזרא: . מקורה בשורש ע־נ־ה במשמעות סבל ויסורים. לאחר מכן מופיעה המילה בלשון חז"ל. ב"פרקים בתולדות הלשון העברית" מאת אלישע קימרון, ([http://books.google.co.il/books?id=ih6IkKP1wVYC&pg=RA1-PA44&lpg=RA1-PA44 יחידה 2, עמ' 44]) כותב: "המלה 'תענית' הבאה במקרא פעם אחת בלבד (עזרא ט, ה) ירשה בלשון חכמים את מקומה של 'צום' המקראית. אף בתרגום הארמי המלה 'צום המקראית מיתרגמת ע"י תענית המאחרת, למשל: - תרגום: הא ביום תעניתכון אתון תבעין צורכיכון".
:הצום כולל במהותו גם מן התענית, אך התענית אינה בהכרח כוללת את פרקטיקת (תרגול) הצום. יש המפרשים כי "תענית" אינה נרדפת ל"צום" אלא לעינוי ולסיגוף כלליים. אולם, הפרשנות המסורתית מזהה בין המלים. למשל, ב"משנה מפורשת" מאת הרב אליעזר לוי ב[http://www.hebrewbooks.org/pagefeed/hebrewbooks_org_40185_502.pdf מבוא למסכת תענית] נכתב: "המלה 'תענית' היא מפועל 'ענה', וחז"ל משתמשים במלה זו במקום 'צום', בהתאם לדברי התורה .
= פרשנים מפרשים =
*יש המבחינים כי תענית אינה באה עקב אבלות, אלא דווקא לשם תשובה והתעוררות. למשל, החת"ם סופר כותב על הלכות תעניות בספר משנה תורה לרמב"ם: "הנה גילה לנו מה שלא היינו מעלים על דעתינו, שהיינו חושבים שהתעניתים הללו אינם על דרך התשובה אלא על דרך האבל והצער ביום שאירע רע כמו השמחה ביום שאירע טובה... מכל מקום הודיענו הרמב"ם דלא כן הוא, ועל פיו נהגו לומר וידוים וסליחות באותן הימים משום שנקבעו על התשובה" (שו"ת החת"ם סופר, חלק "אורח חיים" [http://www.hebrewbooks.org/pdfpager.aspx?req=14663&pgnum=157 סימן ר"ח])
=מילים נרדפות=
* סיגוף
* צום
* תען
= תרגום =
* אנגלית: (1)
* ערבית: (1)
= הערות שוליים =
"פרקים בתולדות הלשון העברית" שצוטט לעיל מפנה (הערה 108) לספר "לשון מקרא ולשון חכמים" של אבא בנדויד, עמ' 66, 132.

קטגוריה:יהדות
קטגוריה:מילים יחידאיות בתנ"ך
*